201806220201970712018/C 240/082292017CJC24020180709BG01BGINFO_JUDICIAL201805176611Дело C-229/17: Решение на Съда (шести състав) от 17 май 2018 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Berlin — Германия) — Evonik Degussa GmbH/Bundesrepublik Deutschland (Преюдициално запитване — Околна среда — Система за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Европейския съюз — Безплатно разпределяне на квоти — Директива 2003/87/ЕО — Член 10а — Приложение I — Решение 2011/278/ЕС — Приложение I, точка 2 — Определяне на продуктовите показатели — Производство на водород — Системни граници на продуктовия показател за водород — Сепарация на водорода в поток от обогатен газ, който вече съдържа водород)
 ---documentbreak--- C2402018BG610120180517BG00086161Решение на Съда (шести състав) от 17 май 2018 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Berlin — Германия) — Evonik Degussa GmbH/Bundesrepublik Deutschland
   (Дело C-229/17) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Околна среда — Система за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Европейския съюз — Безплатно разпределяне на квоти — Директива 2003/87/ЕО — Член 10а — Приложение I — Решение 2011/278/ЕС — Приложение I, точка 2 — Определяне на продуктовите показатели — Производство на водород — Системни граници на продуктовия показател за водород — Сепарация на водорода в поток от обогатен газ, който вече съдържа водород)“2018/C 240/08Език на производството: немски
      Запитваща юрисдикция

   Verwaltungsgericht Berlin

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Evonik Degussa GmbH

      Ответник: Bundesrepublik Deutschland

      Диспозитив

   Точка 2 от приложение I към Решение 2011/278/EС на Комисията от 27 април 2011 година за определяне на валидни за целия Европейски съюз преходни правила за хармонизираното безплатно разпределяне на квоти за емисии съгласно член 10а от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета трябва да се тълкува в смисъл, че процес като разглеждания в главното производство, който не позволява да се произвежда водород чрез химичен синтез, а единствено да се изолира това вещество, което вече се съдържа в дадена газова смес, не се включва в системните граници на продуктовия показател за водород. Друго би било положението само ако този процес, от една страна, е свързан с „производството на водород“ по смисъла на приложение I към Директива 2003/87/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 година за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета, изменена с Директива 2009/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г., а от друга страна, има техническа връзка с него.
   (
         1
      )	ОВ C 256, 7.8.2017 г.


201806220701970632018/C 240/514702017TC24020180709BG01BGINFO_JUDICIAL20180515454511Дело T-470/17: Определение на Общия съд от 15 май 2018 г. — Sensotek/EUIPO — Senso Tecnologie (senso tek) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „senso tek“ — По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „SENSOTEC“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001] — Жалба, явно лишена от всякакво правно основание)
 ---documentbreak--- C2402018BG4510120180515BG0051451451Определение на Общия съд от 15 май 2018 г. — Sensotek/EUIPO — Senso Tecnologie (senso tek)
   (Дело T-470/17) (
         1
      )
   „(Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „senso tek“ — По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „SENSOTEC“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001] — Жалба, явно лишена от всякакво правно основание)“2018/C 240/51Език на производството: немски
      Страни

      Жалбоподател: Sensotek GmbH (Reichenbach an der Fils, Германия) (представител: J. Klink, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: S. Hanne)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIP: Senso Tecnologie Srl (Рим, Италия)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 16 май 2017 г. (преписка R 1953/2016-2), постановено в производство по възражение със страни Senso Tecnologie и Sensotek

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля жалбата.

            2)

            Осъжда Sensotek GmbH да заплати съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 309, 18.9.2017 г.


201806290221986342018/C 249/082392018CJC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL201804035621Дело C-239/18: Преюдициално запитване от Thüringer Oberlandesgericht (Германия), постъпило на 3 април 2018 г. — Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH/Freistaat Thüringen
 ---documentbreak--- C2492018BG510120180403BG00085162Преюдициално запитване от Thüringer Oberlandesgericht (Германия), постъпило на 3 април 2018 г. — Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH/Freistaat Thüringen
   (Дело C-239/18)2018/C 249/08Език на производството: немски
      Запитваща юрисдикция

   Thüringer Oberlandesgericht

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

      Ответник: Freistaat Thüringen

      Преюдициални въпроси

            1.

            Съществува ли съгласно член 11, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1768/95 (
                  1
               ) право на информация от официалните органи, което се отнася само до сведения за видове растения, без с искането за информация да се изискват и сведения за защитен сорт?

            2.

            В случай че от отговора на първия въпрос следва, че подобно право на информация може да бъде упражнено:

                     a)

                     действа ли орган, участващ в контрола на селскостопанското производство, като официален орган по смисъла на член 11, параграф 2 (първо тире) от Регламент (ЕО) № 1768/95 в случаите, когато упражнява контрол върху отпускането на субсидии за земеделските производители от средства на Европейския съюз и за тази цел съхранява данни на кандидатстващите земеделски производители и относно видове (растения)?

                     б)

                     има ли право официален орган да откаже изисканата информация, ако предоставянето ѝ налага обработка, съответно специфициране на наличните при него данни от трето лице и разходът за това е в размер на около 6000 EUR? Във връзка с това от значение ли е обстоятелството, че подателят на искането е готов да поеме възникналите разходи?

      (
         1
      )	Регламент (ЕО) № 1768/95 на Комисията от 24 юли 1995 година за установяване на реда и условията за прилагане на дерогацията, предвидена в член 14, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2100/94 на Съвета относно правната закрила на Общността на сортовете растения (ОВ L 173, 1995 г., стр. 14; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 17, стр. 177).


201806290241986752018/C 249/202902018CJC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL20180426141521Дело C-290/18: Иск, предявен на 26 април 2018 г. — Европейска комисия/Португалска република
 ---documentbreak--- C2492018BG1410120180426BG0020141152Иск, предявен на 26 април 2018 г. — Европейска комисия/Португалска република
   (Дело C-290/18)2018/C 249/20Език на производството: португалски
      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: P. Costa de Oliveira и C. Hermes)

      Ответник: Португалска република

      Искания на ищеца

   Ищецът иска от Съда:

            —

            да обяви, че Португалската република не е изпълнила задълженията си съгласно член 4, параграф 4 от Директива 92/43/ЕИО (
                  1
               ) за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна, като не е посочила 7 територии от значение за Общността в Атлантическия биогеографски регион, признати с Решение 2004/813/ЕО (
                  2
               ) на Комисията от 7 декември 2004 г., и 54 територии от значение за Общността в средиземноморския биогеографски регион, признати с Решение 2006/613/ЕО (
                  3
               ) на Комисията от 19 юли 2006 г. като специални защитени територии възможно най-бързо и в максимален срок от шест години;

            —

            да обяви, че Португалската република не е изпълнила задълженията си съгласно член 6, параграф 1 от Директива 92/43/ЕИО за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна, като не е приела необходимите мерки за опазване, отговарящи на екологичните изисквания за видовете естествени местообитания от приложение I и видовете от приложение II, намиращи се в 7 територии от Атлантическия биогеографски регион, признати с Решение 2004/813/ЕО на Комисията от 7 декември 2004 г., и 54 територии от значение за Общността в средиземноморския биогеографски регион, признати с Решение 2006/613/ЕО на Комисията от 19 юли 2006 г.

            —

            да осъди Португалската република да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Съгласно член 4, параграф 4 от Директива 92/43/ЕИО за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна Португалската република е трябвало да определени като специални защитени територии 7 територии от значение за Общността от Атлантическия биогеографски регион, признати с Решение 2004/813/ЕО на Комисията от 7 декември 2004 г., и 54 територии от значение за Общността в средиземноморския биогеографски регион, признати с Решение 2006/613/ЕО на Комисията от 19 юли 2006 г. в максимален срок от 6 години, считано от датата на приемане на тези решения. Въпросният срок е изтекъл съответно на 7 декември 2010 г. и на 19 юли 2012 г. Португалската република обаче все още не е определила територии от значение за Общността като специални защитени територии.
   Член 6, параграф 1 от Директива 92/43/ЕИО изисква от държавите членки да определят по отношение на специалните защитени територии необходимите мерки за опазване, които според случая могат да включват подходящи планове за управление за конкретното място или като част от други планове за развитие, както и подходящи законови, подзаконови, административни или договорни мерки, отговарящи на екологичните изисквания за видовете естествени местообитания от приложение I и наличните на териториите видове от приложение II.
   Комисията счита, че приетите от Португалската република мерки, по-специално секторен план за Мрежата Натура 2000, както и други мерки, посочени от португалските органи, не отговарят на конкретните екологични изисквания на видовете естествени местообитания от приложение I и на видовете, включени в приложение II от Директивата, и следователно не могат да се разглеждат като „необходими мерки за опазване“ по смисъла на член 6, параграф 1 от Директивата.
   (
         1
      )	Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, 1992 г., стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109).
   (
         2
      )	Решение 2004/813/ЕО на Комисията от 7 декември 2004 година за приемане съгласно Директива 92/43/ЕИО на Съвета на списъка с обекти от значение за Общността за Атлантическия биогеографски регион (ОВ L 387, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 13, стр. 5).
   (
         3
      )	Решение 2006/613/ЕО на Комисията от 19 юли 2006 година за приемане съгласно Директива 92/43/ЕИО на Съвета списък на местообитанията със значение за Общността в средиземноморския биогеографски район (ОВ L 259, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 21).


201806290521986652018/C 249/59232018TC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL20180529454515Дело T-23/18: Определение на Общия съд от 29 май 2018 г. — Nova Brands/EUIPO — Natamil (Natamil)
 ---documentbreak--- C2492018BG4550120180529BG0059455451Определение на Общия съд от 29 май 2018 г. — Nova Brands/EUIPO — Natamil (Natamil)
   (Дело T-23/18) (
         1
      )2018/C 249/59Език на производството: английскиПредседателят на трети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.
   (
         1
      )	ОВ C 94, 12.3.2018 г.


201806290491986572018/C 249/342582017TC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL20180606282811Дело T-258/17: Решение на Общия съд от 6 юни 2018 г. — Arbuzov/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Украйна — Замразяване на средства — Списък на лицата, образуванията и органите, чиито финансови средства и икономически ресурси се замразяват — Запазване на името на жалбоподателя в списъка — Задължение за мотивиране — Явна грешка в преценката)
 ---documentbreak--- C2492018BG2810120180606BG0034281281Решение на Общия съд от 6 юни 2018 г. — Arbuzov/Съвет
   (Дело T-258/17) (
         1
      )
   „(Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Украйна — Замразяване на средства — Списък на лицата, образуванията и органите, чиито финансови средства и икономически ресурси се замразяват — Запазване на името на жалбоподателя в списъка — Задължение за мотивиране — Явна грешка в преценката)“2018/C 249/34Език на производството: чешки
      Страни

      Жалбоподател: Sergej Arbuzov (Киев, Украйна) (представител: M. Mleziva, адвокат)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: R. Pekař и J.-P. Hix)

      Предмет

   Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение (ОВППС) 2017/381 на Съвета от 3 март 2017 година за изменение на Решение 2014/119/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна (ОВ L 58, 2017 г., стр. 34), в частта му, в която името на жалбоподателя е запазено в списъка с лицата, образуванията и органите, спрямо които се прилагат ограничителните мерки.

      Диспозитив

            1)

            Отменя Решение (ОВППС) 2017/381 на Съвета от 3 март 2017 година за изменение на Решение 2014/119/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна, в частта му, в която името на г-н Sergej Arbuzov е запазено в списъка с лицата, образуванията и органите, спрямо които се прилагат ограничителните мерки.

            2)

            Осъжда Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 213, 3.7.2017 г.


201806290761986722018/C 249/352642017TC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL20180606282922Дело T-264/17: Решение на Общия съд от 6 юни 2018 г. — Uponor Innovation/EUIPO — Swep International (SMATRIX) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявление за словна марка на Европейския съюз „SMATRIX“ — По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „AsyMatrix“ — Относително основание за отказ — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 2017/1001] — Член 76 от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 95 от Регламент № 2017/1001) — Обхват на прегледа, който трябва да извърши апелативният състав — Липса на преценка на доказателство, представено пред отдела по споровете)
 ---documentbreak--- C2492018BG2820120180606BG0035282292Решение на Общия съд от 6 юни 2018 г. — Uponor Innovation/EUIPO — Swep International (SMATRIX)
   (Дело T-264/17) (
         1
      )
   „(Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявление за словна марка на Европейския съюз „SMATRIX“ — По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „AsyMatrix“ — Относително основание за отказ — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 2017/1001] — Член 76 от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 95 от Регламент № 2017/1001) — Обхват на прегледа, който трябва да извърши апелативният състав — Липса на преценка на доказателство, представено пред отдела по споровете)“2018/C 249/35Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподател: Uponor Innovation AB (Borås, Швеция) (представител: A. Kylhammar, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: J. Ivanauskas)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Swep International AB (Landskrona, Швеция) (представители: J. Norderyd и C. Sundén, avocats)

      Предмет

   Жалба срещу решение на втори апелативен състав на EUIPO от 1 март 2017 г. (преписка R 236/2016-2) относно производство по възражение между Swep International и Uponor Innovation

      Диспозитив

            1)

            Отменя решението на втори апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 1 март 2017 г. (преписка R 236/2016-2).

            2)

            EUIPO понася освен направените от нея съдебни разноски, и тези на Uponor Innovation в производството пред Общия съд.

            3)

            Swep International AB понася, освен направените от него съдебни разноски, и тези на Uponor Innovation в производството пред апелативния състав на EUIPO.

      (
         1
      )	ОВ C 221, 10.7.2017 г.


201806290091986432018/C 249/092402018CJC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL201804046721Дело C-240/18 P: Жалба, подадена на 4 април 2018 г. от Constantin Film Produktion GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 24 януари 2018 г. по дело T-69/17, Constantin Film Produktion GmbH/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
 ---documentbreak--- C2492018BG610120180404BG00096172Жалба, подадена на 4 април 2018 г. от Constantin Film Produktion GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 24 януари 2018 г. по дело T-69/17, Constantin Film Produktion GmbH/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
   (Дело C-240/18 P)2018/C 249/09Език на производството: немски
      Страни

      Жалбоподател: Constantin Film Produktion GmbH (представители: E. Saarmann и P. Baronikians, Rechtsanwälte)

      Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост

      Искания на жалбоподателя

            —

            да се отмени решение T-69/17 на Общия съд от 24 януари 2018 г.,

            —

            ответникът да бъде осъден да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят изтъква три основания за обжалване.
   1. Нарушение на член 7, параграф 1, буква е) от Регламента за марката на Съюза

   Общият съд на Европейския съюз неправилно отхвърля спорната заявка за регистрация на марка на Съюза, като приема, че е налице абсолютното основание за отказ по член 7, параграф 1, буква е) от Регламента за марката на Съюза (
         1
      ). Заявеният знак не противоречи на добрите нрави.
   При преценката на изводите на предходната инстанция Общият съд на Европейския съюз допуска следните грешки:
   Общият съд на Европейския съюз преценява знака „Fuck you, Goethe“ вместо конкретно заявения знак „Fack Ju Göhte“.
   Общият съд на Европейския съюз неправилно приема, че заявеният знак се отличава с присъща вулгарност, и в това отношение не съобразява факта, че неколкословният знак „Fack Ju Göhte“ е оригинално и отличително художествено понятие, което поради неправилното изписване е смешно и безобидно.
   Общият съд на Европейския съюз неправилно потвърждава извода на предходната инстанция за възприемането на знака от съответните немскоговорящи потребители. Жалбоподателят изтъква, че е доказал широкия успех на филма „Fack Ju Göhte“ в немскоговорящата част на Европейския съюз, както и обстоятелството, че за съответните потребители заявеният знак се свързва с духовитост и забавление. Дори (малкото) потребители, които още нищо не са чували за филма, не може да се почувстват оскърбени от заявения знак при поставянето му върху посочените в заявката стоки и услуги, тъй като самото фонетично изписване лишава знака от сериозност. Освен това заявеният знак не подтиква потребителите към определено поведение, не съдържа директно обръщение към тях и не ги обижда.
   2. Нарушение на принципа за равно третиране

   Доколкото не прилага към настоящия случай изводите на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост относно знака „DIE WANDERHURE“ (решение на СХВП от 28.5.2015 г. по преписка R 2889/2014-4 — Die Wanderhure), Общият съд на Европейския съюз произволно допуска различно третиране в по същество сходни положения.
   3. Нарушение на принципа на правната сигурност и принципа на добра администрация

   Доколкото преценява знака „Fuck you, Goethe“ вместо знака „Fack Ju Göhte“ и доколкото не прилага изводите, възприети по отношение на знака „DIE WANDERHURE“, Общият съд на Европейския съюз се произнася по начин, който е непредвидим и не позволява последваща проверка.
   (
         1
      )	Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, 2009 г., стр. 1), изменен (заменен с Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 154, 2017 г., стр. 1).


201806290501986632018/C 249/434652017TC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL20180518343411Дело T-465/17: Определение на Общия съд от 18 май 2018 г. — VKR Holding/EUIPO (VELUX) (Марка на Европейския съюз — Заявка за словна марка на Европейския съюз „VELUX“ — Претендиране на предходността на по-ранната словна национална марка „VELUX“ — Отмяна на решението на апелативния състав — Член 103 от Регламент (ЕС) 2017/1001 — Отпадане на предмета на спора — Липса на основание за произнасяне)
 ---documentbreak--- C2492018BG3410120180518BG0043341341Определение на Общия съд от 18 май 2018 г. — VKR Holding/EUIPO (VELUX)
   (Дело T-465/17) (
         1
      )
   „(Марка на Европейския съюз — Заявка за словна марка на Европейския съюз „VELUX“ — Претендиране на предходността на по-ранната словна национална марка „VELUX“ — Отмяна на решението на апелативния състав — Член 103 от Регламент (ЕС) 2017/1001 — Отпадане на предмета на спора — Липса на основание за произнасяне)“2018/C 249/43Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподател: VKR Holding A/S (Søborg, Дания) (представител: J. Heebøll, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: D. Gája)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 23 май 2017 г. (преписка R 1927/2016-2), постановено по искане, с което се претендира предходността на идентичната национална (естонска) марка за словната марка „VELUX“, регистрирана като марка на Европейския съюз

      Диспозитив

            1)

            Основанието за постановяване на решение по същество по жалбата е отпаднало.

            2)

            Осъжда Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост да заплати съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 309, 18.9.2017 г.


201806290251986362018/C 249/102432018CJC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL201804037821Дело C-243/18 P: Жалба, подадена на 3 април 2018 г. от Empresa Común Europea para el ITER и Desarrollo de la Energía de Fusión срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 25 януари 2018 г. по дело T-561/16, Galocha/Empresa Común Fusión for Energy
 ---documentbreak--- C2492018BG710120180403BG00107182Жалба, подадена на 3 април 2018 г. от Empresa Común Europea para el ITER и Desarrollo de la Energía de Fusión срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 25 януари 2018 г. по дело T-561/16, Galocha/Empresa Común Fusión for Energy
   (Дело C-243/18 P)2018/C 249/10Език на производството: испански
      Страни

      Жалбоподатели: Empresa Común Europea para el ITER и Desarrollo de la Energía de Fusión (представители: G. Poszler и R. Hanak)

      Друга страна в производството: Yosu Galocha

      Искания на жалбоподателите

            —

            да се отмени решението на Общия съд от 25 януари 2018 г. по дело T-561/16, с което се отменят списъци с издържали кандидати в процедура за подбор F4E/CA/ST/FGIV/2015/001 и решенията на Fusion for Energy за наемане на работа на кандидатите;

            —

            да бъде разпоредено жалбоподателят на първа инстанция да поеме съдебните разноски в първоинстанционното производство, както и разноските в настоящото производство, в случай че Съдът постанови отмяна на решението.

      Основания и основни доводи

   Нарушение на принципа на пропорционалност и вследствие на това налагане на прекомерна санкция на трети лица, извлекли благоприятни последици от решение, оказало се незаконосъобразно.


201806290511986642018/C 249/442282018TC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL20180517353511Дело T-228/18 R: Определение на председателя на Общия съд от 17 май 2018 г. — Transtec/Комисия (Обезпечително производство — Обществени поръчки — Рамков договор за предоставяне на услуги в полза на трети страни, получаващи външна помощ на Съюза — Молба за постановяване на временни мерки — Липса на неотложност)
 ---documentbreak--- C2492018BG3510120180517BG0044351351Определение на председателя на Общия съд от 17 май 2018 г. — Transtec/Комисия
   (Дело T-228/18 R)
   „(Обезпечително производство — Обществени поръчки — Рамков договор за предоставяне на услуги в полза на трети страни, получаващи външна помощ на Съюза — Молба за постановяване на временни мерки — Липса на неотложност)“2018/C 249/44Език на производството: френски
      Страни

      Жалбоподател: Transtec (Брюксел, Белгия) (представители: L. Levi и N. Flandin, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: A. Aresu и J. Estrada de Solà)

      Предмет

   Молба на основание членове 278 ДФЕС и 279 ДФЕС, от една страна, за спиране на изпълнението на решение на Комисията от 26 март 2018 г., с което се отхвърля направената от жалбоподателя оферта и обществената поръчка относно партида 3 от „Рамков договор за прилагането на външна помощ през 2018 г. (FWC SIEA 2018) 2017/S 128-260026“, с референтен номер EuropeAid/138778/DH/SER/Multi, се възлага на десет оферента, и от друга страна, за налагане на задължение на Комисията да включи временно жалбоподателя сред избраните оференти

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.

            2)

            Не се произнася по съдебните разноски.


201806290611986322018/C 249/363022017TC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL20180529293021Дело T-302/17: Решение на Общия съд от 29 май 2018 г. — Sata/EUIPO — Zhejiang Rongpeng Air Tools (6000) (Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Словна марка на Европейския съюз „6000“ — Абсолютно основание за отказ — Описателен характер — Член 52, параграф 1, букви a) и б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 59, параграф 1, букви a) и б) от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, буква в) от Регламент 2017/1001) — Равно третиране — Принцип на добра администрация — Задължение за мотивиране)
 ---documentbreak--- C2492018BG2910120180529BG0036291302Решение на Общия съд от 29 май 2018 г. — Sata/EUIPO — Zhejiang Rongpeng Air Tools (6000)
   (Дело T-302/17) (
         1
      )
   „(Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Словна марка на Европейския съюз „6000“ — Абсолютно основание за отказ — Описателен характер — Член 52, параграф 1, букви a) и б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 59, параграф 1, букви a) и б) от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, буква в) от Регламент 2017/1001) — Равно третиране — Принцип на добра администрация — Задължение за мотивиране)“2018/C 249/36Език на производството: немски
      Страни

      Жалбоподател: Sata GmbH & Co. KG (Корнвестхайм, Германия) (представител: M.-C. Simon, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: D. Hanf)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Zhejiang Rongpeng Air Tools Co. Ltd (Пенджи Таун, Китай) (представители: S. Fröhlich и M. Hartmann, адвокати)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 8 март 2017 г. (преписка R 656/2016-4), постановено в производство за обявяване на недействителност със страни Zhejiang Rongpeng Air Tools и Sata

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля жалбата.

            2)

            Осъжда Sata GmbH & Co. KG да заплати съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 231, 17.7.2017 г.


201806290071986412018/C 249/112452018CJC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL201804098811Дело C-245/18: Преюдициално запитване от Tribunale ordinario di Udine (Италия), постъпило на 9 април 2018 г. — Fallimento Tecnoservice Int. Srl/Poste Italiane SpA
 ---documentbreak--- C2492018BG810120180409BG00118181Преюдициално запитване от Tribunale ordinario di Udine (Италия), постъпило на 9 април 2018 г. — Fallimento Tecnoservice Int. Srl/Poste Italiane SpA
   (Дело C-245/18)2018/C 249/11Език на производството: италиански
      Запитваща юрисдикция

   Tribunale ordinario di Udine

      Страни в главното производство

      Ищец: Fallimento Tecnoservice Int. Srl

      Ответник: Poste Italiane SpA

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли членове 74 и 75 от Директива 2007/64/ЕО (
         1
      ) в редакцията в сила към 3 август 2015 г., които уреждат задълженията и ограниченията на отговорността на доставчика на платежни услуги и са транспонирани в италианския правен ред с членове 24 и 25 от Законодателен декрет № 10/2011, да се тълкуват в смисъл, че се прилагат само по отношение на доставчика на платежни услуги на наредителя, който иска да му се предостави такава услуга, или в смисъл, че се прилагат и по отношение на доставчика на платежни услуги на получателя?
   (
         1
      )	Директива 2007/64/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно платежните услуги във вътрешния пазар, за изменение на директиви 97/7/ЕО, 2002/65/ЕО, 2005/60/ЕО и 2006/48/ЕО и за отмяна на Директива 97/5/ЕО (ОВ L 319, стр. 1).


201806290751986712018/C 249/462842018TC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL20180503363721Дело T-284/18: Жалба, подадена на 3 май 2018 г. — Arbuzov/Съвет
 ---documentbreak--- C2492018BG3610120180503BG0046361372Жалба, подадена на 3 май 2018 г. — Arbuzov/Съвет
   (Дело T-284/18)2018/C 249/46Език на производството: чешки
      Страни

      Жалбоподател: Sergej Arbuzov (Киев, Украйна) (представител: M. Mleziva, адвокат)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

            —

            да отмени Решение (ОВППС) 2018/333 на Съвета от 5 март 2018 година за изменение на Решение 2014/119/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна в частта, която се отнася до Sergej Arbuzov,

            —

            да осъди Съвета на Европейския съюз да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези на Sergej Arbuzov.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

            1.

            Първото основание е твърдение за нарушение на правото на добра администрация.
            В подкрепа на жалбата си жалбоподателят по-специално твърди, че Съветът на Европейския съюз не положил дължимата грижа при приемането на Решение (ОВППС) 2018/333 от 5 март 2018 година, тъй като не разгледал твърденията и доказателствата, които жалбоподателят представил в своя защита, а се основал главно на кратко изложение на генералния прокурор на Украйна, без да поиска допълнителна информация относно хода на разследването в Украйна.

            2.

            Второто основание е твърдение за нарушение на правото на собственост на жалбоподателя.
            В това отношение жалбоподателят твърди, че приетите срещу него ограничителни мерки били непропорционални, надхвърляли необходимото и нарушавали международноправните гаранции за защита на правото на собственост на жалбоподателя.


201806290131986472018/C 249/122532018CJC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL201804128922Дело C-253/18: Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 12 април 2018 г. — Stadt Euskirchen/Rhenus Veniro GmbH & Co. KG
 ---documentbreak--- C2492018BG820120180412BG00128292Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 12 април 2018 г. — Stadt Euskirchen/Rhenus Veniro GmbH & Co. KG
   (Дело C-253/18)2018/C 249/12Език на производството: немски
      Запитваща юрисдикция

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Град Ойскирхен

      Ответник: Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

      Други участници в производството: SVE Stadtverkehr Euskirchen GmbH, RVK Regionalverkehr Köln GmbH

      Преюдициален въпрос

   С изискването да се извършва самостоятелно по-голямата част от обществената услуга за пътнически превоз изключва ли член 5, параграф 2, второ изречение, буква д) от Регламент № 1370/2007 (
         1
      ) възможността вътрешният оператор да предоставя тази по-голяма част от услугите чрез дружество, в което притежава 2,5 % от дяловете, а останалите дружествени дялове се притежават пряко или непряко от други компетентни органи?
   (
         1
      )	Регламент (ЕО) № 1370/2007 на Европейския парламент и Съвета от 23 октомври 2007 година относно обществените услуги за пътнически превоз с железопътен и автомобилен транспорт и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 1191/69 и (ЕИО) № 1107/70 на Съвета (ОВ L 315, стр. 1.).


201806290641986392018/C 249/472852018TC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL20180504373821Дело T-285/18: Жалба, подадена на 4 май 2018 г. — Pšonka/Съвет
 ---documentbreak--- C2492018BG3710120180504BG0047371382Жалба, подадена на 4 май 2018 г. — Pšonka/Съвет
   (Дело T-285/18)2018/C 249/47Език на производството: чешки
      Страни

      Жалбоподател: Viktor Pavlovič Pšonka (Киев, Украйна) (представител: M. Mleziva, адвокат)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

            —

            да отмени Решение (ОВППС) 2018/333 на Съвета от 5 март 2018 година за изменение на Решение 2014/119/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна, и Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/326 на Съвета от 5 март 2018 година в частта, която се отнася до жалбоподателя,

            —

            да осъди Съвета на Европейския съюз да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези на жалбоподателя.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.

            1.

            Първото основание е твърдение за нарушение на правото на добра администрация:

                     —

                     в подкрепа на жалбата си жалбоподателят по-специално твърди, че Съветът на Европейския съюз не положил дължимата грижа при приемането на Решение (ОВППС) 2018/333 от 5 март 2018 година, тъй като не разгледал твърденията и доказателствата, които жалбоподателят представил в своя защита, а се основал главно на кратко изложение на генералния прокурор на Украйна, без да поиска допълнителна информация относно хода на разследването в Украйна.

            2.

            Второто основание е твърдение за нарушение на правото на собственост на жалбоподателя:

                     —

                     в това отношение жалбоподателят твърди, че приетите срещу него ограничителни мерки били непропорционални, надхвърляли необходимото и нарушавали международноправните гаранции за защита на правото на собственост на жалбоподателя.

            3.

            Третото основание е твърдение за нарушение на основните права на жалбоподателя, гарантирани от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи:

                     —

                     в това отношение жалбоподателят твърди, че приетите срещу него ограничителни мерки засягали правото му на справедлив процес, презумпцията за невиновност и правото му на защита на частната собственост.


201806290051986602018/C 249/213112018CJC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL20180509151731Дело C-311/18: Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 9 май 2018 г. — Data Protection Commissioner/Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems
 ---documentbreak--- C2492018BG1510120180509BG0021151173Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 9 май 2018 г. — Data Protection Commissioner/Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems
   (Дело C-311/18)2018/C 249/21Език на производството: английски
      Запитваща юрисдикция

   High Court (Ирландия)

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Data Protection Commissioner

      Ответници: Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems

      Преюдициални въпроси

            1)

            В случай че от частно дружество от държава членка на Европейския съюз (ЕС) се предават лични данни към частно дружество в трета държава за търговски цели съгласно Решение № 2010/87/ЕС (
                  1
               ), изменено с Решение № 2016/2297 (
                  2
               ) на Комисията (наричано по-нататък „решението за СДК“), и тези данни могат да бъдат допълнително обработвани в третата държава от нейните органи за цели, свързани с националната сигурност, но също така и за целите на правоприлагането и провеждането на външната политика на третата държава, прилага ли се правото на Съюза (включително Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) по отношение на предаването на данните, независимо от разпоредбите на член 4, параграф 2 ДЕС във връзка с националната сигурност и разпоредбите на член 3, параграф 2, първо тире от Директива 95/46/ЕО (
                  3
               ) (наричана по-нататък „Директивата“) във връзка с обществената сигурност, отбраната и държавната сигурност?

            2)

                        (1)

                        За да се определи дали е извършено нарушение на правата на дадено физическо лице чрез предаването на данни от Съюза към трета държава съгласно решението за СДК, когато данните могат да бъдат допълнително обработвани за цели, свързани с националната сигурност, кой е релевантният критерий за сравнение за целите на Директивата:

                                 а)

                                 Хартата, ДЕС, ДФЕС, Директивата, ЕКПЧ (или друга разпоредба на правото на Съюза); или

                                 б)

                                 Законодателството на една или повече държави членки?

                        (2)

                        Ако релевантният критерий за сравнение е посоченият в буква б), следва ли практиките в контекста на националната сигурност в една или повече държави членки също да бъдат включени в критерия за сравнение?

            3)

            Когато се преценява дали дадена трета държава осигурява изискваната от правото на Съюза степен на защита на предадените към тази държава лични данни за целите на член 26 от Директивата, следва ли степента на защита в третата държава да се оценява с оглед на:

                     а)

                     Приложимите правила в третата държава, произтичащи от вътрешно ѝ законодателство или от сключените от нея международни споразумения, както и практиката по осигуряване на спазването на тези правила, включително професионалните правила и мерките за сигурност, които се спазват в тази трета държава;
                     или

                     б)

                     Правилата, посочени в буква а), заедно с всички административни, регулаторни практики и практики за осигуряване на съответствие, политически гаранции, процедури, протоколи, надзорни механизми и извънсъдебни средства за защита, които съществуват в третата държава?

            4)

            Предвид обстоятелствата, установени от High Court (Висш съд, Ирландия) във връзка с правото на САЩ, ако личните данни се предават от Съюза към САЩ съгласно решението за СДК, това нарушава ли правата на физическите лица по член 7 и/или член 8 от Хартата?

            5)

            Предвид обстоятелствата, установени от High Court (Висш съд) във връзка с правото на САЩ, ако се предават лични данни от Съюза към САЩ съгласно решението за СДК:

                     а)

                     Степента на защита, предоставена от САЩ, зачита ли основното съдържание на гарантираното с член 47 от Хартата право на физическите лица на правни средства за защита пред съд в случай на нарушение на техните права във връзка със защита на личните им данни?
                     При утвърдителен отговор на въпроса по буква а),

                     б)

                     Дали ограниченията, наложени от законодателството на САЩ спрямо правото на физическите лица на правни средства за защита пред съд в контекста на националната сигурност на САЩ, са пропорционални по смисъла на член 52 от Хартата и не надхвърлят рамките на необходимото в едно демократично общество за цели, свързани с националната сигурност?

            6)

                        (1)

                        Каква е степента на защита, която следва да се осигури по отношение на личните данни, които се предават на трета държава съгласно стандартни договорни клаузи, приети в съответствие с решение на Комисията съгласно член 26, параграф 4, в светлината на разпоредбите на Директивата и по-специално членове 25 и 26, разглеждани във връзка с Хартата?

                        (2)

                        Кои са въпросите, които трябва да бъдат взети предвид, когато се преценява дали степента на защита на данните, прехвърлени към трета държава съгласно решението за СДК, отговаря на изискванията на Директивата и на Хартата?

            7)

            От обстоятелството, че стандартните договорни клаузи се прилагат само между износителя на данни и вносителя на данни и не обвързват националните органи на третата държава, които могат да изискват от вносителя на данни да предоставя на службите за сигурност за допълнителна обработка личните данни, предавани съгласно предвидените в решението за СДК клаузи, следва ли, че тези клаузи не предоставят достатъчно гаранции, както се изисква от член 26, параграф 2 от Директивата?

            8)

            Ако вносител на данни от трета държава е обект на надзорни норми, които според орган за защита на данните са в противоречие с клаузите на Приложението към решението за СДК или с членове 25 и 26 от Директивата и/или с Хартата, длъжен ли е органът за защита на данните да използва своите изпълнителни правомощия съгласно член 28, параграф 3 от Директивата, за да спре потока от данни, или упражняването на тези правомощия е ограничено единствено до изключителни случаи в светлината на съображение 11 от Директивата, или органът за защита на данните може да използва правото си на преценка, за да не спира потока от данни?

            9)

                        (1)

                        За целите на член 25, параграф 6 от Директивата, представлява ли Решение (ЕС) № 2016/1250 (
                              4
                           ) (наричано по-нататък „решението относно Щита за лични данни“) задължителна за органите по защита на данните и съдилищата на държавите членки констатация от общ характер, че САЩ осигурява достатъчна степен на защита по смисъла на член 25, параграф 2 от Директивата по силата на вътрешното си законодателство или на международните споразумения, по които е страна?

                        (2)

                        Ако това не е така, какво значение има решението относно Щита за личните данни, ако изобщо има някакво значение, когато се преценява дали гаранциите, осигурени по отношение на данни, предавани в САЩ в съответствие с решението за СДК, са достатъчни?

            10)

            Предвид обстоятелствата, установени от High Court (Висш съд) във връзка с правото на САЩ, дали създаването на омбудсмана към Щита за личните данни съгласно приложение А към приложение III към решението относно Щита за личните данни, разгледано във връзка със съществуващия в САЩ режим, гарантира, че САЩ осигурява правни средства за защита на заинтересованите физически лица, чиито лични данни се предават към САЩ съгласно решението за СДК, които са съвместими с член 47 от Хартата?

            11)

            Решението за СДК нарушава ли членове 7, 8 и/или 47 от Хартата?

      (
         1
      )	Решение на Комисията от 5 февруари 2010 година относно стандартните договорни клаузи при предаването на лични данни към лицата, които ги обработват, установени в трети страни, съгласно Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 39, 2010 г., стр. 5).
   (
         2
      )	Решение за изпълнение (ЕС) 2016/2297 на Комисията от 16 декември 2016 година за изменение на решения 2001/497/ЕО и 2010/87/ЕС относно общите договорни клаузи за предаването на лични данни към трети страни и към лицата, които ги обработват, установени в трети страни, съгласно Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 344, 2016 г., стр. 100).
   (
         3
      )	Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 година за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (ОВ L 281, 1995 г., стр. 31; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 17, стр. 10).
   (
         4
      )	Решение за изпълнение (ЕС) 2016/1250 на Комисията от 12 юли 2016 година съгласно Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно адекватността на защитата, осигурявана от Щита за личните данни в отношенията между ЕС и САЩ (EU-U.S. Privacy Shield) (ОВ L 207, 2016 г., стр. 1).


201806290601986312018/C 249/482892018TC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL20180504383921Дело T-289/18: Жалба, подадена на 4 май 2018 г. — Pšonka/Съвет
 ---documentbreak--- C2492018BG3810120180504BG0048381392Жалба, подадена на 4 май 2018 г. — Pšonka/Съвет
   (Дело T-289/18)2018/C 249/48Език на производството: чешки
      Страни

      Жалбоподател: Artem Viktorovič Psonka (Краматорск, Украйна) (представител: M. Mleziva, адвокат)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

            —

            да отмени Решение (ОВППС) 2018/333 на Съвета от 5 март 2018 година за изменение на Решение 2014/119/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна, и Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/326 на Съвета от 5 март 2018 година в частта, която се отнася до жалбоподателя,

            —

            да осъди Съвета на Европейския съюз да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези на жалбоподателя.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.

            1.

            Първото основание е твърдение за нарушение на правото на добра администрация:

                     —

                     в подкрепа на жалбата си жалбоподателят по-специално твърди, че Съветът на Европейския съюз не положил дължимата грижа при приемането на Решение (ОВППС) 2018/333 от 5 март 2018 година, тъй като не разгледал твърденията и доказателствата, които жалбоподателят представил в своя защита, а се основал главно на кратко изложение на генералния прокурор на Украйна, без да поиска допълнителна информация относно хода на разследването в Украйна.

            2.

            Второто основание е твърдение за нарушение на правото на собственост на жалбоподателя:

                     —

                     в това отношение жалбоподателят твърди, че приетите срещу него ограничителни мерки били непропорционални, надхвърляли необходимото и нарушавали международноправните гаранции за защита на правото на собственост на жалбоподателя.

            3.

            Третото основание е твърдение за нарушение на основните права на жалбоподателя, гарантирани от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи:

                     —

                     в това отношение жалбоподателят твърди, че приетите срещу него ограничителни мерки засягали правото му на справедлив процес, презумпцията за невиновност и правото му на защита на частната собственост.


201807060281993572018/C 259/152512017CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180531111222Дело C-251/17: Решение на Съда (първи състав) от 31 май 2018 г. — Европейска комисия/Италианска република (Неизпълнение на задължения от държава членка — Събиране и пречистване на градските отпадъчни води — Директива 91/271/ЕИО — Членове 3, 4 и 10 — Решение на Съда, с което се установява неизпълнение от държава членка — Неизпълнение — Член 260, параграф 2 ДФЕС — Имуществени санкции — Периодична имуществена санкция и еднократно платима сума)
 ---documentbreak--- C2592018BG1120120180531BG0015112122Решение на Съда (първи състав) от 31 май 2018 г. — Европейска комисия/Италианска република
   (Дело C-251/17) (
         1
      )
   „(Неизпълнение на задължения от държава членка — Събиране и пречистване на градските отпадъчни води — Директива 91/271/ЕИО — Членове 3, 4 и 10 — Решение на Съда, с което се установява неизпълнение от държава членка — Неизпълнение — Член 260, параграф 2 ДФЕС — Имуществени санкции — Периодична имуществена санкция и еднократно платима сума)“2018/C 259/15Език на производството: италиански
      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: E. Manhaeve и L. Cimaglia)

      Ответник: Италианска република (представители: G. Palmieri, подпомагана от de M. Russo и F. De Luca, avvocati dello Stato)

      Диспозитив

            1)

            Като е пропуснала да предприеме всички необходими мерки, свързани с изпълнението на решение от 19 юли 2012 г., Комисия/Италия (C-565/10, непубликувано, EU:C:2012:476), Италианската република не е изпълнила задълженията си съгласно член 260, параграф 1 ДФЕС.

            2)

            В случай, че установеното в точка 1 неизпълнение продължава към датата на произнасяне на настоящото решение, осъжда Италианската република да заплати на Европейската комисия периодична имуществена санкция в размер на 30112500 EUR за всяко шестмесечие забава при въвеждането на необходимите мерки за съобразяване с решение от 19 юли 2012 г., Комисия/Италия (C-565/10, непубликувано, EU:C:2012:476), считано от датата на произнасяне на настоящото решение до пълно изпълнение на решение от 19 юли 2012 г., Комисия/Италия (C-565/10, непубликувано, EU:C:2012:476), като действителният размер се изчислява в края на всеки шестмесечен период чрез намаляване на общата сума за всеки период с процент, който съответства на съотношението между единиците еквивалент жители на агломерациите, чиито системи за събиране и пречистване на градските отпадъчни води са били приведени в съответствие с решение от 19 юли 2012 г., Комисия/Италия (C-565/10, непубликувано, EU:C:2012:476) в края на разглеждания период по отношение на броя на единиците еквивалент жители на агломерациите, които не разполагат с такива системи към датата на произнасяне на настоящото решение.

            3)

            Осъжда Италианската република да заплати на Европейската комисия еднократно платима сума от 25 милиона евро.

            4)

            Осъжда Италианската република да заплати съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 221, 10.7.2017 г.


201807060201993652018/C 259/292712018CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180419202121Дело C-271/18 P: Жалба, подадена на 19 април 2018 г. от Словашката република срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 5 февруари 2018 г. по дело T-216/15, Dôvera zdravotná poisťovňa/Европейска комисия
 ---documentbreak--- C2592018BG2010120180419BG0029201212Жалба, подадена на 19 април 2018 г. от Словашката република срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 5 февруари 2018 г. по дело T-216/15, Dôvera zdravotná poisťovňa/Европейска комисия
   (Дело C-271/18 P)2018/C 259/29Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподател: Словашка република (представител: B. Ricziová)

      Други страни в производството: Dôvera zdravotná poisťovňa a.s., Union zdravotná poisťovňa a.s., Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

            —

            да се отмени решението на Общия съд от 5 февруари 2018 г., Dôvera zdravotná poisťovňa a.s/Европейска комисия, T-216/15, с което Общият съд уважава жалбата на Dôvera zdravotná poisťovňa a s.,

            —

            да отхвърли жалбата на Dôvera zdravotná poisťovňa a s. като неоснователна, и

            —

            да осъди Dôvera zdravotná poisťovňa a.s. и Union zdravotná poisťovňa a.s. да заплатят съдебните разноски.

      При условията на евентуалност, в случай че Съдът прецени, че не разполага с достатъчно информация, за да постанови окончателно решение по спора, Словашката република моли Съда:

            —

            да отмени решението на Общия съд от 5 февруари 2018 г., Dôvera zdravotná poisťovňa a.s/Европейска комисия, T-216/15, с което Общият съд уважава жалбата на Dôvera zdravotná poisťovňa a.s.,

            —

            да върне делото на Общия съд, за да постанови решение по спора, и

            —

            да не се произнася по съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си Словашката република изтъква четири основания за обжалване, обосноваващи отмяната на обжалваното решение на Общия съд:

            1.

            С първото основание Словашката република оспорва, че в обжалваното решение Общият съд е превишил правомощията си за съдебен контрол на решенията на Европейската комисия в областта на държавните помощи. Съответната постоянна практика на Съда на ЕС е ясна и според Словашката република в конкретния случай тя не е спазена. Словашката република изтъква, че в обжалваното решение Общият съд не е зачел широката дискреционна власт на Европейската комисия при сложни икономически оценки и не е установил съществуването на явно неправилна преценка на Европейската комисия, а само е заместил преценката на Комисията със собствената си преценка в напълно противоположен смисъл, като по този начин е превишил контролните си правомощия.

            2.

            С второто основание Словашката република оспорва, че в обжалваното решение Общият съд е изопачил в два аспекта представените му доказателства, тъй като е извършил по същество неточна преценка на фактите, като тази неточност ясно следвала от документите, съдържащи се в преписката по делото. Твърдяното изкривяване на доказателствата се отнася от една страна до печалбата, а от друга страна до конкуренцията в словашката система на задължително здравно осигуряване.

            3.

            С третото основание Словашката република твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото по отношение на правната квалификация на словашката система на задължително здравно осигуряване, като по този начин е нарушил член 107, параграф 1 ДФЕС и принципа на правна сигурност. Обжалваното решение било несъвместимо с предходната практика на Съда относно системите за социално осигуряване. По-специално Общият съд (i) постановил решение в обратен смисъл на следвания от Съда в предишни решения по аналогични случаи; (ii) произнесъл се в същия смисъл, следва от Съда в предишни решения по различни случаи и (iii) не спазил основния принцип, изведен от предходната практика на Съда, съгласно която квалификацията на конкретна система за социално осигуряване зависи от преобладаващите ю характеристики.

            4.

            На последно място, с четвъртото основание Словашката република твърди, че мотивите на обжалваното решение съдържали различни пороци, обосноваващи отмяната му от Съда. По-специално (i) Общият съд по никакъв начин не обяснил определени свои изводи и подход (бездруго от първостепенно значение); (ii) мотивите на обжалваното решение в различни аспекти били непоследователни и Общият съд си противоречал в собствените си мотиви и (iii) в мотивите на обжалваното решение Общият съд не отчел относими доводи на Комисията и на Словашката република. Следователно Общият съд нарушил задължението за мотивиране, следващо от член 36 във връзка с член 53, параграф 1 от Статута на Съда на ЕС.


201807060601994532018/C 259/573042018TC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180508424321Дело T-304/18: Жалба, подадена на 8 май 2018 г. — MLPS/Комисия
 ---documentbreak--- C2592018BG4210120180508BG0057421432Жалба, подадена на 8 май 2018 г. — MLPS/Комисия
   (Дело T-304/18)2018/C 259/57Език на производството: френски
      Страни

      Жалбоподател: Mouvement pour la liberté de la protection sociale (MLPS) (Париж, Франция) (представител: M. Gibaud, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

            —

            да признае за установено бездействието на Европейската комисия, затова че неправомерно не е разгледала жалбата на сдружение Mouvement pour la liberté de la protection sociale (MLPS) от 21 декември 2017 г.,

            —

            да отмени решението от 7 март 2018 г. на Европейската комисия, с което е отказано разглеждането на жалбата на сдружение Mouvement pour la liberté de la protection sociale (MLPS) от 21 декември 2017 г.,

            —

            да се произнесе по съдебните разноски в съответствие с предвиденото в закона.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

            1.

            Първото основание е изведено, по-специално, от неправилната преценка в обжалваното решение, че френските схеми за социално осигуряване могат да бъдат квалифицирани като „законоустановена социално-осигурителна схема“, въпреки че не са предназначени за цялото население, нито дори за всички граждани в активна възраст, а обхващат заети лица според професионалния им статус, поради което спрямо тях следва да се приложат Директиви 92/49/ЕИО и 92/96/ЕИО.

            2.

            Второто основание е изведено от нарушението на принципа на правна съгласуваност, доколкото Франция и Словакия се намират в напълно сходно положение, за което Общият съд е приел, че „дейността по предоставяне на задължително здравно осигуряване в Словакия, предвид преследваната от здравно осигурителните дружества стопанска цел и интензивната конкуренция на качеството и предлаганите услуги, е икономическа по своя характер“ (решение от 5 февруари 2018 г., Dôvera zdravotná poist’ovňa/Комисия, T-216/15, непубликувано, EU:T:2018:64, т. 68). Ето защо според жалбоподателя не би могло да се приеме различно решение за Франция.


201807060561993542018/C 259/438822016TC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180607313222Дело T-882/16: Решение на Общия съд от 7 юни 2018 г. — Sipral World/EUIPO — La Dolfina (DOLFINA) (Марка на Европейския съюз — Производство за отмяна — Словна марка на Европейския съюз „DOLFINA“ — Липса на реално използване на марката — Член 51, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 58, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Задължение за мотивиране — Член 75 от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 94 от Регламент 2017/1001)
 ---documentbreak--- C2592018BG3120120180607BG0043312322Решение на Общия съд от 7 юни 2018 г. — Sipral World/EUIPO — La Dolfina (DOLFINA)
   (Дело T-882/16) (
         1
      )
   „(Марка на Европейския съюз — Производство за отмяна — Словна марка на Европейския съюз „DOLFINA“ — Липса на реално използване на марката — Член 51, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 58, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Задължение за мотивиране — Член 75 от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 94 от Регламент 2017/1001)“2018/C 259/43Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподател: Sipral World, SL (Барселона, Испания) (представители: R. Almaraz Palmero и A. Ruo, адвокати)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: J. Ivanauskas и D. Walicka)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: La Dolfina, SA (Буенос Айрес, Аржентина) (представител: J. Carbonell Callicó, адвокат)

      Предмет

   Жалба, подадена срещу решение на втори апелативен състав на EUIPO от 22 септември 2016 г. (преписка R 1897/2015-2), постановено във връзка с производство за отмяна между La Dolfina и Sipral World.

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля жалбата.

            2)

            Осъжда Sipral World, SL да заплати съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 46, 13.2.2017 г.


201807060611993552018/C 259/583082018TC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180517434421Дело T-308/18: Жалба, подадена на 17 май 2018 г. — Хамас/Съвет
 ---documentbreak--- C2592018BG4310120180517BG0058431442Жалба, подадена на 17 май 2018 г. — Хамас/Съвет
   (Дело T-308/18)2018/C 259/58Език на производството: френски
      Страни

      Жалбоподател: Хамас (Доха, Катар) (представител: L. Glock, avocat)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

            —

            да отмени Решение (ОВППС) 2018/475 на Съвета от 21 март 2018 година за актуализиране на списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма, и за отмяна на Решение (ОВППС) 2017/1426 (ОВ L 79, 2018 г., стр. 26),

            —

            да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/468 на Съвета от 21 март 2018 година за прилагане на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания, и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1420 (UE) 2017/1420 (ОВ L 79, 2018 г., стр. 7)
            в частите, в които тези актове се отнасят до Хамас, в това число и до Hamas-Izz al-Din al-Qassem,

            —

            да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем основания.

            1.

            Първо основание е твърдение за нарушение на член 1, параграф 4 от Обща позиция 2001/931.

            2.

            Второто основание е, че Съветът допуснал грешка относно истинността на фактите, за които бил обвиняван жалбоподателят.

            3.

            Трето основание е, че Съветът допуснал грешка в преценката относно терористичния характер на организацията „Хамас“.

            4.

            Четвъртото основание е твърдение за нарушение на принципа на ненамеса.

            5.

            Петото основание е, че не била в достатъчна степен взета предвид настъпилата поради изминалото време промяна в положението.

            6.

            Шесто основание е твърдение за нарушение на задължението за мотивиране.

            7.

            Седмото основание е твърдение за нарушение на правото на защита и на правото на ефективна съдебна защита.


201807060231994512018/C 259/163062017CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180531121321Дело C-306/17: Решение на Съда (осми състав) от 31 май 2018 г. (преюдициално запитване от Tatabányai Törvényszék — Унгария) — Éva Nothartová/Sámson József Boldizsár (Преюдициално запитване — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Регламент (ЕС) № 1215/2012 — Съдебна компетентност — Специална компетентност — Член 8, точка 3 — Насрещен иск, основан или не на договор или на факт, на който се основава първоначалният иск)
 ---documentbreak--- C2592018BG1210120180531BG0016121132Решение на Съда (осми състав) от 31 май 2018 г. (преюдициално запитване от Tatabányai Törvényszék — Унгария) — Éva Nothartová/Sámson József Boldizsár
   (Дело C-306/17) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Регламент (ЕС) № 1215/2012 — Съдебна компетентност — Специална компетентност — Член 8, точка 3 — Насрещен иск, основан или не на договор или на факт, на който се основава първоначалният иск)“2018/C 259/16Език на производството: унгарски
      Запитваща юрисдикция

   Tatabányai Törvényszék

      Страни в главното производство

      Ищец: Éva Nothartová

      Ответник: Sámson József Boldizsár

      Диспозитив

   Член 8, точка 3 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела следва да се тълкува в смисъл, че се прилага — неизключително — при положение, в което юрисдикцията, компетентна да разгледа твърдение за нарушение на правата на личността на ищеца, с мотива че са били направени снимки и видеозаписи без негово знание от ответника, е сезирана с насрещен иск за обезщетение на основание деликтна или квазиделиктна отговорност на ищеца, по-специално за ограничаването на интелектуалното му творчество, предмет на първоначалния иск, когато разглеждането на този насрещен иск изисква тази юрисдикция да прецени законосъобразността на фактите, на които ищецът основава собствените си претенции.
   (
         1
      )	ОВ C 269, 14.8.2017 г.


201807060701993902018/C 259/44722017TC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180607323211Дело T-72/17: Решение на Общия съд от 7 юни 2018 г. — Schmid/EUIPO — Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Steirisches Kürbiskernöl) (Марка на Европейския съюз — Производство по отмяна — Международна регистрация, посочваща Европейския съюз — Фигуративна марка „Steirisches Kürbiskernöl“ — Защитено географско указание — Член 15, член 51, параграф 1, буква а) и член 55, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 18, член 58, параграф 1, буква а) и член 62, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Реално използване на марката — Използване като марка)
 ---documentbreak--- C2592018BG3210120180607BG0044321321Решение на Общия съд от 7 юни 2018 г. — Schmid/EUIPO — Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Steirisches Kürbiskernöl)
   (Дело T-72/17) (
         1
      )
   „(Марка на Европейския съюз — Производство по отмяна — Международна регистрация, посочваща Европейския съюз — Фигуративна марка „Steirisches Kürbiskernöl“ — Защитено географско указание — Член 15, член 51, параграф 1, буква а) и член 55, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 18, член 58, параграф 1, буква а) и член 62, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Реално използване на марката — Използване като марка)“2018/C 259/44Език на производството: немски
      Страни

      Жалбоподател: Gabriele Schmid (Халбенрайн, Австрия) (представител: B. Kuchar, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: D. Hanf)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark (Грац, Австрия) (представители: I. Hödl и S. Schoeller, адвокати)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 7 декември 2016 г. (преписка R 1768/2015-4), постановено в производство по отмяна със страни г-жа Schmid и Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark

      Диспозитив

            1)

            Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 7 декември 2016 г. (преписка R 1768/2015-4).

            2)

            Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

            3)

            EUIPO понася, освен направените от нея съдебни разноски, и тези на г-жа Gabriele Schmid.

            4)

            Landeskammer für Land- und Forstwirtschaft in Steiermark понася направените от нея съдебни разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 104, 3.4.2017 г.


201807060661994302018/C 259/593102018TC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180515444521Дело T-310/18: Жалба, подадена на 15 май 2018 г. — EPSU и Willem Goudriaan/Комисия
 ---documentbreak--- C2592018BG4410120180515BG0059441452Жалба, подадена на 15 май 2018 г. — EPSU и Willem Goudriaan/Комисия
   (Дело T-310/18)2018/C 259/59Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподатели: European Federation of Public Service Unions (EPSU) (Брюксел, Белгия) и Jan Willem Goudriaan (Брюксел) (представители: R. Arthur, Solicitor, и R. Palmer, Barrister)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

            —

            Да отмени решението на ответника от 5 март 2018 г. да не предложи на Съвета Споразумението на европейските социални партньори от 21 декември 2015 г. за информиране и консултиране на работниците и служителите, работещи в централните държавни администрации, постигнато на основание член 155, параграф 1 ДФЕС, да бъде изпълнено посредством директива чрез решение на Съвета съгласно член 155, параграф 2 ДФЕС,

            —

            да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат две основания.

            1.

            В първото основание се твърди, че обжалваното решение е акт, приет в нарушение на член 155, параграф 2 ДФЕС. Комисията не е оправомощена да откаже да изготви предложение до Съвета за изпълнение на споразумението посредством решение на Съвета при липсата на каквото и да възражение както по отношение на представителния статут на страните по споразумението, така и на законосъобразността на споразумението.

                     —

                     Жалбоподателите твърдят, че решението на Комисията да не предложи на Съвета споразумението да бъде изпълнено посредством решение на Съвета е в нарушение на член 155, параграф 2 ДФЕС и противоречи на изискването за зачитане на автономията на социалните партньори, установено в член 152 ДФЕС.

                     —

                     Жалбоподателите твърдят също, че Комисията е била длъжна да изготви предложение до Съвета, освен ако не представи мотивирани съображения, че социалните партньори, страни по споразумението, не са разполагали с достатъчна представителност или че споразумението е незаконосъобразно.

                     —

                     По-нататък жалбоподателите поддържат, че Комисията е направила преценка на целесъобразността на споразумението, за което не е оправомощена.

            2.

            Във второто основание се твърди, че обжалваното решение е опорочено от съображения, които са явно погрешни и неоснователни.

                     —

                     Жалбоподателите твърдят, че причините, изтъкнати от Комисията в обжалваното ѝ решение, не могат да обосноват отказа ѝ да изготви предложение до Съвета за приемане на споразумението.

                     —

                     Жалбоподателите твърдят също, че единствената причина, която би обосновала отказ, би била мотивирано възражение по отношение на представителността на социалните партньори или на законосъобразността на решението на Съвета за изпълнение на споразумението посредством директива.

                     —

                     Освен това жалбоподателите поддържат, че във всеки случай Комисията не е направила оценка на въздействието, поради което не е могла да обоснове на основание пропорционалност или субсидиарност каквото и да е заключение, по силата на което да откаже да предложи споразумението да бъде изпълнено като директива посредством решение на Съвета, дори по принцип това да е било допустимо.


201807060731993322018/C 259/451362017TC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180612333311Дело T-136/17: Решение на Общия съд от 12 юни 2018 г. — Cotécnica/EUIPO — Mignini & Petrini (cotecnica MAXIMA) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „cotecnica MAXIMA“ — По-ранна национална фигуративна марка „MAXIM Alimento Superpremium“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001])
 ---documentbreak--- C2592018BG3310120180612BG0045331331Решение на Общия съд от 12 юни 2018 г. — Cotécnica/EUIPO — Mignini & Petrini (cotecnica MAXIMA)
   (Дело T-136/17) (
         1
      )
   „(Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „cotecnica MAXIMA“ — По-ранна национална фигуративна марка „MAXIM Alimento Superpremium“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001])“2018/C 259/45Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподател: Cotecnica, SCCL (Bellpuig, Испания) (представители: първоначално J. C. Erdozain López, J. Galán López и J.-B. Devaureix, впоследствие J. C. Erdozain López, J. Galán López и L. Montoya Terán, avocats)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: S. Palmero Cabezas)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Mignini & Petrini SpA (Petrignano di Assisi, Италия) (представители: F. Celluprica, F. Fischetti и F. De Bono, avocats)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 17 ноември 2016 г. (преписка R 853/2016-2) относно производство по възражение между Mignini & Petrini et Cotécnica.

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля жалбата.

            2)

            Осъжда Cotécnica, SCCL да заплати освен направените от него съдебни разноски и тези, направени от Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) и от Mignini & Petrini SpA.

      (
         1
      )	ОВ C 129, 24.4.2017 г.


201807060241993512018/C 259/302732018CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180420222211Дело C-273/18: Преюдициално запитване от Augstākā tiesa (Латвия), постъпило на 20 април 2018 г. — SIA „Kuršu zeme“
 ---documentbreak--- C2592018BG2210120180420BG0030221221Преюдициално запитване от Augstākā tiesa (Латвия), постъпило на 20 април 2018 г. — SIA „Kuršu zeme“
   (Дело C-273/18)2018/C 259/30Език на производството: латвийски
      Запитваща юрисдикция

   Augstākā tiesa

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: SIA „Kuršu zeme“

      Ответник: Valsts ieņēmumu dienests

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли член 168, буква а) от Директива 2006/112/ЕО (
         1
      ) да се тълкува в смисъл, че не допуска да се забранява приспадане на данъчен кредит, ако единственото съображение е това, че данъчнозадълженото лице съзнателно е участвало в сключването на привидни сделки, а не се посочва по какъв начин съответните сделки са нанесли вреди за държавния бюджет под формата на невнесен или недължимо възстановен ДДС, каквито вреди не биха възникнали, ако сделките бяха документирани в съответствие с действителното положение?
   (
         1
      )	Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (OB L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


201807060291994022018/C 259/173352017CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180531131311Дело C-335/17: Решение на Съда (първи състав) от 31 май 2018 г. (преюдициално запитване от Върховния касационен съд — България) — Нели Вълчева/Георгиос Бабанаракис (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Регламент (ЕО) № 2201/2003 — Приложно поле — Понятието „право на лични отношения“ — Член 1, параграф 2, буква а) и член 2, точки 7 и 10 — Право на лични отношения с дядото и бабата)
 ---documentbreak--- C2592018BG1310120180531BG0017131131Решение на Съда (първи състав) от 31 май 2018 г. (преюдициално запитване от Върховния касационен съд — България) — Нели Вълчева/Георгиос Бабанаракис
   (Дело C-335/17) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Регламент (ЕО) № 2201/2003 — Приложно поле — Понятието „право на лични отношения“ — Член 1, параграф 2, буква а) и член 2, точки 7 и 10 — Право на лични отношения с дядото и бабата)“2018/C 259/17Език на производството: български
      Запитваща юрисдикция

   Върховния касационен съд (България)

      Страни в главното производство

      Ищец: Нели Вълчева

      Ответник: Георгиос Бабанаракис

      Диспозитив

   Понятието „право на лични отношения“, посочено в член 1, параграф 2, буква а) и член 2, точки 7 и 10 от Регламент (ЕО) № 2201/2003 от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000, трябва да се тълкува в смисъл, че включва правото на лични отношения на дядото и бабата с техните внуци.
   (
         1
      )	ОВ C 269, 14.8.2017 г.


201807060681994312018/C 259/603202018TC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180522454621Дело T-320/18: Жалба, подадена на 22 май 2018 г. — WD/ЕОБХ
 ---documentbreak--- C2592018BG4510120180522BG0060451462Жалба, подадена на 22 май 2018 г. — WD/ЕОБХ
   (Дело T-320/18)2018/C 259/60Език на производството: френски
      Страни

      Жалбоподател: WD (представители: L. Levi и A. Blot, адвокати)

      Ответник: Европейски орган за безопасност на храните (ЕОБХ)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

            —

            да обяви настоящата жалба за допустима и основателна;

      вследствие на това,

            —

            да отмени решението от 14 юли 2017 г., взето от изпълнителния директор на ЕОБХ в качеството му на ООСД, от което следва, че жалбоподателят не е сред повишените служители в процедурата по прекласиране за 2017 г.;

            —

            да отмени решението на ООСД от 9 февруари 2018 г., с което се отхвърля административната жалба на жалбоподателя от 10 октомври 2017 г. срещу това решение от 14 юли 2017 г.;

            —

            да отмени решението с дата 9 август 2017 г. (нотифицирано на 10 август 2017 г.), взето от изпълнителния директор на ЕОБХ в качеството му на ООСД, да не поднови трудовия договор на жалбоподателя;

            —

            да отмени решението на ООСД от 12 март 2018 г., с което се отхвърля административната жалба на жалбоподателя от 10 ноември 2017 г. срещу това решение от 9 август 2017 г.;

            —

            да присъди обезщетение за претърпените вреди;

            —

            да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем основания що се отнася до решението за неподновяване на неговия договор.

            1.

            Първото основание е изведено от нарушение на решението от 8 декември 2012 г.„Employment contract management“, прието от ЕОБХ.

            2.

            Второто основание е изведено от нарушение на задължението за мотивиране.

            3.

            Третото основание е изведено от нарушение на правото на защита и по-специално на правото на изслушване.

            4.

            Четвъртото основание е изведено от нарушение на задължението за полагане на грижа и на „Work instruction“ относно „Contract of Employment renewal process“ на ЕОБХ.

            5.

            Петото основание е изведено от явни грешки в преценката и от злоупотреба с власт.

            6.

            Шестото основание е изведено от нарушение на принципа на оправдани правни очаквания.

            7.

            Седмото основание е изведено от нарушение на „Work instructions“ и на задължението за полагане на грижа.

      Жалбоподателят изтъква едно-единствено основание що с отнася до решението за неповишаване, изведено от нарушение на решението от 22 април 2008 г.„Career of temporary staff and assignment to a post carrying a higher grade than that at which they were engaged“, от явна грешка в преценката, както и от нарушение на принципа на недискриминация.


201807060191993642018/C 259/183902017CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180530131422Дело C-390/17 P: Решение на Съда (седми състав) от 30 май 2018 г. — Irit Azoulay и др./Европейски парламент (Обжалване — Публична служба — Възнаграждение — Семейни надбавки — Надбавка за образование — Отказ да бъдат възстановени разноските за образование — Член 3, параграф 1 от приложение VII към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз)
 ---documentbreak--- C2592018BG1320120180530BG0018132142Решение на Съда (седми състав) от 30 май 2018 г. — Irit Azoulay и др./Европейски парламент
   (Дело C-390/17 P) (
         1
      )
   „(Обжалване — Публична служба — Възнаграждение — Семейни надбавки — Надбавка за образование — Отказ да бъдат възстановени разноските за образование — Член 3, параграф 1 от приложение VII към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз)“2018/C 259/18Език на производството: френски
      Страни

      Жалбоподатели: Irit Azoulay, Andrew Boreham, Mirja Bouchard, Darren Neville (представител: M. Casado García-Hirschfeld, avocate)

      Друга страна в производството: Европейски парламент (представители: L. Deneys и E. Танева)

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля жалбата.

            2)

            Осъжда г-жа Irit Azoulay, г-н Andrew Boreham, г-жа Mirja Bouchard и г-н Darren Neville да заплатят съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 412, 4.12.2017 г.


201807060311994062018/C 259/312772018CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180424222322Дело C-277/18: Преюдициално запитване от Tribunal Administrativo de Círculo de Lisboa (Португалия), постъпило на 24 април 2018 г. — Henkel Ibérica Portugal, Unipessoal Lda/Comissão de Segurança de Serviços e Bens de Consumo
 ---documentbreak--- C2592018BG2220120180424BG0031222232Преюдициално запитване от Tribunal Administrativo de Círculo de Lisboa (Португалия), постъпило на 24 април 2018 г. — Henkel Ibérica Portugal, Unipessoal Lda/Comissão de Segurança de Serviços e Bens de Consumo
   (Дело C-277/18)2018/C 259/31Език на производството: португалски
      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Administrativo de Círculo de Lisboa

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Henkel Ibérica Portugal, Unipessoal Lda

      Ответник: Comissão de Segurança de Serviços e Bens de Consumo

      Преюдициални въпроси

            1)

            Съвместима ли е с правото на Общността, и по-специално с Директива 2001/95/ЕО (
                  1
               ) на Съвета от 3 декември 2001 г. относно общата безопасност на продуктите, както и с членове 28 и 30 от Договора (посочени в Директивата) и с Директива 87/357/ЕИО (
                  2
               ) на Съвета от 25 юни 1988 г., национална правна уредба, въведена в Португалия с Декрет-закон № 69/2005 от 17 март 2005 г. и с Декрет-закон № 150/90 от 10 май 1990 г., която освен, че забранява търговията с продукти, които могат да поставят на риск здравето и безопасността на потребителите, поради това че могат да бъдат объркани с храни, забранява и търговията с продукти, които тъй като могат да бъдат объркани с други поради външния им вид, по-специално могат да бъдат объркани с детски играчки, при обичайна или разумно предвидима употреба, могат да поставят в риск здравето и безопасността на потребителите, по-специално деца?

            2)

            Допускат ли членове 34 и 36 от Договора прилагането на национална правна уредба, която забранява на национална територия не само търговията с продукти, които могат да бъдат объркани с храни съгласно член 1, параграф 2 от посочената директива, но и други продукти, чийто външен вид може да насърчи потребителите да ги използват по различен начин от този, за който са предназначени, дори да не са опасни препарати по смисъла на член 2 от Директива 1999/45/ЕО (
                  3
               ) на Европейския парламент и на Съвета за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно класифицирането, опаковането и етикетирането на опасни препарати?

      (
         1
      )	ОВ L 11, 2002 г., стр. 4

   (
         2
      )	Директива 87/357/ЕИО на Съвета от 25 юни 1987 г. относно сближаване на законодателствата на държавите членки във връзка с продукти, чийто външен вид се различава от съдържанието им и които застрашават здравето или безопасността на потребителите (ОВ L 192, стр. 49; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 7, стр. 246).
   (
         3
      )	Директива 1999/45/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 май 1999 г. за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно класифицирането, опаковането и етикетирането на опасни препарати (ОВ L 200, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 28, стр. 15).


201807060321993932018/C 259/195192017CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180530141411Съединени дела C-519/17 P и C-522/17 P до C-525/17 P: Решение на Съда (седми състав) от 30 май 2018 г. — L'Oréal/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Guinot SAS (Обжалване — Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявки за регистрации на словните марки „MASTER PRECISE“, „MASTER SMOKY“, „MASTER SHAPE“, „MASTER DUO“ и „MASTER DRAMA“ — По-ранна национална фигуративна марка „MASTERS COLORS PARIS“ — Отхвърляне на заявките за регистрация — Недостатъчни мотиви — Служебно разглеждане от съда)
 ---documentbreak--- C2592018BG1410120180530BG0019141141Решение на Съда (седми състав) от 30 май 2018 г. — L'Oréal/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Guinot SAS
   (Съединени дела C-519/17 P и C-522/17 P до C-525/17 P) (
         1
      )
   „(Обжалване — Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявки за регистрации на словните марки „MASTER PRECISE“, „MASTER SMOKY“, „MASTER SHAPE“, „MASTER DUO“ и „MASTER DRAMA“ — По-ранна национална фигуративна марка „MASTERS COLORS PARIS“ — Отхвърляне на заявките за регистрация — Недостатъчни мотиви — Служебно разглеждане от съда)“2018/C 259/19Език на производството: френски
      Страни

      Жалбоподател: L’Oréal (представители: T. de Haan и P. Péters, адвокати)

      Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (представители: D. Botis и D. Hanf), Guinot (представител: A. Sion, адвокат)

      Диспозитив

            1)

            Отменя определенията на Общия съд на Европейския съюз от 26 юни 2017 г., L’Oréal/EUIPO — Guinot (MASTER PRECISE) (T-181/16, непубликувано, EU:T:2017:447), L’Oréal/EUIPO — Guinot (MASTER SMOKY) (T-179/16, непубликувано, EU:T:2017:445), L’Oréal/EUIPO — Guinot (MASTER SHAPE) (T-180/16, непубликувано, EU:T:2017:451), L’Oréal/EUIPO — Guinot (MASTER DUO) (T-182/16, непубликувано, EU:T:2017:448) и L’Oréal/EUIPO — Guinot (MASTER DRAMA) (T-183/16, непубликувано, EU:T:2017:449).

            2)

            Връща дела T-181/16, T-179/16, T-180/16, T-182/16 и T-183/16 на Общия съд на Европейския съюз.

            3)

            Не се произнася по съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 424, 11.12.2017 г.


201807060301994032018/C 259/322782018CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180424232311Дело C-278/18: Преюдициално запитване от Tribunal Administrativo (Португалия), постъпило на 24 април 2018 г. — Manuel Jorge Sequeira Mesquita/Fazenda Pública
 ---documentbreak--- C2592018BG2310120180424BG0032231231Преюдициално запитване от Tribunal Administrativo (Португалия), постъпило на 24 април 2018 г. — Manuel Jorge Sequeira Mesquita/Fazenda Pública
   (Дело C-278/18)2018/C 259/32Език на производството: португалски
      Запитваща юрисдикция

   Supremo Tribunal Administrativo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Manuel Jorge Sequeira Mesquita

      Ответник: Fazenda Pública

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли член 135, параграф 1, буква л) от Директива 2006/112/ЕО (
         1
      ) на Съвета от 28 ноември 2006 година относно освобождаването на сделките, свързани с отдаването под наем на недвижими имоти, да се тълкува в смисъл, че освобождаването се прилага за договор за прехвърляне на стопанисване на земеделски имоти, представляващи лозя, на дружество, чийто предмет на дейност е стопанисване на земеделски имоти, сключен за срок от една година, който се подновява автоматично за периоди със същата продължителност, по силата на който съответният наем се плаща в края на всяка година?
   (
         1
      )	Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 7, стр. 7).


201807060161994372018/C 259/02852016CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL201805302211Съединени дела C-85/16 Р и С-86/16 P: Решение на Съда (десети състав) от 30 май 2018 г. — Kenzo Tsujimoto/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Kenzo (Обжалване — Марка на Европейския съюз — Заявки за регистрация на словната марка „KENZO ESTATE“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „KENZO“ — Регламент (ЕО) № 207/2009 — Член 8, параграф 5 — Относително основание да се откаже регистрация — Репутация — Основателна причина)
 ---documentbreak--- C2592018BG210120180530BG00022121Решение на Съда (десети състав) от 30 май 2018 г. — Kenzo Tsujimoto/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Kenzo
   (Съединени дела C-85/16 Р и С-86/16 P) (
         1
      )
   „(Обжалване — Марка на Европейския съюз — Заявки за регистрация на словната марка „KENZO ESTATE“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „KENZO“ — Регламент (ЕО) № 207/2009 — Член 8, параграф 5 — Относително основание да се откаже регистрация — Репутация — Основателна причина)“2018/C 259/02Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподател: Kenzo Tsujimoto (представители: A. Wenninger-Lenz, M. Ring и W. von der Osten-Sacken, Rechtsanwälte)

      Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (представител: A. Folliard-Monguiral), Kenzo (представители: P. Roncaglia, G. Lazzeretti, F. Rossi и N. Parrotta, avvocati)

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля жалбите.

            2)

            Осъжда г-н Kenzo Tsujimoto да заплати съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 335, 12.9.2016 г.


201807060551993972018/C 259/613242018TC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180528464611Дело T-324/18: Жалба, подадена на 28 май 2018 г. — VI.TO./EUIPO — Bottega
 ---documentbreak--- C2592018BG4610120180528BG0061461461Жалба, подадена на 28 май 2018 г. — VI.TO./EUIPO — Bottega
   (Дело T-324/18)2018/C 259/61Език на жалбата: италиански
      Страни

      Жалбоподател: Vinicola Tombacco (VI.TO.) Srl (Trebaseleghe, Италия) (представител: L. Giove, avvocato)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Sandro Bottega (Colle Umberto, Италия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител/Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: триизмерна марка на Европейския съюз (форма на позлатена бутилка) — марка на Европейския съюз № 11 531 381

      Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 14 март 2018 г. по преписка R 1036/2017-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

            —

            да отмени обжалваното решение,

            —

            да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

            —

            неправилна преценка на основанието за отказ съгласно член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

            —

            неправилна преценка на основанието за отказ съгласно член 7, параграф 1, буква д), точки i), ii) и iii) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


201807060401993692018/C 259/205372017CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180531151511Дело C-537/17: Решение на Съда (осми състав) от 31 май 2018 г. (преюдициално запитване от Landgericht Berlin — Германия) — Claudia Wegener/Royal Air Maroc SA (Преюдициално запитване — Въздушен превоз — Регламент (EО) № 261/2004 — Член 3, параграф 1 — Приложно поле — Понятие за директно свързан полет — Полет, започващ от летище на територията на държава членка, включващ свързващ полет от летище на територията на трета държава, като крайният пункт на пристигане е на друго летище в тази трета държава)
 ---documentbreak--- C2592018BG1510120180531BG0020151151Решение на Съда (осми състав) от 31 май 2018 г. (преюдициално запитване от Landgericht Berlin — Германия) — Claudia Wegener/Royal Air Maroc SA
   (Дело C-537/17) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Въздушен превоз — Регламент (EО) № 261/2004 — Член 3, параграф 1 — Приложно поле — Понятие за директно свързан полет — Полет, започващ от летище на територията на държава членка, включващ свързващ полет от летище на територията на трета държава, като крайният пункт на пристигане е на друго летище в тази трета държава)“2018/C 259/20Език на производството: немски
      Запитваща юрисдикция

   Landgericht Berlin

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Claudia Wegener

      Ответник: Royal Air Maroc SA

      Диспозитив

   Член 3, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 трябва да се тълкува в смисъл, че този регламент се прилага за превоз на пътници, извършен въз основа на една-единствена резервация и включващ, между излитането от летище на територията на дадена държава членка и кацането на летище на територията на трета държава, планирано междинно кацане извън територията на Съюза със смяна на въздухоплавателното средство.
   (
         1
      )	ОВ C 424, 11.12.2017 г.


201807060421993872018/C 259/332792018CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180424232422Дело C-279/18: Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social de Barcelona (Испания), постъпило на 24 април 2018 г. — Magdalena Molina Rodríguez/Servicio Público de Empleo Estatal (SEPE)
 ---documentbreak--- C2592018BG2320120180424BG0033232242Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social de Barcelona (Испания), постъпило на 24 април 2018 г. — Magdalena Molina Rodríguez/Servicio Público de Empleo Estatal (SEPE)
   (Дело C-279/18)2018/C 259/33Език на производството: испански
      Запитваща юрисдикция

   Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona

      Страни в главното производство

      Жалбоподателка: Magdalena Molina Rodríguez

      Ответник: Servicio Público de Empleo Estatal (SEPE)

      Преюдициален въпрос

   Следва ли забраната за непряка дискриминация, основана на пола, установена в член 4, параграф 1 от посочената Директива 79/7[/ЕИО на Съвета от 19 декември 1978 година] относно постепенното прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване (
         1
      ), да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба като член 215.1.3 от Общия закон за социалното осигуряване (приет с Кралски законодателен декрет № 1/1994), който в редакцията след изменението му с Кралски декрет-закон № 5/2013 от 15 март 2013 г. въвежда ново изискване за отпускането на помощ за безработица на работници на възраст над 55 години, а именно доходите на домакинството да не надхвърлят определен размер, при положение че, видно от предоставените статистически данни, това води до значително по-ограничен достъп до тази помощ за групата на евентуалните ѝ получатели от женски пол (в сравнение с тези от мъжки пол)?
   (
         1
      )	(ОВ L 6, 1979 г., стр. 24; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 192).


201807060371993592018/C 259/21502018CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180129151622Дело C-50/18: Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Steiermark (Австрия), постъпило на 29 януари 2018 г. — Mijo Mestrovic
 ---documentbreak--- C2592018BG1520120180129BG0021152162Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Steiermark (Австрия), постъпило на 29 януари 2018 г. — Mijo Mestrovic
   (Дело C-50/18)2018/C 259/21Език на производството: немски
      Запитваща юрисдикция

   Landesverwaltungsgericht Steiermark

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Mijo Mestrovic

      Административен орган — ответник по жалбата: Bezirkshauptmannschaft Murtal

      Друга участваща страна: Finanzpolizei

      Преюдициални въпроси

            1)

            Трябва ли член 56 ДФЕС, както и Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 година относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги (
                  1
               ) и Директива 2014/67/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за осигуряване на изпълнението на Директива 96/71/ЕО (
                  2
               ) да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална разпоредба, която предвижда много високи глоби или имуществени санкции, по-специално с висок минимален размер, налагани кумулативно за всеки засегнат работник при нарушение на формалните задължения във връзка с трансгранична заетост на работници, като например при неизпълнение на задължението за предоставяне на документацията относно трудовите възнаграждения?

            2)

            При отрицателен отговор на първия въпрос:
            Трябва ли член 56 ДФЕС, както и Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 година относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги и Директива 2014/67/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за осигуряване на изпълнението на Директива 96/71/ЕО да се тълкуват в смисъл, че не допускат кумулативно налагане на глоби или имуществени санкции за нарушение на формалните задължения във връзка с трансгранична заетост на работници, ако горната граница на имуществени санкциите не е определена в абсолютен размер?

      (
         1
      )	ОВ L 18, 1997 г., стр. 1.
   (
         2
      )	ОВ L 159, 2014 г., стр. 11.