title: Дело T-75/19: Жалба, подадена на 8 февруари 2019 г. — Comune di Milano/Парламент и Съвет

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/48

      Жалба, подадена на 8 февруари 2019 г. — Comune di Milano/Парламент и Съвет
      (Дело T-75/19)
      (2019/C 112/59)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Comune di Milano (представители: F. Sciaudone, M. Condinanzi и A. Neri, avvocati)

         Ответници: Европейски парламент и Съвет на Европейския съюз

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Регламент (ЕС) № 2018/1718 на Европейския парламент и на Съвета от 14 ноември 2018 година за изменение на Регламент (ЕО) № 726/2004 по отношение на местонахождението на седалището на Европейската агенция по лекарствата („EMA“),

                  —

                  да обяви недействителността на решението на Съвета от 20 ноември 2017 г. съгласно точка 6 от процедурните правила от 22 юни 2017 г.,

                  —

                  да осъди Европейския парламент и Съвета да заплатят съдебните разноски в настоящото производство.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

                  1.

                  Първо основание — нарушение на принципите на представителна демокрация (член 10 ДЕС), институционално равновесие и лоялно сътрудничество (член 13 ДЕС), нарушение на съществени процесуални правила и на член 14 ДЕС

                              —

                              Жалбоподателят изтъква нарушение на разглежданите принципи, тъй като: i) седалището на EMA е избрано само от една институция — Съвета, след процес на вземане на решение, довел до решението от 20 ноември 2017 г., което определя съдържанието на обжалвания регламент (тоест местонахождението на седалището на EMA в Амстердам) извън обикновената законодателна процедура и преди тя да започне; ii) Съветът и Комисията — единствените две институции, включени в процеса на избор — не включват Парламента в процедурата по избор на седалището на ЕМА; с която всъщност се изчерпва процесът на вземане на решение; iii) в рамките на обикновената законодателна процедура Съветът e Комисията поставят Парламента пред свършен факт по отношение на (вече направения) избор на Амстердам за седалище; iv) Съветът и Комисията не оставят на Парламента никаква свобода на действие, за да прецени или да постави под въпрос това решение, като дори се ангажират да приключат законодателната процедура във възможно най-кратък срок; v) Парламентът е възпрепятстван да упражни своята функция, макар и предвидена от Договорите, и e принуден да „ратифицира“ в законодателната процедура въпреки волята си приетото от Съвета решение.

                  2.

                  Второ основание — злоупотреба с власт и нарушение на принципите на прозрачност, добра администрация и равенство

                              —

                              Според жалбоподателя процедурата по избор е целяла да се определи най-доброто предложение за преместване на седалището на EMA с оглед обективни критерии за подбор, предварително определени в поканата за отправяне на предложения. В настоящия случай обаче определянето на седалището чрез жребий без предварително проучване не е позволило да се провери неравностойността на двете кандидатури на Милано и на Амстердам, нито да се избере най-доброто предложение. Освен това резултатът от гласуването на 20 ноември 2017 г. в полза на Амстердам е обусловен от непровеждане от страна на Комисията на ефективно проучване и от изопачаване на холандското предложение (освен това с оглед на различни съществени аспекти). Поради това държавите членки са гласували за кандидатурата на Амстердам, като са приели неправилно, че тя отговаря на изискванията, предвидени в поканата за отправяне на предложения, и на специфичните потребности на агенцията. Освен това холандското предложение е изменено ex post (в негативен смисъл) след гласуването на 20 ноември 2017 г. Измененията в предложението са договорени тайно и двустранно. Пороците на решението от 20 ноември 2017 г. водят до незаконосъобразност на обжалвания регламент.

                  3.

                  Трето основание — нарушение на принципите на добра администрация

                              —

                              В това отношение се изтъква, че процесът на вземане на решение, довел до определянето на новото седалище на EMA, се характеризира с липсата на форми и правила за гарантиране на необходимата прозрачност. Пропуските при проучването и последвалото двустранно и тайно предоговаряне на някои съществени условия на холандското предложение задълбочават нарушението на принципа на прозрачност. Освен това не са разгледани много релевантни за решението обстоятелства. Липсата на ефективно оценяване на предложенията и изопачаването на холандското предложение от страна на Комисията във връзка с три съществени аспекта (площ на временното седалище, финансови условия, годност за гарантиране на непрекъснатото функциониране на агенцията) задълбочават нарушението на принципа на добра администрация.

                  4.

                  Четвърто основание — нарушение на решение на Съвета от 11 септември 2009 г. за приемане на Процедурен правилник на Съвета, както и на процедурните правила на Съвета от 31 октомври 2017 г.

                              —

                              В това отношение се изтъква, че правилата за провеждане и резултатът от гласуването са опорочени поради нарушение на конкретните норми, които Съветът е трябвало да спази, и водят до незаконосъобразност на решението от 20 ноември 2017 г. и на обжалвания регламент.


title: Дело C-665/18: Преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 23 октомври 2018 г. — Pólus Vegas Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               1.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 122/3

      Преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 23 октомври 2018 г. — Pólus Vegas Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Дело C-665/18)
      (2019/C 122/03)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Pólus Vegas Kft.

         Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Могат ли точки 39—42 от решение на Съда на Европейския съюз по дело C-98/14 да се тълкуват в смисъл, че петкратното увеличение на фиксирания по размер данък върху хазартните игри и едновременното въвеждане на пропорционален данък върху хазартните игри във вътрешна нормативна уредба и без преходен период, представлява ограничение на свободното предоставяне на услуги, гарантирано в член 56 ДФЕС?

                  2)

                  С оглед на прилагането на Допълнителен протокол № 1 към Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи (ЕКЗПЧОС) и на член 17 от Хартата на основните права на Европейския съюз, могат ли термините „затрудняване“ или „по-слаба привлекателност“, използвани в постановеното по дело C-98/14 решение, да се тълкуват в смисъл, че неоправданото и надхвърлящо разумното увеличаване на данъка върху хазартните игри в държава членка лишава организаторите на хазартни игри в игрални зали от печалбите им по непропорционален и дискриминиращ начин, като нарушава условията на конкуренцията в полза на казината и противоречи на посочения Допълнителен протокол към ЕКЗПЧОС и член 17 от Хартата на основните права?

                  3)

                  Може ли постановеното по дело C-98/14 решение да се тълкува в смисъл, че когато в резултат на неоправданото и дискриминационното увеличаване на данъка върху хазартните игри стопанисването на игрални автомати престава да е рентабилно и води само до загуби, може да се приеме, че е налице „затрудняване“ или „по-слаба привлекателност“?

                  4)

                  Може ли при прилагането в държавата членка на постановеното по дело C-98/14 решение понятието за свободно предоставяне на услуги да се тълкува в смисъл, че когато става въпрос за експлоатирани в държава членка игрални зали и казина може по принцип да се презумира, че е налице трансграничен елемент на правото на Съюза, а именно, че граждани на Съюза от други държави членки също могат да се възползват от възможностите на въпросните игри?


title: Дело T-278/19: Жалба, подадена на 26 април 2019 г. — Aurora/CPVO — SESVanderhave (M 02205)

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/71

      Жалба, подадена на 26 април 2019 г. — Aurora/CPVO — SESVanderhave (M 02205)
      (Дело T-278/19)
      (2019/C 213/69)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Aurora Srl (Падуа, Италия) (представител: L.-B. Buchman, lawyer)

         Ответник: Служба на Общността за сортовете растения (CPVO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: SESVanderhave NV (Тинен, Белгия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната правна закрила на Общността на сорт растения: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна правна закрила на Общността на сорт растения: правна закрила на Общността на сорт растения № EU 15118, захарно цвекло сорт M 02205

         Производство пред CPVO: производство по обявяване на недействителност

         Обжалвано решение: решение на апелативния състав на CPVO от 27.02.2019 г. по преписка R A010/2013-RENV

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви, че обжалваното решение изпълнява неправилно решението на Общия съд (пети състав) от 23 ноември 2017 г. по дело T-140/15,

                  —

                  да измени обжалваното решение, да отмени решение № 010 на CPVO от 23 септември 2013 г. и да уважи искането за обявяване на недействителност на правната закрила на Общността на сорт растение № EU 15118, направено от жалбоподателя на 28 август 2012 г.

            и вследствие на това:

                  —

                  да обяви, че правната закрила на Общността на сорт растение № EU 15118 е нищожна ab initio,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски на жалбоподателя на основание член 87 от Процедурния правилник на Общия съд, както и тези, направени от встъпилите страни.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на принципите на правна сигурност и на оправдани правни очаквания,

                  —

                  Нарушение на задължения и отказ от правосъдие.


title: Становище 1/17: Становище на Съда (пленум) от 30 април 2019 г. — Кралство Белгия ((Становище, постановено на основание член 218, параграф 11 ДФЕС — Всеобхватното икономическо и търговско споразумение между Канада, от една страна, и Европейския съюз и неговите държави членки, от друга страна (ВИТС) — Уреждане на спорове между инвеститори и държави (УСИД) — Създаване на съд и на апелативен съд — Съвместимост с първичното право на Съюза — Изискване за зачитане на автономията на правния ред на Съюза — Равнище на защита на обществени интереси, определено от институциите на Съюза в съответствие с неговата конституционна рамка — Равно третиране между инвеститори от Канада и инвеститори от Съюза — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 20 — Достъпност и независимост на тези съдилища — Член 47 от Хартата — Финансова достъпност — Задължение за гарантирането ѝ по отношение на физическите лица и на малките и средните предприятия — Външен и вътрешен аспект на изискването за независимост — Назначаване, възнаграждение и професионална етика на членовете — Роля на Съвместния комитет по ВИТС — Задължителни тълкувания на ВИТС, приети от този комитет))

text:
               1.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/2

      Становище на Съда (пленум) от 30 април 2019 г. — Кралство Белгия
      (Становище 1/17) ОВ C 369, 30.10.2017 г.
      ((Становище, постановено на основание член 218, параграф 11 ДФЕС - Всеобхватното икономическо и търговско споразумение между Канада, от една страна, и Европейския съюз и неговите държави членки, от друга страна (ВИТС) - Уреждане на спорове между инвеститори и държави (УСИД) - Създаване на съд и на апелативен съд - Съвместимост с първичното право на Съюза - Изискване за зачитане на автономията на правния ред на Съюза - Равнище на защита на обществени интереси, определено от институциите на Съюза в съответствие с неговата конституционна рамка - Равно третиране между инвеститори от Канада и инвеститори от Съюза - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 20 - Достъпност и независимост на тези съдилища - Член 47 от Хартата - Финансова достъпност - Задължение за гарантирането ѝ по отношение на физическите лица и на малките и средните предприятия - Външен и вътрешен аспект на изискването за независимост - Назначаване, възнаграждение и професионална етика на членовете - Роля на Съвместния комитет по ВИТС - Задължителни тълкувания на ВИТС, приети от този комитет))
      (2019/C 220/02)
      Език на производството: всички официални езици

         Страна, направила искането

      Кралство Белгия (представители: C. Pochet, L. Van den Broeck, M. Jacobs и J.-C. Halleux)

         Диспозитив

      Осма глава, раздел Е от Всеобхватното икономическо и търговско споразумение между Канада, от една страна, и Европейския съюз и неговите държави членки, от друга страна, подписано в Брюксел на 30 октомври 2016 г., е съвместима с първичното право на Европейския съюз.


title: Дело C-598/17: Решение на Съда (първи състав) от 2 май 2019 г. (преюдициално запитване от Gerechtshof 's-Hertogenbosch — Нидерландия) — A-Fonds/Inspecteur van de Belastingdienst (Преюдициално запитване — Съществуващи помощи и нови помощи — Понятие за нова помощ — Възстановяване на данък върху дивидентите — Обхват на данъчен режим, разширен по отношение на дружества, установени извън територията на съответната държава членка — Свободно движение на капитали — Задължения на националните юрисдикции)

text:
               1.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/2

      Решение на Съда (първи състав) от 2 май 2019 г. (преюдициално запитване от Gerechtshof 's-Hertogenbosch — Нидерландия) — A-Fonds/Inspecteur van de Belastingdienst
      (Дело C-598/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Съществуващи помощи и нови помощи - Понятие за нова помощ - Възстановяване на данък върху дивидентите - Обхват на данъчен режим, разширен по отношение на дружества, установени извън територията на съответната държава членка - Свободно движение на капитали - Задължения на националните юрисдикции)
      (2019/C 220/03)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Gerechtshof 's-Hertogenbosch

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: A-Fonds

         Ответник: Inspecteur van de Belastingdienst

         Диспозитив

      Членове 107 и 108 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че национална юрисдикция не може да преценява съответствието на условие за установяване, каквото е разглежданото в главното производство, с член 56, параграф 1 ЕО, понастоящем член 63, параграф 1 ДФЕС, в случай че съответният режим на възстановяване на данъка върху дивидентите представлява схема за помощи.

         (1)  ОВ C 22, 22.1.2018 г.


title: Дело C-611/17: Решение на Съда (голям състав) от 30 април 2019 г. — Италианска република/Съвет на Европейския съюз (Жалба за отмяна — Обща политика в областта на рибарството — Опазване на ресурсите — Международна конвенция за опазване на рибата тон в Атлантическия океан — Общ допустим улов (ОДУ) за средиземноморската риба меч — Регламент (ЕС) 2017/1398 — Определяне на възможностите за риболов за 2017 г. — Изключителна компетентност на Съюза — Определяне на референтния период — Надеждност на изходните данни — Обхват на съдебния контрол — Член 17 ДЕС — Управление на интересите на Съюза в международните органи — Принцип на относителна стабилност — Условия за прилагане — Принципи за забрана на обратното действие, правна сигурност, оправдани правни очаквания и недопускане на дискриминация)

text:
               1.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/3

      Решение на Съда (голям състав) от 30 април 2019 г. — Италианска република/Съвет на Европейския съюз
      (Дело C-611/17) (1)

      (Жалба за отмяна - Обща политика в областта на рибарството - Опазване на ресурсите - Международна конвенция за опазване на рибата тон в Атлантическия океан - Общ допустим улов (ОДУ) за средиземноморската риба меч - Регламент (ЕС) 2017/1398 - Определяне на възможностите за риболов за 2017 г. - Изключителна компетентност на Съюза - Определяне на референтния период - Надеждност на изходните данни - Обхват на съдебния контрол - Член 17 ДЕС - Управление на интересите на Съюза в международните органи - Принцип на относителна стабилност - Условия за прилагане - Принципи за забрана на обратното действие, правна сигурност, оправдани правни очаквания и недопускане на дискриминация)
      (2019/C 220/04)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Италианска република (представители: G. Palmieri, подпомаган от P. Gentili, avvocato dello Stato)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: F. Naert и E. Moro)

         Встъпили страни в подкрепа на ответника: Кралство Испания (представители: първоначално V. Ester Casas, впоследствие M. J. García-Valdecasas Dorrego), Европейска комисия (представители: F. Moro и A. Stobiecka-Kuik)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Италианската република да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, и тези на Съвета на Европейския съюз.

                  3)

                  Кралство Испания и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 424, 11.12.2017 г.


title: Дело C-614/17: Решение на Съда (осми състав) от 2 май 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunal Supremo — Испания) — Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego/Industrial Quesera Cuquerella SL, Juan Ramón Cuquerella Montagud (Преюдициално запитване — Земеделие — Регламент (ЕО) № 510/2006 — Член 13, параграф 1, буква б) — Закрила на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни — Сирене Manchego („queso manchego“) — Използване на знаци, които могат да пресъздадат района, с който е свързано защитеното наименование за произход (ЗНП) — Понятие „среден потребител, който е относително осведомен и в разумни граници наблюдателен“ — Европейски потребители или потребители в държавата членка, в която се произвежда и консумира преобладаващо стоката, обхваната от ЗНП)

text:
               1.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/4

      Решение на Съда (осми състав) от 2 май 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunal Supremo — Испания) — Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego/Industrial Quesera Cuquerella SL, Juan Ramón Cuquerella Montagud
      (Дело C-614/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Земеделие - Регламент (ЕО) № 510/2006 - Член 13, параграф 1, буква б) - Закрила на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни - Сирене Manchego („queso manchego“) - Използване на знаци, които могат да пресъздадат района, с който е свързано защитеното наименование за произход (ЗНП) - Понятие „среден потребител, който е относително осведомен и в разумни граници наблюдателен“ - Европейски потребители или потребители в държавата членка, в която се произвежда и консумира преобладаващо стоката, обхваната от ЗНП)
      (2019/C 220/05)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Supremo

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego

         Ответници: Industrial Quesera Cuquerella SL, Juan Ramón Cuquerella Montagud

         Диспозитив

                  1)

                  Член 13, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 510/2006 на Съвета от 20 март 2006 година относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни трябва да се тълкува в смисъл, че пресъздаването на регистрирано наименование може да се осъществи чрез използване на фигуративни знаци.

                  2)

                  Член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 510/2006 трябва да се тълкува в смисъл, че използването на фигуративни знаци, пресъздаващи географския район, с който е свързано наименованието за произход, посочено в член 2, параграф 1, буква а) от този регламент, може да представлява пресъздаване на този регион, включително когато посочените фигуративни знаци се използват от производител, установен в този район, но чиито продукти, сходни или сравними със защитените с това наименование за произход, не са обхванати от него.

                  3)

                  Понятието за среден потребител, който е относително осведомен и в разумни граници наблюдателен и съобразителен, чиито възприятия националната юрисдикция следва да вземе предвид, за да установи наличието на пресъздаване по смисъла на член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 510/2006, следва да се разбира като отнасящо се до европейските потребители, включително потребителите от държавата членка, в която е произведен продуктът, във връзка с който се пресъздава защитено наименование за произход, или с която географски е свързано това наименование и в която предимно се консумира продуктът.

         (1)  ОВ C 42, 5.2.2018г.


title: Дело C-694/17: Решение на Съда (трети състав) от 2 май 2019 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Люксембург) — Pillar Securitisation Sàrl/Hildur Arnadottir (Преюдициално запитване — Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела — Конвенция от Лугано II — Член 15 — Договор, сключен от потребител — Връзка с Директива 2008/48/ЕО — Договор за потребителски кредит — Членове 2 и 3 — Понятията „потребител“ и „сделки, за които се прилага Директивата“ — Максимален размер на кредита — Ирелевантност предвид член 15 от Конвенцията от Лугано II)

text:
               1.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/5

      Решение на Съда (трети състав) от 2 май 2019 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Люксембург) — Pillar Securitisation Sàrl/Hildur Arnadottir
      (Дело C-694/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела - Конвенция от Лугано II - Член 15 - Договор, сключен от потребител - Връзка с Директива 2008/48/ЕО - Договор за потребителски кредит - Членове 2 и 3 - Понятията „потребител“ и „сделки, за които се прилага Директивата“ - Максимален размер на кредита - Ирелевантност предвид член 15 от Конвенцията от Лугано II)
      (2019/C 220/06)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

         Страни в главното производство

         Ищец: Pillar Securitisation Sàrl

         Ответник: Hildur Arnadottir

         Диспозитив

      Член 15 от Конвенцията относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела, подписана на 30 октомври 2007 г., която е одобрена от името на Общността с Решение 2009/430/ЕО на Съвета от 27 ноември 2008 г., следва се тълкува в смисъл, че за да се определи дали даден договор за кредит е договор за кредит, сключен от „потребител“ по смисъла на същия член 15, не е необходимо да се проверява дали договорът попада в приложното поле на Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета, в смисъл дали общият размер на въпросния кредит не надвишава горната граница, определена в член 2, параграф 2, буква в) от същата директива, и че в това отношение е без значение дали националното право, което транспонира посочената директива, не предвижда по-висока горна граница.

         (1)  ОВ C 63, 19.2.2018 г.


title: Дело C-133/18: Решение на Съда (трети състав) от 2 май 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunal administratif de Montreuil — Франция) — Sea Chefs Cruise Services GmbH/Ministre de l'Action et des Comptes publics (Преюдициално запитване — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Възстановяване на ДДС — Директива 2008/9/ЕО — Член 20 — Молба за предоставяне на допълнителна информация, подадена от държавата членка по възстановяване — Информация, която трябва да бъде предоставена в едномесечен срок от получаване на молбата от нейния адресат — Правно естество на този срок и последици от неспазването му)

text:
               1.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/6

      Решение на Съда (трети състав) от 2 май 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunal administratif de Montreuil — Франция) — Sea Chefs Cruise Services GmbH/Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Дело C-133/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Възстановяване на ДДС - Директива 2008/9/ЕО - Член 20 - Молба за предоставяне на допълнителна информация, подадена от държавата членка по възстановяване - Информация, която трябва да бъде предоставена в едномесечен срок от получаване на молбата от нейния адресат - Правно естество на този срок и последици от неспазването му)
      (2019/C 220/08)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal administratif de Montreuil

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Sea Chefs Cruise Services GmbH

         Ответник: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Диспозитив

      Член 20, параграф 2 от Директива 2008/9/ЕО на Съвета от 12 февруари 2008 година за определяне на подробни правила за възстановяването на данъка върху добавената стойност, предвидено в Директива 2006/112/ЕО, на данъчнозадължени лица, неустановени в държавата членка по възстановяване, но установени в друга държава членка, трябва да се тълкува в смисъл, че едномесечният срок, предвиден в тази разпоредба за представяне на държавата членка по възстановяване на поисканата от нея допълнителна информация, не е преклузивен срок, който предполага, че при надхвърляне на този срок или при липса на отговор данъчнозадълженото лице губи възможността да отстрани нередовностите на заявлението си за възстановяване, като представи непосредствено пред националния съд допълнителна информация, с която може да се докаже наличието на неговото право на възстановяване на данъка върху добавената стойност.

         (1)  ОВ C 166, 14.5.2018 г.


title: Дело C-225/18: Решение на Съда (осми състав) от 2 май 2019 г. (преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny — Полша) — Grupa Lotos S.A./Minister Finansów (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Приспадане на данъка, платен за получена доставка — Шеста директива 77/388/ЕИО — Член 17, параграфи 2 и 6 — Директива 2006/112/ЕО — Членове 168 и 176 — Изключване на правото на приспадане — Получаване на услуги за нощуване и хранене — Клауза „standstill“ — Присъединяване към Европейския съюз)

text:
               1.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/8

      Решение на Съда (осми състав) от 2 май 2019 г. (преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny — Полша) — Grupa Lotos S.A./Minister Finansów
      (Дело C-225/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Приспадане на данъка, платен за получена доставка - Шеста директива 77/388/ЕИО - Член 17, параграфи 2 и 6 - Директива 2006/112/ЕО - Членове 168 и 176 - Изключване на правото на приспадане - Получаване на услуги за нощуване и хранене - Клауза „standstill“ - Присъединяване към Европейския съюз)
      (2019/C 220/10)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Grupa Lotos S.A.

         Ответник: Minister Finansów

         Диспозитив

      Член 168, буква а) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че:

                  —

                  не допуска национално законодателство като разглежданото в главното производство, което предвижда разширяване на обхвата на изключване на правото на приспадане на данъка върху добавената стойност (ДДС) след присъединяването на съответната държава членка към Европейския съюз и съгласно което данъчнозадължено лице, доставчик на туристически услуги, се лишава след влизането в сила на посоченото разширяване от правото на приспадане на ДДС, начислен при покупката на услуги за нощуване и хранене, които това данъчнозадължено лице префактурира на други данъчнозадължени лица в рамките на предоставянето на туристически услуги, и

                  —

                  допуска национално законодателство като разглежданото в главното производство, което предвижда изключване на правото на приспадане на ДДС, платен за закупуването на услуги за нощуване и хранене, въведено преди присъединяването на съответната държава членка към Съюза и запазено в сила след това присъединяване, съгласно член 176, втора алинея от Директива 2006/112, и съгласно което данъчнозадължено лице, което не предоставя туристически услуги, се лишава от правото на приспадане на ДДС, начисляван при закупуването на такива услуги за нощуване и хранене, които посоченото данъчнозадължено лице префактурира на други данъчнозадължени лица.

         (1)  ОВ C 231, 2.7.2018 г.


title: Дело C-250/18: Решение на Съда (осми състав) от 2 май 2019 г. — Европейска комисия/Република Хърватия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 2008/98/ЕО — Третиране на отпадъци — Член 5, параграф 1 — Несъответстващ на понятието „страничен продукт“ инертен материал от камък — Член 13 — Задължение на държавите членки да следят за опазването на човешкото здраве и околната среда — Член 15, параграф 1 — Задължение третирането на отпадъците да бъде възложено на техния притежател или на определени други лица)

text:
               1.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/9

      Решение на Съда (осми състав) от 2 май 2019 г. — Европейска комисия/Република Хърватия
      (Дело C-250/18) (1)

      (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 2008/98/ЕО - Третиране на отпадъци - Член 5, параграф 1 - Несъответстващ на понятието „страничен продукт“ инертен материал от камък - Член 13 - Задължение на държавите членки да следят за опазването на човешкото здраве и околната среда - Член 15, параграф 1 - Задължение третирането на отпадъците да бъде възложено на техния притежател или на определени други лица)
      (2019/C 220/11)
      Език на производството: хърватски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: M. Mataija, F. Thiran и E. Sanfrutos Cano)

         Ответник: Република Хърватия (представители: T. Galli и M. Vidović)

         Диспозитив

                  1)

                  Република Хърватия не е изпълнила задълженията си по член 5, параграф 1 от Директива 2008/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 година относно отпадъците и за отмяна на определени директиви, тъй като не е счела, че депонираният в Биляне Донье (Хърватия) инертен материал от камък е отпадък — а не страничен продукт — и че трябва да се третира като отпадък.
                  Република Хърватия не е изпълнила задълженията си по член 13 от Директива 2008/98, тъй като не е взела всички необходими мерки, за да гарантира, че управлението на депонираните в Биляне Донье отпадъци се извършва без да се застрашава човешкото здраве и без да се вреди на околната среда.
                  Република Хърватия не е изпълнила задълженията си по член 15, параграф 1 от Директива 2008/98, тъй като не е взела необходимите мерки, за да гарантира, че притежателят на депонираните в Биляне Донье отпадъци извършва самостоятелно третирането на отпадъците или поверява третирането на търговец, организация или предприятие, извършващи дейности по третиране на отпадъци, или третирането се организира от частна или обществена организация за събиране на отпадъци.

                  2)

                  Осъжда Република Хърватия да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 200, 11.6.2018 г.


title: Дело C-25/18: Решение на Съда (първи състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Окръжен съд Благоевград — България) — Браян Андрю Кер/Павло Постнов, Наталия Постнова (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела — Регламент (ЕС) № 1215/2012 — Член 7, точка 1, буква а) — Специална компетентност по дела, свързани с договор — Понятие „дела, свързани с договор“ — Решение на общото събрание на собствениците на сграда в режим на етажна собственост — Задължение на етажните собственици да заплащат годишните парични вноски в бюджета на етажната собственост, определени с това решение — Съдебен иск за изпълнение на посоченото задължение — Приложимо право към договорните задължения — Регламент (ЕО) № 593/2008 — Член 4, параграф 1, букви б) и в) — Понятия „договор за предоставяне на услуги“ и „договор за вещно право върху недвижима вещ“ — Решение на общото събрание на собствениците на сграда в режим на етажна собственост относно разходите за поддържане на нейните общи части)

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/11

      Решение на Съда (първи състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Окръжен съд Благоевград — България) — Браян Андрю Кер/Павло Постнов, Наталия Постнова
      (Дело C-25/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси - Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела - Регламент (ЕС) № 1215/2012 - Член 7, точка 1, буква а) - Специална компетентност по дела, свързани с договор - Понятие „дела, свързани с договор“ - Решение на общото събрание на собствениците на сграда в режим на етажна собственост - Задължение на етажните собственици да заплащат годишните парични вноски в бюджета на етажната собственост, определени с това решение - Съдебен иск за изпълнение на посоченото задължение - Приложимо право към договорните задължения - Регламент (ЕО) № 593/2008 - Член 4, параграф 1, букви б) и в) - Понятия „договор за предоставяне на услуги“ и „договор за вещно право върху недвижима вещ“ - Решение на общото събрание на собствениците на сграда в режим на етажна собственост относно разходите за поддържане на нейните общи части)
      (2019/C 230/12)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Окръжен съд Благоевград

         Страни в главното производство

         Ищец: Браян Андрю Кер

         Ответници: Павло Постнов и Наталия Постнова

         Диспозитив

                  1)

                  Член 7, точка 1, буква а) от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че спор за парично задължение, произтичащо от решение на лишеното от правосубектност и създадено по силата на закона поради особеното титулярство на определени права общо събрание на собствениците на сграда в режим на етажна собственост, което решение се взема с мнозинство от членовете на общото събрание, но обвързва всички негови членове, следва да се счита за спор, който попада в обхвата на понятието „дела, свързани с договор“ по смисъла на тази разпоредба.

                  2)

                  Член 4, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година относно приложимото право към договорни задължения (Рим I) трябва да се тълкува в смисъл, че спор като разглеждания в главното производство — за парично задължение, произтичащо от решение, взето от общото събрание на собствениците на сграда в режим на етажна собственост, относно разходите за поддържане на общите части на сградата — следва да се счита за спор, свързан с договор за предоставяне на услуги по смисъла на тази разпоредба.

         (1)  ОВ C 112, 26.3.2018 г.


title: Дело C-53/18: Решение на Съда (втори състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Италия) — Antonio Pasquale Mastromartino/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (Преюдициално запитване — Пазари на финансови инструменти — Директива 2004/39/ЕО — Членове 8, 23, 50 и 51 — Приложно поле — Финансов консултант, който има право да предлага услуги извън седалището — Агент, придобил качеството на обвиняем в наказателно производство — Национално законодателство, което предвижда възможността да се забрани временно извършването на дейността — Основни свободи — Изцяло вътрешно положение — Неприложимост)

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/12

      Решение на Съда (втори състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Италия) — Antonio Pasquale Mastromartino/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
      (Дело C-53/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Пазари на финансови инструменти - Директива 2004/39/ЕО - Членове 8, 23, 50 и 51 - Приложно поле - Финансов консултант, който има право да предлага услуги извън седалището - Агент, придобил качеството на обвиняем в наказателно производство - Национално законодателство, което предвижда възможността да се забрани временно извършването на дейността - Основни свободи - Изцяло вътрешно положение - Неприложимост)
      (2019/C 230/13)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Antonio Pasquale Mastromartino

         Ответник: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

         Диспозитив

      Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно пазарите на финансови инструменти, за изменение на Директиви 85/611/ЕИО и 93/6/ЕИО на Съвета и Директива 2000/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 93/22/ЕИО на Съвета, изменена с Директива 2010/78/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г., и по-специално членове 8, 23, 50 и 51 от нея, членове 49 и 56 ДФЕС, както и принципът на недопускане на дискриминация и принципът на пропорционалност, трябва да се тълкуват в смисъл, че в случай като разглеждания в главното производство временна забрана за извършване на дейност като финансов консултант, който има право да предлага услуги извън седалището, не попада в обхвата на тази директива, нито в обхвата на членове 49 и 56 ДФЕС, нито пък в обхвата на принципа на недопускане на дискриминация и на принципа на пропорционалност. В такъв случай членове 8, 23, 50 и 51 от тази директива, членове 49 и 56 ДФЕС, принципът на недопускане на дискриминация и принципът на пропорционалност допускат такава забрана.

         (1)  ОВ C 142, 23.4.2018 г.


title: Дело C-127/18: Решение на Съда (първи състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud — Чешка република) — A-PACK CZ s.r.o./Odvolací finanční ředitelství (Преюдициално запитване — Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Членове 90 и 273 — Пълно или частично неплащане от страна на длъжника на сумата, дължима на данъчнозадължено лице във връзка с облагаема доставка по ДДС — Данъчна основа — Намаляване — Принципи на данъчен неутралитет и на пропорционалност)

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/12

      Решение на Съда (първи състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud — Чешка република) — A-PACK CZ s.r.o./Odvolací finanční ředitelství
      (Дело C-127/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Членове 90 и 273 - Пълно или частично неплащане от страна на длъжника на сумата, дължима на данъчнозадължено лице във връзка с облагаема доставка по ДДС - Данъчна основа - Намаляване - Принципи на данъчен неутралитет и на пропорционалност)
      (2019/C 230/14)
      Език на производството: чешки

         Запитваща юрисдикция

      Nejvyšší správní soud

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: A-PACK CZ s.r.o.

         Ответник: Odvolací finanční ředitelství

         Диспозитив

      Член 90 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национално законодателство като разглежданото в главното производство, което предвижда, че данъчнозадълженото лице не може да коригира данъчната основа на данъка върху добавената стойност (ДДС) в случай на пълно или частично неплащане, от страна на негов длъжник, на дължима сума по облагаема с този данък доставка, ако длъжникът вече не е данъчнозадължено лице по ДДС.

         (1)  ОВ C 152, 30.4.2018 г.


title: Дело C-161/18: Решение на Съда (трети състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Испания) — Violeta Villar Láiz/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS) (Преюдициално запитване — Равно третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване — Директива 79/7/ЕИО — Член 4 — Забрана за дискриминация, основана на пола — Непряка дискриминация — Работа на непълно работно време — Изчисляване на пенсията за осигурителен стаж и възраст)

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/13

      Решение на Съда (трети състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Испания) — Violeta Villar Láiz/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
      (Дело C-161/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Равно третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване - Директива 79/7/ЕИО - Член 4 - Забрана за дискриминация, основана на пола - Непряка дискриминация - Работа на непълно работно време - Изчисляване на пенсията за осигурителен стаж и възраст)
      (2019/C 230/15)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Violeta Villar Láiz

         Ответници: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

         Диспозитив

      Член 4, параграф 1 от Директива 79/7/ЕИО на Съвета от 19 декември 1978 година относно постепенното прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка, като разглежданата по главното производство, съгласно която размерът на контрибутивната пенсия за осигурителен стаж и възраст на работник на непълно работно време се изчислява, като основният размер, определен въз основа на реално получените възнаграждения и реално внесените вноски, се умножи по процент, който зависи от продължителността на периода на осигуряване — период, към който се прилага коефициент за работа на непълно работно време, равен на съотношението между времето на реално положен труд на непълно работно време и времето на труд, положен от сходен работник на пълно работно време, и който период се увеличава с прилагането на коефициент от 1,5 — доколкото посочената правна уредба поставя в по-неблагоприятно положение особено работниците от женски пол спрямо работниците от мъжки пол.

         (1)  ОВ C 190, 4.6.2018 г.


title: Дело C-194/18: Решение на Съда (девети състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Vrhovno sodišče Republike Slovenije — Словения) — Jadran Dodič/Banka Koper, Alta Invest (Преюдициално запитване — Социална политика — Прехвърляне на предприятия — Директива 2001/23/ЕО — Член 1, параграф 1 — Приложно поле — Критерии за преценка на прехвърлянето — Прехвърляне на клиенти — Прехвърляне на всички финансови услуги от банка на инвестиционен посредник с изключение на персонала)

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/14

      Решение на Съда (девети състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Vrhovno sodišče Republike Slovenije — Словения) — Jadran Dodič/Banka Koper, Alta Invest
      (Дело C-194/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Социална политика - Прехвърляне на предприятия - Директива 2001/23/ЕО - Член 1, параграф 1 - Приложно поле - Критерии за преценка на прехвърлянето - Прехвърляне на клиенти - Прехвърляне на всички финансови услуги от банка на инвестиционен посредник с изключение на персонала)
      (2019/C 230/16)
      Език на производството: словенски

         Запитваща юрисдикция

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Jadran Dodič

         Ответници: Banka Koper, Alta Invest

         Диспозитив

      Член 1, параграф 1 от Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности трябва да се тълкува в смисъл, че поемането от второ предприятие на финансовите инструменти и другите активи на клиенти на дадено предприятие след прекратяване на дейността му, по силата на договор, чието сключване е задължително съгласно националното законодателство, въпреки че клиентите на първото предприятие са свободни да не поверят инвестиционното управление на финансовите си инструменти на второто предприятие, може да представлява прехвърляне на предприятие или на част от него, ако се установи, че е извършено прехвърляне на клиенти, във връзка с което преценка следва да се направи от запитващата юрисдикция. В това отношение броят на действително прехвърлените клиенти, макар и много висок, сам по себе си не е определящ, за да е налице квалификацията „прехвърляне“, и обстоятелството, че първото предприятие работи като обвързан агент в сътрудничество с второто, по принцип е без значение.

         (1)  ОВ C 190, 4.6.2018 г.


title: Дело C-230/18: Решение на Съда (шести състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Tirol — Австрия) — PI/Landespolizeidirektion Tirol (Преюдициално запитване — Член 49 ДФЕС — Член 15, параграф 2 и член 16 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Свобода на установяване и свободно предоставяне на услуги — Ограничаване — Решение за незабавно затваряне на търговски обект — Липса на мотиви — Императивни съображения от общ интерес — Предотвратяване на извършването на престъпления спрямо проституиращи лица — Закрила на общественото здраве — Пропорционалност на ограничението на свободата на установяване — Членове 47 и 48 от Хартата на основните права — Ефективност на съдебния контрол — Право на защита — Общ принцип на правото на добра администрация)

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/15

      Решение на Съда (шести състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Tirol — Австрия) — PI/Landespolizeidirektion Tirol
      (Дело C-230/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 49 ДФЕС - Член 15, параграф 2 и член 16 от Хартата на основните права на Европейския съюз - Свобода на установяване и свободно предоставяне на услуги - Ограничаване - Решение за незабавно затваряне на търговски обект - Липса на мотиви - Императивни съображения от общ интерес - Предотвратяване на извършването на престъпления спрямо проституиращи лица - Закрила на общественото здраве - Пропорционалност на ограничението на свободата на установяване - Членове 47 и 48 от Хартата на основните права - Ефективност на съдебния контрол - Право на защита - Общ принцип на правото на добра администрация)
      (2019/C 230/17)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesverwaltungsgericht Tirol

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: PI

         Ответник: Landespolizeidirektion Tirol

         Диспозитив

      Член 49 ДФЕС, член 15, параграф 2 и членове 16, 47 и 52 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и общият принцип на правото на добра администрация трябва да се тълкуват в смисъл, че при обстоятелства като разглежданите в спора по главното производство не допускат национална правна уредба, която предвижда, че административен орган може да реши да затвори с незабавно действие търговски обект, на основание че подозира, че в него се извършва проституция без изискваното съгласно посочената правна уредба разрешение, доколкото съгласно тази уредба, от една страна, не се изисква това решение да е мотивирано писмено от фактическа и правна страна и да бъде съобщено на неговия адресат, и, от друга страна, се изисква искането на посочения адресат за отмяна на същото решение да е от своя страна мотивирано.

         (1)  ОВ C 249, 16.7.2018 г.


title: Дело C-253/18: Решение на Съда (десети състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf — Германия) — Stadt Euskirchen/Rhenus Veniro GmbH & Co. KG (Преюдициално запитване — Транспорт — Обществени услуги за пътнически превоз с железопътен и автомобилен транспорт — Регламент (ЕО) № 1370/2007 — Член 5, параграфи 1 и 2 — Пряко възлагане — Договори за обществени услуги за пътнически превоз с автобусен и трамваен транспорт — Условия — Директива 2014/24/ЕС — Член 12 — Директива 2014/25/ЕС — Член 28)

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/16

      Решение на Съда (десети състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf — Германия) — Stadt Euskirchen/Rhenus Veniro GmbH & Co. KG
      (Дело C-253/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Транспорт - Обществени услуги за пътнически превоз с железопътен и автомобилен транспорт - Регламент (ЕО) № 1370/2007 - Член 5, параграфи 1 и 2 - Пряко възлагане - Договори за обществени услуги за пътнически превоз с автобусен и трамваен транспорт - Условия - Директива 2014/24/ЕС - Член 12 - Директива 2014/25/ЕС - Член 28)
      (2019/C 230/19)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Stadt Euskirchen

         Ответник: Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

         в присъствието на: SVE Stadtverkehr Euskirchen GmbH, RVK Regionalverkehr Köln GmbH

         Диспозитив

      Член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1370/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2007 година относно обществените услуги за пътнически превоз с железопътен и автомобилен транспорт и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 1191/69 и (ЕИО) № 1107/70 на Съвета следва да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба не се прилага по отношение на пряко възлагане на договори за обществени услуги за автобусен транспорт, които не са под формата на договори за концесии по смисъла на Директива № 2014/23/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 г. за възлагане на договори за концесия.

         (1)  ОВ C 249, 16.7.2018 г.


title: Дело C-486/18: Решение на Съда (първи състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation — Франция) — RE/Praxair MRC SAS (Преюдициално запитване — Социална политика — Директива 96/34/ЕО — Рамково споразумение за родителския отпуск — Клауза 2, точка 6 — Работник, който е на трудов договор за неопределено време и на пълно работно време — Уволнение — Обезщетение при уволнение и обезщетение при отпуск за преквалификация — Начини на изчисляване — Член 157 ДФЕС — Равно заплащане на жените и мъжете — Родителски отпуск при непълно работно време, който се ползва основно от жени — Непряка дискриминация — Обективно обосновани фактори, които не са свързани с каквато и да било дискриминация, основана на пола — Липса)

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/18

      Решение на Съда (първи състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation — Франция) — RE/Praxair MRC SAS
      (Дело C-486/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Социална политика - Директива 96/34/ЕО - Рамково споразумение за родителския отпуск - Клауза 2, точка 6 - Работник, който е на трудов договор за неопределено време и на пълно работно време - Уволнение - Обезщетение при уволнение и обезщетение при отпуск за преквалификация - Начини на изчисляване - Член 157 ДФЕС - Равно заплащане на жените и мъжете - Родителски отпуск при непълно работно време, който се ползва основно от жени - Непряка дискриминация - Обективно обосновани фактори, които не са свързани с каквато и да било дискриминация, основана на пола - Липса)
      (2019/C 230/21)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour de cassation

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: RE

         Ответник: Praxair MRC SAS

         Диспозитив

                  1)

                  Клауза 2, точка 6 от Рамковото споразумение за родителския отпуск, сключено на 14 декември 1995 г. и приложено към Директива 96/34/ЕО на Съвета от 3 юни 1996 година относно рамковото споразумение за родителския отпуск, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ЕКП), изменена с Директива 97/75/ЕО на Съвета от 15 септември 1997 г., трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска обезщетението при уволнение и обезщетението при отпуск за преквалификация — платими при уволнение на работник, който е на трудов договор за неопределено време и на пълно работно време и който към момента на уволнението ползва родителски отпуск при непълно работно време — да се определят, макар и само частично, въз основа на намаленото заплащане, получавано от работника към момента на уволнението.

                  2)

                  Член 157 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба като разглежданата в главното производство — която предвижда, че обезщетението при уволнение и обезщетението при отпуск за преквалификация, платими при уволнение на работник, който е на трудов договор за неопределено време и на пълно работно време и който към момента на уволнението ползва родителски отпуск при непълно работно време, се определят, макар и само частично, въз основа на намаленото заплащане, получавано от работника към момента на уволнението — ако значително повече жени, отколкото мъже избират да ползват родителски отпуск при непълно работно време и ако възникващата поради това разлика в третирането не може да бъде обяснена с обективно обосновани фактори, които не са свързани с каквато и да било дискриминация, основана на пола.

         (1)  ОВ C 352, 1.10.2018 г.


title: Дело C-780/18 P: Жалба, подадена на 10 декември 2018 г. от Cuervo y Sobrinos 1882, S.L. срещу решението на Общия съд (осми състав), постановено на 10 октомври 2018 г. по дело T-374/17, Cuervo y Sobrinos 1882/EUIPO — A. Salgado Nespereira

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/19

      Жалба, подадена на 10 декември 2018 г. от Cuervo y Sobrinos 1882, S.L. срещу решението на Общия съд (осми състав), постановено на 10 октомври 2018 г. по дело T-374/17, Cuervo y Sobrinos 1882/EUIPO — A. Salgado Nespereira
      (Дело C-780/18 P)
      (2019/C 230/22)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Cuervo y Sobrinos 1882, S.L. (представители: S. Ferrandis González и K. Gibas, abogados)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) и A. Salgado Nespereira, S.A.
      С определение от 22 май 2019 г. Съдът (осми състав) отхвърли жалбата като отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна и постанови, че Cuervo y Sobrinos 1882, S.L. понася направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-264/19: Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 29 март 2019 г. — Constantin Film Verleih GmbH/YouTube LLC, Google Inc.

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/19

      Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 29 март 2019 г. — Constantin Film Verleih GmbH/YouTube LLC, Google Inc.
      (Дело C-264/19)
      (2019/C 230/23)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesgerichtshof

         Страни в главното производство

         Ищец: Constantin Film Verleih GmbH

         Ответник: YouTube LLC, Google Inc.

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Обхващат ли посочените в член 8, параграф 2, буква а) от Директива 2004/48/ЕО (1) адреси на производителите, фабрикантите, разпространителите, доставчиците и други предишни държатели на стоките или услугите, както и предполагаемите търговци на едро и дребно, до които се отнася информацията по член 8, параграф 1 от Директива 2004/48/ЕО, в зависимост от случая, и:

                              a)

                              електронните адреси на ползвателите на услугите, и/или

                              б)

                              телефонните номера на ползвателите на услугите, и/или

                              в)

                              IP адресите, които са използвани от ползвателите на услугите за качването на данни, които нарушават правата, заедно с точното време на качването?

                  2.

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос:
                  Включва ли информацията, която следва да се предостави по член 8, параграф 2, буква а) от Директива 2004/48/ЕО, и IP адресите, които ползвателят, качил преди това данните, нарушаващи права, е ползвал последно за достъп до потребителския си профил в Google/YouTube, заедно с точното време на достъпа, независимо от това дали при този последен достъп са извършени нарушения на права?

         (1)  Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (ОВ L 157, 2004 г., стр. 45; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 56).


title: Дело C-266/19: Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 29 март 2019 г. — EIS GmbH/TO

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/20

      Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 29 март 2019 г. — EIS GmbH/TO
      (Дело C-266/19)
      (2019/C 230/24)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: EIS GmbH

         Ответник: TO

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  „Има“ ли телефонен номер по смисъла на указанието за попълване на стандартните указания за отказ съгласно част А от приложение I към Директива 2011/83/ЕС (1), когато търговецът посочва телефонния номер в рамките на изискуемата по закон служебна информация („Impressum“) или ясно и недвусмислено представя телефонния номер на началната страница на своя уебсайт?

                  2)

                  „Има“ ли телефонен номер по смисъла на указанието за попълване на стандартните указания за отказ съгласно част А от приложение I към Директива 2011/83/ЕС, когато търговецът използва телефонната линия за целите на стопанската си дейност, но не и за сключване на договори от разстояние, и поради това не я предоставя за прекратяването с обратно действие на договори от разстояние под формата на приемане на заявления за отказ?

         (1)  Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година относно правата на потребителите (ОВ L 304, 2011 г., стр. 64).


title: Дело C-279/19: Преюдициално запитване от Court of Appeal (Обединено кралство), постъпило на 3 април 2019 г. — Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/WR

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/21

      Преюдициално запитване от Court of Appeal (Обединено кралство), постъпило на 3 април 2019 г. — Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/WR
      (Дело C-279/19)
      (2019/C 230/25)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Court of Appeal (Обединено кралство)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Ответник: WR

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Отговорно ли е лицето (Л), което е във фактическо държане на акцизни стоки в момента, когато акцизът върху тези стоки става дължим в държава членка Б, за плащането на това акцизно задължение съгласно член 33, параграф 3 от Директива 2008/118/ЕО (1) при обстоятелства, когато това лице:

                              a)

                              няма правен или стопански интерес от акцизните стоки;

                              б)

                              е превозвало акцизните стоки срещу заплащане от името на други лица между държава членка А и държава членка Б; и

                              в)

                              е знаело, че стоките, които държи, са акцизни, но не е знаело и не е имало причина да подозира, че акцизът върху стоките е станал дължим в държава членка Б във или преди момента, когато е станал дължим?

                  2.

                  Ще бъде ли различен отговорът на въпрос 1, ако Л не е знаело, че стоките, които държи, са акцизни стоки?

         (1)  Директива 2008/118/ЕО на Съвета от 16 декември 2008 година относно общия режим на облагане с акциз и за отмяна на Директива 92/12/ЕИО (ОВ L 9, 2009 г., стр. 12).


title: Дело C-343/19: Преюдициално запитване от Landesgericht Klagenfurt (Австрия), постъпило на 30 април 2019 г. — Verein für Konsumenteninformation/Volkswagen AG

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/22

      Преюдициално запитване от Landesgericht Klagenfurt (Австрия), постъпило на 30 април 2019 г. — Verein für Konsumenteninformation/Volkswagen AG
      (Дело C-343/19)
      (2019/C 230/27)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesgericht Klagenfurt

         Страни в главното производство

         Ищец: Verein für Konsumenteninformation

         Ответник: Volkswagen AG

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 7, точка 2 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (1) да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като разглежданите в главното производство за „място, където е настъпило вредоносното събитие“, може да се приеме намиращото се в дадена държава членка място на настъпване на вредата, когато тази вреда се състои изключително от финансова загуба, която е пряка последица от действия на непозволено увреждане, извършени в друга държава членка?

         (1)  ОВ L 351, 2012 г., стр. 1.


title: Дело C-354/19: Преюдициално запитване от Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Швеция), постъпило на 3 май 2019 г. — Novartis AG/Patent-och registreringsverket

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/23

      Преюдициално запитване от Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Швеция), постъпило на 3 май 2019 г. — Novartis AG/Patent-och registreringsverket
      (Дело C-354/19)
      (2019/C 230/28)
      Език на производството: шведски

         Запитваща юрисдикция

      Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Novartis AG

         Ответник: Patent-och registreringsverket

         Преюдициален въпрос

      Допуска ли член 3, буква в) от Регламент № 469/2009 (1) във връзка с член 3, параграф 2 от Регламент № 1610/96, с оглед на основната цел на сертификата за допълнителна закрила на лекарствените продукти, а именно стимулирането на фармацевтичните изследвания в Европейския съюз, на заявител, на който вече е бил издаден сертификат за допълнителна закрила за продукт, защитен като такъв с основен патент, който е в сила, да бъде издаден сертификат за допълнителна закрила за нова употреба на продукта в случай като разглеждания в главното производство, при който новата употреба представлява ново терапевтично показание, специално защитено с нов основен патент?

         (1)  Регламент (ЕО) № 469/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 година относно сертификата за допълнителна закрила на лекарствените продукти (ОВ L 152, 2009 г., стр. 1).


title: Дело C-390/19 P: Жалба, подадена на 17 май 2019 г. от Италианска република срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 12 март 2019 г. по дело T-135/15, Италия/Комисия

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/24

      Жалба, подадена на 17 май 2019 г. от Италианска република срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 12 март 2019 г. по дело T-135/15, Италия/Комисия
      (Дело C-390/19 P)
      (2019/C 230/29)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Италианска република (представители: G. Palmieri, C. Colelli, avvocato dello Stato)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Френска република, Унгария

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  Да се отмени, в частта предмет на настоящата жалба, решение на Общия съд на Европейския съюз от 12 март 2019 г. по дело T-135/15, Италианска република срещу Европейска комисия, съобщено на 13 март 2019 г., с което се отхвърля жалбата, подадена на основание член 263 от Договора за функционирането на Европейския съюз от Италианската република срещу Решение за изпълнение (ЕС) 2015/103 на Комисията от 16 януари 2015 г. за изключване от финансиране от Европейския съюзна някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) [нотифицирано под номер C(2015) 53] (1),

                  —

                  да се осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

                  1)

                  НАРУШЕНИЕ НА РЕГЛАМЕНТ № 320/2006 И № 968/2006. НЕИЗПЪЛНЕНИЕ НА РЕШЕНИЕТО НА СЪДА ОТ 14 НОЕМВРИ 2013 Г., СЪЕДИНЕНИ ДЕЛА C-187/12 — C-189/12, SFIR И ДР.
                  С първото основание решението се обжалва в частта, в която неправилно е посочила моментът, в който е трябвало да се провери дали запазените силози в захарните предприятия, за които е била предназначена помощта са притежавали качеството „производствени съоръжения“ и дали следователно запазването им е било законосъобразно, в хипотезата на подаване на искане за помощи, насочени към пълното унищожаване на съоръженията.

                  2)

                  ВТОРО ОСНОВАНИЕ ЗА ОБЖАЛВАНЕ: НАРУШЕНИЕ НА НАСАКИТЕ НА КОМИСИЯТА, ОПРЕДЕЛЕНИ В ДОКУМЕНТ № VI/5330/97
                  С второто основание решението се оспорва, тъй като общият съд, макар да е приел, че в разглеждания случай са налице и двете условия, предвидени в приложение 2 от насоките с оглед на наличието на един от „Граничните случаи“, на които законодателят на Съюза придава релевантност, за да изключи или намали финансовата корекция, е счел за законосъобразно решението на Комисията да не приложи хипотезата „граничен случай“.

         (1)  ОВ L 16, 2015 г., стр. 33.


title: Дело T-604/15: Решение на Общия съд от 22 май 2019 г. — ITS Europe/Комисия („Седма рамкова програма за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности — Препоръка 2003/361/ЕО — Решение на групата по утвърждаването при Комисията във връзка с квалифицирането като микро-, малки и средни предприятия — Искане за преразглеждане на основание на точки 1.2.6 и 1.2.7 от приложението към Решение 2012/838/ЕС, Евратом — Липса на административна жалба по смисъла на член 22 от Регламент (ЕО) № 58/2003 — Право на защита — Принцип на добра администрация — Правна сигурност — Оправдани правни очаквания — Сила на пресъдено нещо — Критерии относно определението за микро-, малки и средни предприятия в политиките на Съюза — Понятие за предприятие — Понятие за икономическа дейност — Критерий за независимост — Задължение за мотивиране“)

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/25

      Решение на Общия съд от 22 май 2019 г. — ITS Europe/Комисия
      (Дело T-604/15) (1)

      („Седма рамкова програма за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности - Препоръка 2003/361/ЕО - Решение на групата по утвърждаването при Комисията във връзка с квалифицирането като микро-, малки и средни предприятия - Искане за преразглеждане на основание на точки 1.2.6 и 1.2.7 от приложението към Решение 2012/838/ЕС, Евратом - Липса на административна жалба по смисъла на член 22 от Регламент (ЕО) № 58/2003 - Право на защита - Принцип на добра администрация - Правна сигурност - Оправдани правни очаквания - Сила на пресъдено нещо - Критерии относно определението за микро-, малки и средни предприятия в политиките на Съюза - Понятие за предприятие - Понятие за икономическа дейност - Критерий за независимост - Задължение за мотивиране“)
      (2019/C 230/30)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) (Брюксел, Белгия) (представители: M. Wellinger и K. T’Syen, avocats)

         Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално R. Lyal и M. Clausen, впоследствие R. Lyal и A. Kyratsou)

         Предмет

      Искане на основание на член 263 ДФЕС за отмяна на Решение от 18 август 2015 г. на групата по утвърждаване, предвидена в точка 1.2.7 от приложението към Решение 2012/838/ЕС, Евратом на Комисията от 18 декември 2012 година относно приемането на правила за осигуряване на последователно удостоверяване на съществуването и правния статут, както и на оперативния и финансовия капацитет на участниците в непреки дейности, подпомагани чрез безвъзмездно финансиране по Седма рамкова програма на Европейската общност за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности и по Седма рамкова програма на Европейската общност за атомна енергия за ядрени изследователски дейности и обучение (ОВ L 359, 2012 г., стр. 45), доколкото в това решение е направен изводът, че жалбоподателят не може да бъде квалифициран като микро-, малко или средно предприятие по смисъла на Препоръка 2003/361/ЕО на Комисията от 6 май 2003 година относно определението за микро-, малки или средни предприятия (ОВ L 124, 2003 г., стр. 36)

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) да понесе половината от направените от него разноски.

                  3)

                     Европейската комисия понася, наред с направените от нея съдебни разноски, половината от съдебните разноски, направени от Ertico — ITS Europe.

         (1)  ОВ C 414, 14.12.2015 г.


title: Дело T-197/16: Решение на Общия съд от 22 май 2019 г. — Andrea Incontri/EUIPO — Higicol (ANDREA INCONTRI) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „ANDREA INCONTRI“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „ANDREIA“ — Относително основание за отказ — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Отличителен характер на собствено име и фамилно име — Правомощие за изменение)

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/26

      Решение на Общия съд от 22 май 2019 г. — Andrea Incontri/EUIPO — Higicol (ANDREA INCONTRI)
      (Дело T-197/16) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „ANDREA INCONTRI“ - По-ранна словна марка на Европейския съюз „ANDREIA“ - Относително основание за отказ - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001) - Отличителен характер на собствено име и фамилно име - Правомощие за изменение)
      (2019/C 230/31)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Andrea Incontri Srl (Милано, Италия) (представители: A. Perani и J. Graffer, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: D. Gája)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Higicol, SA (Baguim do monte, Португалия) (представители: Á. Pinho и J. M. Pimenta, адвокати)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 25 февруари 2016 г. (преписка R 146/2015-4) относно производство по възражение със страни Higicol и Andrea Incontri

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 25 февруари 2016 г. (преписка R 146/2015-4).

                  2)

                     EUIPO понася, наред с направените от нея съдебни разноски, половината от тези на Andrea Incontri Srl, включително необходимите разходи, които последното е направило по производството пред апелативния състав на EUIPO.

                  3)

                     Higicol, SA понася, наред с направените от него съдебни разноски, половината от тези на Andrea Incontri, включително необходимите разходи, които последното е направило по производството пред апелативния състав на EUIPO.

         (1)  ОВ C 243, 4.7.2016 г.


title: Дело C-744/18 P: Жалба, подадена на 29 ноември 2018 г. от Volkswagen AG срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 19 септември 2018 г. по дело T-623/16, Volkswagen AG/EUIPO

text:
               15.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 238/3

      Жалба, подадена на 29 ноември 2018 г. от Volkswagen AG срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 19 септември 2018 г. по дело T-623/16, Volkswagen AG/EUIPO
      (Дело C-744/18 P)
      (2019/C 238/03)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Volkswagen AG (представители: F. Thiering и L. Steidle, Rechtsanwälte)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      С определение от 21 май 2019 г. Съдът на Европейския съюз (седми състав) отхвърля жалбата като отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна и постановява жалбоподателят да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-653/17 P: Решение на Съда (пети състав) от 15 май 2019 г. — VM Vermögens-Management GmbH/EUIPO DAT, Vermögensmanagement GmbH (Обжалване — Марка на Европейския съюз — Регламент (ЕО) № 207/2009 — Регламент (ЕС) 2015/2424 — Производство за обявяване на недействителност — Словна марка „Vermögensmanufaktur“ — Обявяване на недействителност — Право на справедлив съдебен процес — Служебна проверка на фактите — Обратна сила — Компетентност на Общия съд — Мотивиране на решенията)

text:
               29.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 255/5

      Решение на Съда (пети състав) от 15 май 2019 г. — VM Vermögens-Management GmbH/EUIPO DAT, Vermögensmanagement GmbH
      (Дело C-653/17 P) (1)

      (Обжалване - Марка на Европейския съюз - Регламент (ЕО) № 207/2009 - Регламент (ЕС) 2015/2424 - Производство за обявяване на недействителност - Словна марка „Vermögensmanufaktur“ - Обявяване на недействителност - Право на справедлив съдебен процес - Служебна проверка на фактите - Обратна сила - Компетентност на Общия съд - Мотивиране на решенията)
      (2019/C 255/06)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: VM Vermögens-Management GmbH (представители: T. Dolde и P. Homann, Rechtsanwälte)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (представител: S. Hanne), DAT Vermögensmanagement GmbH

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда VM Vermögens-Management GmbH да понесе наред с направените от него съдебни разноски и тези на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO).

         (1)  ОВ C 94, 12.3.2018 г.


title: Дело C-204/18 P: Решение на Съда (девети състав) от 16 май 2019 г. — Asociación de la pesca y acuicultura del entorno de Doñana y del Bajo Guadalquívir (Pebagua)/Европейска комисия (Обжалване — Околна среда — Предотвратяване и управление на въвеждането и разпространението на инвазивни чужди видове — Регламент (ЕС) № 1143/2014 — Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1141 — Приемане на списък на инвазивните чужди видове, които засягат Съюза — Включване на вида „Procambarus clarkii“)

text:
               29.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 255/12

      Решение на Съда (девети състав) от 16 май 2019 г. — Asociación de la pesca y acuicultura del entorno de Doñana y del Bajo Guadalquívir (Pebagua)/Европейска комисия
      (Дело C-204/18 P) (1)

      (Обжалване - Околна среда - Предотвратяване и управление на въвеждането и разпространението на инвазивни чужди видове - Регламент (ЕС) № 1143/2014 - Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1141 - Приемане на списък на инвазивните чужди видове, които засягат Съюза - Включване на вида „Procambarus clarkii“)
      (2019/C 255/15)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Asociación de la pesca y acuicultura del entorno de Doñana y del Bajo Guadalquívir (Pebagua) (представител: A. Uceda Sosa, abogado)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: P. Němečková и C. Hermes)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Asociación de la pesca y acuicultura del entorno de Doñana y del Bajo Guadalquivir (Pebagua) да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 268, 30.7.2018 г.


title: Дело T-376/19: Жалба, подадена на 24 юни 2019 г. — El Corte Inglés/EUIPO — Big Bang (LTC latiendaencasa.es BIG BANG DAY)

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/72

      Жалба, подадена на 24 юни 2019 г. — El Corte Inglés/EUIPO — Big Bang (LTC latiendaencasa.es BIG BANG DAY)
      (Дело T-376/19)
      (2019/C 263/77)
      Език на жалбата: испански

         Страни

         Жалбоподател: El Corte Inglés, SA (Мадрид, Испания) (представител: J.L. Rivas Zurdo, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Big Bang, trgovina in storitve, d.o.o. (Любляна, Словения)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „LTC latiendaencasa.es BIG BANG DAY“ — заявка за регистрация № 15 879 323

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 5 април 2019 г. по преписка R 1684/2018-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да уважи настоящата жалба за отмяна и съответно да установи, че е налице основанието за отмяна на обжалваното решение, с което се отхвърля жалбата му срещу решението на отдела по спорове (възражение B 2 840 414) за отказ да се регистрира марка на Европейския съюз № 15 879 323 само за стоките и услугите от класовете, за които се отнася възражението (7, 9, 11, 16, 35 и 42), с изключение на следните стоки от клас 7, за които също се допуска регистрацията: „съединителни елементи и трансмисионни предавки (с изключение на такива за сухопътни превозни средства), селскостопански инструменти, с изключение на ръчно задвижвани, инкубатори за яйца, автомати за продажба“, и

                  —

                  да осъди противната страна/противните страни при оспорване на жалбата.

         Изложено основание

      Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело C-391/18: Определение на председателя на девети състав на Съда от 8 април 2019 г. — Европейска комисия/Република Хърватия

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/33

      Определение на председателя на девети състав на Съда от 8 април 2019 г. — Европейска комисия/Република Хърватия
      (Дело C-391/18) (1)

      (2019/C 280/46)
      Език на производството: хърватски
      Председателят на девети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 268, 30.7.2018 г.


title: Дело C-294/19: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Constanța (Румъния), постъпило на 10 април 2019 г. — Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea/SC Piscicola Tulcea SA

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/13

      Преюдициално запитване от Curtea de Apel Constanța (Румъния), постъпило на 10 април 2019 г. — Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea/SC Piscicola Tulcea SA
      (Дело C-294/19)
      (2019/C 288/16)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Constanța

         Страни в главното производство

         Въззивник–ответник в първоинстанционното производство: Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea

         Въззиваем-жалбоподател в първоинстанционното производство: SC Piscicola Tulcea SA

         Преюдициален въпрос

      Следва ли разпоредбите на член 2 [и] член 34, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета от 19 януари 2009 година за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани, за изменение на регламенти (ЕО) № 1290/2005, (ЕО) № 247/2006, (ЕО) № 378/2007 и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1782/2003 (1), както и разпоредбите на член 2 от Регламент (ЕО) № 1120/2009 на Комисията от 29 октомври 2009 година за определяне на подробни правила за прилагането на схемата за единно плащане, предвидена в дял III от Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители (2), да се тълкуват в смисъл, че не допускат национално законодателство, което при обстоятелства като тези на главното производство, изключва правата на плащане на селскостопанските производители с мотива, че използваните като обработваема земя съоръжения за аквакултури не представляват „земеделска площ“ по смисъла на член 2 от Регламент № 1120/2009, тъй като не се считат за площи, отговарящи на условията за подпомагане съгласно член 34, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 73/2009?

         (1)  ОВ L 30, 2009 г., стр. 16.

         (2)  ОВ L 316, 2009 г., стр. 1.


title: Дело T-466/16: Решение на Общия съд от 26 юни 2019 г. — NRW. Bank/ЕСП (Жалба за отмяна — Икономически и паричен съюз — Банков съюз — Единен механизъм за преструктуриране на кредитни институции и на някои инвестиционни посредници (ЕМП) — Единен фонд за преструктуриране (ЕФП) — Определяне на предварителната вноска за 2016 г. — Срок за обжалване — Просрочие — Член 76 от Процедурния правилник на Общия съд — Недопустимост)

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/44

      Решение на Общия съд от 26 юни 2019 г. — NRW. Bank/ЕСП
      (Дело T-466/16) (1)

      (Жалба за отмяна - Икономически и паричен съюз - Банков съюз - Единен механизъм за преструктуриране на кредитни институции и на някои инвестиционни посредници (ЕМП) - Единен фонд за преструктуриране (ЕФП) - Определяне на предварителната вноска за 2016 г. - Срок за обжалване - Просрочие - Член 76 от Процедурния правилник на Общия съд - Недопустимост)
      (2019/C 288/56)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: NRW. Bank (Дюселдорф, Германия) (представители: първоначално A. Behrens, J. Kraayvanger и J. Seitz, впоследствие J. Seitz и D. Flore, avocats)

         Ответник: Единен съвет за преструктуриране (представители: B. Meyring, S. Schelo, T. Klupsch и S. Ianc, avocats)

         Встъпили страни в подкрепа на ответника: Съвет на Европейския съюз (представители: K. Michoel и J. Bauerschmidt), Европейска комисия (представители: A. Steiblytė и K.-Ph. Wojcik)

         Предмет

      Жалба на основание член 263 ДФЕС, с която се иска отмяна, от една страна, на решението на ЕСП, прието на неговата изпълнителна сесия на 15 април 2016 г., относно предварителните вноски за 2016 г. в Единния фонд за преструктуриране (SRB/ES/SRF/2016/06), и от друга страна, на решението на Единния съвет за преструктуриране, прието на неговата изпълнителна сесия на 20 май 2016 г. относно адаптирането на предварителните вноски за Единния фонд за преструктуриране за 2016 г., с което се допълва решението на ЕСП, прието на изпълнителна сесия на 15 април 2016 година относно предварителните вноски в Единния фонд за преструктуриране за 2016 година (SRB/ES/SRF/2016/13), в частта, която се отнася до жалбоподателя

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата като недопустима.

                  2)

                     Осъжда NRW. Bank да понесе собствените си разноски, както и тези на Единния съвет за преструктуриране (ЕСП).

                  3)

                     Съветът на Европейския съюз и Европейската комисия понасят собствените си разноски.

         (1)  ОВ C 371, 10.10.2016 г.


title: Дело C-377/17: Решение на Съда (четвърти състав) от 4 юли 2019 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Услуги на вътрешния пазар — Директива 2006/123/ЕО — Член 15 — Член 49 ДФЕС — Свобода на установяване — Възнаграждения за проектантски услуги на архитекти и инженери — Минимални и максимални тарифи)

text:
               9.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 305/2

      Решение на Съда (четвърти състав) от 4 юли 2019 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия
      (Дело C-377/17) (1)

      (Неизпълнение на задължения от държава членка - Услуги на вътрешния пазар - Директива 2006/123/ЕО - Член 15 - Член 49 ДФЕС - Свобода на установяване - Възнаграждения за проектантски услуги на архитекти и инженери - Минимални и максимални тарифи)
      (2019/C 305/02)
      Език на производството: немски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: W. Mölls, L. Malferrari и H. Tserepa-Lacombe)

         Ответник: Федерална република Германия (представители: T. Henze и D. Klebs)

         Встъпила страна в подкрепа на ответника: Унгария (представители: Z. Fehér, G. Koós и M. Tátrai)

         Диспозитив

                  1)

                  Запазвайки задължителни тарифи за проектантските услуги на архитекти и инженери, Федерална република Германия не е изпълнила задълженията си по член 15, параграф 1, параграф 2, буква ж) и параграф 3 от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар.

                  2)

                  Осъжда Федерална република Германия да понесе собствените си съдебни разноски и да заплати съдебните разноски на Европейската комисия.

                  3)

                  Унгария понася собствените си съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 269, 14.8.2017 г.


title: Дело C-622/17: Решение на Съда (втори състав) от 4 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Vilniaus apygardos administracinis teismas — Литва) — Baltic Media Alliance Ltd./Lietuvos radijo ir televizijos komisija (Преюдициално запитване — Свободно предоставяне на услуги — Директива 2010/13/ЕС — Аудиовизуални медийни услуги — Телевизионно излъчване — Член 3, параграфи 1 и 2 — Свобода на приемането и препредаването — Подбуждане към ненавист, основана на националност — Мерки, вземани от приемащата държава членка — Временно задължение за доставчиците на медийни услуги и другите лица, които доставят услуги за излъчване в интернет на телевизионни канали или програми, да не излъчват или да не препредават определен телевизионен канал на територията на тази държава членка, освен като част от платени пакети)

text:
               9.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 305/5

      Решение на Съда (втори състав) от 4 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Vilniaus apygardos administracinis teismas — Литва) — Baltic Media Alliance Ltd./Lietuvos radijo ir televizijos komisija
      (Дело C-622/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Свободно предоставяне на услуги - Директива 2010/13/ЕС - Аудиовизуални медийни услуги - Телевизионно излъчване - Член 3, параграфи 1 и 2 - Свобода на приемането и препредаването - Подбуждане към ненавист, основана на националност - Мерки, вземани от приемащата държава членка - Временно задължение за доставчиците на медийни услуги и другите лица, които доставят услуги за излъчване в интернет на телевизионни канали или програми, да не излъчват или да не препредават определен телевизионен канал на територията на тази държава членка, освен като част от платени пакети)
      (2019/C 305/05)
      Език на производството: литовски

         Запитваща юрисдикция

      Vilniaus apygardos administracinis teismas

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Baltic Media Alliance Ltd.

         Ответник: Lietuvos radijo ir televizijos komisija

         Диспозитив

      Член 3, параграфи 1 и 2 от Директива 2010/13/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 10 март 2010 година за координирането на някои разпоредби, установени в закони, подзаконови и административни актове на държавите членки, отнасящи се до предоставянето на аудиовизуални медийни услуги (Директива за аудиовизуалните медийни услуги), трябва да се тълкува в смисъл, че под действието на тази разпоредба не попада приета от държава членка мярка от обществен ред, която се изразява в задължаване на доставчиците на медийни услуги, чиито програми са насочени към територията на тази държава членка, и на другите лица, които доставят на потребителите в тази държава членка услуги за излъчване в интернет на телевизионни канали или програми, в продължение на 12 месеца да не излъчват или да не препредават определен телевизионен канал от друга държава членка на територията на първата държава членка, освен като част от платени пакети, без обаче да създава пречки за препредаването в тесен смисъл на телевизионните програми на този канал на територията на въпросната първа държава членка.

         (1)  ОВ C 52, 12.2.2018 г.


title: Дело C-624/17: Решение на Съда (втори състав) от 4 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Gerechtshof Den Haag — Нидерландия) — Наказателно производство срещу Tronex BV (Преюдициално запитване — Околна среда — Отпадъци — Превози — Регламент (ЕО) № 1013/2006 — Член 2, точка 1 — Директива 2008/98/ЕО — Член 3, точка 1 — Понятията „превоз на отпадъци“ и „отпадъци“ — Партида от стоки, предназначени първоначално за продажба на дребно, които са върнати от потребители или вече не се поддържат в асортимента на продавача)

text:
               9.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 305/5

      Решение на Съда (втори състав) от 4 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Gerechtshof Den Haag — Нидерландия) — Наказателно производство срещу Tronex BV
      (Дело C-624/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Околна среда - Отпадъци - Превози - Регламент (ЕО) № 1013/2006 - Член 2, точка 1 - Директива 2008/98/ЕО - Член 3, точка 1 - Понятията „превоз на отпадъци“ и „отпадъци“ - Партида от стоки, предназначени първоначално за продажба на дребно, които са върнати от потребители или вече не се поддържат в асортимента на продавача)
      (2019/C 305/06)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Gerechtshof Den Haag

         Страна в главното производство

      Tronex BV

         Диспозитив

      Превозът към трета държава на партида електрически и електронни уреди като разглежданите в главното производство, които първоначално са били предназначени за продажба на дребно, но са били върнати от потребителя или по различни причини са върнати от търговеца на неговия доставчик, трябва да се счита за превоз на отпадъци по смисъла на член 1, параграф 1 във връзка с член 2, точка 1 от Регламент (ЕО) № 1013/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 година относно превози на отпадъци и член 3, точка 1 от Директива 2008/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 година относно отпадъците и за отмяна на определени директиви, ако партидата съдържа уреди, чието изправно състояние не е предварително установено или които не са подходящо защитени срещу щети при превоза. Напротив, стоки, които вече не се поддържат в асортимента на продавача и са в неотворена оригинална опаковка, при липса на доказателства в обратен смисъл не следва да се разглеждат като отпадъци.

         (1)  ОВ C 32, 29.1.2018 г.