title: Дело C-672/16: Преюдициално запитване от Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Португалия), постъпило на 29 декември 2016 г. — Imofloresmira — Investimentos Imobiliários S.A./Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               20.3.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 86/14

         Преюдициално запитване от Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Португалия), постъпило на 29 декември 2016 г. — Imofloresmira — Investimentos Imobiliários S.A./Autoridade Tributária e Aduaneira
   (Дело C-672/16)
   (2017/C 086/17)
   Език на производството: португалски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Imofloresmira — Investimentos Imobiliários S.A.

      Ответник: Autoridade Tributária e Aduaneira

      Преюдициални въпроси

               1.

               Съвместима ли е с членове 167, 168, 184, 185 и 187 от Директива 2006/112/ЕО (1) на Съвета от 28 ноември 2006 г., при положение че недвижим имот, макар и да е незает за период от две и повече години, продължава да се намира в гражданския оборот, т.е. наличен е на пазара за отдаване под наем и за предоставяне на услуги от типа „офис център“ след доказване на намерението на съответния собственик да го отдаде под наем и да начисли ДДС върху сделката, като положи необходимите усилия за осъществяване на намерението си, квалификацията „липса на ефективно използване на недвижимия имот за нуждите на предприятието“ и/или „липса на ефективно използване на недвижимия имот за облагаеми сделки“ по смисъла на разпоредбата на член 26, параграф 1 от Código do IVA [Кодекс за ДДС] и член 10, параграф 1, буква b) от Regime de Renúncia à Isenção do IVA nas Operações relativas a Bens Imóveis [Режим на отказ от освобождаване от ДДС при сделки с недвижими имоти], одобрен с Декрет-закон № 21/2007 от 29 януари 2007 г., в предишните си редакции, и вследствие на това да се приеме, че първоначалното приспадане трябва да бъде предмет на корекция, тъй като надвишава това, на което данъчнозадълженото лице е имало право?

               2.

               При утвърдителен отговор може ли в светлината на правилното тълкуване на членове 137, 167, 168, 184, 185 и 187 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 г. да бъде наложена такава еднократна корекция за целия неизтекъл период, както предвижда португалското законодателство в член 10, параграф 1, букви b) и c) от Regime de Renúncia à Isenção do IVA nas Operações relativas a Bens Imóveis [Режим на отказ от освобождаване от ДДС при сделки с недвижими имоти], одобрен с Декрет-закон № 21/2007 от 29 януари 2007 г., в предишната му редакция, в случаите когато недвижимият имот е незает за повече от две години, но продължава да се намира в гражданския оборот за отдаване под наем (с възможност за отказ) и/или (облагаемо) предоставяне на услуги и е налице намерение за използването на недвижимия имот през следващите години за облагаеми дейности, предоставящи право на приспадане?

               3.

               Съвместимо ли е с разпоредбата на членове 137, 167, 168 и 184 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 г. прилагането на член 2, параграф 2, буква c) във връзка с член 10, параграф 1, буква b) от Regime de Renúncia à Isenção do IVA nas Operações relativas a Bens Imóveis [Режим на отказ от освобождаване от ДДС при сделки с недвижими имоти], одобрен с Декрет-закон № 21/2007 от 29 януари 2007 г., при положение че води до невъзможност за данъчнозадълженото лице да се откаже от освобождаване от ДДС при сключването на нови договори за наем след извършването на еднократна корекция по ДДС и компрометира режима на приспадане след изтичането на периода на корекция?

      (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, ОВ 2006, L 347, стр. 1


title: Дело F-29/11: Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 5 декември 2012 г. — BA/Комисия (Публична служба — Конкурс на общо основание — Обявление за конкурс EPSO/AD/147/09 — Съставяне на списък на резерви за назначаване на администратори с румънско гражданство — Задълбочено познаване на официалния език на Румъния — Говорещо унгарски език малцинство в Румъния — Недопускане до устен изпит — Принципи на равно третиране и на недопускане на дискриминация — Обхват)

text:
               16.2.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 46/28

         Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 5 декември 2012 г. — BA/Комисия
   (Дело F-29/11) (1)

   (Публична служба - Конкурс на общо основание - Обявление за конкурс EPSO/AD/147/09 - Съставяне на списък на резерви за назначаване на администратори с румънско гражданство - Задълбочено познаване на официалния език на Румъния - Говорещо унгарски език малцинство в Румъния - Недопускане до устен изпит - Принципи на равно третиране и на недопускане на дискриминация - Обхват)
   2013/C 46/53
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: BA (Wezembeek-Oppem, Белгия) (представители: първоначално S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и É. Marchal, avocats, впоследствие S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal и D. Abreu Caldas, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално B. Eggers и P. Pecho, впоследствие B. Eggers)

      Предмет

   Публична служба — Искане за отмяна на решението на конкурсната комисия на конкурс EPSO/AD/147/09-RO за недопускане на жалбоподателят до устния изпит на конкурса

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               BA понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от Европейската комисия.

      (1)  ОВ C 173, 11.6.2011 г., стр. 16.


title: Дело C-109/09: Преюдициално запитване, отправено от Bundesarbeitsgericht (Германия) на 23 март 2009 г. — Deutsche Lufthansa AG/Gertraud Kumpan

text:
               20.6.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 141/25

         Преюдициално запитване, отправено от Bundesarbeitsgericht (Германия) на 23 март 2009 г. — Deutsche Lufthansa AG/Gertraud Kumpan
   (Дело C-109/09)
   2009/C 141/44
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesarbeitsgericht

      Страни в главното производство

      Ищец: Deutsche Lufthansa AG

      Ответник: Gertraud Kumpan

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли член 1, член 2, параграф 1 и член 6, параграф 1 от Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 (1) година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите и/или общите принципи на общностното право да се тълкуват в смисъл, че те не допускат разпоредба от националното право, влязла в сила на 1 януари 2001 г., според която срочни трудови договори могат да бъдат сключвани без допълнителни условия с работници, само защото те са навършили 58-годишна възраст?

               2)

               Трябва ли клауза 5, параграф 1 от Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), въведено в действие чрез Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година (2), да се тълкува в смисъл, че тя не допуска разпоредба от националното право, която позволява без ограничение във времето и без допълнителни условия сключването на неограничен брой последователни срочни трудови договори без обективно основание, само защото към момента на започване на срочните трудови правоотношения работникът е навършил 58-годишна възраст и не е налице тясна обективна връзка с предходно безсрочно трудово правоотношение със същия работодател?

               3)

               При утвърдителен отговор на въпроси 1 и/или 2:
               Трябва ли националните съдилища да оставят без приложение разпоредбата от националното право?

      (1)  ОВ L 303, стp. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7.

      (2)  ОВ L 175, стp. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129.


title: Дело C-342/13: Определение на Съда (първи състав) от 3 април 2014 г. (преюдициално запитване от Szombathelyi Törvényszék — Унгария) — Katalin Sebestyén/Zsolt Csaba Kővári, OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt, Raiffeisen Bank Zrt (Защита на потребителите — Директива 93/13/ЕИО — Договор за ипотечен заем, сключен с банка — Клауза, предвиждаща изключителна подсъдност на спора на арбитражен съд — Обяснения относно арбитражното производство, предоставени от банката при сключване на договора — Неравноправни клаузи — Критерии за преценка)

text:
               16.6.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 184/8

         Определение на Съда (първи състав) от 3 април 2014 г. (преюдициално запитване от Szombathelyi Törvényszék — Унгария) — Katalin Sebestyén/Zsolt Csaba Kővári, OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt, Raiffeisen Bank Zrt
   (Дело C-342/13) (1)

   ((Защита на потребителите - Директива 93/13/ЕИО - Договор за ипотечен заем, сключен с банка - Клауза, предвиждаща изключителна подсъдност на спора на арбитражен съд - Обяснения относно арбитражното производство, предоставени от банката при сключване на договора - Неравноправни клаузи - Критерии за преценка))
   2014/C 184/11
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Szombathelyi Törvényszék

      Страни в главното производство

      Ищец/Жалбоподател: Katalin Sebestyén

      Ответници: Zsolt Csaba Kővári, OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt, Raiffeisen Bank Zrt

      Предмет

   Преюдициално запитване — Szombathelyi Törvényszék — Тълкуване на член 3, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273) — Физическо лице, сключило договор за ипотечен заем с банка, съдържащ клауза, предвиждаща изключителна подсъдност на спора на арбитражен съд — Национално законодателство, недопускащо право на обжалване на арбитражните решения — Обяснения относно арбитражното производство, предоставени от банката при сключване на договора

      Диспозитив

   Член 3, параграфи 1 и 3 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори, както и точка 1, буква р) от приложението към нея трябва да се тълкуват в смисъл, че сезираната национална юрисдикция трябва да установи дали клауза, съдържаща се в договор за ипотечен заем, сключен между банка и потребител, с който се възлага изключителна компетентност за решаване на спорове във връзка с изпълнението на договора на постоянен арбитражен съд, чиито решения не подлежат на обжалване съгласно вътрешното право, трябва да се счита за неравноправна по смисъла на посочените разпоредби с оглед на всички обстоятелства около сключването на посочения договор за ипотечен заем. При преценката си сезираната национална юрисдикция трябва по-специално:

               —

               да провери дали въпросната клауза изключва или накърнява правото на потребителя да предяви иск или да използва други правни средства, и

               —

               да вземе предвид обстоятелството, че предоставянето на обща информация на потребителя преди сключването на въпросния договор относно съществуването на разлики между арбитражното производство и редовното съдебно производство самó по себе си не позволява да се изключи неравноправният характер на посочената клауза.
               При утвърдителен отговор посочената юрисдикция трябва да изведе всички произтичащи от това последици съгласно националното право, за да гарантира, че посочената клауза не е обвързваща за този потребител.

      (1)  ОВ C 336, 16.11.2013 г.


title: Дело T-337/10: Жалба, подадена на 17 август 2010 г. — Seatech International и др./Съвет и Комисия

text:
               23.10.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/46

      Жалба, подадена на 17 август 2010 г. — Seatech International и др./Съвет и Комисия
      (Дело T-337/10)
      ()
      (2010/C 288/88)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: Seatech International, Inc. (Картахена, Колумбия), Tuna Atlantic, Ltda (Картахена) и Comextun, Ltda (Картахена) (представител: F. Foucault, avocat)

         Ответници: Съвет на Европейския съюз и Европейска комисия

         Искания на жалбоподателите

                  —

                  да се отмени Регламент № 468/2010 на Комисията от 28 май 2010 година, доколкото в него се посочва, че корабът „Marta Lucia R“ извършва ННН риболов,

                  —

                  да се отмени Регламент № 1005/2008 на Съвета от 29 септември 2008 година, а в резултат на това и Регламент № 468/2010 на Комисията от 28 май 2010 година, доколкото с него се въвежда процедура за определяне на кораби, извършващи ННН риболов, която не е в съответствие с принципа на състезателност и създава дискриминация,

                  —

                  да се признае за установено, че корабът „Marta Lucia R“ не извършва ННН риболовни дейности.

         Правни основания и основни доводи

      С настоящата жалба жалбоподателите — собственикът на риболовния кораб „Marta Lucia R“, лицето, което експлоатира този кораб, и купувачът на уловените риби — искат отмяна на Регламент (ЕС) № 468/2010 на Комисията от 28 май 2010 година за съставяне на списък на ЕС на корабите, извършващи незаконен, недеклариран и нерегулиран риболов (1) (наричан по-нататък „списъкът ННН ЕС“), в който корабът „Marta Lucia R“ е определен като кораб, извършващ незаконен, недеклариран и нерегулиран риболов. Жалбоподателите искат и отмяна на Регламент (ЕО) № 1005/2008 на Съвета (2), с който се урежда процедурата за изготвяне на посочения списък ННН ЕС.
      Жалбоподателите изтъкват, че корабът „Marta Lucia R“ е включен в списъка ННН на Европейския съюз само поради факта, че е включен в списъка на кораби, за които се счита, че извършват незаконен, недеклариран и нерегулиран риболов, изготвен от Междуамериканската комисия за тропическа риба тон (наричан по-нататък „списъкът ННН МКТРТ“).
      В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат редица правни основания, изведени по-конкретно от:

                  —

                  нарушение на принципа на състезателност и нарушение на правото на защита, доколкото корабът „Marta Lucia R“ бил включен в списъка ННН МКТРТ, без да е била проведена процедура, гарантираща изслушването на заинтересованото лице,

                  —

                  нарушение на принципа за недопускане на дискриминация, тъй като корабът „Marta Lucia R“ автоматично е включен в списъка ННН ЕС след включването му в списъка ННН МКТРТ, докато други кораби, извършващи риболов на територията на държавите членки били включени в списъка ННН ЕС едва след провеждането на състезателно производство,

                  —

                  обстоятелството, че решенията на Междуамериканската комисия за тропическа риба тон били незаконосъобразни, тъй като посочената комисия надхвърлила своите правомощия, доколкото имала само информационни и надзорни функции във връзка със запазването на видовете, но не и право да взема обвързващи решения; и

                  —

                  липсата на каквито и да е фактически данни, обосноваващи извода, че извършваният от кораба „Marta Lucia R“ риболов е незаконен, недеклариран и нерегулиран по смисъла на общностното право.

         (1)  ОВ L 131, стр. 22.

         (2)  Регламент (ЕО) № 1005/2008 на Съвета от 29 септември 2008 година за създаване на система на Общността за предотвратяване, възпиране и премахване на незаконния, недеклариран и нерегулиран риболов, за изменение на регламенти (ЕИО) № 2847/93, (ЕО) № 1936/2001 и (ЕО) № 601/2004 и за отмяна на регламенти (ЕО) № 1093/94 и (ЕО) № 1447/1999 (ОВ L 286, стр. 1).


title: Дело C-512/09: Решение на Съда (шести състав) от 15 юли 2010 г. — Европейска комисия/Република Гърция (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 2006/66/ЕО — Батерии и акумулатори и отпадъци от батерии и акумулатори — Нетранспониране в предписания срок)

text:
               11.9.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 246/13

         Решение на Съда (шести състав) от 15 юли 2010 г. — Европейска комисия/Република Гърция
   (Дело C-512/09) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 2006/66/ЕО - Батерии и акумулатори и отпадъци от батерии и акумулатори - Нетранспониране в предписания срок)
   2010/C 246/21
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: I. Dimitriou и A. Margeli)

      Ответник: Република Гърция (представител: N. Dafniou)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Неприемане в предвидения срок на необходимите разпоредби за съобразяване с Директива 2006/66/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно батерии и акумулатори и отпадъци от батерии и акумулатори, и за отмяна на Директива 91/157/ЕИО (ОВ L 266, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 53, стр. 215)

      Диспозитив

               1.

               Като не е приела в предписания срок законовите, подзаконови и административни разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2006/66/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно батерии и акумулатори и отпадъци от батерии и акумулатори, и за отмяна на Директива 91/157/ЕИО Република Гърция не е изпълнила задълженията си по силата на тази директива.

               2.

               Осъжда Република Гърция да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 37, 13.2.2010 г.


title: Дело C-161/14: Решение на Съда (втори състав) от 4 юни 2015 г. — Европейска комисия/Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Обща система на данъка върху добавената стойност — Директива 2006/112/ЕО — Член 98, параграф 2 — Точка 10 от приложение III — Намалена ставка на ДДС, приложима за предоставянето, строителството, обновяването и променянето на жилища като част от социална политика — Точка 10а от приложение III — Намалена ставка на ДДС, приложима за обновяването и ремонтирането на частни жилища, с изключение на материали, които съставляват значителна част от стойността на доставяната услуга — Национално законодателство, прилагащо намалена ставка на ДДС за доставката на услуги по инсталиране и доставката на „енергоспестяващи материали“)

text:
               20.7.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 236/15

         Решение на Съда (втори състав) от 4 юни 2015 г. — Европейска комисия/Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия
   (Дело C-161/14) (1)

   ((Неизпълнение на задължения от държава членка - Обща система на данъка върху добавената стойност - Директива 2006/112/ЕО - Член 98, параграф 2 - Точка 10 от приложение III - Намалена ставка на ДДС, приложима за предоставянето, строителството, обновяването и променянето на жилища като част от социална политика - Точка 10а от приложение III - Намалена ставка на ДДС, приложима за обновяването и ремонтирането на частни жилища, с изключение на материали, които съставляват значителна част от стойността на доставяната услуга - Национално законодателство, прилагащо намалена ставка на ДДС за доставката на услуги по инсталиране и доставката на „енергоспестяващи материали“))
   (2015/C 236/21)
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: M. Clausen и C. Soulay)

      Ответник: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: L. Christie и M. Holt, подпомагани от K. Lasok QC)

      Диспозитив

               1)

               Като прилага намалена ставка на данъка върху добавената стойност за доставката на услуги по инсталиране на „енергоспестяващи материали“ и за доставката на такива материали от лице, което ги инсталира в жилищна сграда:

                           —

                           доколкото не може да се приеме, че тези доставки са „предоставяне[…], строителство[…], обновяване[…]и [и променяне[…]на жилища като част от социална политика“ по смисъла на точка 10 от приложение III към Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, изменена с Директива 2009/47/ЕО на Съвета от 5 май 2009 година;

                           —

                           доколкото тези доставки не попадат в обхвата на понятието за „обновяване[…] и ремонтиране[…] на частни жилища“ по смисъла на точка 10а от приложение III към посочената директива, и

                           —

                           доколкото, дори и да попадат в обхвата на понятието за обновяване и ремонтиране на частни жилища по смисъла на точка 10а от приложение III към тази директива, същите доставки включват материали, които съставляват значителна част от стойността на доставяната услуга,

                     Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия не е изпълнило задълженията си по член 98 от Директива 2006/112, изменена с Директива 2009/47, във връзка с приложение III към тази директива.

               2)

               Осъжда Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C C 212 от 7.7.2014 г.


title: Дело T-496/11: Жалба, подадена на 15 септември 2011 г. — Обединеното кралство/ЕЦБ

text:
               19.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 340/29

         Жалба, подадена на 15 септември 2011 г. — Обединеното кралство/ЕЦБ
   (Дело T-496/11)
   2011/C 340/58
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: K. Beal, barrister, и S. Ossowski, Treasury Solicitor)

      Ответник: Европейска централна банка

      Искания на жалбоподателя

   Отмяната на Eurosystem Oversight Policy Framework (Политическа рамка за наблюдение на Евросистемата) на Европейската централна банка („ЕЦБ“) от 5 юли 2011 г. (1), доколкото с нея се въвежда критерий за местонахождение, който трябва да се прилага за системите за клиринг посредством централни контрагенти, установени в държавите членки, които не участват Евросистемата

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага пет правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от

                           —

                           това, че ЕЦБ не била компетентна да публикува обжалвания акт по принцип или без да използва законодателен инструмент, като регламент, приет или от Съвета, или от самата ЕЦБ.

               2.

               Второто правно основание е изведено от

                           —

                           това, че с обжалвания акт de jure или de facto ще бъде наложено изискване за място на установяване на системите за клиринг посредством централни контрагенти, желаещи да извършват сделки по клиринг или плащане в евро, надвишаващи дневно определена сума. Обжалваният акт нарушава членове 48, 56 и/или член 63 ДФЕС, или само някои от тези членове, доколкото:

                                       а)

                                       Системите за клиринг посредством централни контрагенти, установени в неучастващи в еврозоната държави членки, подобно на Обединеното кралство, ще бъдат длъжни да преместят своите центрове за управление и контрол в държави членки, които участват в Евросистемата. Те също ще бъдат длъжни да учредят повторно юридически лица, които са признати по вътрешното право на друга държава членка;

                                       б)

                                       в случай, че подобни системи за клиринг посредством централни контрагенти не променят своето място на установяване, както се изисква, ще им бъде отказан достъпа до финансовите пазари на държавите членки от Евросистемата, при същите условия като системите за клиринг на централните контрагенти, установени в тези страни, или по принцип;

                                       в)

                                       системите за клиринг посредством централни контрагенти, които не са местни лица, няма да имат право на улесненията, които предлагат ЕЦБ или националните централни банки (НЦБ) на Евросистемата при същите условия или по принцип;

                                       г)

                                       вследствие на това се ограничава или напълно забранява възможността на подобни системи за клиринг посредством централни контрагенти да предлагат услуги по клиринг и плащане в евро на потребители от Съюза.

               3.

               Третото правно основание е изведено от

                           —

                           това, че обжалваният акт нарушава членове 101 и/или 102 ДФЕС във връзка с член 106 ДФЕС и член 13 ДЕС, доколкото:

                                       а)

                                       с него действително се изисква всички клиринг сделки, които се извършват в евро и надвишават известно ниво, да се сключват от системите за клиринг посредством централните контрагенти, установени в държава членка от еврозоната;

                                       б)

                                       с него действително се нарежда на НЦБ от евро зоната да не подхранват резервите в евро валута на системите за клиринг посредством централни контрагенти, установени в държави членки, които не са членове на еврозоната, ако те надвишават установените в това решение граници.

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от

                           —

                           Това, че изискването системите за клиринг посредством централни контрагенти, установени в държави членки извън еврозоната, да приемат различна юридическа правосубектност и място на установяване е равнозначно на пряка или непряка дискриминация, основана на гражданството. С него се нарушава и общия принцип на ЕС на равенство, доколкото системите за клиринг посредством централни контрагенти, установени в различни държави членки, са предмет на различно третиране, което не е обективно обосновано.

               5.

               Петото правно основание е изведено от

                           —

                           това, че без да поема доказателствената тежест във връзка с твърдението, че тези ограничения не са обосновани със съображения от обществен интерес (ЕЦБ е длъжна да обоснове своето мнение в полза на дерогация, ако такъв подход бъде възприет), Обединеното кралство твърди, че каквото и да е съображение от обществен ред, изтъкнато от ЕЦБ, няма да отговори на изискването за пропорционалност, доколкото съществуват по-малко ограничителни мерки за гарантиране на контрола на финансовите институции, които са установени в Съюза, но извън еврозоната.

      (1)  Направена публично достъпна посредством публикуването ѝ на уебсайта на ЕЦБ на 5 юли 2011 г.


title: Дела T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 и T-154/07: Решение на Общия съд от 13 юли 2011 г. — ThyssenKrupp Liften Ascenseurs и др./Комисия (Конкуренция — Картели — Пазар на услугите за монтаж и поддръжка на асансьори и ескалатори — Решение, с което се констатира нарушение на член 81 ЕО — Манипулиране на процедури за възлагане на поръчки — Подялба на пазарите — Определяне на цените)

text:
               10.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/45

         Решение на Общия съд от 13 юли 2011 г. — ThyssenKrupp Liften Ascenseurs и др./Комисия
   (Дела T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 и T-154/07) (1)

   (Конкуренция - Картели - Пазар на услугите за монтаж и поддръжка на асансьори и ескалатори - Решение, с което се констатира нарушение на член 81 ЕО - Манипулиране на процедури за възлагане на поръчки - Подялба на пазарите - Определяне на цените)
   2011/C 269/98
   Езици на производството: нидерландски и немски

      Страни

      Жалбоподатели: ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV (Брюксел, Белгия) (представители: първоначално V. Turner и D. Mes, впоследствие O.W. Brouwer и J. Blockx, avocats) (дело T-144/07); ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (Neuhausen auf den Fildern, Германия) (представители: първоначално U. Itzen и K. Blau-Hansen, впоследствие U. Itzen, K. Blau-Hansen и S. Thomas, и накрая K. Blau-Hansen и S. Thomas, avocats) (дело T-147/07); ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (Хамбург, Германия) (представители: първоначално U. Itzen и K. Blau-Hansen, впоследствие U. Itzen, K. Blau-Hansen и S. Thomas, и накрая K. Blau-Hansen и S. Thomas, avocats) (дело T-147/07); ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl (Howald, Люксембург) (представители: K. Beckmann, S. Dethof и U. Itzen, avocats) (дело T-148/07); ThyssenKrupp Elevator AG (Дюселдорф, Германия) (представители: T. Klose и J. Ziebarth, avocats) (дело T-149/07); ThyssenKrupp AG (Duisbourg, Германия) (представители: първоначално M. Klusmann и S. Thomas, avocats, впоследствие M. Klusmann) (дело T-150/07); ThyssenKrupp Liften BV (Krimpen aan den Ijssel, Нидерландия) (представители: O.W. Brouwer и A. Stoffer, avocats) (дело T-154/07)

      Ответник: Европейска комисия (представители: по дела T-144/07 и T-154/07 A. Bouquet и R. Sauer, подпомагани от F. Wijckmans и F. Tuytschaever, avocats; по дела T-147/07 и T-148/07 първоначално R. Sauer и O. Weber, впоследствие R. Sauer и K. Mojzesowicz; и по дела T-149/07 и T-150/07 R. Sauer и K. Mojzesowicz)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение C(2007) 512 окончателен на Комисията от 21 февруари 2007 г. по процедура за прилагане на член 81 (ЕО) (преписка COMP/E-1/38.823 — Асансьори и ескалатори) или, при условията на евентуалност, за намаляване на размера на глобите, наложени на жалбоподателите.

      Диспозитив

               1.

               Съединява дела T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 и T-154/07 за целите на настоящото решение.

               2.

               Отменя член 2, параграф 1, четвърто тире, параграф 2, четвърто тире, параграф 3, четвърто тире и параграф 4, четвърто тире от Решение C(2007) 512 окончателен на Комисията от 21 февруари 2007 г. относно производство по член 81 (ЕО) (преписка COMP/E-1/38.823 — Асансьори и ескалатори).

               3.

               По дела T-144/07, T-149/07 и T-150/07 определя на 45 738 000 EUR размера на глобата, наложена на ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV, ThyssenKrupp Elevator AG и ThyssenKrupp AG с член 2, параграф 1, четвърто тире от Решение C(2007) 512 за нарушението в Белгия.

               4.

               По дела T-147/07, T-149/07 и T-150/07 определя на 249 480 000 EUR размера на глобата, наложена на ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH, ThyssenKrupp Elevator и ThyssenKrupp с член 2, параграф 2, четвърто тире от Решение C(2007) 512 за нарушението в Германия.

               5.

               По дела T-148/07, T-149/07 и T-150/07 определя на 8 910 000 EUR размера на глобата, наложена на ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl, ThyssenKrupp Elevator и ThyssenKrupp с член 2, параграф 3, четвърто тире от Решение C(2007) 512 за нарушението в Люксембург.

               6.

               По дела T-150/07 и T-154/07 определя на 15 651 900 EUR размера на глобата, наложена на ThyssenKrupp Liften BV и ThyssenKrupp с член 2, параграф 4, четвърто тире от Решение C(2007) 512 за нарушението в Нидерландия.

               7.

               Отхвърля жалбите в останалата им част.

               8.

               По всички дела жалбоподателите понасят три четвърти от направените от тях съдебни разноски, както и три четвърти от съдебните разноски на Европейската комисия. Комисията понася една четвърт от своите съдебни разноски, като и една четвърт от съдебните разноски на жалбоподателите.

      (1)  ОВ C 155, 7.7.2007 г.


title: Дело C-477/12: Определение на председателя на Съда от 17 януари 2014 г. (преюдициално запитване, отправено от Bundespatentgericht — Германия) — Hogan Lovells International LLP/Bayer CropScience K.K.

text:
               14.4.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/26

         Определение на председателя на Съда от 17 януари 2014 г. (преюдициално запитване, отправено от Bundespatentgericht — Германия) — Hogan Lovells International LLP/Bayer CropScience K.K.
   (Дело C-477/12) (1)

   2014/C 112/32
   Език на производството: немски
   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 26, 26.1.2013 г.


title: Дело C-202/11: Решение на Съда (голям състав) от 16 април 2013 г. (преюдициално запитване от Arbeidsrechtbank Antwerpen — Белгия) — Anton Las/PSA Antwerp NV (Свободно движение на работници — Член 45 ДФЕС — Предприятие, установено в нидерландската езикова област на Кралство Белгия — Задължение за изготвяне на всички документи във връзка с трудовите правоотношения на нидерландски език — Трудов договор с трансграничен характер — Ограничаване — Липса на пропорционалност)

text:
               8.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 164/3

         Решение на Съда (голям състав) от 16 април 2013 г. (преюдициално запитване от Arbeidsrechtbank Antwerpen — Белгия) — Anton Las/PSA Antwerp NV
   (Дело C-202/11) (1)

   (Свободно движение на работници - Член 45 ДФЕС - Предприятие, установено в нидерландската езикова област на Кралство Белгия - Задължение за изготвяне на всички документи във връзка с трудовите правоотношения на нидерландски език - Трудов договор с трансграничен характер - Ограничаване - Липса на пропорционалност)
   2013/C 164/04
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Arbeidsrechtbank Antwerpen

      Страни в главното производство

      Ищец: Anton Las

      Ответник: PSA Antwerp NV

      Предмет

   Преюдициално запитване — Arbeidsrechtbank Antwerpen — Тълкуване на член 39 ЕО (понастоящем член 45 ДФЕС) — Регионална белгийска правна уредба, която задължава установените във фламандската езикова област предприятия да изготвят на нидерландски език всички документи във връзка с трудовите правоотношения с международен елемент, като неспазването на това изискване е основание за нищожност

      Диспозитив

   Член 45 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на федерална единица на държава членка като разглежданата в делото по главното производство, която налага на работодателите с място на основна стопанска дейност на територията на тази единица да съставят трудовите договори с трансграничен характер изключително на официалния език на тази федерална единица, като неспазването на това изискване е основание за нищожност на тези договори, която се обявява служебно от съда.

      (1)  ОВ C 219, 23.7.2011 г.


title: Дело C-72/12: Решение на Съда (втори състав) от 7 ноември 2013 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — Gemeinde Altrip, Gebrüder Hört GbR, Willi Schneider/Land Rheinland-Pfalz (Преюдициално запитване — Околна среда — Директива 85/337/ЕИО — Оценка на въздействието върху околната среда — Орхуска конвенция — Директива 2003/35/ЕО — Право на жалба срещу решение за издаване на разрешение — Прилагане във времето — Производство по издаване на разрешение, образувано преди датата на изтичане на срока за транспониране на Директива 2003/35/ЕО — Решение, прието след тази дата — Условия за допустимост на жалбата — Накърняване на право — Естество на процесуалното нарушение, което може да бъде изтъкнато — Обхват на контрола)

text:
               11.1.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 9/6

         Решение на Съда (втори състав) от 7 ноември 2013 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — Gemeinde Altrip, Gebrüder Hört GbR, Willi Schneider/Land Rheinland-Pfalz
   (Дело C-72/12) (1)

   (Преюдициално запитване - Околна среда - Директива 85/337/ЕИО - Оценка на въздействието върху околната среда - Орхуска конвенция - Директива 2003/35/ЕО - Право на жалба срещу решение за издаване на разрешение - Прилагане във времето - Производство по издаване на разрешение, образувано преди датата на изтичане на срока за транспониране на Директива 2003/35/ЕО - Решение, прието след тази дата - Условия за допустимост на жалбата - Накърняване на право - Естество на процесуалното нарушение, което може да бъде изтъкнато - Обхват на контрола)
   2014/C 9/08
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesverwaltungsgericht

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Gemeinde Altrip, Gebrüder Hört GbR, Willi Schneider

      Ответник: Land Rheinland-Pfalz

      в присъствието на: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Предмет

   Преюдициално запитване — Bundesverwaltungsgericht Leipzig — Тълкуване на член 6 от Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 година за осигуряване участието на обществеността при изготвянето на определени планове и програми, отнасящи се до околната среда и за изменение по отношение на участието на обществеността и достъпа до правосъдие на Директиви 85/337/ЕИО и 96/61/ЕО на Съвета (ОВ L 156, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 8), както и на член 10a от Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (ОВ L 175, стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 174), в изменената ѝ с Директива 2003/35/ЕО редакция — Изграждане на басейни за задържане на вода — Право на оспорване по съдебен ред на решение, с което се издава разрешение — Прилагане във времето — Случай, в който производството по издаване на разрешение е образувано преди изтичането на срока за транспониране на Директива 2003/35/ЕО, но решението е взето едва след тази дата

      Диспозитив

               1.

               Като предвижда, че трябва да бъде транспонирана най-късно до 25 юни 2005 г., Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 година за осигуряване участието на обществеността при изготвянето на определени планове и програми, отнасящи се до околната среда и за изменение по отношение на участието на обществеността и достъпа до правосъдие на Директиви 85/337/ЕИО и 96/61/ЕО на Съвета, която добавя член 10а към Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда, трябва да се тълкува в смисъл, че националните разпоредби, приети за целите на транспониране на този член, трябва да се прилагат и към административните производства по издаване на разрешения, които са образувани преди 25 юни 2005 г., но разрешенията по тях са издадени след тази дата.

               2.

               Член 10а от Директива 85/337, изменена с Директива 2003/35, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска държавите членки да ограничат обхвата на приложение на разпоредбите за транспониране на този член до случаите, когато законосъобразността на дадено решение се оспорва поради липсата на оценка на въздействието върху околната среда, без в този обхват да се включват случаите, когато такава оценка е извършена, но тя е неправилна.

               3.

               Член 10а, буква б) от Директива 85/337, изменена с Директива 2003/35, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална съдебна практика, която не признава накърняването на право по смисъла на този член, когато с оглед на обстоятелствата по конкретния случай е доказано, че съдържанието на оспорваното решение може би не би било различно, ако не бе налице изтъкнатото от жалбоподателя процесуално нарушение. Това обаче е така само при условие че съдът или органът, сезирани с жалбата, по никакъв начин не прехвърлят върху жалбоподателя тежестта на доказване в това отношение, а се произнасят евентуално с оглед на представените от възложителя или компетентните органи доказателства, и по-общо с оглед на всички представени пред тях доказателства по делото, като вземат предвид по-специално тежестта на изтъкнатото нарушение и на това основание проверят по специално дали то е лишило заинтересованата общественост от една от гаранциите, установени за да може в съответствие с целите на Директива 85/337 тази общественост да получи достъп до информация и да участва в процеса по вземане на решения.

      (1)  ОВ C 133, 5.5.2012 г.


title: Дело T-276/10: Жалба, подадена на 22 юни 2010 г. — El Coto De Rioja/СХВП — Álvarez Serrano (COTO DE GOMARIZ)

text:
               28.8.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 234/45

         Жалба, подадена на 22 юни 2010 г. — El Coto De Rioja/СХВП — Álvarez Serrano (COTO DE GOMARIZ)
   (Дело T-276/10)
   ()
   2010/C 234/80
   Език на жалбата: испански

      Страни

      Жалбоподател: El Coto De Rioja, S.A., Oyón, Alava (Испания) (представители: J. Grimau Muñoz, J. Villamor Muguerza, abogados)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: María Álvarez Serrano, Gomariz Leiro, Orense (Испания)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар от 28 април 2010 г. по преписка R 1020/2008-4 и вследствие на това да се обяви недействителността на марка на Общността № 2 631 828 за стоки от клас 33, която съдържа словния елемент „COTO DE GOMARIZ“, и

               —

               да се осъди изрично СХВП да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за обявяване на недействителност: фигуративна марка, която съдържа словния елемент „COTO DE GOMARIZ“ (заявка за регистрация № 2 631 828), за стоки от клас 33 „вина“.

      Притежател на марката на Общността: María Alvarez Serrano

      Страна, която иска обявяване на недействителността на марката на Общността: EL COTO DE RIOJA S.A.

      Право върху марката на страната, която иска обявяване на недействителността: словна марка на Общността „COTO DE IMAZ“ (№ 339 333) за стоки от класове 29, 32 и 33; словна марка на Общността „EL COTO“ (№ 339 408) за стоки от класове 29, 32 и 33; и общоизвестни испански марки „EL COTO“ и „COTO DE IMAZ“ за „вина“.

      Решение на отдела по заличаването: обявява недействителността на оспорената марка на Общността.

      Решение на апелативния състав отменя обжалваното решение и отхвърля искането за обявяване на недействителност.

      Изложени правни основания: неправилно прилагане на член 52, параграф 1 от Регламент № 207/2009 относно марката на Общността, във връзка с член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от същия текст.


title: Дело C-199/09: Решение на Съда (трети състав) от 2 декември 2010 г. (преюдициално запитване от Augstākās tiesas Senāts, Република Латвия) — Schenker SIA/Valsts ieņēmumu dienests (Регламент (ЕИО) № 2454/93 — Разпоредби за прилагане на Митническия кодекс на Общността — Член 6, параграф 2 — Молба за обвързваща тарифна информация — Понятие един вид стоки )

text:
               29.1.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 30/4

         Решение на Съда (трети състав) от 2 декември 2010 г. (преюдициално запитване от Augstākās tiesas Senāts, Република Латвия) — Schenker SIA/Valsts ieņēmumu dienests
   (Дело C-199/09) (1)

   (Регламент (ЕИО) № 2454/93 - Разпоредби за прилагане на Митническия кодекс на Общността - Член 6, параграф 2 - Молба за обвързваща тарифна информация - Понятие „един вид стоки“)
   2011/C 30/06
   Език на производството: латвийски

      Запитваща юрисдикция

   Augstākās tiesas Senāts

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Schenker SIA

      Ответник: Valsts ieņēmumu dienests

      Предмет

   Преюдициално запитване — Augstākās tiesas Senāts — Тълкуване на член 6, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 253, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 7, стр. 3) — Понятие „един вид стоки“ — Стоки с различно качество или различни характеристики, които обаче могат да бъдат класирани под един и същи код по Комбинираната номенклатура — Издаване на една-единствена обвързваща тарифна информация за всички стоки или на повече специфични обвързващи тарифни информации за всяка една от тях

      Диспозитив

   Член 6, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността, изменен с Регламент (ЕО) № 1602/2000 на Комисията от 24 юли 2000 година, трябва да се тълкува в смисъл, че молба за обвързваща тарифна информация може да се отнася до различни стоки, при условие че те са от един вид. Само стоки със сходни характеристики, разликите между които са напълно без значение за тарифното им класиране, могат да се считат за един вид стоки по смисъла на посочената разпоредба.

      (1)  ОВ C 193, 15.8.2009 г.


title: Дело T-52/09: Жалба, подадена на 11 февруари 2009 г.  — Nycomed Danmark/EMEA

text:
               4.4.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 82/33

         Жалба, подадена на 11 февруари 2009 г. — Nycomed Danmark/EMEA
   (Дело T-52/09)
   (2009/C 82/58)
   Език на производството: английски
   Страни

      Жалбоподател: Nycomed Danmark ApS (Roskilde, Дания) (представители: C. Schoonderbeek, H. Speyart van Woerden, lawyers)

      Ответник: Европейска агенция по лекарствата
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени обжалваното решение,

               —

               да се осъди EMEA да заплати направените от нея съдебни разноски, както и тези на Nycomed.

         Правни основания и основни доводи
   С настоящата жалба жалбоподателят иска отмяна съгласно член 230 ЕО и член 73a от Регламент (ЕО) № 726/2004 (1), изменен с Регламент № 1901/2006 (2) на Европейския парламент и на Съвета, на Решение „EMEA-000194-IPI01-07“ от 28 ноември 2008 г. на Европейската агенция по лекарствата („EMEA“), с което се отхвърля неговата молба за освобождаване на конкретен продукт на основание член 11, параграф 1, буква б) от гореспоменатия регламент.
   Жалбоподателят иска такова освобождаване във връзка с контрастно вещество за утразвукова ехокардиография, което следва да бъде пуснато на пазара с марка „Imagify“, предназначено да диагностицира коронарна съдова болест („КСБ“) при възрастни. С обжалваното решение EMEA отказва на жалбоподателя това освобождаване с мотива, че заболяването или състоянието, за които е предназначен конкретният лекарствен продукт, не е КСБ, а е нарушение на кръвоснабдяването на миокарда, което съществува и при деца.
   Жалбоподателят твърди, че оспорваното решение е незаконосъобразно, тъй като се основава на неправилно тълкуване и приложение на понятието за „заболяване или условие [да се чете: състояние], за които е предназначен конкретният лекарствен продукт“ по смисъла на член 11, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 1901/2006, тъй като решението не отчита терапевтичните показания, посочени в съпътстващото заявление за издаване на общностно разрешително за употреба и търгуване и че нарушенията на кръвоснабдяването на миокарда не са заболяване или състояние, а симптом на различни заболявания.
   Освен това жалбоподателят твърди, че обжалваното решение е незаконосъобразно, тъй като представлява опит на EMEA за злоупотреба с власт, предоставена й по член 11, параграф 1, точка б) и член 25 от Регламент (ЕО) № 1901/2006 за постигане на непредвидена от тези разпоредби цел, а именно — задължението да предложи план за педиатрично изследване при показания, които не са обхванати от съпътстващото заявление за издаване на общностно разрешително за употреба и търгуване.

      (1)  Регламент (ЕО) № 726/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година за установяване на процедури на Общността за разрешаване и контрол на лекарствени продукти за хуманна и ветеринарна употреба и за създаване на Европейска агенция по лекарствата (ОВ 2004 г., L 136, стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 44, стр. 83).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1901/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно лекарствените продукти за педиатрична употреба и за изменение на Регламент (ЕИО) № 1768/92, Директива 2001/20/ЕО, Директива 2001/83/ЕО и Регламент (ЕО) № 726/2004 (ОВ 2006 г., L 378, стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 83).


title: Дело C-333/14: Преюдициално запитване от Court of Session, Шотландия (Обединено кралство), постъпило на 8 юли 2014 г.  — The Scotch Whisky Association и др./The Lord Advocate, The Advocate General for Scotland

text:
               29.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 339/4

         Преюдициално запитване от Court of Session, Шотландия (Обединено кралство), постъпило на 8 юли 2014 г. — The Scotch Whisky Association и др./The Lord Advocate, The Advocate General for Scotland
   (Дело C-333/14)
   2014/C 339/05
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   Court of Session, Шотландия

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: The Scotch Whisky Association и др.

      Ответници: The Lord Advocate, The Advocate General for Scotland

      Преюдициални въпроси

               1)

               Съобразно правилното тълкуване на правото на Съюза относно общата организация на пазара на вино, по-специално на Регламент № 1308/2013 (1), законосъобразно ли е държава членка да приеме национална мярка, която предвижда минимална продажна цена на дребно за вино в зависимост от количеството алкохол в продаваната стока и която следователно се отклонява от принципа за свободното формиране на цените от пазарните сили, на който се основава в нормалния случай пазарът на вино?

               2)

               В контекста на обосноваването със съображенията по член 36 ДФЕС, когато: държава членка е решила, че е наложително с оглед закрилата на човешкото здраве да се увеличи цената на консумацията на търговски продукт — в конкретния случай алкохолни напитки, за потребителите или част от тези потребители; и става въпрос за търговски продукт, по отношение на който държавите членки са свободни да налагат акциз или други данъци (включително данъци или мита, основани на алкохолното съдържание или обем или стойността на продукта или комбинация от такива фискални мерки), допустимо ли е по силата на правото на Съюза и ако е така — при какви условия, държава членка да отхвърли такива фискални методи за увеличаване на цената за потребителя в полза на законодателни мерки, определящи минимални цени на дребно, които нарушават търговията в рамките на Съюза и конкуренцията?

               3)

               Когато съд в държава членка е сезиран да се произнесе по въпроса дали законодателна мярка, която представлява количествено ограничение на търговията, несъвместимо с член 34 ДФЕС, може въпреки това да бъде обоснована по член 36 ДФЕС, въз основа на съображението за закрила на човешкото здраве, ограничен ли е този съд да разгледа само информацията, доказателствата или другите материали, с които законодателят е разполагал и е разгледал към момента на приемането на правната уредба? В случай, че не е — какви други ограничения могат да се приложат по отношение на възможността националният съд да разгледа всички налични материали или доказателства, предоставени от страните към момента на постановяването на решението от националния съд?

               4)

               Когато от съд на държава членка се изисква, при тълкуването и прилагането на правото на Съюза, да разгледа твърдение на националните власти, че мярка, която иначе представлява количествено ограничение, попадащо в обхвата на член 34 ДФЕС, е обоснована като дерогация в интерес на закрилата на човешкото здраве по силата на член 36 ДФЕС, до каква степен националният съд е длъжен или може да формира — въз основа на материалите, с които разполага — обективно виждане за ефикасността на мярката за постигане на прогласената цел, наличието на най-малко равностойни мерки, които накърняват в по-малка степен конкуренцията в рамките на Съюза, и пропорционалността на мярката изобщо?

               5)

               При преценката (в контекста на спор дали мярката е обоснована по съображение за закрила на човешкото здраве по член 36 ДФЕС) дали съществува алтернативна мярка, която не е увреждаща или най-малкото е в по-малка степен увреждаща по отношение на търговията в рамките на Съюза и на конкуренцията, легитимно основание за отклоняването на тази алтернативна мярка ли е фактът, че последиците от тази алтернативна мярка, макар и да не са напълно равностойни на оспорената по член 34 ДФЕС мярка, могат да доведат до други допълнителни ползи и да отговорят на по-широка, общовалидна цел?

               6)

               При преценката дали национална мярка, призната или преценена като количествено ограничение по смисъла на член 34 ДФЕС, което може да бъде обосновано със съображенията по член 36 ДФЕС, и по-специално при преценката на пропорционалността на мярката, до каква степен съдът, натоварен с тази функция, може да вземе предвид собствената си преценка за естеството и степента, до която тази мярка представлява количествено ограничение, несъвместимо с член 34 [ДФЕС]?

      (1)  Регламент (ЕС) № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за установяване на обща организация на пазарите на селскостопански продукти и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 922/72, (ЕИО) № 234/79, (ЕО) № 1037/2001 и (ЕО) № 1234/2007 на Съвета (ОВ L 347, стр. 671)


title: Дело C-565/14 P: Жалба, подадена на 8 декември 2014 г. от Romonta GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 26 септември 2014 г. по дело T-614/13, Romonta GmbH/Европейска комисия

text:
               9.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 46/33

         Жалба, подадена на 8 декември 2014 г. от Romonta GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 26 септември 2014 г. по дело T-614/13, Romonta GmbH/Европейска комисия
   (Дело C-565/14 P)
   (2015/C 046/39)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Romonta GmbH (представители: I. Zenke, M.-Y. Vollmer, Rechtsanwältinnen)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Съда:

               —

               да отмени решението на Общия съд от 26 септември 2014 г. по дело T-614/13, както и

               —

               да отмени Решение 2013/448/ЕС на Европейската комисия от 5 септември 2013 година относно националните мерки за изпълнение за преходното безплатно разпределяне на квоти за емисии на парникови газове в съответствие с член 11, параграф 3 от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (1), доколкото в член 1, параграф 1 от това решение се отказва разпределяне на допълнителни квоти за третия период на търгуване с квоти за емисии за периода от 2013 г. до 2020 г., поискани въз основа на клаузата относно случаи на крайно затруднено положение, предвидена в член 9, параграф 5 от TEHG (2),

               —

               при условията на евентуалност да върне делото за окончателно решаване от Общия съд,

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в първоинстанционното производство и в производството по обжалване.

      Основания и основни доводи

               1.

               Първо основание: Нарушение на правото на Съюза поради неправилно прилагане на принципа на пропорционалност
               На първо място, решението нарушавало правото на Съюза, тъй като Общият съд неправилно тълкувал Решение 2011/278/EU (3) като изчерпателно и освен това приел, също така неправилно, че това решение било пропорционално. Разпределяне въз основа на клаузата относно случаи на крайно затруднено положение било възможно и след приемането на Решение 2011/278/ЕС, тъй като бил налице случай на непреодолима сила. Освен това при проверката на законосъобразността на Решение 2011/278/ЕС Общият съд неправилно претеглил правно защитените блага, като придал по-голяма значимост на защитата на околната среда, отколкото на съществуването на жалбоподателя.

               2.

               Второ основание: Нарушение на правото на Съюза поради нарушение на основните права на жалбоподателя
               Съдебното решение било неправилно и доколкото Общият съд нарушил основните права на жалбоподателя, и по-специално член 15, параграф 1 и член 16 от Хартата на основните права на Европейския съюз, които закрилят упражняването на професия и собствеността. Общият съд неправилно приел, че съществото на тези основни права не било засегнато. Това обаче не било така, тъй като без разпределяне въз основа на клаузата относно случаи на крайно затруднено положение жалбоподателят не можел нито да продължи дейността си като производител на лигнитен восък, нито да продължи да използва своята инсталация за добив на лигнитен восък.

               3.

               Трето основание: Нарушение на правото на Съюза поради нарушение на принципа на субсидиарност
               На трето място, решението нарушавало правото на Съюза, тъй като Общият съд неправилно счел, че Федерална република Германия няма компетентност да приеме правна норма относно случаи на крайно затруднено положение (член 9, параграф 5 от TEHG). Тук обаче Общият съд пропуснал да вземе предвид, че Европейската комисия е компетентна да приема правила относно разпределянето само доколкото тя действително упражнява своята компетентност. Атипичните случаи като този на жалбоподателя обаче не били обхванати от правилата на Комисията. В това отношение компетентни да приемат съответната правна уредба били държавите членки.

               4.

               Четвърто основание: Нарушение на процесуалните правила поради недостатъчни или противоречиви мотиви
               Общият съд излагал недостатъчни и противоречиви мотиви във връзка с последиците, произтичащи от правна уредба относно случаи на крайно затруднено положение, с изместването на емисиите, което следва да е очаква в резултат от разпределянето въз основа на клауза относно случаи на крайно затруднено положение, както и във връзка с причината за конкретната опасност от неплатежоспособност на жалбоподателя, и по този начин нарушавал елементарни процесуални правила.

      (1)  ОВ L 240, стр. 27.

      (2)  Gesetz über den Handel mit Berechtigungen zur Emission von Treibhausgasen (Закон за търговия с емисии на парникови газове, наричан по-нататък „Treibhausgas-Emissionshandelsgesetz“ или „TEHG“).

      (3)  Решение 2011/278/ЕС на Комисията за определяне на валидни за целия Европейски съюз преходни правила за хармонизираното безплатно разпределяне на квоти за емисии съгласно член 10а от Директива 2003/87 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 130, стр. 1).


title: Дело T-76/11: Решение на Общия съд от 21 ноември 2012 г. — Испания/Комисия (Риболов — Мерки за опазване на рибните ресурси — Член 105 от Регламент (ЕО) № 1224/2009 — Приспадане от квотите, отпуснати за дадена година, поради превишаване на квотите, отпуснати за предходните години — Прилагане във времето — Правна сигурност — Тълкуване, с което се гарантира спазването на първичното право — Принцип на законоустановеност на наказанието — Забрана за прилагане с обратна сила)

text:
               12.1.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 9/35

         Решение на Общия съд от 21 ноември 2012 г. — Испания/Комисия
   (Дело T-76/11) (1)

   (Риболов - Мерки за опазване на рибните ресурси - Член 105 от Регламент (ЕО) № 1224/2009 - Приспадане от квотите, отпуснати за дадена година, поради превишаване на квотите, отпуснати за предходните години - Прилагане във времето - Правна сигурност - Тълкуване, с което се гарантира спазването на първичното право - Принцип на законоустановеност на наказанието - Забрана за прилагане с обратна сила)
   2013/C 9/61
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Кралство Испания (представители: N. Díaz Abad, abogado del Estado)

      Ответник: Европейска комисия (представители: F. Jimeno Fernández и D. Nardi)

      Предмет

   Жалба за отмяна на Регламент (ЕС) № 1004/2010 г. на Комисията от 8 ноември 2010 година за намаляване на някои риболовни квоти за 2010 г. поради свръхулов през предходната година (ОВ L 291, стр. 31)

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Кралство Испания да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 89, 19.3.2011 г.


title: Дело C-578/14: Преюдициално запитване от Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Белгия), постъпило на 12 декември 2014 г.  — Argenta Spaarbank NV/Belgische Staat

text:
               9.3.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 81/6

         Преюдициално запитване от Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Белгия), постъпило на 12 декември 2014 г. — Argenta Spaarbank NV/Belgische Staat
   (Дело C-578/14)
   (2015/C 081/08)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Argenta Spaarbank NV

      Ответник: Belgische Staat

      Преюдициални въпроси

               1)

               Нарушава ли член 198 10o от WIB92, в редакцията му в сила през 2000 и 2001 данъчни години, член 4, параграф 2 от Директивата от 23 юли 1990 година относно данъчното облагане на дружествата майки и дъщерните дружества (Директива 90/435/EИО (1) на Съвета), доколкото първата разпоредба гласи, че не се считат за оперативни разходи лихвите до размера на подлежащите на приспадане по членове 202 — 204 дивиденти, които дадено дружество е получило от дяловете или акциите, които към момента на прехвърлянето това дружество не е притежавало за непрекъснат срок от минимум една година, като не се прави разлика дали посочените разходи за лихви са във връзка, или не са във връзка с (финансирането на) придобиването на капиталовото участие, въз основа на което са получени подлежащите на освобождаване от облагане дивиденти?

               2)

               Представлява ли член 198 10o от WIB92 , в редакцията му в сила през 2000 и 2001 данъчни години, разпоредба за предотвратяване на данъчните измами и злоупотребите по смисъла на член 1, параграф 2 от Директивата от 23 юли 1990 година относно данъчното облагане на дружествата майки и дъщерните дружества (Директива 90/435/EИО на Съвета) и при утвърдителен отговор в конкретния случай надхвърля ли член 198 10oот WIB92 необходимото за предотвратяване на подобни данъчните измами и злоупотребите, доколкото той предвижда, че не се считат за оперативни разходи лихвите до размера на подлежащите на приспадане по членове 202 — 204 дивиденти, които дадено дружество е получило от дяловете или акциите, които към момента на прехвърлянето това дружество не е притежавало за непрекъснат срок от минимум една година, като не се прави разлика дали посочените разходи за лихви са във връзка, или не са във връзка с (финансирането на) придобиването на капиталовото участие, въз основа на което са получени подлежащите на освобождаване от облагане дивиденти?

      (1)  Директива относно общата система за данъчно облагане на дружества майки и дъщерни дружества от различни държави членки (ОВ L 225, стр. 6; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 97).


title: Дело C-185/15: Решение на Съда (трети състав) от 12 октомври 2016 г. (преюдициално запитване от Vrhovno sodišče Republike Slovenije — Словения) — Marjan Kostanjevec/F&S Leasing GmbH (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Регламент (ЕО) № 44/2001 — Член 6, точка 3 — Понятие „насрещен иск“ — Иск, предявен на основание неоснователно обогатяване — Плащане на сума, дължима по силата на отменено решение — Прилагане във времето)

text:
               12.12.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 462/4

         Решение на Съда (трети състав) от 12 октомври 2016 г. (преюдициално запитване от Vrhovno sodišče Republike Slovenije — Словения) — Marjan Kostanjevec/F&S Leasing GmbH
   (Дело C-185/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по граждански дела - Регламент (ЕО) № 44/2001 - Член 6, точка 3 - Понятие „насрещен иск“ - Иск, предявен на основание неоснователно обогатяване - Плащане на сума, дължима по силата на отменено решение - Прилагане във времето))
   (2016/C 462/05)
   Език на производството: словенски

      Запитваща юрисдикция

   Vrhovno sodišče Republike Slovenije

      Страни в главното производство

      Ищец: Marjan Kostanjevec

      Ответник: F&S Leasing GmbH

      Диспозитив

   Член 6, точка 3 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че определеният с тази разпоредба съд по насрещния иск е компетентен да разгледа такъв иск за възстановяване поради неоснователно обогатяване на сума, съответстваща на уговорената в рамките на извънсъдебно споразумение, когато този иск е предявен в ново съдебно производство между същите страни вследствие от отмяната на решението, което е постановено по първоначалния иск между тези страни и чието изпълнение е дало повод за посоченото извънсъдебно споразумение.

      (1)  ОВ C 254, 3.8.2015 г.


title: Дело C-394/07: Решение на Съда (първи състав) от 2 април 2009 г. (преюдициално запитване от Corte d'appello di Milano — Италия) — Marco Gambazzi/DaimlerChrysler Canada Inc., CIBC Mellon Trust Company (Брюкселска конвенция — Признаване и изпълнение на решенията — Основания за отказ — Нарушение на обществения ред в държавата-членка, в която се иска признаване — Отстраняване на ответника от производството пред съдилището на държавата по произход поради неизпълнение на съдебно разпореждане)

text:
               20.6.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 141/9

         Решение на Съда (първи състав) от 2 април 2009 г. (преюдициално запитване от Corte d'appello di Milano — Италия) — Marco Gambazzi/DaimlerChrysler Canada Inc., CIBC Mellon Trust Company
   (Дело C-394/07) (1)

   (Брюкселска конвенция - Признаване и изпълнение на решенията - Основания за отказ - Нарушение на обществения ред в държавата-членка, в която се иска признаване - Отстраняване на ответника от производството пред съдилището на държавата по произход поради неизпълнение на съдебно разпореждане)
   2009/C 141/13
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Corte d'appello di Milano

      Страни в главното производство

      Ищец: Marco Gambazzi

      Ответник: DaimlerChrysler Canada Inc., CIBC Mellon Trust Company

      Предмет

   Преюдициално запитване — Corte d'appello di Milano — Тълкуване на член 26 и член 27, точка 1 от Брюкселската конвенция — Решение, чието признаване противоречи на обществения ред в държавата, в която се иска признаването — Решение, което възпрепятства страна да се защитава („debarment“) поради неизпълнението на съдебно разпореждане.

      Диспозитив

   Член 27, точка 1 от Брюкселската конвенция относно компетентността и изпълнението на съдебните решения по граждански и търговски дела, подписана на 27 септември 1968 година, изменена с Конвенцията от 9 октомври 1978 година за присъединяване на Кралство Дания, на Ирландия и на Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия, с Конвенцията от 25 октомври 1982 година за присъединяване на Република Гърция, с Конвенцията от 26 май 1989 година за присъединяване на Кралство Испания и на Португалската република, както и с Конвенцията от 29 ноември 1996 година за присъединяване на Република Австрия, на Република Финландия и на Кралство Швеция трябва да се тълкува по следния начин:
   Съдът на държавата, в която се иска признаване, може да отчете, с оглед на клаузата, свързана с обществения ред, визирана в този член, факта, че съдът на държавата по произход се е произнесъл по исканията на ищеца без да изслуша ответника, който се е явявал надлежно пред него, но е бил отстранен от производството по съображение, че не е изпълнил задължения, наложени с постановено по-рано в рамките на същото производство определение, когато след цялостна преценка на производство и с оглед на всички обстоятелства изглежда, че тази мярка по отстраняване съставлява явно и прекомерно засягане на правото на ответника да бъде изслушан.

      (1)  ОВ C 283, 24.11.2007 г.


title: Дело T-69/10: Жалба, подадена на 18 февруари 2010 г. — IRO/Комисия

text:
               17.4.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 100/61

         Жалба, подадена на 18 февруари 2010 г. — IRO/Комисия
   (Дело T-69/10)
   2010/C 100/90
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Industrie Riunite Odolesi SpA (IRO) (Via Brescia, Италия) (представители: A. Giardina, avvocato, P. Tomassi, avvocato)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени обжалваното решение;

               —

               при условията на евентуалност, да се отмени или намали наложената с обжалваното решение глоба;

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Правните основания и основните доводи са сходни на изтъкнатите по дело T-55/10, SP/Комисия.
   Жалбоподателят изтъква по-специално:

               —

               нарушение на закона и злоупотреба с власт, тъй като Комисията е приела решение, в което жалбоподателят е санкциониран за участие в предполагаем картел за цени, без да са били разгледани всички доказателства във връзка с липсата на приложения относно таблиците за цените,

               —

               нарушение на процедурните правила, предвидени в Регламент (ЕО) № 1/2003 (1), от момента, в който вследствие на отмяната от страна на Първоинстанционния съд на Решение от 17 декември 2002 г. № C(2002) 5087 окончателен Комисията приема решението, без да предприеме никакви процедурни действия като изпращане на страните на изложението на възраженията и/или изслушване на страните, нито приобщава националните органи, със следващите от това непълнота, несъгласуваност и незаконосъобразност на цялата процедура на Комисията и нарушаване на правото на защита на санкционираните предприятия;

               —

               порок в разследването и в мотивите, тъй като Комисията не е преценила правилно получените в хода на разследването доказателства във връзка с размерите на съответния пазар и с последиците на твърдения картел.

         При условията на евентуалност жалбоподателят иска отмяна или намаляване на наложената с обжалваното решение глоба.

      (1)  Регламент (CE) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, 04.01.2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).


title: Дело T-773/16: Жалба, подадена на 7 ноември 2016 г. — Salehi/Комисия

text:
               20.2.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 53/29

         Жалба, подадена на 7 ноември 2016 г. — Salehi/Комисия
   (Дело T-773/16)
   (2017/C 053/36)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Dominik Salehi (Бремен, Германия) (представител: C. Drews, Rechtsanwältin)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да установи, че ответникът е нарушил член 1, параграф 4 от Регламент (EО) № 539/2001 (изменен с Регламент (EС) № 1289/2013), тъй като е пропуснал в отговор на изпратеното от жалбоподателя писма от 1 юли 2016 г. и от 16 септември 2016 г. да предприеме мерките, предвидени в посочената разпоредба, и да ги съобщи на жалбоподателя;

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

               1.

               Първо основание: нарушение на принципа на реципрочност вследствие на стриктното прилагане на Visa Waiver Program Improvement and Terrorist Travel Prevention Act of 2015

               2.

               Второ основание: бездействие от страна на ответника

         Жалбоподателят упреква Комисията, че не е предприела мерки в съответствие с член 1, параграф 4, буква д), подточка i) от Регламент (ЕО) № 539/2001 на Съвета от 15 март 2001 година за определяне на третите страни, чиито граждани трябва да притежават виза, когато преминават външните граници на държавите членки, както и тези, чиито граждани се освободени от това изискване (ОВ L 81, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 97).


title: Дело T-226/13 P: Жалба, подадена на 14 април 2013 г. от Luigi Marcuccio срещу определението, постановено на 6 февруари 2013 г. от Съда на публичната служба по дело F-67/12, Marcuccio/Комисия

text:
               15.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 171/36

         Жалба, подадена на 14 април 2013 г. от Luigi Marcuccio срещу определението, постановено на 6 февруари 2013 г. от Съда на публичната служба по дело F-67/12, Marcuccio/Комисия
   (Дело T-226/13 P)
   2013/C 171/69
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Luigi Marcuccio (Tricase, Италия) (представител: G. Cipressa, avvocato)

      Друга страна в производството: Съд на публичната служба

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да се уважат всички искания, направени от жалбоподателя в първоинстанционното производство;

               —

               да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски в първоинстанционното производство.

      Правни основания и основни доводи

   В настоящото дело жалбоподателят оспорва Определение от 6 февруари 2013 г., с което Съдът на публичната служа отхвърля като явно неоснователна неговата жалба с предмет, от една страна, отмяна на решението, с което Европейската комисия отхвърля неговото искане за обезщетение за вредите, за които той твърди, че са му причинени в резултат на обстоятелството, че писмо относно способите за изпълнение на Решение на Съда на публичната служба от 4 ноември 2008 г. по дело Marcuccio/Комисия, F-41/06, е изпратено до адвоката, който го е представлявал в производството по обжалване срещу това решение, и от друга страна, искане за осъждане на Комисията да го обезщети за вредата, която според него е претърпял в резултат на това обстоятелство.
   В подкрепа на своето искане жалбоподателят изтъква абсолютната липса на мотиви за отхвърляне на искането за обезщетение, както и недостатъчно разследване и изопачаване на фактите, произволно вземане на решение и неправилно тълкуване и прилагане на:

               —

               нормите на правото, отнасящи се до възникването на отговорността за вреди на институциите на Европейския съюз;

               —

               на понятието задължение за излагане на мотиви, което има всяка институция на Европейския съюз и съдилищата на Европейския съюз;

               —

               на понятието неправомерно поведение на институция на Европейския съюз.

         Жалбоподателят изтъква и незаконосъобразност на разпоредбите, приети от първоинстанционния съдия относно съдебните разноски.


title: Дело T-134/17: Жалба, подадена на 2 март 2017 г. — Hércules Club de Fútbol/Комисия

text:
               8.5.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 144/49

         Жалба, подадена на 2 март 2017 г. — Hércules Club de Fútbol/Комисия
   (Дело T-134/17)
   (2017/C 144/68)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Hércules Club de Fútbol, SAD (Аликанте, Испания) (представители: S. Rating и Y. Martínez Mata, abogados)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение C (2017) 736 окончателен на Европейската комисия от 2 февруари 2017 г. по преписка GESTDEM 2016/6034 — 2016/6044.

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Настоящата жалба е насочена срещу решението, потвърждаващо решение за отказ на достъпа до документите, поискани от Hércules CF във връзка с определена документация, съдържаща се в преписката и мотивирала приемането на Решение C (2016) 4060 окончателен от 4 юли 2016 г. относно държавна помощ SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP), приведена в действие от Испания в полза на Valencia Club de Fútbol Sociedad Anónima deportiva, Hércules Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva и Elche Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

               1.

               Първото основание е изведено от погрешния характер на извода, че член 4, параграф 2, първо и трето тире от Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 г. относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, Съвета и Комисията (ОВ L 145, стр. 4; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76) позволява да се откаже достъпа до поисканата информация.

                           —

                           В тази връзка се твърди, че Комисията е приложила автоматично призната в общностната съдебна практика общата презумпция за поверителност на административните производства относно държавни помощи; освен това, твърди се, че Комисията е приложила неправилно, по аналогия, съдебната практика относно случаите на концентрации във връзка със засягането на търговските интереси на трети лица.

               2.

               Второто основание е изведено от неправилно прилагане на член 4, параграф 3 от Регламент № 1049/2001.

                           —

                           В този връзка се твърди, че тук също не е приложима по аналогия съдебната практика относно концентрациите. Докато в тези случаи е разбираемо чувствителният характер на информацията да се запази във времето след решението на Комисията, това не е така в случая на единствен заем, чийто условия за отпускане Комисията счита за несъвместими с ДФЕС.

               3.

               Третото основание, изтъкнато при условията на евентуалност, е изведено от това, че макар и да се приеме, че изтъкнатите от Комисията основания за поверителност са обосновани в конкретния случай, съществува по-висш обществен интерес, обосноваващ достъпа до поисканата документация, който се изразява в гарантиране на подходящо упражняване на правата на защита, признати от Хартата на основните права на Европейския съюз.

               4.

               Четвъртото основание, изтъкнато също при условията на евентуалност, е изведено от нарушението на член 4, параграф 6 от Регламент № 1049/2001, доколкото най-накрая Комисията е длъжна да предложи най-малкото частичен достъп до поисканата информация.


title: Дело C-166/14: Иск, предявен на 10 март 2014 г.  — Европейска комисия/Португалска република

text:
               5.5.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 135/27

         Иск, предявен на 10 март 2014 г. — Европейска комисия/Португалска република
   (Дело C-166/14)
   2014/C 135/32
   Език на производството: португалски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: N. Yerrell и P. Guerra e Andrade)

      Ответник: Португалска република

      Искания на ищеца

   Европейската комисия иска от Съда:

               —

               да обяви, че като не е приела и съобщила необходимите насоки, Португалската република не е изпълнила разпоредбата на член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2008/96/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 г. относно управлението на безопасността на пътните инфраструктури,

               —

               да осъди Португалската република да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Съгласно член 8, параграф 1 от Директива 2008/96 държавите членки гарантират приемането на насоки, ако такива не са вече налице, в срок до 19 декември 2011 г., за да подпомогнат компетентните образувания в прилагането на Директивата.
   Повече от 2 години след изтичането на срока за приемане на посочените насоки Португалия все още не е приела такива насоки.
   Съгласно член 8, параграф 2 от Директива 2008/96 държавите членки съобщават на Комисията тези насоки в срок от три месеца след приемането им.
   Като не е приела насоки, Португалия не е изпълнила и посоченото задължение за съобщаване.

      (1)  ОВ L 319, стр. 59.


title: Дело C-79/14: Преюдициално запитване от Landgericht Hannover (Германия), постъпило на 14 февруари 2014 г.  — TUIfly GmbH/Harald Walter

text:
               12.5.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/17

         Преюдициално запитване от Landgericht Hannover (Германия), постъпило на 14 февруари 2014 г. — TUIfly GmbH/Harald Walter
   (Дело C-79/14)
   2014/C 142/23
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Landgericht Hannover

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: TUIfly GmbH

      Ответник: Harald Walter

      Преюдициални въпроси

               I.

               Следва ли член 7 от Регламент (ЕО) № 261/2004 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година да се тълкува в смисъл, че в обхвата на Регламента попада и несъобщеното „изтегляне“ на полета за по-ранен час, в резултат от което пътниците не могат да пътуват с този полет?

               II.

               Следва ли Регламентът да се тълкува в смисъл, че що се отнася до причината, извън посоченото в член 5 е без значение на какво се дължи закъснението?

               III.

               Целта на Регламента, а именно да се осигури обезщетение за вредите от загубата на време, засегната ли е и когато пътникът би пристигнал по-рано и това се отразява на плановете му за времето преди полета?

               IV.

               Приложим ли е Регламентът поради обстоятелството, че не е било съобщено изтеглянето на полета за по-ранен час, което е довело до по-късно от предвиденото пристигане в курорта?

               V.

               Следва ли да се приеме, че целта на Регламента е да осигури високо равнище на защита, в резултат от което в обхвата на защита попада и ограничаването на времевите планове на пътника? Така ли е и при изтегляне на полета за по-ранен час?

      (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския Парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело T-194/11: Жалба, подадена на 31 март 2011 г. — Bro Grébé/Съвет

text:
               21.5.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/31

         Жалба, подадена на 31 март 2011 г. — Bro Grébé/Съвет
   (Дело T-194/11)
   2011/C 152/56
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Geneviève Bro Grébé (Abidjan, Côte d’Ivoire) (представител: J.-C. Tchikaya, avocat)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени 2011/18/ОВППС на Съвета от 14 януари 2011 година за изменение на Решение 2010/656/ОВППС на Съвета за подновяване на ограничителните мерки срещу Кот д’Ивоар и Регламент (ЕС) № 25/2011 на Съвета от 14 януари 2011 година за изменение на Регламент (ЕО) № 560/2005 на Съвета за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени към определени лица и стопански субекти, с оглед ситуацията в Кот д’Ивоар, в частта им, която засяга жалбоподателя;

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски

      Правни основания и основни доводи

   Правните основания и основните доводи, изтъкнати от жалбоподателя, са по същество идентични или сходни с тази, изтъкнати по дело T-118/11, Attey/Съвет.


title: Съединени дела T-479/11 и Т-157/12: Решение на Общия съд от 26 май 2016 г. — Франция и IFP Énergies nouvelles/Комисия („Държавна помощ — Научноизследователска дейност в областта на петролните залежи — Имплицитна неограничена държавна гаранция, предоставена на Institut français du pétrole (IFP) посредством даването на статут на публичноправна организация с промишлен и търговски характер (EPIC) — Предимство — Презумпция за предимство“)

text:
               11.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 251/20

         Решение на Общия съд от 26 май 2016 г. — Франция и IFP Énergies nouvelles/Комисия
   (Съединени дела T-479/11 и Т-157/12) (1)

   ((„Държавна помощ - Научноизследователска дейност в областта на петролните залежи - Имплицитна неограничена държавна гаранция, предоставена на Institut français du pétrole (IFP) посредством даването на статут на публичноправна организация с промишлен и търговски характер (EPIC) - Предимство - Презумпция за предимство“))
   (2016/C 251/20)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Френска република (представители: първоначално E. Belliard, G. de Bergues, B. Beaupère-Manokha и J. Gstalter, впоследствие E. Belliard, G. de Bergues, J. Gstalter и S. Menez, впоследствие G. de Bergues, S. Menez, D. Colas и J. Bousin, и накрая G. de Bergues, D. Colas и J. Bousin) (дело T-479/11), и IFP Énergies nouvelles (Rueil-Malmaison, Франция) (представители: първоначално É. Morgan de Rivery и A. Noël-Baron, впоследствие É. Morgan de Rivery и E. Lagathu, avocats) (дело T-157/12)

      Ответник: Европейска комисия (представители: B. Stromsky, D. Grespan и K. Talabér-Ritz)

      Предмет

   Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение 2012/26/ЕС на Комисията от 29 юни 2011 г. относно държавна помощ C 35/2008 (ex NN 11/2008), отпусната от Франция на публичноправната организация „Institut français du pétrole“ (ОВ L 14, 2012 г., стр. 1).

      Диспозитив

               1)

               Отменя член 1, параграфи 3—5, както и членове 2—12 от Решение 2012/26/ЕС на Комисията от 29 юни 2011 година относно държавна помощ C 35/08 (ex NN 11/08), отпусната от Франция на публичноправната организация „Institut français du pétrole“.

               2)

               Отхвърля жалбите в останалата им част.

               3)

               Европейската комисия понася две трети от направените от нея съдебни разноски по дела T-479/11 и T-157/12, както и две трети от съдебните разноски на Френската република и IFP Énergies nouvelles.

               4)

               Френската република понася една трета от направените от нея съдебни разноски, както и една трета от съдебните разноски на Комисията по дело T-479/11.

               5)

               IFP Énergies nouvelles понася една трета от направените от нея съдебни разноски, както и една трета от съдебните разноски на Комисията по дело T-157/12.

      (1)  ОВ C 340, 19.11.2011 г.


title: Дело T-457/08: Жалба, подадена на 10 октомври 2008 г. — Intel/Комисия

text:
               22.11.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 301/60

         Жалба, подадена на 10 октомври 2008 г. — Intel/Комисия
   (Дело T-457/08)
   (2008/C 301/99)
   Език на производството: английски
   Страни

      Жалбоподател: Intel Corp. (Wilmington, Съединени щати) (представители: N. Green QC, K. Bacon, Barrister)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отменят решенията,

               —

               да се удължи срокът, определен на Intel за представяне на отговор на допълнителното изложение на възраженията („ДИВ“), с 30 дни от датата, на която Intel получи достъп до съответните документи на подалия оплакването,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски на Intel.

         Правни основания и основни доводи
   В настоящото производство жалбоподателят на основание на член 230 ЕО иска отмяната на решението на служителя по изслушването от 15 септември 2008 г., взето съгласно член 10 от Решение на Комисията 2001/432/ЕО (1), по дело COMP/C-3/37.990 — Intel, във връзка с производство по член 82 ЕО, заедно с решение на комисаря по конкуренцията, взето на 6 октомври 2008 г. или около тази дата. Обжалваните решения се отнасят до отказа от страна на Комисията да осигури някои писмени доказателства, изходящи по-специално от подалия оплакване по делото, които според жалбоподателя са пряко относими към твърденията на Комисията в ДИВ. Служителят по изслушването отхвърля и довода на Intel, че не е в състояние да даде подходящ отговор на ДИВ, без да му бъдат осигурени посочените документи, и отказва допълнително продължаване на срока, определен на Intel за представяне на отговор на ДИВ.
   В подкрепа на исканията си жалбоподателят посочва две правни основания.
   На първо място, жалбоподателят твърди, че решенията са опорочени от грешки при прилагане на правото, и изтъква, че срокът за представяне на неговия отговор на ДИВ не може да започне да тече, ако преписката не е попълнена по същество; в противен случай предприятието не би могло ефективно да упражнява правата си на защита.
   На второ място, жалбоподателят твърди, че обжалваните решения са явно незаконосъобразни, тъй като позволяват на Комисията да продължи дискриминиращо и пристрастно разследване, което възпрепятства жалбоподателя да упражнява своите права на защита. Жалбоподателят изтъква, че това е нарушение на принципа на добрата администрация, съгласно който се изисква Комисията да приеме решение въз основа на цялата налична фактическа и правна информация, която би могла да има значение за крайния резултат.

      (1)  Решение от 23 май 2001 година на Комисията относно мандата на служителите по изслушването в някои производства по конкуренция (ОВ L 162, стp. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 108).


title: Дело C-71/07 P: Жалба, подадена на 12 февруари 2007 г. от Franco Campoli срещу решението на Първоинстанционния съд (втори разширен състав), постановено на 29 ноември 2006 г. по дело T-135/05, Campoli/Комисия

text:
               26.5.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 117/2

         Жалба, подадена на 12 февруари 2007 г. от Franco Campoli срещу решението на Първоинстанционния съд (втори разширен състав), постановено на 29 ноември 2006 г. по дело T-135/05, Campoli/Комисия
   (Дело C-71/07 P)
   (2007/C 117/02)
   Език на производството: френски
   Страни

      Жалбоподател: Franco Campoli (представители: G. Vandersanden, L.Levi, S. Rodrigues, адвокати)

      Други страни в производството: Комисия на Европейските общности (представители: V. Joris, D. Marti), Съвет на Европейския съюз (M. Arpio, I. Šulce, представители)
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на Първоинстанционния съд на ЕО от 29 ноември 2006 г. по дело Т-135/05;

               —

               съобразно с това, да уважи исканията му направени пред първата инстанция, изменени с оглед на недопустимостта на претенциите му, относно надбавката за жилищни нужди и надбавката за образование и следователно,

                           —

                           да отмени решението на органа по назначаване от 13 декември 2004 г. отхвърлящо жалбата му заедно с, от една страна, решението на органа по назначаване, оспорено в посочената жалба и променило от 1 май 2004 г. корекционния коефициент приложим към неговата пенсия, както и от друга страна, неговите справки за получена пенсия, доколкото те отразяват прилагането на това решение от месец май 2004 г.;

                           —

                           да осъди ответника да заплати всички разноски;

               —

               да осъди ответника да заплати разноските от първата инстанция и разноските по обжалването.

         Правни основания и основни доводи
   Жалбоподателят посочва няколко доводи в подкрепа на своето единствено правно основание, извлечено от нарушаването на принципа на равно третиране и на задължението на общностния съд за мотивиране.
   Той твърди, че посоченият принцип не е зачетен на първо място, доколкото Първоинстанционният съд е решил, че законодателят може да променя Правилника за персонала, определяйки по-неблагоприятни условия от действащия режим, при условие че предвижда преходен период с достатъчна продължителност. Съществуването на преходен период и преценката за достатъчната му продължителност са на практика елементи чужди на преценката за законосъобразност на една нова мярка, отнасяща се до принципа на равно третиране, чието спазване изисква проверката от съда на липсата на произволно или очевидно несъответстващо различие по отношение на целта преследвана от общностния законодател. В конкретния случай, атакуваното решение нито не определя целта, преследвана с новите правила, отнасящи се до определянето на корекционни коефициенти, нито, a fortiori, изследва дали е налице произволно или очевидно несъответстващо различие по отношение на тази цел. Жалбоподателят добавя, че установяването на корекционен коефициент на нивото на средния жизнен стандарт на една страна накърнява едновременно и целта на поддържането на покупателната способност на пенсионерите и тази на тяхната свобода на движение и пребиваване, тъй като пенсионерите пребиваващи в столицата на една държава или в други по-скъпи градове или райони имат по-ниска покупателна способност от пенсионерите пребиваващи извън тази столица или тези градове или райони.
   На второ място жалбоподателят поддържа, противоположно на това, което приема атакуваното решение, че новият режим на пенсиите допуска действително едно обвързване с жизнения стандарт на Брюксел по начин, че доходите на пенсионерите, пребиваващи в Белгия, се определят като се взема предвид само жизнения стандарт в столицата на тази държава-членка, докато доходите на пенсионерите, пребиваващи в столицата на други държави-членки се определят чрез корекционен коефициент, който взема предвид средния жизнен стандарт в цялата страна. От друга страна жалбоподателят оспорва заключението на Първоинстанционния съд, съгласно което законосъобразността на един нормативен общностен акт не зависи от начина, по който този акт се прилага на практика, тъй като мерките за прилагането на такъв акт са тясно свързани със самия акт, и твърди нарушаване на правото на защита, както и на принципа на равенство на страните пред общностния съд, доколкото той се е запознал с мерките по прилагането на новия режим на пенсиите едва след приключването на писмената фаза на производството.
   На последно място жалбоподателят оспорва твърдението на Първоинстанционния съд, съгласно което той няма правен интерес да действа, на основание член 241 ЕО, позовавайки се на предимството дадено на пенсионерите пребиваващи в „по-малко скъпа “държава-членка. Отхвърляйки на практика различното третиране на пенсионерите пребиваващи в „по-малко скъпа “държава-членка в сравнение с пенсионерите пребиваващи в „скъпа “държава-членка, той критикува на практика нарушаването на принципа на еквивалентност на покупателната способност и от там поставя под въпрос режима на пенсиите, произтичащ от новия Правилник за персонала и неговите преходни разпоредби.


title: Дело T-142/13: Определение на Общия съд от 10 февруари 2014 г.  — Jinko Solar и др./Парламент и др.

text:
               12.5.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/54

         Определение на Общия съд от 10 февруари 2014 г. — Jinko Solar и др./Парламент и др.
   (Дело T-142/13) (1)

   2014/C 142/70
   Език на производството: английски
   Председателят на пети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 123, 27.4.2013 г.