title: Решение на Съда (трети състав) от 22 май 2008 г.#citiworks AG.#Искане за преюдициално заключение: Oberlandesgericht Dresden - Германия.#Вътрешен пазар на електроенергията - Директива 2003/54/EО - Член 20, параграф 1 - Свободен достъп на трети лица до електропреносните и електроразпределителните мрежи.#Дело C-439/06.

text:
      Дело C-439/06
      Производство във връзка с управление на енергията
      citiworks AG
      (Преюдициално запитване, отправено от Oberlandesgericht Dresden (Германия)
      „Вътрешен пазар на електроенергията — Директива 2003/54/EО — Член 20, параграф 1 — Свободен достъп на трети лица до електропреносните и електроразпределителните мрежи“
      Резюме на решението
      1.        Преюдициални въпроси — Компетентност на Съда — Граници
      (член 234 EО)
      2.        Сближаване на законодателствата — Мерки, насочени към създаването и функционирането на вътрешния пазар на електроенергия
      (член 2, точка 5 и член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 на Европейския парламент и на Съвета)
      3.        Сближаване на законодателствата — Мерки, насочени към създаването и функционирането на вътрешния пазар на електроенергия
      (член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 на Европейския парламент и на Съвета)
      1.        Преюдициалният въпрос, с който в рамките на спор във връзка с жалба на доставчик на електроенергия срещу предоставеното по
         силата на национална правна разпоредба освобождаване на определени оператори на енергоснабдителни мрежи от задължението да
         предоставят свободен достъп до своите мрежи препращащият съд иска да се установи дали разпоредбите на дадена директива допускат
         този дерогационен режим, който предоставя освобождаването, без да се взема предвид техническият капацитет на тези мрежи, е
         релевантен, не е хипотетичен и следователно е допустим.

      (вж. точки 33, 35 и 36)
      2.        Съгласно член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия принципът на
         свободния достъп, който представлява една от съществените мерки, които държавите-членки са длъжни да вземат, за да се завърши
         вътрешният пазар на електроенергия, се прилага към електропреносните и към електроразпределителните мрежи.

      Мрежа, разположена в пространствено обособен район на предприятие и предназначена основно за транспортиране на енергия в рамките
         на предприятието и към свързани предприятия, която транспортира с цел доставката ѝ до потребители електроенергия, която не
         е със свръхвисоко или високо напрежение, независимо от количеството пренасяна посредством мрежата енергия и независимо от
         факта, че управлението на посочената мрежа представлява само допълнителна дейност към основната дейност по управление на предприятието,
         попада в приложното поле на тази разпоредба и следователно се разглежда като електроразпределителна мрежа по смисъла на член 2,
         точка 5 от Директива 2003/54.

      (вж. точки 44—48 и 54)
      3.        Член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия трябва да се тълкува
         в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която освобождава определени оператори на енергоснабдителни мрежи от задължението
         да предоставят свободен достъп до тези мрежи на трети лица поради съображението, че мрежите са разположени в пространствено
         обособен район на предприятие и са предназначени основно за транспортиране на енергия в рамките на предприятието и към свързани
         предприятия.

      Всъщност макар че тази разпоредба оставя на държавите-членки грижата да вземат необходимите мерки за прилагането на система
         за достъп на трети лица до преносните и разпределителните мрежи и макар че следователно съгласно член 249 ЕО държавите-членки
         са компетентни да определят формата и средствата, които трябва да се използват за прилагането на такава система, това не променя
         факта, че предвид значението на принципа на свободния достъп до преносните или разпределителни мрежи тази свобода на действие
         не им позволява да се отклоняват от този принцип, освен в случаите, в които директивата предвижда изключения или дерогации.

      Не е такъв случаят на национална правна уредба, която не попада в приложното поле на предвидените в директивата изключения
         или дерогации от посочения принцип, независимо дали става въпрос:

      – на първо място, за дерогацията, установена в член 20, параграф 2 от директивата, който за да позволи на оператор на мрежа
         да откаже достъп до своята мрежа, ако не разполага с необходимия капацитет, изисква мотивиране и обосноваване при преценка
         на всеки конкретен случай и не позволява на държавите-членки да предвиждат общи дерогации без конкретна преценка на тази липса
         на капацитет, или

      – на второ място, за дерогацията, предвидена в член 3, параграф 8 от директивата, щом като, от една страна, предвидената от
         разглежданата правна уредба дерогация не се обосновава с опасността операторите на мрежи да бъдат възпрепятствани да изпълняват
         своите задължения за предоставяне на обществени услуги поради свободния достъп, а от друга страна, посочената дерогация се
         обосновава единствено с географското или правно очертание на района, в който се управляват посочените мрежи, или

      – на последно място, за прилагането на член 26, параграф 1 от директивата, който предвижда дерогации от член 20 от същата,
         обосновани от съществени проблеми, възникнали за управлението на малки изолирани мрежи, доколкото държавата-членка, чиято
         правна уредба се разглежда, нито е поискала, нито е получила необходимото съгласие на Комисията, конкретизирано в решение,
         публикувано в Официален вестник на Европейския съюз.

      (вж. точки 55, 57, 58, 60—65 и диспозитива)
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (трети състав)
      22 май 2008 година(*)

      „Вътрешен пазар на електроенергията — Директива 2003/54/EО — Член 20, параграф 1 — Свободен достъп на трети лица до електропреносните и електроразпределителните мрежи“
      По дело C‑439/06
      с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 234 ЕО от Oberlandesgericht Dresden (Германия) с акт от 17 октомври
         2006 г., постъпил в Съда на 24 октомври 2006 г., в рамките на производство във връзка с управление на енергията,

      citiworks AG
      в присъствието на:
      Sächsisches Staatsministerium für Wirtschaft und Arbeit als Landesregulierungsbehörde,
      Flughafen Leipzig/Halle GmbH,
      Bundesnetzagentur,
      СЪДЪТ (трети състав),
      състоящ се от: г‑н A. Rosas, председател на състав, г‑н J. N. Cunha Rodrigues, г‑н J. Klučka, г‑жа P. Lindh (докладчик) и
         г‑н Ал. Арабаджиев, съдии,

      генерален адвокат: г‑н J. Mazák,
      секретар: г‑н J. Swedenborg, администратор,
      предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 20 септември 2007 г.,
      като има предвид становищата, представени:
      –        за citiworks AG, от адв. C. Haellmigk, Rechtsanwalt,
      –        за Sächsisches Staatsministerium für Wirtschaft und Arbeit als Landesregulierungsbehörde, от г‑н R. Huber, в качеството на
         представител,

      –        за Flughafen Leipzig/Halle GmbH, от адв. R. Wagner и адв. J. Kloos, Rechtsanwälte,
      –        за германското правителство, от г‑н M. Lumma и г‑н J. Möller, в качеството на представители,
      –        за полското правителство, от г‑жа E. Ośniecka-Tamecka, в качеството на представител,
      –        за правителството на Обединеното кралство, от г‑жа V. Jackson, в качеството на представител, подпомагана от г‑н A. Henshaw,
         barrister,

      –        за Комисията на Европейските общности, от г‑н B. Schima, в качеството на представител,
      след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 13 декември 2007 г.,
      постанови настоящото
      Решение
      1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 20, параграф 1 от Директива 2003/54/ЕО на Европейския парламент
         и на Съвета от 26 юни 2003 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и отменяща Директива 96/92/ЕО
         (ОВ L 176, стр. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 12, том 2, стр. 61).

      2        Запитването е отправено в рамките на производство с предмет жалба от citiworks AG (наричано по-нататък „citiworks“) срещу
         решението, с което Sächsisches Staatsministerium für Wirtschaft und Arbeit als Landesregulierungsbehörde (Министерство на
         икономиката и труда на провинция Саксония, в качеството на компетентен регулаторен орган на провинцията, наричано по-нататък
         „регулаторния орган“) квалифицира енергоснабдителната мрежа, управлявана от Flughafen Leipzig/Halle GmbH (наричано по-нататък
         „FLH“), като „частна снабдителна мрежа“ по смисъла на § 110, алинея 1, точка 1 от Закона за електро- и газоснабдяването, известен
         като „Закона за енергетиката“ (Gesetz über die Elektrizitäts- und Gasversorgung (Energiewirtschaftsgesetz) от 7 юли 2005 година
         (BGBl. 2005 I, стр. 1970, наричан по-нататък „EnWG“).

       Правна уредба
       Общностна правна уредба
      3        Съгласно член 1 от Директива 2003/54:

      „Настоящата директива утвърждава общите правила за дейностите по производство, пренос, разпределение и доставка на електроенергия.
         Тя формулира правилата, касаещи организацията и функционирането на електроенергийния сектор, достъпа до пазара, критериите
         и процедурите, приложими към организирането на търгове и даването на разрешения и управлението на мрежите.“

      4        Съображения 4—7 и 26 от Директива 2003/54 гласят:

      „(4)      Свободите, които Договорът гарантира на европейските граждани — свободно движение на стоки, свобода на предлагане на услуги,
         свобода на установяване — са възможни единствено в условията на напълно отворен пазар, който позволява на всички потребители
         свободно да избират своя доставчик и всички доставчици свободно да доставят на своите клиенти.

      (5)      Основните пречки пред постигането на напълно функциониращ и конкурентен вътрешен пазар, наред с другите неща, са свързани
         с въпросите на достъп до мрежата, формирането на тарифи и различните степени на отваряне на пазара между държавите-членки.

      (6)      За да има реална конкуренция, достъпът до мрежата трябва да бъде недискриминационен, прозрачен и със справедливи цени.
      (7)      За да се завърши вътрешният пазар на електроенергия, от първостепенно значение е наличието на недискриминационен достъп до
         мрежата на оператора на преносната или разпределителната мрежа. Операторът на преносна или разпределителна мрежа може да се
         състои от едно или повече предприятия.

      [?]
      (26)      Спазването на изискванията за обществени услуги е основно изискване на настоящата директива и е важно в нея да бъдат определени
         общите минимални стандарти, които разглеждат целите на обща защита, сигурност на снабдяването, опазване на околната среда
         и равностойни нива на конкуренция във всички държави-членки, които да се зачитат от всички страни-членки. Важно е изискванията
         за обществени услуги да се тълкуват на национална основа, отчитайки местните обстоятелства и при зачитане на правото на Общността.“

      5        Член 2 от Директива 2003/54, озаглавен „Определения“, гласи:

      „По смисъла на настоящата директива:
      […]
      3.      „пренос“ означава транспортирането на електроенергия по свързана мрежа на свръхвисоко и високо напрежение с цел нейната доставка
         до крайния потребители или разпределители, но без да се включва пласмент [другаде в текста: „доставката“];

      4.      „оператор на преносна мрежа“ означава физическо или юридическо лице, отговарящо за управлението, осигуряване на поддържането
         и ако е необходимо, развитието на преносната мрежа в определен район и където е приложимо, нейните връзки с други мрежи, и
         за осигуряване на дългосрочната възможност на мрежата да покрива разумните нужди за пренос на електроенергия;

      5.      „разпределение“ означава транспортирането на електроенергия по разпределителни мрежи на високо, средно и ниско напрежение,
         с цел доставката ѝ до потребители, но без да се включва пласмент;

      6.      „оператор на разпределителна мрежа“ означава физическо или юридическо лице, отговарящо за действието, осигуряване на поддръжката
         и ако е необходимо, развитието на разпределителната мрежа в определен район и където е приложимо, нейните връзки с други мрежи,
         и за осигуряване на дългосрочната възможност на мрежата да покрива разумните нужди за разпределение на електроенергия;

      7.      „потребители“ означава потребители на едро и крайни потребители на електроенергия;
      8.      „потребители на едро“ означава физически или юридически лица, които купуват електроенергия за целите на препродажба в рамките
         на или извън мрежата, където те са установени;

      9.      „крайни потребители“ означава потребители, купуващи електроенергия за собствено ползване;
      [?]
      19.      „пласмент“ [другаде в текста: „доставка“] означава продажбата, включително препродажба, на електроенергия на потребители;

      [?]
      26.      „малка изолирана мрежа“ означава мрежа с консумация под 3 000 GWh през 1996 г., при която под 5 % от годишната консумация
         се получава през обединението с други мрежи;

      27.      „микро изолирана мрежа“ означава мрежа с потребление под 500 GWh през 1996 година, при която няма връзка с други мрежи;
      […]“.
      6        Член 3, параграф 8 от Директива 2003/54, озаглавен „Задължения, свързани с обществени услуги, и защита на потребителя“, гласи:

      „Държавите-членки може да решат да не прилагат разпоредбите на членове 6, 7, 20 и 22, доколкото тяхното прилагане би възпрепятствало
         изпълнението, по закон и в действителност, на задълженията, наложени на електроенергийните предприятия в контекста на общия
         икономически интерес и дотолкова, доколкото развитието на търговията не би се засегнало до такава степен, до каквато би било
         противно на интересите на Общността. Интересите на Общността включват, наред с другите неща, конкуренция по отношение на привилегировани
         потребители в съответствие с настоящата директива и член 86 от Договора.“

      7        Член 20 от посочената директива, озаглавен „Достъп на трета страна“, предвижда:

      „1. Държавите-членки осигуряват прилагането на система за достъп на трета страна [другаде в текста: „трети лица“] до преносните
         и разпределителните мрежи въз основа на публикувани тарифи, приложима към всички привилегировани потребители и прилагана обективно
         и без дискриминация между ползвателите на мрежата. Държавите-членки взимат мерки тарифите или методиките, лежащи в основата
         на тяхното пресмятане, да са одобрени преди влизането им в сила в съответствие с член 23 и че тези тарифи и методиките — когато
         само методиките са одобрени —са оповестени преди влизането им в сила.

      2. Операторът на преносна или разпределителна мрежа може да откаже достъп, когато липсва необходимият капацитет. Подобен отказ
         трябва да бъде придружен от надлежно обосновани причини, особено с оглед на член 3. Държавите-членки осигуряват, когато е
         подходящо и когато се дава отказ за достъп, предоставянето от оператора на преносна или разпределителна мрежа на съответната
         информация за мерките, които ще са необходими за укрепване на мрежата. На страната, искаща такава информация, може да бъде
         начислена разумна такса, отразяваща разходите за предоставяне на подобна информация.“

      8        Член 26 от същата директива, озаглавен „Дерогации“, предвижда:

      „1. По отношение на изолирани микромрежи, държавите-членки, които могат да докажат след като директивата влезе в сила, че
         има съществени проблеми за работата на техните малки несвързани мрежи, може да кандидатстват за дерогации от съответните разпоредби
         на глави ІV, V, VІ, VІІ, [?], доколкото става въпрос за рехабилитация, осъвременяване и разширяване на съществуваща мощност,
         които може да им бъдат дадени от Комисията. Последната информира държавите-членки за тези молби преди да вземе решение, като
         вземе под внимание спазването на поверителността. Това решение се публикува в Официален вестник на Европейския съюз. [?]

      [?]“.
       Национална правна уредба
      9        EnWG е приет, за да се транспонира Директива 2003/54.

      10      § 3, точки 16 и 17 от този закон определят енергоснабдителните мрежи като „електро- и газоснабдителни мрежи с едно или повече
         нива на напрежение или нива на налягане“, а енергоснабдителните мрежи, предназначени за общо снабдяване — като „енергоснабдителни
         мрежи, които са предназначени за енергоразпределение към трети лица и които поради своите размери първоначално не са устроени
         изключително за снабдяване на дадени крайни потребители, определени или определими от момента на създаване на мрежата, но
         принципно са годни да осигуряват снабдяването на който и да било краен потребител“.

      11      § 3, точка 18 от същия закон определя предприятието оператор като физическо или юридическо лице, което управлява енергоснабдителна
         мрежа.

      12      Дял 3 от EnWG включва по-специално § 20 и § 21. Посоченият § 20, алинея 1, първо изречение предвижда, че операторите на енергоснабдителни
         мрежи „трябва да осигуряват възможност за достъп до мрежата на всеки, въз основа на обективни критерии и без дискриминация;
         освен това те трябва да оповестяват в Интернет своите условия за достъп до мрежата, включително общите условия на договорите
         и тарифите“.

      13      § 21, алинея 1 от EnWG предвижда:

      „Условията и цените за достъп до мрежата трябва да бъдат разумни, да не допускат дискриминация, да бъдат прозрачни и да не
         са по-неблагоприятни от тези, които операторите на енергоснабдителни мрежи прилагат, фактурират или налагат в сходни случаи
         за доставки, извършвани в рамките на тяхното предприятие или на свързани или асоциирани предприятия.“

      14      § 110, алинея 1 от EnWG определя условията за получаване на статут на частна снабдителна мрежа и посочва правните последици
         от този статут по следния начин:

      „Дялове 2 и 3, както и § 4, § 52 и § 92 от настоящия закон не се прилагат към управлението на енергоснабдителни мрежи,
      1.      които се намират в пространствено обособен район на предприятие и са предназначени основно за транспортиране на енергия в
         рамките на предприятието или към свързани предприятия по смисъла на § 3, точка 38;

      2.      които се намират в пространствено обособен частен район и се използват от оператора на мрежата или от упълномощено от него
         лице за енергоснабдяване на определими крайни потребители при преследването на обща и първостепенна търговска цел,

      а)      която надхвърля самото правоотношение по договор за наем или за аренда и
      б)      чието реализиране би се усложнило прекомерно от прилагането на разпоредбите, посочени в началото на изречението,
      или
      3.      които се намират в тясно обособен пространствено район и служат основно за собствено снабдяване,
      при условие че енергоснабдителната мрежа не е предназначена за общо снабдяване по смисъла на § 3, точка 17 и че операторът
         на частната снабдителна мрежа или упълномощеното от него лице разполага с технически, икономически и човешки ресурси трайно
         да гарантира, че мрежата ще се управлява съобразно разпоредбите на настоящия закон.“

       Спорът по главното производство и преюдициалният въпрос
      15      Citiworks е дружество, учредено съгласно германското законодателство, с предмет на дейност енергоснабдяване. От началото на
         2004 година то доставя електроенергия за клона на DFS Deutsche Flugsicherung GmbH, който се намира в зоната на летище Leipzig/Halle.
         Федералната държава притежава 100 % от това дружество, което е натоварено с ръководството на въздушното движение в Германия.

      16      FLH е дружеството, което управлява летище Leipzig/Halle. С оглед на това то поддържа енергоснабдителна мрежа, чрез която задоволява
         собствените си нужди от електроенергия, както и тези на 93 други предприятия, установени в зоната на летището (наричана по-нататък
         „разглежданата в главното производство мрежа“). През 2004 г. тази мрежа доставя общо около 22 200 MWh, 85,4 % от които са
         били консумирани от самото FLH.

      17      FLH иска разглежданата в главното производство мрежа да бъде призната за частна снабдителна мрежа по смисъла на § 110 от EnWG.
         В хода на събирането на доказателства по това искане, на 20 януари 2006 г. регулаторният орган кани citiworks да встъпи в
         производството.

      18      С решение от 12 юли 2006 г. регулаторният орган уважава искането на FLH. Citiworks обжалва това решение пред Oberlandesgericht
         Dresden.

      19      Пред тази юрисдикция citiworks изтъква, че § 110 от EnWG е несъвместим с член 20 от Директива 2003/54.

      20      При тези условия Oberlandesgericht Dresden решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:

      „Съвместим ли е § 110, алинея 1, точка 1 от [EnWG] с член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 […], доколкото когато са изпълнени
         условията по посочения § 110, алинея 1, точка 1, общите разпоредби относно достъпа до мрежата (§ 20—§ 28а от EnWG) не се прилагат
         спрямо така наречената „мрежа на предприятие“ дори ако свободният достъп до мрежата не може да доведе до прекомерни усложнения?“

       По преюдициалния въпрос
      21      В самото начало следва да се припомни, че макар в рамките на производство по постановяване на преюдициално заключение да не
         е компетентен да се произнася по въпроса за съответствието на национални мерки с общностното право, Съдът може да предостави
         на националната юрисдикция всички насоки за тълкуване на общностното право, които да ѝ позволят да прецени това съответствие
         при решаване на делото, с което е сезирана (вж. по-специално Решение от 21 септември 2000 г. по дело Borawitz, C‑124/99, Recueil,
         стр. I‑7293, точка 17, Решение от 8 юни 2006 г. по дело WWF Italia и др., C‑60/05, Recueil, стр. I‑5083, точка 18 и Решение
         от 24 януари 2008 г. по дело Roby Profumi, C‑257/06, Сборник, стр. I‑189, точка 11).

      22      С въпроса си препращащата юрисдикция иска по същество да установи дали член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 трябва да
         се тълкува в смисъл, че не допуска разпоредба като § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG, която освобождава определени оператори
         на енергоснабдителни мрежи от задължението да предоставят свободен достъп до тези мрежи на трети лица поради съображението,
         че мрежите са разположени в пространствено обособен район на предприятие и са предназначени основно за транспортиране на енергия
         в рамките на предприятието и към свързани предприятия, без да е доказано, че свободният достъп на трети лица ще доведе до
         прекомерни усложнения.

       Становища, представени на Съда
      23      Citiworks счита, че член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 не допуска § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG. Всъщност една от
         основните цели на тази директива е да осигури на доставчиците на енергия свободен достъп до енергоснабдителните мрежи, за
         да могат потребителите свободно да избират своя доставчик.

      24      Национална разпоредба, която дерогира принципа на свободния достъп на трети лица до енергоснабдителните мрежи, била в противоречие
         с тази цел. Нито една от разпоредбите на Директива 2003/54 не разрешавала на държавите-членки да определят свободно случаите,
         в които могат да дерогират този принцип.

      25      Освен това Citiworks изтъква, че § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG се прилага автоматично, щом предвидените в него условия
         са изпълнени.

      26      FLH поддържа, първо, че поставеният въпрос е недопустим, тъй като е хипотетичен. Всъщност този въпрос посочвал несъществуваща
         редакция на § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG, тъй като в тази разпоредба не се споменавало понятието „прекомерно усложнение“.
         Освен това този въпрос не бил релевантен за решаването на спора по главното производство.

      27      По същество FLH, регулаторният орган, както и германското правителство и правителството на Обединеното кралство, считат, че
         разглежданата в главното производство мрежа не е нито преносна, нито разпределителна и следователно не попада в приложното
         поле на Директива 2003/54. Подобна мрежа представлявала вътрешна мрежа, създадена от предприятия за собственото им енергоснабдяване,
         която имала слабо потребление и не засягала конкуренцията. § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG представлявал единствено израз
         на дискреционните правомощия, с които разполагал националният законодател при транспонирането на Директива 2003/54. Освен
         това доставката на електроенергия била допълнителна дейност на FLH, чиято основна дейност била управлението на летище.

      28      Според германското правителство разглежданата в главното производство мрежа е „инсталация на потребителя“, която разпределя
         енергията в затворена инсталация. Предприятието, което я управлява, не било подчинено на предвидените от Директива 2003/54
         задължения за операторите на разпределителни мрежи.

      29      Полското правителство счита, че § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG е несъвместим с Директива 2003/54. В последната била налице
         система от дерогации, свързани с особени обстоятелства, която изключвала дерогациите от общ характер.

      30      Комисията смята, че член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 не допуска § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG. Всъщност разглежданата
         в главното производство мрежа била разпределителна мрежа по смисъла на тази директива и следователно до нея трябвало да бъде
         осигурен свободен достъп. Комисията припомня, че принципът на свободния достъп на трети лица до енергоснабдителните мрежи
         е съществен и че дерогации от него трябва да се допускат единствено при ясно определени обстоятелства. В тази връзка големината
         на мрежата се взема предвид единствено за въпроси относно отделянето на операторите на разпределителни мрежи, както следва
         от член 15, параграф 2, in fine от Директива 2003/54.

       Отговор на Съда
       По допустимостта
      31      Съгласно постоянната съдебна практика само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за
         последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално
         заключение, за да може да постанови решението си, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда (вж. по-специално
         Решение от 15 декември 1995 г. по дело Bosman, C‑415/93, Recueil, стр. I‑4921, точка 59 и Решение от 15 юни 2006 г. по дело
         Acereda Herrera, C‑466/04, Recueil, стр. I‑5341, точка 47).

      32      Съдът може да откаже да се произнесе по поставен от национална юрисдикция преюдициален въпрос само когато е съвсем очевидно,
         че исканото от националната юрисдикция тълкуване или преценка на действителността на дадено общностно правило няма никаква
         връзка с действителността или с предмета на спора по главното производство или когато проблемът е от хипотетично естество
         (вж. по-специално Решение по дело Bosman, посочено по-горе, точка 61 и Решение по дело Acereda Herrera, посочено по-горе,
         точка 48).

      33      По делото, разглеждано в главното производство, националният съд е сезиран с жалба от доставчик на електроенергия, който изтъква,
         че член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 не допуска разпоредба на националното право, която освобождава определени оператори
         на енергоснабдителни мрежи от задължението да предоставят свободен достъп до своите мрежи.

      34      Според този съд разглежданата разпоредба на националното законодателство предвижда, че споменатото освобождаване се прилага
         към енергоснабдителни мрежи без оглед на наличието на прекомерни усложнения, докато такова условие е налице за обслужващите
         мрежи по § 110, алинея 1, точка 2 от EnWG.

      35      Следователно препращащият съд иска да установи дали член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 допуска този дерогационен режим,
         който освобождава от задължението за предоставяне на свободен достъп на трети лица до определени енергоснабдителни мрежи,
         без да се взема предвид техническият капацитет на тези мрежи.

      36      От това следва, че поставеният въпрос е релевантен, не е хипотетичен и следователно е допустим.

       По същество
      37      За да се отговори на поставения въпрос, следва да се даде тълкуване на член 20 от Директива 2003/54 в светлината на целите
         и разпоредбите на тази директива, за да се провери дали разглежданата в главното производство мрежа попада в приложното поле
         на тази директива и дали посоченият член 20 допуска разпоредба като тази на § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG, която освобождава
         от задължението за предоставяне на свободен достъп на трети лица до определени електроснабдителни мрежи.

      38      Следва да се припомни, че Директива 2003/54 отменя и замества Директива 96/92/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 декември
         1996 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия (OВ L 27, 1997 г., стр. 20). От съображения 1 и 2
         от Директива 2003/54 следва, че последната е приета предвид съществените недостатъци, които и след прилагането на Директива
         96/92 затрудняват създаването на вътрешен пазар на електроенергията. Следователно целта на Директива 2003/54 е подобряване
         на действието на пазара.

      39      Съгласно съображение 5 от Директива 2003/54 една от основните пречки пред постигането на функциониращ и конкурентен вътрешен
         пазар е свързана с въпросите за достъп до мрежата, формирането на тарифи и различните степени на отваряне на пазара между
         държавите-членки.

      40      Съображения 6 и 7 от посочената директива поясняват, че недискриминационният, прозрачен и със справедливи цени достъп до мрежата
         е необходим, за да има реална конкуренция, и е от първостепенно значение, за да се завърши вътрешният пазар на електроенергия.

      41      В членове 16—20 от Директива 96/92 се предвижда система за договорен достъп до електропреносните и електроразпределителните
         мрежи. Общностният законодател решава да сложи край на тази система, за да отвори в по-голяма степен вътрешния пазар на електроенергия,
         както е видно от проекта за директива, представен от Комисията на 13 март 2001 г. (COM(2001) 125 окончателен, OВ C 240 E,
         стр. 60).

      42      В тази връзка следва да се припомни, че при тълкуване на член 7, параграф 5 и на член 16 от Директива 96/92 Съдът подчертава
         общия характер на принципа за недопускане на дискриминация между потребителите на мрежи (вж. в този смисъл Решение от 7 юни
         2005 г. по дело VEMW и др., C‑17/03, Recueil, стр. I‑4983, точки 42—46).

      43      Съображение 4 от Директива 2003/54 припомня, че напълно отвореният пазар трябва да позволява на всички потребители свободно
         да избират своя доставчик и на всички доставчици свободно да доставят на своите клиенти. Както подчертава генералният адвокат
         в точка 72 от своето заключение, тези две права неизбежно са свързани. Всъщност за да могат потребителите свободно да избират
         своите доставчици, последните трябва да имат достъп до различните преносни и разпределителни мрежи, които транспортират електроенергията
         до потребителите.

      44      От тези съображения следва, че свободният достъп на трети лица до електропреносните и електроразпределителните мрежи представлява
         една от съществените мерки, които държавите-членки са длъжни да вземат, за да се завърши вътрешният пазар на електроенергия.

      45      Съгласно член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 принципът на свободния достъп се прилага към електропреносните и към електроразпределителните
         мрежи. Член 2, точки 3 и 5 от същата директива дава определения на понятията „пренос“ и „разпределение“. Преносът е дефиниран
         като транспортирането на електроенергия по свързана мрежа на свръхвисоко и високо напрежение с цел нейната доставка до крайни
         потребители или разпределители. Разпределение е транспортирането на електроенергия по разпределителни мрежи на високо, средно
         и ниско напрежение с цел доставката ѝ до потребители. Преносът и разпределението не включват доставката. Определение на понятието
         „доставка“ е дадено в член 2, точка 19 от Директива 2003/54, където се посочва, че доставката е продажбата на електроенергия
         на потребители.

      46      От тези определения следва от една страна, че преносната мрежа е свързана мрежа, която служи за транспортиране на електроенергията
         със свръхвисоко и високо напрежение, предназначена да бъде продадена на крайни потребители или на разпределители, а от друга —
         че разпределителната мрежа е мрежа, която служи за транспортиране на електроенергия с високо, със средно или с ниско напрежение,
         предназначена да бъде продадена на потребители на едро или на крайни потребители.

      47      Според някои от представените на Съда становища разглежданата в главното производство мрежа не била нито преносна, нито разпределителна
         и следователно не влизала в приложното поле на Директива 2003/54. Всъщност тя представлявала частна вътрешна мрежа и предвид
         слабото си потребление не засягала конкуренцията, а същевременно управлението на тази мрежа било единствено допълнителна дейност
         към основната дейност по управление на летище.

      48      Що се отнася на първо място до естеството на преносните и разпределителни мрежи по смисъла на Директива 2003/54 и до количеството
         електроенергия, пренасяно чрез посочените мрежи, следва да се отбележи, че единствен критерий за разграничение между преноса
         и разпределението представлява напрежението на електроенергията.

      49      Всъщност по смисъла на член 2, точки 3 и 5 от директивата „преносна мрежа“ се отнася до електроенергия със свръхвисоко и високо
         напрежение, а „разпределителна мрежа“ осигурява транспортирането на електроенергия с високо, средно или ниско напрежение.
         Директива 2003/54 се позовава на потреблението на електроенергия единствено в определенията на „малка изолирана мрежа“ и на
         „микро изолирана мрежа“, които обосновават дерогации от някои задължения, предвидени от тази директива. Следователно общностният
         законодател не е възнамерявал да изключи дадени преносни или разпределителни мрежи от приложното поле на Директива 2003/54
         поради тяхната големина или потребление на електроенергия.

      50      Следва да се отбележи, че § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG не дефинира мрежите, които попадат в приложното му поле, в зависимост
         от тяхното потребление на електроенергия. Всъщност тази разпоредба се отнася до мрежите, „които се намират в пространствено
         обособен район на предприятие и са предназначени основно за транспортиране на енергия в рамките на предприятието или към свързани
         предприятия“.

      51      Що се отнася на второ място до управлението и целта на преносните и разпределителните мрежи, Директива 2003/54 пояснява и
         за двата вида мрежи, че електроенергията се транспортира с цел доставката ѝ, без да се включва самата доставка, и че операторът
         отговаря за управлението, за поддръжката и за развитието на мрежата в определен район, за да се осигури дългосрочният капацитет
         на мрежата.

      52      Освен това член 13 от Директива 2003/54 изисква предприятията, които притежават или отговарят за разпределителни мрежи, да
         определят оператори на тези разпределителни мрежи. Нито от тази, нито от друга разпоредба на директивата следва, че единствено
         предприятията, упражняващи дейността на оператор на разпределителна мрежа като своя основна дейност, са длъжни да предоставят
         свободен достъп до мрежите.

      53      В тази връзка следва да се отбележи, че за да се определят мрежите, попадащи в приложното му поле, в § 110, алинея 1, точка 1
         от EnWG не се дават пояснения във връзка с основния или допълнителен характер на дейността на оператора по управление на енергоснабдителна
         мрежа.

      54      От акта за препращане и от представените на Съда становища е видно, че разглежданата в главното производство мрежа снабдява
         с електроенергия самото FLH и 93 други предприятия, намиращи се в зоната на летище Лайпциг/Хале. Потреблението на тази мрежа
         за 2004 г. е 22 200 MWh, от които 3 800 MWh са консумирани от предприятия, различни от FLH. Според акта за препращане е било
         предвидено през 2007 г. консумираната от тези предприятия част да нарасне на 8 000 MWh. От това следва, че FLH не управлява
         преносна мрежа, тъй като транспортираната електроенергия не е със свръхвисоко или високо напрежение, а управлява мрежа за
         транспортиране на електроенергия с цел доставката ѝ до потребители, която се разглежда като електроразпределителна мрежа по
         смисъла на член 2, точка 5 от Директива 2003/54.

      55      Член 20, параграф 1 от тази директива оставя на държавите-членки грижата да вземат необходимите мерки за прилагането на система
         за достъп на трети лица до преносните и разпределителните мрежи. От това следва, че съгласно член 249 ЕО държавите-членки
         са компетентни да определят формата и средствата, които трябва да се използват за прилагането на такава система. Предвид значението
         на принципа на свободния достъп до преносните или разпределителни мрежи обаче тази свобода на действие не им позволява да
         се отклоняват от този принцип, освен в случаите, в които Директива 2003/54 предвижда изключения или дерогации.

      56      Следователно разпоредба като § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG е съвместима с Директива 2003/54 единствено при положение че
         попада в приложното поле на тези изключения или дерогации.

      57      На първо място, член 20, параграф 2 от Директива 2003/54 предвижда, че оператор на разпределителна мрежа може да откаже достъп
         до своята мрежа, ако не разполага с необходимия капацитет, при условие че този отказ е мотивиран и обоснован. Тази възможност
         за отказ на достъп до мрежата обаче се преценява за всеки конкретен случай и не позволява на държавите-членки да предвиждат
         общо споменатите дерогации без конкретна преценка за всеки оператор на липсата на технически капацитет на мрежата да задоволи
         търсенето на достъп от трети лица.

      58      На второ място, член 3, параграф 8 от Директива 2003/54 позволява на държавите-членки да не прилагат разпоредбите на член 20
         от последната, доколкото тяхното прилагане би възпрепятствало изпълнението на задълженията, наложени на електроенергийните
         предприятия в контекста на общия икономически интерес и доколкото това не би засегнало развитието на търговията до степен,
         до каквато би било противно на интересите на Общността.

      59      Следва да се поясни, че член 3, параграфи 2 и 3 от Директива 2003/54 всъщност се отнася до задълженията за обществени услуги,
         които държавите-членки могат да наложат на електроенергийните предприятия в общ икономически интерес. От съображение 26 от
         директивата е видно, че изискванията за обществени услуги се тълкуват на национална основа.

      60      От член 3, параграф 8 от Директива 2003/54 следва, че за да се осигури предоставянето на обществени електроенергийни услуги,
         държавите-членки могат да решат да ограничат правото на достъп на трети лица до преносните и разпределителни мрежи. За тази
         цел обаче държавите-членки трябва, от една страна, да проверят дали правото на неограничен достъп до мрежите би възпрепятствало
         изпълнението на задълженията на операторите на мрежи за предоставяне на обществени услуги, а от друга — да установят дали
         това изпълнение може да се постигне чрез други средства, които не засягат правото на достъп до мрежите, което представлява
         едно от правата, прогласени от Директива 2003/54.

      61      Следва да се отбележи, че дерогацията от принципа на свободния достъп до електроснабдителните мрежи, съдържаща се в § 110,
         алинея 1, точка 1 от EnWG, не се обосновава с опасността операторите на мрежи, попадащи в приложното поле на тази разпоредба,
         да бъдат възпрепятствани да изпълняват своите задължения за предоставяне на обществени услуги поради въпросния свободен достъп.
         Всъщност тази дерогация се обосновава единствено с географското или правно очертание на района, в който се управляват посочените
         мрежи. Освен това германското правителство не твърди, че Федерална република Германия е приела § 110, алинея 1, точка 1 от
         EnWG, за да приложи член 3, параграф 8 от Директива 2003/54.

      62      На трето място, член 26, параграф 1 от посочената директива предвижда, че държавите-членки, които могат да докажат, че възникват
         съществени проблеми за управлението на малки изолирани мрежи, могат да поискат дерогации от определени разпоредби на Директива
         2003/54, и по-специално от член 20 от същата.

      63      За тези дерогации обаче се изисква съгласието на Комисията под формата на решение, публикувано в Официален вестник на Европейския съюз. Подобни дерогации са предоставени на Република Кипър с решение от 25 септември 2006 г. (OВ L 270, стр. 72) и на Република
         Малта с решение от 28 ноември 2006 г. (OВ L 332, стр. 32). Трябва да се констатира, че Федерална република Германия нито е
         поискала, нито е получила решение на Комисията за дерогации по член 26, параграф 1 от Директива 2003/54.

      64      От това следва, че разпоредба като § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG не попада в приложното поле на предвидените в Директива
         2003/54 изключения или дерогации от принципа на свободния достъп до електропреносните или електроразпределителните мрежи.

      65      От всички изложени дотук съображения следва, че член 20, параграф 1 от Директива 2003/54 трябва да се тълкува в смисъл, че
         не допуска разпоредба като § 110, алинея 1, точка 1 от EnWG, която освобождава определени оператори на енергоснабдителни мрежи
         от задължението да предоставят свободен достъп до тези мрежи на трети лица поради съображението, че мрежите са разположени
         в пространствено обособен район на предприятие и са предназначени основно за транспортиране на енергия в рамките на предприятието
         и към свързани предприятия.

       По съдебните разноски
      66      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход
         на производството пред препращащата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени
         за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

      По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:
      Член 20, параграф 1 от Директива 2003/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 година относно общите правила
            за вътрешния пазар на електроенергия и отменяща Директива 96/92/ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска разпоредба
            като § 110, алинея 1, точка 1 от Закона за електро- и газоснабдяването, известен като „Закона за енергетиката“ (Gesetz über
            die Elektrizitäts- und Gasversorgung (Energiewirtschaftsgesetz) от 7 юли 2005 година, която освобождава определени оператори
            на енергоснабдителни мрежи от задължението да предоставят свободен достъп до тези мрежи на трети лица поради съображението,
            че мрежите са разположени в пространствено обособен район на предприятие и са предназначени основно за транспортиране на енергия
            в рамките на предприятието и към свързани предприятия.
      Подписи
      * Език на производството: немски.


Решение на Съда (първи състав) от 15 януари 1985 г. # Jan Amesz и други срещу Комисия на Европейските общности. # Длъжностни лица - Корекционен коефициент. # Съединени дела 532, 534, 567, 600, 618, 660/79 и 543/79.


Решение на Съда (първи състав) от 24 юни 1976 г. # Raymond Elz срещу Комисия на Европейските общности. # Дело 56-75.


title: Решение на Общия съд (седми състав) от 13 април 2011 г. # Sociedad Agricola Requingua Ltda срещу Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП). # Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността "TORO DE PIEDRA" - По-ранна фигуративна марка на Общността" D. ORIGEN TORO" - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Сходство на знаците - Член 8, параграф 1,буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009) - Право на изслушване - Задължение за мотивиране - Член 75 от Регламент № 207/2009. # Дело T-358/09.

text:
      Решение на Общия съд (седми състав) от 13 април 2011 г. — Sociedad Agricola Requingua/СХВП — Consejo Regulador de la Denominación
            de Origen Toro (TORO DE PIEDRA)
      (Дело T-358/09)
      „Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Общността „TORO DE PIEDRA“ — По-ранна фигуративна марка на Общността „D. ORIGEN TORO“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Сходство на знаците — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009) — Право на изслушване — Задължение за мотивиране — Член 75 от Регламент № 207/2009“
      1.                     Марка на Общността — Определение и придобиване на марка на Общността — Относителни основания за отказ — Възражение от притежателя
            на по-ранна идентична или сходна марка, регистрирана за идентични или сходни стоки или услуги —– Вероятност от объркване с
            по-ранната марка (член 8, параграф 1 буква б) от Регламент № 207/2009) (вж. точки 27, 29, 40 и 42)
      2.                     Марка на Общността — Процедурни разпоредби — Решения на Службата — Зачитане на правото на защита — Приложно поле на принципа
            (член 75, от Регламент № 207/2009 на Съвета) (вж. точки 51 и 52)
      3.                     Марка на Общността — Процедурни разпоредби — Мотивиране на решенията — Член 75, първо изречение от Регламент (ЕО) № 207/2009 —
            Обхват, идентичен с този на член 253 ЕО (член 253 ЕО, член 75, първо изречение от Регламент № 207/2009 на Съвета) (вж. точка 57)
      Предмет

               Жалба срещу Решение от 18 юни 2009 г. на втори апелативен състав на СХВП (преписка R 1117/2008-2) относно производство по
                  възражение между Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro и Sociedad Agricola Requingua Ltda.

            Данни, свързани с преписката

               Заявител на марката на Общността:

               Sociedad Agricola Requingua Ltda

               Марка на Общността, предмет на спора:

               Словната марка „TORO DE PIEDRA“ за стоки от клас 33 — заявка за регистрация №°4000501

               Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението:

               Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro

               Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението:

               Фигуративна марка на Общността „D. ORIGEN TORO“, регистрирана за стоки от клас 33; испанска фигуративна марка „Denominación
                  de Origen TORO“, регистрирана за стоки от клас 33

               Решение на отдела по споровете:

               Уважава възражението.

               Решение на апелативния състав:

               Отхвърля жалбата.

      Диспозитив

                  1)

                  	Отхвърля жалбата.

                  2)

                  	Осъжда Sociedad Agricola Requingua Ltda да заплати съдебните разноски.


Решение на Общия съд (втори състав) от 27 септември 2016 г.#Satkirit Holdings Ltd срещу Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост.#Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „luvo“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „luvo“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Сходство на стоките и услугите — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009.#Дело T-449/15.


Решение на Първоинстанционния съд (втори състав) от 12 декември 2006 г. # Комисия на Европейските общности срещу Parthenon AE Oikodomikon - Technikon - Touristikon - Viomichanikon - Emporikon kai Exagogikon Ergasion. # Арбитражна клауза. # Дело T-7/05.


Решение на Общия съд (седми състав) от 10 март 2016 г.#credentis AG срещу Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели).#Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Общността „Curodont“ — По-ранна национална словна марка „Eurodont“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009.#Дело T-53/15.


Решение на Общия съд (девети състав) от 8 октомври 2014 г. # Laboratoires Polive срещу Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП). # Съединени дела T-122/13 и T-123/13.


Решение на Съда на публичната служба от 24 март 2015 г.#Carola Maggiulli срещу Европейска комисия.#Публична служба — Повишаване — Процедура по повишаване за 2013 г. — Решение за неповишаване — Съпоставяне на заслугите.#Дело F-61/14.


title: Решение на Съда (осми състав) от 6 декември 2007 г.#BVBA Van Landeghem срещу Belgische Staat.#Искане за преюдициално заключение: Hof van beroep te Antwerpen - Белгия.#Обща митническа тарифа - Комбинирана номенклатура - Тарифно класиране - Позиции 8703 и 8704 - Автомобилно превозно средство тип "пикап.#Дело C-486/06.

text:
      Дело C-486/06
      BVBA Van Landeghem
      срещу
      Belgische Staat
      (Преюдициално запитване, отправено от
      Hof van beroep te Antwerpen)
      „Обща митническа тарифа — Комбинирана номенклатура — Тарифно класиране — Позиции 8703 и 8704 — Автомобилно превозно средство тип „пикап“
      Резюме на решението
      Обща митническа тарифа — Тарифни позиции — Автомобилно превозно средство тип „пикап“

      Пикапи, състоящи се, от една страна, от затворена кабина, предназначена за транспорт на пътници, в която зад седалката или
         седалката тип пейка на водача се намират сгъваеми или подвижни седалки с обезопасителни колани с три точки на закрепване,
         и от друга страна, от отделено от кабината товарно пространство, не по-високо от 50 сm, на което само задната част е отваряема
         и което няма приспособления за прикрепване на товара, с много луксозен интериор с многобройни екстри (по-конкретно с електрически
         регулиращи се кожени седалки, с електрически регулиращи се огледала за обратно виждане и прозорци, както и със стерео уредба
         и CD устройство), и които са оборудвани с антиблокираща спирачна система (ABS), с бензинов двигател с работен обем от 4 до
         8 l с автоматична скоростна кутия с много висок разход на гориво, с четири задвижващи колела и с луксозни спортни джанти,
         трябва да бъдат класирани според техния общ външен вид и съвкупността от характеристиките им в позиция 8703 на Комбинираната
         номенклатура, съдържаща се в приложение I към Регламент № 2658/87 относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата
         митническа тарифа, в редакцията му след измененията, направени с Регламенти № 3115/94, № 3009/95 и № 1734/96.

      (вж. точка 43 и диспозитива)
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (oсми състав)
      6 декември 2007 година(*)

      „Обща митническа тарифа — Комбинирана номенклатура — Тарифно класиране — Позиции 8703 и 8704 — Автомобилно превозно средство тип „пикап“
      По дело C‑486/06
      с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 234 ЕО от Hof van beroep te Antwerpen (Белгия) с акт от 21 ноември
         2006 г., постъпил в Съда на 27 ноември 2006 г. в рамките на производство по дело

      BVBA Van Landeghem
      срещу
      Belgische Staat,
      СЪДЪТ (oсми състав),
      състоящ се от: г-жа R. Silva de Lapuerta, изпълняваща функцията на председател на осми състав, г‑н E. Juhász и г‑н T. von
         Danwitz (докладчик), съдии,

      генерален адвокат: г-н D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      секретар: г-н R. Grass,
      предвид изложеното в писмената фаза на производство,
      като има предвид становищата, представени:
      –        за BVBA Van Landeghem, от адв. E. Gevers, advocaat,
      –        за белгийското правителство, от г‑жа A. Hubert, в качеството на представител,
      –        за Комисията на Европейските общности, от г‑жа J. Hottiaux, в качеството на представител, подпомагана от адв. F. Tuytschaever,
         advocaat,

      предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
      постанови настоящото
      Решение
      1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Комбинираната номенклатура, съдържаща се в приложение I към Регламент
         (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа
         (ОВ L 256, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 4, стр. 3), в неговата редакция след измененията,
         направени с приложенията към Регламенти (ЕО) № 3115/94 на Комисията от 20 декември 1994 г. (ОВ L 345, стp. 1; Специално издание
         на български език, 2007 г., глава 2, том 6, стр.231), (ЕО) № 3009/95 на Комисията от 22 декември 1995 г. (ОВ L 319, стp. 1)
         и (ЕО) № 1734/96 на Комисията от 9 септември 1996 г. (ОВ L 238, стp. 1, наричана по-нататък „КН“).

      2        Запитването е отправено в рамките на спор между BVBA Van Landeghem (наричано по-нататък „Van Landeghem“) и Belgische Staat
         относно тарифното класиране на определени автомобилни превозни средства тип „пикап“.

       Правна уредба
       Международното право
      3        Международната конвенция по Хармонизираната система за описание и кодиране на стоките (наричана по-нататък „ХС“), подписана
         в Брюксел на 14 юни 1983 г., и протоколът за изменение към нея от 24 юни 1986 г. (наричани по-нататък „Конвенция по ХС“) са
         одобрени от името на Европейската икономическа общност с Решение 87/369/ЕИО на Съвета от 7 април 1987 г. (ОВ L 198, стр. 1;
         Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 3, стр. 199).

      4        Съгласно член 3, параграф 1 от Конвенцията по ХС всяка договаряща страна се задължава да приведе своите тарифни и статистически
         номенклатури в съответствие с ХС, да използва всички позиции и подпозиции на последната без допълнения или изменения, заедно
         със съответните им цифрови кодове, и да следва последователността на номериране в тази система. Същата разпоредба предвижда,
         че всяка договаряща страна се задължава да прилага общите правила за тълкуване на ХС и всички забележки към раздела, главата
         и подпозицията на ХС и да не изменя обхвата им.

      5        Съветът за митническо сътрудничество, понастоящем Световна митническа организация (наричан по-нататък „СМО“), учреден с подписана
         в Брюксел на 15 декември 1950 г. международна конвенция, одобрява съгласно установените в член 8 от Конвенцията по ХС условия
         обяснителните бележки и мненията за класиране, приети от Комитета по ХС — орган, чието устройство е уредено в член 6 от Конвенцията
         по ХС. Съгласно член 7, параграф 1 от нея задачата на този комитет се състои по-конкретно в това да предлага изменения на
         конвенцията и да подготвя обяснителни бележки, мнения за класиране, както и други мнения за тълкуване на ХС.

      6        На своята 28-а среща, проведена през 2001 г., Комитетът по ХС е приел изменения на обяснителните бележки, по-конкретно на
         тези към позиции 8703 и 8704 от ХС.

      7        Обяснителната бележка към позиция 8703 от ХС гласи:

      „Класирането на определени автомобилни превозни средства в настоящата позиция се определя от някои характеристики, които показват,
         че те са предназначени главно за транспорт на хора, а не на стоки (№ 8704). Тези характеристики са изключително полезни при
         определяне на класирането на автомобилните превозни средства, чието общо тегло на товара обикновено не превишава 5 тона, които
         имат само едно затворено помещение, на което едната част е предназначена за водача и за пътниците, а другата може да се използва
         за транспорт на хора и стоки. В тази категория автомобилни превозни средства се включват тези, които обикновено се наричат
         поливалентни превозни средства (например от превозни средства от типа камионетка, превозни средства за забавления и някои
         превозни средства тип „пикап“). Превозните средства от включените в настоящата позиция видове обикновено се отличават със
         следните конструктивни характеристики:

      a)      наличие на постоянно монтирани седалки, снабдени със системи за обезопасяване (например, обезопасителни колани или анкерно
         закрепване и аксесоари, предназначени за тяхното монтиране) за всяко лице или на постоянно анкерно закрепване и приспособления,
         предназначени за монтирането на седалките и на системи за обезопасяване в задната част, разположена зад водача и пътниците.
         Тези седалки могат да бъдат неподвижни или подвижни или да се изваждат от анкерното закрепване;

      б)      наличие на прозорци върху двете странични стени в задната част;
      в)      наличие на една или няколко врати с прозорци, отварящи се стандартно или чрез: плъзгане, въртене или повдигане, разположени
         на страничните стени или в задната част;

      г)      липса на капак или постоянна преграда между кабината и задната част, която може да се използва за транспорт на хора или на
         стоки;

      д)      наличие в цялата вътрешна част на превозното средство на елементи на комфорт, на елементи, показващи завършеност на интериора
         и аналогични на присъстващите в кабините на пътническите автомобили аксесоари (например, мокет, вентилация, вътрешно осветление,
         пепелници).“ [неофициален превод]

      8        Обяснителната бележка към позиция 8704 от ХС гласи, както следва:

      „Класирането на определени автомобилни превозни средства в настоящата позиция се определя от някои характеристики, които показват,
         че те са предназначени за транспорт на стоки, а не на хора (№ 8703). Тези характеристики са изключително полезни при определянето
         на класирането на автомобилните превозни средства, чието общо тегло на товара обикновено не превишава 5 тона, чиято задна
         част е или отделена и затворена, или представлява открита платформа, която се използва главно за транспорт на стоки; тези
         превозни средства могат да бъдат снабдени в задната част със седалки тип пейки, без обезопасителни колани, нито анкерно закрепване,
         нито странично монтирани приспособления за пътниците, така че да може да се използва оптимално платформата за транспорт на
         стоки. В тази категория автомобилни превозни средства се включват тези, които обикновено се наричат поливалентни превозни
         средства (например, превозни средства от типа камионетка, превозни средства тип „пикап“ и някои превозни средства за забавления).
         Превозните средства от включените в настоящата позиция видове обикновено се отличават със следните конструктивни характеристики:

      a)      наличие в задната част, която е разположена зад частта на превозното средство, предназначена за водача и за пътниците, на
         седалки тип пейки без системи за обезопасяване (например, обезопасителни колани или анкерно закрепване и аксесоари за тяхното
         монтиране), нито оформления за пътниците. Тези седалки обикновено могат да бъдат прибрани, което позволява оптималното използване
         на задната част (превозни средства от типа камионетка) или на отделната платформа (превозни средства тип „пикап“’) за транспорт
         на стоки;

      б)      наличие на отделна кабина за водача и пътниците, както и на отделна отворена платформа, снабдена със странични капаци и спускащ
         се борд на каросерията (превозни средства тип „пикап“);

      в)      липса на прозорци върху двете странични стени в задната част; наличие на една или няколко врати без прозорци, отварящи се
         стандартно или чрез плъзгане, въртене или повдигане, разположени на страничните стени или в задната част, така че да позволяват
         товаренето и разтоварването на стоките (превозни средства от типа камионетка);

      г)      наличие на капак или постоянна преграда между кабината и задната част;
      д)      липса на елементи на комфорт, на елементи, показващи завършеност на интериора и на аналогични на присъстващите в кабините
         на пътническите автомобили аксесоари (например, мокет, вентилация, вътрешно осветление, пепелници).“ [неофициален превод]

      9        На своята 23-та среща, проведена през 1999 г., Комитетът по ХС е приел изменения на мненията за класиране, по-конкретно на
         тези относно позиции 8703 и 8704 от ХС.

      10      Превозните средства тип „пикап“ са включени в мненията за класиране относно подпозиции 8703.23, 8704.21 и 8704.31 от ХС, приети
         от Комитета на споменатата среща. Типът превозно средство, разглеждан във второто мнение относно подпозиция 8704.31, не се
         различава от онзи, разглеждан в първото мнение, което е възпроизведено по-долу, освен по начина на задвижване (две или четири
         задвижващи колела) и по теглото, така че това второ мнение не следва да се възпроизвежда тук.

      „8703.23 2. Моторно превозно средство с две задвижващи колела, задвижвано от бутален двигател с искрово запалване с работен обем 1.800
         cm3. То е снабдено с две врати, и в частта, предначначена за пътниците (двойна кабина) с две седалки отпред и с една неприбираща
         се пейка за три лица в задната част. Неговият интериор е грижливо направен (например гарнирани с текстил седалки, декоративни
         пана). Задната част, която е открита и предназначена за транспорт на стоки, е отделена от предназначената за пътниците част
         и е снабдена с прибиращ се заден страничен капак. Общият капацитет на товарене (хора, включително водача, и стоки) е 495 kg,
         от които около 145 kg — за стоките. Максималното общо тегло на товара на превозното средство е 1566 kg.

      8704.21 1. Моторно превозно средство с четири задвижващи колела, задвижвано от бутален двигател със запалване чрез компресия с работен
         обем 2.779 cm3, включващо двойна кабина и отделна платформа за товарене, монтирана на отделно шаси. Общият капацитет на товарене (хора,
         включително водача, и стоки) е 625 кг, от които около 350 kg – за стоките. Превозното средство е оборудвано с четири врати
         и с една неприбираща се пейка за три лица зад двете предни седалки. Интериорът е грижливо направен, има например тапицирани
         седалки с облегалки за глава и декоративни стени. Платформата за товарене включва прибиращ се борд и е покрита с опънат на
         метална рамка брезент. На платформата за товарене е поставено неподвижно пластмасово пано, върху което е монтирана пейка.

      8704.31 1. Моторно превозно средство с две задвижващи колела, задвижвано от бутален двигател с искрово запалване с работен обем 2.254
         cm3. То е снабдено с четири врати, и в частта, предназначена за пътниците (двойна кабина) с две седалки отпред и с една неприбираща
         се пейка за три лица в задната част. Горната част на превозното средство се състои от два отделни елемента на каросерия, един
         за водача и пътниците, а другият – за стоките. Платформата за товарене е открита и снабдена с прибиращ се заден страничен
         капак за улеснение на товаренето или разтоварването на стоките. Общият капацитет на товарене (хора, включително водача, и
         стоки) е 1.140 kg. Максималното общо тегло на товара на превозното средство е 2.450 kg.“ [неофициален превод]

       Общностна правна уредба
      11      КН се основава на ХС и възпроизвежда нейните позиции, както и шестцифрените подпозиции. Приложимият към момента на настъпване
         на фактите по главното производство текст на КН се съдържа в приложение I към Регламент № 2658/87 в неговата редакция след
         измененията, направени с приложенията към Регламенти № 3115/94, № 3009/95 и № 1734/96. В произтичащите от тези регламенти
         редакции текстът на визираните в преюдициалния въпрос общи правила и тарифни позиции на КН, както и на тези, изтъкнати пред
         Съда, не се различават относно отговора на този въпрос.

      12      В редакцията, произтичаща от Регламент № 1734/96, първата част от КН, дял I, A, озаглавена „Общи правила за тълкуване на Комбинираната
         номенклатура“, гласи:

      „Класирането на стоки в комбинираната номенклатура се подчинява на следните принципи:
      […]
      3.      Когато стоките биха могли да се класират в две или повече позиции чрез прилагане на правило 2 б) или поради други причини,
         класирането се извършва по следния начин:

               […]
      в)      В случаите, когато правила 3 а) и 3 б) не дават възможност за извършване на класирането, стоката следва да се класира в последната
         по ред на номериране позиция от тези, които могат валидно да се вземат предвид.“ [неофициален превод]

      13      Втората част от КН съдържа раздел XVII, озаглавен „Транспортни съоръжения“, глава 87 от който от своя страна е озаглавена
         „Автомобилни превозни средства, трактори, мотоциклети и велосипеди, техните части и принадлежности“. Релевантните за спора
         по главното производство позиции са следните:

               8703

               Пътнически автомобили и други автомобилни превозни средства, предназначени главно за транспорт на хора (различни от тези в
                  позиция 8702), включително товаро-пътническите и състезателните автомобили

               8704

               Автомобилни превозни средства за транспорт на стоки

      14      Предговорът на изданието на „обяснителните бележки към Комбинираната номенклатура на Европейските общности“ гласи, че те „не
         заместват [тези по ХС], а трябва да се считат за допълващи и да бъдат използвани съвместно“. Публикуваните от Комисията на
         Европейските общности обяснителни бележки към КН относно класификацията в подпозиции 8703 21 10—8703 24 90 към момента на
         настъпване на фактите по главното производство, доколкото е релевантно за настоящия случай (ОВ C 342, 1994 г., стp. 1, наричани
         по-нататък „обяснителните бележки на КН 1994“), предвиждат:

      „При условие, че са предназначени главно за транспорт на хора, настоящите подпозиции включват също смесените автомобили, т.е.
         тези, които могат да служат за транспорт както на хора, така и на стоки. Тези превозни средства се различават от автомобилите
         за превоз на стоки, често дори със същия размер, по различни характеристики:

      1.      наличие, в частта зад седалката или седалката тип пейка на водача на закрепени прибиращи се или неподвижни седалки или на
         специално пригодени места за поставянето на такива седалки и на странични стъкла;

      и
      2.      наличие най-често на задна или странична врата, или на врата, отваряща се отдолу нагоре, и завършеност на интериора, идентична
         или подобна на тази на превозните средства за транспорт на хора.“ [неофициален превод]

      15      Тъй като горепосочените обяснителни бележки на КН 1994 са отменени, те вече не фигурират в изданието на обяснителните бележки
         на Комбинираната номенклатура на Европейските общности, публикувани от Комисията на 28 февруари 2006 г. (ОВ C 50, стp. 1,
         Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 18, стр. 3, наричани по-нататък „обяснителни бележки на КН 2006“).
         Последните обяснителни бележки, що се отнася до подпозиции 8703 21 10—8703 24 90, се позовават на цитираната в точка 7 от
         настоящото съдебно решение обяснителна бележка на ХС относно позиция 8703, като разпореждат, че описаните в тях превозни средства
         попадат в тези подпозиции, наричани по-нататък „обяснителните бележки на КН 2006“.

      16      На 31 март 2007 г. Комисията публикува нови обяснителни бележки (ОВ C 74, 2007 г., стp. 1, наричани по-нататък „обяснителните
         бележки на КН 2007“), които относно позиция 8703 разпореждат:

      „1.      От типа камионетка:
      Този тип превозно средство обикновено разполага с повече от един ред седалки и се състои от две отделни части, а именно затворено
         отделение за превоз на лица и допълнително отворено или покрито отделение за транспорт на стоки.

      Все пак тези превозни средства се класират в [позиция] 8704, ако максималната вътрешна дължина при пода на отделението с предназначение
         за транспорт на стоки е повече от 50 % от дължината на междуосовото разстояние на превозното средство или ако има повече от
         две оси.“ [неофициален превод]

       Спорът по главното производство и преюдициалният въпрос
      17      В качеството на митнически агент Van Landeghem подава в митническата служба на Antwerpen между 10 април 1995 г. и 4 декември
         1997 г. 75 декларации IM4 за пускане в употреба за внос на 96 превозни средства, предназначени за италианска фирма.

      18      В резултат от проверка a posteriori белгийската митническа администрация приема, че тези 96 превозни средства са били декларирани
         погрешно в тарифна позиция 8703 от КН, по която се дължи плащане на мито при ставка само 10 %, вместо да бъдат декларирани
         в позиция 8704, по която се дължи плащане на мито при ставка 22 %. Според митническата администрация тези превозни средства
         е трябвало да бъдат декларирани в тарифна позиция 8704 от КН като превозни средства, предназначени за транспорт на стоки,
         тъй като те разполагали с товарно пространство, отделено от предназначеното за пътниците. С покана за изпълнение Van Landeghem
         е поканен да плати допълнително мито в размер на 8 374 994 BEF.

      19      Van Landeghem оспорва поканата за изпълнение, като поддържа, че въпросните превозни средства е трябвало да бъдат класирани
         в тарифна позиция 8703 от КН предвид техните технически характеристики и луксозната им завършеност.

      20      С решение от 11 януари 2002 г. rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen отхвърля искането на Van Landeghem, като постановява,
         че независимо от специфичните характеристики и качества на превозните средства тип „пикап“ и от факта, че предназначеното
         за пътниците в тези превозни средства пространство разполага с много луксозна завършеност, товарното пространство на превозните
         средства е решаващо във функционално отношение. Вследствие на това тези превозни средства били предназначени за транспорт
         на стоки и поради това би трябвало да бъдат декларирани в позиция 8704 от КН.

      21      Сезиран с жалба срещу това съдебно решение, Hof van beroep te Antwerpen решава да спре производството и да постави на Съда
         следния преюдициален въпрос:

      „Следвало ли е автомобилни превозни средства тип „пикап“, състоящи се, от една страна, от затворена кабина, служеща за помещение
         за пътници, в която зад седалката или седалката тип пейка на водача се намират сгъваеми или подвижни седалки с обезопасителни
         колани с три точки на закрепване, и от друга страна, от отделено от кабината товарно пространство, не по-високо от 50 сm,
         на което само задната част е отваряема и което няма приспособление за прикрепване на товара, които са оборудвани с много луксозен
         интериор с всички екстри (включително с електрически регулиращи се кожени седалки, с електрически регулиращи се огледала за
         обратно виждане и прозорци, със стерео уредба и CD устройство и т.н.), със спирачна система (ABS), с бензинов двигател [с
         работен обем] от 4 до 8 l с автоматична скоростна кутия с много висок разход на гориво, с четири задвижващи колела и с луксозни
         спортни джанти, при пускането им в употреба и за свободно движение на пазара в периода между 10 април 1995 г. и 4 декември
         1997 г. да бъдат класирани в позиция 8703 на тогава действащата комбинирана номенклатура (първоначално приета с Регламент
         № 2658/87 [...] като пътнически автомобили и други автомобилни превозни средства, предназначени главно за транспорт на хора
         (различни от тези в позиция 8702), включително товаро-пътническите и състезателните автомобили, или е следвало да бъдат класирани
         в позиция 8704 от тогава действащата [КН] като автомобилни превозни средства за транспорт на стоки, или в позиция, различна
         от позиции 8703 или 8704 от тогава действащата [КН]?“

       По преюдициалния въпрос
      22      Препращащата юрисдикция иска да установи дали автомобилни превозни средства тип „пикап“, както са описани в нейния преюдициален
         въпрос, трябва да бъдат класирани като превозни средства с предназначение за транспорт на хора в позиция 8703 от КН или като
         превозни средства, предназначени за транспорт на стоки в позиция 8704 от нея.

      23      Следва най-напред да се припомни постоянната практика на Съда, според която в интерес на правната сигурност и на улесняването
         на контрола определящият критерий за тарифното класифициране на стоките трябва като цяло да се търси в техните обективни характеристики
         и качества, както са определени в текста на позицията от КН и на бележките към раздела или главата (вж. Решение от 27 април
         2006 г. по дело Kawasaki Motors Europe, C‑15/05, Recueil, стp. I‑3657, точка 38 и Решение от 18 юли 2007 г. по дело FTS International,
         C‑310/06, Сборник, 2007 г., стp. I‑6749, точка 27).

      24      По-нататък предназначението на стоката може също да представлява обективен критерий за класификация, доколкото то е неразривно
         свързано с посочената стока, като тази връзка трябва да може да се прецени в зависимост от обективните характеристики и качества
         на стоката (вж. Решение от 11 януари 2007 г. по дело B.A.S. Trucks, C‑400/05, Recueil, стр. І‑311, точка 29, Решение от 15 февруари
         2007 г. по дело RUMA, C‑183/06, Recueil, стр. І‑1559, точка 36 и Решение от 18 юли 2007 г. по дело Olicom, C‑142/06, Сборник
         2007 г., стp. I-6675, точка18).

      25      Следва да се припомни накрая, че съгласно практиката на Съда обяснителните бележки, изработени за КН от Комисията, а за ХС
         от СМО, допринасят значително за тълкуването на обхвата на различните позиции, без същевременно да имат правнозадължителна
         сила (вж. Решение по дело B.A.S. Trucks, посочено по-горе, точка 28). Впрочем, въпреки че мненията на СМО за класиране на
         една стока в ХС нямат правнозадължителна сила, в рамките на класификацията на тази стока в КН те представляват указания, които
         допринасят значително за тълкуването на обхвата на различните позиции от КН (вж. Решение по дело Kawasaki Motors Europe, посочено
         по-горе, точка 36).

      26      Van Landeghem защитава класификацията на разглежданите по главното производство превозни средства в позиция 8703 от КН, докато
         белгийското правителство и Комисията изразяват становище в подкрепа на класиране в позиция 8704 от нея. В това отношение последните
         се опират по-конкретно на обяснителните бележки по ХС, а белгийското правителство — на мненията за класиране по ХС.

      27      Според заглавието на позиция 8703, а именно „Автомобилни превозни средства, предназначени главно за транспорт на хора“, основното
         предназначение на посочените превозни средства е решаващо за тяхното класиране. От употребата на понятието „предназначен“
         следва това, което се потвърждава от припомнената в точка 24 от настоящото решение постоянна съдебна практика, че основното
         предназначение на превозното средство е решаващо и трябва да бъде неразривно свързано с него. Това предназначение се определя
         от общия външен вид на разглежданите по главното производство превозни средства и от съвкупността от характеристиките им,
         които придават на посочените превозни средства техния съществен характер (вж. в този смисъл Решение по дело B.A.S. Trucks,
         посочено по-горе, точка 40).

      28      В дадения случай разглежданите по главното производство автомобилни превозни средства имат според констатациите на препращащата
         юрисдикция следните обективни характеристики и качества, а именно — те се състоят, от една страна, от затворена кабина, служеща
         за помещение за пътниците, в която зад седалката или седалката тип пейка на водача се намират сгъваеми или подвижни седалки
         с обезопасителни колани с три точки на закрепване, и от друга страна, от отделено от кабината товарно пространство, не по-високо
         от 50 сm, на което само задната част е отваряема и което няма приспособления за прикрепване на товара. Посочените превозни
         средства имат много луксозен интериор с многобройни екстри (по-конкретно електрически регулиращи се кожени седалки, електрически
         регулиращи се огледала за обратно виждане и прозорци, както и стерео уредба и CD устройство) и са оборудвани с антиблокираща
         спирачна система (ABS), с бензинов двигател с работен обем от 4 до 8 l с автоматична скоростна кутия с много висок разход
         на гориво, с четири задвижващи колела и луксозни спортни джанти.

      29      Като се имат предвид техните характеристики и качества, следва да се анализира дали с оглед на техния общ външен вид и съвкупността
         от характеристиките им подобни превозни средства са предназначени главно за транспорт на хора или на стоки.

      30      Колкото до довода на белгийското правителство, според който съгласно мненията за класиране по ХС за подпозиции 8704.21 и 8704.31
         описаните в тях пикапи са класирани в позиция 8704, следва да се отбележи, че това обстоятелство не дава определящи насоки
         за класирането на разглежданите по главното производство превозни средства, тъй като е безспорно, че според техните собствени
         характеристики пикапите могат да бъдат класирани или в позиция 8703 от КН или в позиция 8704 от нея, както се потвърждава
         впрочем от мнението за класиране по ХС за подпозиция 8703.23, което класира автомобилните превозни средства тип „пикап“ в
         позиция 8703.

      31      Комисията поддържа, че структурата на разглежданите по главното производство превозни средства, т.е. наличието на кабина и
         на открита задна платформа, представлява указание за класирането в позиция 8704 от КН. В това отношение Комисията посочва,
         че в описателната част от обяснителната бележка по ХС към позиция 8703 са посочени превозни средства, които имат само едно
         затворено помещение, докато превозните средства, които се отличават с аналогични конструктивни характеристики като тези на
         разглежданите по главното производство превозни средства, са посочени в описателната част от обяснителната бележка по ХС към
         позиция 8704.

      32      Този аспект обаче няма съществено значение. Най-напред следва да се припомни, че според тяхната редакция функцията на описателната
         част от тези обяснителни бележки се състои единствено в това да идентифицира превозните средства, чието класиране не е еднозначно.
         Релевантните за класирането конструктивни характеристики на превозните средства всъщност са изброени в букви a)—д) от обяснителните
         бележки по ХС към позиции 8703 и 8704. Освен това типичната структура на пикап се състои точно в наличието на затворена кабина
         и на открита задна платформа. Това допълнително се потвърждава с обяснителните бележки на КН 2007 към позиция 8703, които
         въпреки употребата в текста на френски език на израза „От типа камионетка“, са свързани с класирането на пикап, както ясно
         се вижда от съдържанието на тези бележки и от текстовете на другите езици (а именно „Vom Typ Pick-up“, „Of the pick-up type“,
         „De tipo camionetta (pick-up)“, „del tipo pick-up“). В тези обяснителни бележки пикапът е описан като превозно средство с
         покрито отделение за транспорт на хора и с открито или закрито отделение за транспорт на стоки, без това да се противопоставя
         на класирането на посоченото превозно средство в тази позиция.

      33      Комисията изтъква освен това, че по-голям брой конструктивни характеристики на превозните средства, изброени в обяснителната
         бележка по ХС към позиция 8704 отговаря на описанието на разглежданите по главното производство превозни средства, отколкото
         онези, изброени в обяснителната бележка по ХС към позиция 8703.

      34      В това отношение следва най-напред да се припомни, че според изричния текст на тези обяснителни бележки използваните критерии
         за класиране в нея не са изчерпателни. По-нататък тези критерии са свързани с различни видове превозни средства („превозни
         средства от типа камионетка, превозни средства за забавления и някои превозни средства тип „пикап“). По този начин следва
         да се изясни дали използваните в обяснителните бележки по ХС критерии за класиране са релевантни и значими за класирането
         на типа на съответното превозно средство. Освен това изброяването на характеристиките на превозните средства в обяснителните
         бележки по ХС към позиции 8703 и 8704 не трябва да се разбира в смисъл, че простото добавяне на присъщи на разглежданите превозни
         средства характеристики би било само по себе си определящо за тяхното класиране. Както се припомня в точка 27 от настоящото
         решение, следва по-скоро да се пристъпи към преценката на общия външен вид на разглежданите по главното производство превозни
         средства и на съвкупността от характеристиките на посочените превозни средства, като се вземе предвид по-специално относителната
         важност на критериите, използвани за тяхното класиране.

      35      Обратно на това, което приема Комисията, наличието на двигател с голям работен обем с много висок разход на гориво не би могло
         да се счита за критерий, предполагащ класирането на оборудвано по този начин превозно средство в позиция 8704 от КН. В това
         отношение трябва да се подчертае, че разходът на гориво трябва да се разглежда не в абсолютна стойност, а във връзка с капацитета
         на товарене със стоки. Съотношението между разхода на гориво и капацитета на товарене е общо взето относително ниско, що се
         отнася до превозните средства за транспорт на стоки, докато същото това съотношение е много по-високо за пътническите автомобили.

      36      Колкото до довода на Комисията, според който даден пикап, разполагащ с отделение с предназначение транспорт на стоки, чиято
         дължина при пода е повече от 50 % от дължината на междуосовото разстояние на превозното средство, би трябвало да бъде класиран
         в позиция 8704 от КН, следва да се отбележи, че обяснителните бележки на КН 2007 съдържат подобна констатация. Въпреки това
         тази характеристика не би могла да бъде решаващият критерий за класирането на подобно превозно средство. На подобно тълкуване
         се противопоставя фактът, че обяснителните бележки към КН не заместват тези по ХС, а трябва да се считат за допълващи, както
         е предвидено в предговора на изданието на обяснителните бележки на КН. Обяснителните бележки на КН 2006 към подпозиции 8703 21 10—8703 24 90
         впрочем изрично се позовават на обяснителната бележка по ХС към позиция 8703 по начин, че според тези бележки обявеният от
         Комисията критерий не може да се смята за единственият критерий за класирането.

      37      Напротив, наличието на седалки с обезопасителни колани с три точки на закрепване, разположени зад седалката или седалката
         тип пейка на водача, е типична характеристика на превозните средства, предназначени главно за транспорт на хора. Това се потвърждава
         от обяснителните бележки на КН 1994 и впрочем от обяснителните бележки по ХС. Тези бележки към позиция 8703 се позовават изрично
         на подобни седалки като конструктивни характеристики, които обикновено притежават превозните средства от дадения вид с оглед
         класирането им в тази позиция.

      38      Освен това завършеността на интериора на разглежданите по главното производство превозни средства съставлява аргумент в полза
         на тяхното класиране в позиция 8703 от КН. Както в обяснителните бележки на КН към момента на настъпване на фактите по главното
         производство, така и в обяснителните бележки по ХС, завършеност на интериора, аналогична на тази, която имат кабините на пътническите
         автомобили, е изрично посочена като конструктивна характеристика на превозните средства, използвана за класирането им в тази
         позиция. Това важи още повече за разглежданите по главното производство превозни средства, които според направеното им в преюдициалния
         въпрос описание, имат „много луксозен интериор“.

      39      По същия начин липсата на приспособление за прикрепване за транспорт на стоки показва, че превозни средства като разглежданите
         по главното производство не са предназначени главно за транспорт на стоки, а са по-скоро са с предназначение транспорт на
         хора. Същият извод се налага поради наличието на бензинов двигател, на автоматична скоростна кутия, на антиблокираща спирачна
         система (ABS) и на четири задвижващи колела. Установява се, че подобни характеристики са типични за пътническите автомобили,
         а не за превозните средства, предназначени за транспорт на стоки.

      40      Накрая, наличието на луксозните спортни джанти представлява очевидна характеристика, която показва, че разглежданите по главното
         производство превозни средства са предназначени главно за транспорт на хора. Разбира се, хора и стоки могат да бъдат еднакво
         добре превозвани както с луксозни спортни джанти, така и с обикновени джанти. Въпреки това, като нямат значение във функционално
         отношение, луксозните спортни джанти рядко се срещат при превозни средства, предназначени за транспорт на стоки, докато тяхната
         употреба е типична за пътнически автомобили. Така оборудването с подобни джанти показва, че превозни средства като разглежданите
         по главното производство трябва да бъдат класирани в позиция 8703 от КН. В това отношение следва да се отбележи, че характеристики,
         както в дадения случай наличието на луксозни спортни джанти, които се срещат почти изключително или при превозните средства,
         предназначени за транспорт на стоки, или при пътническите автомобили, имат особена важност, за да се пристъпи към класирането
         на съответните превозни средства в КН.

      41      Вярно е, че обяснителните бележки по ХС, както и мненията за класирането по ХС, все още не са били приети към момента, когато
         разглежданите по главното производство превозни средства са били внесени. В дадения случай обаче не следва да има произнасяне
         по въпроса дали с оглед на това обстоятелство тези документи не могат да бъдат взети предвид за извършване на класирането.
         Този въпрос не е решаващ за произнасянето по спора — предмет на главното производство. Действително, дори като се позовава
         на тези документи, на които се опират белгийското правителство и Комисията, за да мотивират класирането на посочените превозни
         средства в позиция 8704, предходният анализ показва, че разглежданите по главното производство превозни средства трябва да
         бъдат класирани в позиция 8703.

      42      По този начин от разглеждането на характеристиките на описаните от препращащата юрисдикция превозни средства следва, че основното
         предназначение на разглежданите по главното производство превозни средства според техния общ външен вид и съвкупността от
         характеристиките им, е транспорт на хора и тези превозни средства трябва да бъдат класирани в позиция 8703 от КН. За разлика
         от това, което приема Комисията, класирането на посочените превозни средства в позиция 8704 от КН не може да бъде валидно
         извършено и следователно прилагането на прогласеното в първата част от КН, дял I, A общо правило 3 в) се изключва именно поради
         неговата редакция.

      43      Вследствие на това на поставения въпрос следва да се отговори, че пикапи като разглежданите по главното производство, състоящи
         се, от една страна, от затворена кабина, служеща за помещение за пътници, в която зад седалката или седалката тип пейка на
         водача се намират сгъваеми или подвижни седалки с обезопасителни колани с три точки на закрепване, и от друга страна, от отделено
         от кабината товарно пространство, не по-високо от 50 сm, на което само задната част е отваряема и което няма приспособления
         за прикрепване на товара, с много луксозен интериор с многобройни екстри (по-конкретно с електрически регулиращи се кожени
         седалки, с електрически регулиращи се огледала за обратно виждане и прозорци, както и със стерео уредба и CD устройство),
         и които са оборудвани с антиблокираща спирачна система (ABS), с бензинов двигател с работен обем от 4 до 8 l с автоматична
         скоростна кутия с много висок разход на гориво, с четири задвижващи колела и с луксозни спортни джанти, трябва да бъдат класирани
         според техния общ външен вид и съвкупността от характеристиките им в позиция 8703 на КН.

       По съдебните разноски
      44      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход
         на производството пред препращащата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени
         за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

      По изложените съображения Съдът (oсми състав) реши:
      Пикапи като разглежданите по главното производство, състоящи се, от една страна, от затворена кабина, предназначена за транспорт
            на пътници, в която зад седалката или седалката тип пейка на водача се намират сгъваеми или подвижни седалки с обезопасителни
            колани с три точки на закрепване, и от друга страна, от отделено от кабината товарно пространство, не по-високо от 50 сm,
            на което само задната част е отваряема и което няма приспособления за прикрепване на товара, с много луксозен интериор с многобройни
            екстри (по-конкретно с електрически регулиращи се кожени седалки, с електрически регулиращи се огледала за обратно виждане
            и прозорци, както и със стерео уредба и CD устройство), и които са оборудвани с антиблокираща спирачна система (ABS), с бензинов
            двигател с работен обем от 4 до 8 l с автоматична скоростна кутия с много висок разход на гориво, с четири задвижващи колела
            и с луксозни спортни джанти, трябва да бъдат класирани според техния общ външен вид и съвкупността от характеристиките им
            в позиция 8703 на Комбинираната номенклатура, съдържаща се в приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли
            1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа, в редакцията му след измененията, направени
            с приложенията към Регламенти (ЕО) № 3115/94 на Комисията от 20 декември 1994 г., (ЕО) № 3009/95 на Комисията от 22 декември
            1995 г. и (ЕО) № 1734/96 на Комисията от 9 септември 1996 г.
      Подписи
      * Език на производството: нидерландски.


Решение на Съда от 19 юни 1979 г. # Brouwer-Kaune срещу Bestuur van de Bedrijfsvereniging voor het Kledingbedrijf. # Искане за преюдициално заключение: Centrale Raad van Beroep - Нидерландия. # Дело 180/78.