title: Дело T-52/20: Жалба, подадена на 30 януари 2020 г. — CX/Комисия

text:
               23.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/39

      Жалба, подадена на 30 януари 2020 г. — CX/Комисия
      (Дело T-52/20)
      (2020/C 95/49)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: CX (представител: É. Boigelot, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да обяви жалбата му за допустима и основателна,

            и вследствие на това,

                  —

                  да отмени решение от 21 март 2019 г. с референтен номер Ares(2019)1889562, като възстанови жалбоподателя на степен AD 8/5,

                  —

                  да отмени решение от 21 октомври 2019 г. с референтен номер Ares(2019)6485832, което е съобщено на жалбоподателя същия ден и с което органът по назначаването (ОН) е отхвърлил жалбата му по административен ред, подадена срещу обжалваното решение на 21 юни 2019 г. с референтен номер R/348/19,

                  —

                  да признае вредите, произтичащи от пропуснатата възможност за повишаване и от лишаването от право на запазване на длъжността; на това основание да осъди Комисията да заплати обезщетение, оценено временно на 300 000 (триста хиляди) евро с възможност за увеличаване или намаляване на размера в хода на производството,

                  —

                  да осъди ответника да заплати изцяло съдебните разноски в съответствие с Процедурния правилник на Общия съд на Европейския съюз.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на задължението за изпълнение на решенията на Общия съд в съответствие с член 266 ДФЕС и нарушение на принципите на правните очаквания, на оправданите правни очаквания и на добросъвестност. Жалбоподателят подчертава, че както признава самата Комисия, тя не е възобновила професионалната му кариера, въпреки че е била длъжна да го направи в изпълнение на решение от 13 декември 2018 г., CX/Комисия (T-743/16 RENV, непубликувано, EU:T:2018:937). Той добавя, че Комисията изобщо не е преразгледала положението му, нито е извършила сравнително съпоставяне със заслугите на другите подлежащи на повишаване длъжностни лица. Накрая, жалбоподателят счита, че посоченото по-горе решение на Общия съд, с което се отменя решението за освобождаване от длъжност, представлява очакване, което може да се породи за него и което е оправдано по отношение на факта, че ОН ще възобнови професионалната му кариера добросъвестно, лоялно и честно при спазване на приложимите разпоредби и принципи.

                  2.

                  Второ основание: неизпълнение на задължението за мотивиране и липса на мотиви. В това отношение жалбоподателят поддържа, че обжалваната записка изобщо не съдържа мотиви относно решението да бъде класиран в степен AD 8, стъпка 5. Според него става въпрос за „акт с неблагоприятни последици“, тъй като с тази записка се прилага и следователно се съобщава решение на Комисията с неблагоприятни последици, макар то да е било мълчаливо и да не е било съобщено преди това на жалбоподателя.

                  3.

                  Трето основание: фактическа грешка, явна грешка в преценката, нарушение на Общите разпоредби за прилагане на член 45 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът“) и процедурни нарушения. Жалбоподателят счита, че в Правилника изобщо не е предвидено, че решението за дисциплинарно понижаване от степен има предимство служебно пред това, което следва повишаването, когато адресатът на двете решения е същото длъжностно лице и че по естеството си повишаването е правен акт, който не допуска отлагателно или прекратително условие, нито ограничаване във времето. Следователно към момента на възобновяване на професионалната кариера на жалбоподателя Комисията трябвало да приеме, че той е бил класиран в степен AD 10 от 1 януари 2010 г. Освен това жалбоподателят твърди, че след отмяната от Общия съд на решението за освобождаване от длъжност и с оглед на възстановяването му на работа и възобновяването на професионалната му кариера, Комисията била длъжна и да възобнови процедурата по повишаване от етапа, на който е била спряна в съответствие и Общите разпоредби за прилагане на член 45 от Правилника. Накрая, според жалбоподателя за лоялното, сериозно и добросъвестно възобновяване на професионалната кариера, Комисията била длъжна съобразно с принципа на добра администрация, да анализира подробно всички данни, позволяващи да се стигне до мотивирано решение относно степента, на която жалбоподателят е трябвало да бъде възстановен. Тя обаче не само не е направила това, но и дори не е изслушала жалбоподателя, преди да приеме решението си.

                  4.

                  Четвърто основание: нарушение на принципите на равни възможности и равно третиране на длъжностните лица, и на принципа на кариерно развитие. Жалбоподателят поддържа, че принципът на кариерно развитие, който е специална форма на приложимия за длъжностните лица принцип на равно третиране, е бил нарушен, тъй като в периода от 1 януари 2010 г. до 1 май 2019 г., администрацията не се е съобразила с принципа на кариерно развитие, нито с член 5, параграф 5 от Правилника във връзка с разпоредбите на приложение I, Б от Правилника и разпоредбите на Правилника в областта на повишаването на длъжностните лица, съобразно с които жалбоподателят е могъл да бъде повишен в степен AD 11 на 1 януари 2014 г., след което — в степен AD 12 на 1 януари 2018 г. Освен това същите съображения водят до извод за незачитане на равните възможности и равното третиране на длъжностните лица, тъй като жалбоподателят не е бил третиран по същия начин, по който са третирани други длъжностни лица.


title: Дело T-58/20: Жалба, подадена на 3 февруари 2020 г. — NetCologne/Комисия

text:
               23.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/41

      Жалба, подадена на 3 февруари 2020 г. — NetCologne/Комисия
      (Дело T-58/20)
      (2020/C 95/50)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH (Кьолн, Германия) (представители: M. Geppert, P. Schmitz и J. Schulze zur Wiesche, Rechtsanwälte)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение C(2019) 5187 окончателен от 18 юли 2019 година за обявяване на концентрация по преписка M.8864 — Vodafone/Certain Liberty Global Assets за съвместима с вътрешния пазар и с функционирането на Споразумението за ЕИП,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква следните основания в подкрепа жалбата.

                  1.

                  Първо основание: Комисията допуснала явна грешка в преценката, нарушила задължението за мотивиране и задължението за полагане на дължимата грижа, тъй като приела, че не е налице значително възпрепятстване на ефективната конкуренция на „пазара за доставка на дребно на телевизионен сигнал до колективни ползватели — широк кръг крайни потребители“, що се отнася до:

                              —

                              приетото от нея, че участниците в концентрацията не са преки конкуренти,

                              —

                              приетото от нея, че участниците в концентрацията не са потенциални конкуренти, и

                              —

                              отрицателните последици от концентрацията за конкурентите.

                  2.

                  Второ основание: като приела, че не е налице значително възпрепятстване на ефективната конкуренция на „пазара за доставка на дребно на телевизионен сигнал до индивидуални крайни потребители“, Комисията допуснала явна грешка в преценката, нарушила задължението си за мотивиране и не изпълнила задължението си за полагане на дължимата грижа, тъй като приела, че участниците в концентрацията не са нито потенциални конкуренти, нито преки конкуренти.

                  3.

                  Трето основание: Комисията допуснала явна грешки в преценката и нарушила членове 2 и 8 от Регламент (ЕО) № 139/2004 (1) на Съвета при определяне границите на пазара и преценката на конкурентното въздействие за подаването на множество Multiple-Play оферти, по-специално оферти за предоставяне фиксираните далекосъобщителни услуги във връзка с мобилните далекосъобщителни услуги (наричани по-нататък „офертите FMC“).

                  4.

                  Четвърто основание: Комисията допуснала явна грешка в преценката, нарушила членове 2 и 8 от Регламент № 139/2004, не изпълнила задължението си за мотивиране и не изпълнила задължението си за полагане на дължимата грижа, тъй като преценила и приела, че е налице ангажимент за широколентов кабелен достъп при предоставяне на услугите на пазара на едро.

         (1)  Регламент (EO) № 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 година относно контрола върху концентрациите между предприятия (ОВ L 24, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 201).


title: Дело T-64/20: Жалба, подадена на 3 февруари 2020 г. — Deutsche Telekom/Комисия

text:
               23.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/42

      Жалба, подадена на 3 февруари 2020 г. — Deutsche Telekom/Комисия
      (Дело T-64/20)
      (2020/C 95/51)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Deutsche Telekom AG (Бон, Германия) (представители: C. von Köckritz, U. Soltész и M. Wirtz, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение на Комисията C (2019) 5187 окончателен от 18 юли 2019 г., преписка M.8864 — Vodafone/Certain Liberty Global Assets);

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква пет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  С първото правно основание се твърди, че Комисията нарушила член 2, параграфи 2 и 3 от Регламента за сливанията (1), тъй като разрешила сделка, водеща до господстващо положение на създадената вследствие на концентрацията структура и до значително възпрепятстване на ефективната конкуренция (наричано по-нататък „ЗВЕК“) на германския пазар за доставка на дребно на телевизионен сигнал до колективни ползватели в многофамилни сгради (наричани по-нататък„MDU“). Изводът на Комисията, че страните не били нито реални (преки или непреки), нито потенциални конкуренти преди сключването на сделката и че концентрацията не водела до значително влошаване на условията на конкуренция, бил опорочен от явна грешка в преценката. По-специално, Комисията не взела предвид отрицателните последици за пазара на MDU от пазарната мощ на създадената вследствие на концентрацията структура на пазарите за доставка и придобиване на едро на телевизионни канали и за разпространението на едро на телевизионни сигнали (наричани по-нататък „телевизионните пазари на едро“).

                  2.

                  С второто основание се твърди, че констатацията на Комисията за липсата на ЗВЕК на пазара на еднофамилни жилищни сгради (наричани по-нататък „SDU“) също била опорочена от явна грешка в преценката, по-специално, доколкото се основавала и на твърдяна липса на значителни конкурентни отношения между страните преди сключването на сделката. Вследствие на тази сделка се стигало до господстващо положение, което водело до ЗВЕК на пазара на SDU, включващо само кабелна и IP телевизия.

                  3.

                  С третото основание се твърди, че изводът на Комисията относно способността и намеренията на създадената вследствие на концентрацията структура да навреди на Tele Columbus и на другите доставчици на дребно на телевизионен сигнал, зависещи от разпространението на междинни телевизионни сигнали от създадената вследствие на концентрацията структура, бил опорочен от грешки при прилагане на правото и от явни грешки в преценката.

                  4.

                  Четвъртото основание е изведено от непълнота и явно погрешна преценка от страна на Комисията на отрицателните последици от концентрацията върху телевизионните пазари на едро. По-специално, Комисията неправилно приела, че създадената вследствие на концентрацията структура нямала намерение да изключи достъпа до определено съдържание на конкурентите на създадената вследствие на концентрацията структура и че такова изключване нямало да има значителни отрицателни последици върху пазарите надолу по веригата за доставка на телевизионни сигнали на потребителите MDU и SDU. Комисията също така не оценила способността и намерението на създадената вследствие на концентрацията структура да навреди на конкурентите надолу по веригата, като по друг начин засегнала условията за достъп до телевизионното съдържание, включително цифровите функционалности (по-конкретно моментно рестартиране, пауза и др.), отколкото чрез цялостното изключване („частично изключване“), във вреда на потребителите.

                  5.

                  С петото основание се твърди, че Комисията допуснала явна грешка в преценката, като приела, че вследствие на концентрацията, изменена с предложените от Vodafone ангажименти, не се стигало до ЗВЕК на телевизионните пазари на едро. Тъй като ангажиментите не отговаряли на изискванията на Известието на Комисията относно средствата за защита и не били достатъчни, за да поправят ЗВЕК на тези и на други пазари вследствие на сключената сделка, с решението, с което Комисията разрешавала сделката и приемала тези средствата за защита, се нарушавал член 2, параграф 3 от Регламента за сливанията.

         (1)  Регламент (EO) № 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 година относно контрола върху концентрациите между предприятия (OВ L 24, 29 януари 2004 г., стp. 1; Специално издание на български език , 2007 г., глава 8, том 2, стр. 201).


title: Дело T-66/20: Жалба, подадена на 4 февруари 2020 г. — Hauz 1929/EUIPO — Houzz (HAUZ LONDON)

text:
               23.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/43

      Жалба, подадена на 4 февруари 2020 г. — Hauz 1929/EUIPO — Houzz (HAUZ LONDON)
      (Дело T-66/20)
      (2020/C 95/52)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Hauz 1929 Ltd (Лондон, Обединеното кралство) (представител: N. Lyberis, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Houzz, Inc. (Пало Алто, Калифорния, Съединени американски щати)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят в производството пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „HAUZ LONDON“ — заявка за регистрация № 17 593 823

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 19 ноември 2019 г. по преписка R 884/2019-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  частично да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO и другата страна в производството пред апелативния състав да заплатят съдебните разноски, които жалбоподателят е направил в настоящото производство и в производството пред EUIPO.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-67/20: Жалба, подадена на 3 февруари 2020 г. — Hauz 1929/EUIPO — Houzz (HAUZ NEW YORK)

text:
               23.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/44

      Жалба, подадена на 3 февруари 2020 г. — Hauz 1929/EUIPO — Houzz (HAUZ NEW YORK)
      (Дело T-67/20)
      (2020/C 95/53)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Hauz 1929 Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представител: N. Lyberis, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Houzz, Inc. (Пало Алто, Калифорния, Съединени щати)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят в производството пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „HAUZ NEW YORK“ — заявка за регистрация № 17 593 807

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 19 ноември 2019 г. по преписка R 886/2019-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени частично обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO и другата страна в производството пред апелативния състав да заплати разноските на жалбоподателя в настоящото производство, включително направените разноски в производството пред EUIPO.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-69/20: Иск, предявен на/Жалба, подадена на 4 февруари 2020 г. — Tele Columbus/Комисия

text:
               23.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/45

      Иск, предявен на/Жалба, подадена на 4 февруари 2020 г. — Tele Columbus/Комисия
      (Дело T-69/20)
      (2020/C 95/55)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Tele Columbus AG (Берлин, Германия) (представители: C. Wagner и J. Hackl, Rechtsanwälte)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение C(2019) 5187 от 18 юли 2019 г. (M.8864 — VODAFONE/CERTAIN LIBERTY GLOBAL ASSETS),

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква следните основания в подкрепа жалбата.

                  1.

                  Първо основание: допуснати явна грешка в преценката и процесуално нарушение при разглеждането на въпроса дали хоризонталните и некоординирани последици за разпростиращия се на територията на Германия „пазар за доставка на кабелен телевизионен сигнал до частни домакинства в многофамилни жилищни сгради (колективни ползватели) (наричан по-нататък „пазарът на MDU)“ представляват значително възпрепятстване на ефективната конкуренция.

                  2.

                  Второ основание: допуснати явна грешка в преценката и процесуално нарушение при разглеждането на въпроса дали хоризонталните и некоординирани последици за германския „пазар за доставка на кабелни телевизионни сигнали на частни домакинства в еднофамилни жилищни сгради (индивидуални ползватели) представляват значително възпрепятстване на ефективната конкуренция.

                  3.

                  Трето основание: допуснати явна грешка в преценката и процесуално нарушение при разглеждането на въпроса дали вертикалните и некоординирани последици за пазар за доставка на сигнали и на свързания с него пазар на MDU представляват значително възпрепятстване на ефективната конкуренция.

                  4.

                  Четвърто основание: допусната явна грешка в преценката при разглеждане на въпроса дали некоординираните хоризонтални последици за т.нар. „захранван“ пазар в Германия представляват значително възпрепятстване на ефективната конкуренция.

                  5.

                  Пето основание: допуснати явна грешка в преценката и процесуално нарушение при разглеждането на ангажиментите, тъй като Комисията приела пакет от ангажименти, които от самото начало не били в състояние да компенсират произтичащите от концентрацията съществени ограничения на конкуренцията.


title: Дело T-68/20: Жалба, подадена на 4 февруари 2020 г. — Hauz 1929/EUIPO — Houzz (HAUZ EST 1929)

text:
               23.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/44

      Жалба, подадена на 4 февруари 2020 г. — Hauz 1929/EUIPO — Houzz (HAUZ EST 1929)
      (Дело T-68/20)
      (2020/C 95/54)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Hauz 1929 Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представител: N. Lyberis, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Houzz, Inc. (Пало Алто, Калифорния, Съединени щати)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят в производството пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „HAUZ EST 1929“ — заявка за регистрация № 17 636 119

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 19 ноември 2019 г. по преписка R 885/2019-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени частично обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO и другата страна в производството пред апелативния състав да заплати разноските на жалбоподателя в настоящото производство, включително направените разноски в производството пред EUIPO.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Решение на Съда от 10 март 2020 година по дело E-3/19 Gable Insurance AG in Konkurs (Директива 2009/138/ЕО — неплатежоспособност — производството за ликвидация — застрахователно вземане — съдебен конкордат — диференцирано третиране на застрахователните вземания) 2020/C 204/17

text:
               18.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 204/23

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 10 март 2020 година
      по дело E-3/19
      Gable Insurance AG in Konkurs

            (Директива 2009/138/ЕО — неплатежоспособност — производството за ликвидация — застрахователно вземане — съдебен конкордат — диференцирано третиране на застрахователните вземания)

      (2020/C 204/17)
      По дело E-3/19, Gable Insurance AG in Konkurs – МОЛБА до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Княжеския съд на Лихтенщайн (Fürstliches Landgericht), относно тълкуването на Директива 2009/138/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2009 г. относно започването и упражняването на застрахователна и презастрахователна дейност (Платежоспособност II), адаптирана към Споразумението за Европейското икономическо пространство, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател, Per Christiansen (съдия докладчик) и Bernd Hammermann, съдии, постанови на 10 март 2020 г. решение, чийто диспозитив гласи:

                  1.

                  Застрахователната претенция трябва да се основава на застрахователно събитие, настъпило преди прекратяването на застрахователния договор, за да представлява застрахователно вземане по смисъла на член 268, параграф 1, буква ж) от Директива 2009/138/ЕО. Обхватът на понятието застрахователно вземане обаче не може да бъде ограничен до вземания, които са възникнали, били са предявени или са били приети преди откриването на производството за ликвидация, ако вземането все още не може да бъде напълно определено. В съответствие с член 274, параграф 2, буква ж) от Директива 2009/138/ЕО националното законодателство урежда конкретните правила и условия относно предявяването, проверката и приемането на вземанията, включително сроковете за предявяването на вземанията и окончателното определяне на размера на застрахователните вземания в случаите, когато елементи от дълга все още не са известни, при условие че застрахователните вземания имат абсолютно предимство спрямо другите вземания в съответствие с член 275, параграф 1, буква а) от Директива 2009/138/ЕО.
                  Вземане за дължима премия, произтичащо от прекратяване на застрахователен договор след откриването на производството за ликвидация, не представлява застрахователно вземане по смисъла на член 268, параграф 1, буква ж) от Директива 2009/138/ЕО.

                  2.

                  Съгласно член 268, параграф 1, буква г) и член 274, параграф 2, буква и) от Директива 2009/138/ЕО държавите от ЕИП нито са задължени, нито им е забранено да предвидят възможност за прекратяване на производството за ликвидация чрез конкордат. Националното право определя изискванията за прекратяване на производството за ликвидация при зачитане на принципа на равно третиране на застрахователните кредитори.

                  3.

                  Член 275, параграф 1, буква а) от Директива 2009/138/ЕО допуска национални правила за предявяването, проверката и допустимостта на застрахователните вземания, които водят до различна категоризация и класиране на застрахователните вземания, при условие че тези правила гарантират, че застрахователните вземания имат предимство спрямо други вземания и че застрахователните кредитори се третират еднакво по отношение на предявяването, проверката и приемането на вземанията.


title: Дело C-838/19: Преюдициално запитване от Tribunal de commerce de Bordeaux (Франция), постъпило на 18 ноември 2019 г. — Boé Aquitaine SELARL/Mercialys SA

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/2

      Преюдициално запитване от Tribunal de commerce de Bordeaux (Франция), постъпило на 18 ноември 2019 г. — Boé Aquitaine SELARL/Mercialys SA
      (Дело C-838/19)
      (2020/C 209/02)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal de commerce de Bordeaux

         Страни в главното производство

         Ищец: Boé Aquitaine SELARL

         Ответник: Mercialys SA
      С определение от 19 март 2020 г. Съдът (девети състав) обяви преюдициалното запитване за явно недопустимо.


title: Дело C-860/19 P: Жалба, подадена на 24 ноември 2019 г. от Nathaniel Magnan срещу определението, постановено от Общия съд (пети състав) на 25 септември 2019 г. по дело T-99/19., Magnan/Комисия

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/2

      Жалба, подадена на 24 ноември 2019 г. от Nathaniel Magnan срещу определението, постановено от Общия съд (пети състав) на 25 септември 2019 г. по дело T-99/19., Magnan/Комисия
      (Дело C-860/19 P)
      (2020/C 209/03)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Nathaniel Magnan (представител: J. Fayolle, avocat)

         Друга страна в производството: Европейска комисия
      С определение от 26 март 2020 г. Съдът (шести състав) отхвърля жалбата.


title: Дело C-939/19: Преюдициално запитване от Amtsgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 24 декември 2019 г. — Flightright GmbH/Eurowings GmbH

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/3

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 24 декември 2019 г. — Flightright GmbH/Eurowings GmbH
      (Дело C-939/19)
      (2020/C 209/04)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Ищец: Flightright GmbH

         Ответник: Eurowings GmbH
      Делото е решено с определение на Съда на Европейския съюз (осми състав) от 30 април 2020 г.


title: Дело C-54/20 P: Жалба, подадена на 30 януари 2020 г. от Европейска комисия срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 20 ноември 2019 г. по дело T-502/16, Stefano Missir Mamachi di Lusignano и др./Комисия

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/3

      Жалба, подадена на 30 януари 2020 г. от Европейска комисия срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 20 ноември 2019 г. по дело T-502/16, Stefano Missir Mamachi di Lusignano и др./Комисия
      (Дело C-54/20 P)
      (2020/C 209/05)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: B. Schima, T.S. Bohr, G. Gattinara)

         Други страни в производството: Stefano Missir Mamachi di Lusignano, в качеството на наследник на Livio Missir Mamachi di Lusignano, Anne Jeanne Cécile Magdalena Maria Sintobin, в качеството на наследник на Livio Missir Mamachi di Lusignano, Maria Letizia Missir Mamachi di Lusignano, в качеството на наследник на Livio Missir Mamachi di Lusignano, Carlo Amedeo Missir Mamachi di Lusignano, Giustina Missir Mamachi di Lusignano, Tommaso Missir Mamachi di Lusignano, Filiberto Missir Mamachi di Lusignano

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отмени обжалваното решение в частта, в която Общият съд е осъдил Комисията да поправи неимуществените вреди, понесени от г-жа Maria Letizia Missir и г-н Stefano Missir в резултат на смъртта на г-н Alessandro Missir;

                  —

                  да бъде постановено решение по същество, с което да бъде отхвърлен искът до първата инстанция като недопустим,

                  —

                  да бъдат осъдени г-н. Stefano Missir и г-жа Maria Letizia Missir да заплатят съдебните разноски за настоящото производство и за първоинстанционното производство.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си Комисията излага две основания.
      Първото основание е разделено на две части: в първата част се сочи грешка при прилагане на правото при тълкуването на понятието „лица, за които се прилага Правилникът“; с тази първа част се оспорват точки 48—64 от обжалваното решение, с втората част, при условията на евентуалност, се изтъква грешка при прилагане на правото при признаването в полза на брата и сестрата на починало длъжностно лице на право на обезщетение за неимуществени вреди въз основа на Правилника за длъжностните лица; с тази част се оспорват точки 134 и 135 от обжалваното решение.
      Второто основание е нарушение на задължението за мотивиране относно осъждането на Комисията да заплати обезщетение за неимуществени вреди, претърпени в резултат на смъртта на починало длъжностно лице от неговите брат и сестра, с това второ основание се оспорват точки 154—158, 171, 172 и 181 от обжалваното решение.


title: Дело C-56/20: Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Германия), постъпило на 4 февруари 2020 г. — AR/Stadt Pforzheim

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/4

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Германия), постъпило на 4 февруари 2020 г. — AR/Stadt Pforzheim
      (Дело C-56/20)
      (2020/C 209/06)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: AR

         Ответник: Stadt Pforzheim

         Преюдициален въпрос

      Допуска ли правото на Съюза, по-специално Директива № 2006/126/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно свидетелствата за управление на моторни превозни средства (1), национална правна уредба, съгласно която при решение за отказ да се признае валидността на свидетелство за управление на моторно превозно средство по смисъла на член 11, параграф 4, втора алинея от Директива 2006/126/ЕО картата на издаденото в чужбина свидетелство за управление на моторно превозно средство на Общността на лице, което няма постоянно пребиваване в страната, трябва незабавно да бъде представена на националния орган, който приема решението, за да отбележи в него липсата на право на управление на моторни превозни средства в страната; забележката (за забрана) обикновено се вписва в картата на свидетелството за управление на моторно превозно средство на Общността, като в поле 13 се поставя червено, зачертано по диагонал „D“ в място 13 (например под формата на стикер)?

         (1)  OB L 403, 2006 г., стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 17, стр. 216.


title: Дело C-65/20: Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 7 февруари 2020 г. — VI/KRONE — Verlag Gesellschaft mbH & Co KG

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/4

      Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 7 февруари 2020 г. — VI/KRONE — Verlag Gesellschaft mbH & Co KG
      (Дело C-65/20)
      (2020/C 209/07)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberster Gerichtshof

         Страни в главното производство

         Ищец: VI

         Ответник: KRONE — Verlag Gesellschaft mbH & Co KG

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 2 във връзка с членове 1 и 6 от Директива 85/374/ЕИО на Съвета от 25 юли 1985 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно отговорността за вреди, причинени от дефект на стока (1) да се тълкува в смисъл, че за (дефектна) стока следва да се счита и материален екземпляр от всекидневник, който съдържа неправилен от професионална гледна точка здравен съвет, чието спазване причинява вреда за здравето?

         (1)  ОВ L 210, 1985 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 183.


title: Дело C-66/20: Преюдициално запитване от Procura della Repubblica di Trento (Италия), постъпило на 24 януари 2020 г. — наказателно производство срещу XK

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/5

      Преюдициално запитване от Procura della Repubblica di Trento (Италия), постъпило на 24 януари 2020 г. — наказателно производство срещу XK
      (Дело C-66/20)
      (2020/C 209/08)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Procura della Repubblica di Trento

         Страни в главното производство

      XK

         Друга страна

      Finanzamt Münster

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 2, параграф 1, буква в), подточка ii) от Директива № 2014/41/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 3 април 2014 година относно европейска заповед за разследване по наказателноправни въпроси (1) — доколкото предвижда, че за издаващ орган може да се счита и „друг компетентен орган, определен от издаващата държава, който в съответния случай действа в качеството си на разследващ орган в наказателното производство и е компетентен да разпорежда събирането на доказателства в съответствие с националното право“, като уточнява обаче, че в този случай, „преди да бъде предадена на изпълняващия орган, [европейската заповед за разследване] се потвърждава след проверка на съответствието ѝ с условията за издаване на [европейска заповед за разследване] по настоящата директива, по-специално условията, посочени в член 6, параграф 1 от настоящата директива, от съдия, съд, съдия-следовател или прокурор в издаващата държава“ — да се тълкува в смисъл, че позволява на държава членка да освободи административен орган от задължението да поиска потвърждаване на европейска заповед за разследване, квалифицирайки го като „съдебен орган по смисъла на член 2 от Директивата“?

         (1)  ОВ L 130, 2014 г., стр. 1.


title: Дело C-96/20: Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 24 февруари 2020 г. — Ordine Nazionale Biologi, MX, NY, OZ/Presidenza del Consiglio dei Ministri

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/6

      Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 24 февруари 2020 г. — Ordine Nazionale Biologi, MX, NY, OZ/Presidenza del Consiglio dei Ministri
      (Дело C-96/20)
      (2020/C 209/10)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte suprema di cassazione

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Ordine Nazionale Biologi, MX, NY, OZ

         Ответник: Presidenza del Consiglio dei Ministri

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли разпоредбата на член 9, параграф 2 от Директива 2002/98/ЕО за определяне на стандартите за качество и безопасност при вземането, диагностиката, преработката, съхранението и разпределянето на човешка кръв и кръвни съставки (1) да се тълкува в смисъл, че като посочва сред останалите минимални условия за квалификация за достъпа до функцията на отговорно лице за център за трансфузионна хематология притежаването на диплома за висше образование „в областта на медицината или биологичните науки“, предоставя пряко на лицата с диплома в двете дисциплини правото да могат да упражняват функцията на отговорно лице за център за трансфузионна хематология?

                  2)

                  Следователно позволява ли правото на Съюза, или е пречка националното право да изключи възможността посочената функция на отговорно лице за център за трансфузионна хематология да се изпълнява от лица с диплома по биологични науки?

         (1)  Директива 2002/98/EО на Европейския парламент и на Съвета от 27 януари 2003 година за определяне на стандартите за качество и безопасност при вземането, диагностиката, преработката, съхранението и разпределянето на човешка кръв и кръвни съставки и за изменение на Директива 2001/83/EО (ОВ L 33, 2003 г., стр. 30; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 9, стр. 171).


title: Дело C-102/20: Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 26 февруари 2020 г. — StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz GmbH/eprimo GmbH

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/7

      Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 26 февруари 2020 г. — StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz GmbH/eprimo GmbH
      (Дело C-102/20)
      (2020/C 209/12)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesgerichtshof

         Страни в главното производство

         Ищец: StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz GmbH

         Ответник: eprimo GmbH

         Друга страна в производството: Interactive Media CCSP GMBH

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Изпълнени ли са характеристиките на понятието за изпращане по смисъла на член 2, второ изречение, буква з) от Директива 2002/58/ЕО (1), ако дадена комуникация не е изпратена чрез доставчик на услуги от един потребител на електронна комуникационна услуга до друг потребител на електронния „адрес“ на втория потребител, а в резултат от отварянето на защитен с парола уебсайт на електронна поща рекламен сървър автоматично я показва на конкретни определени за тази цел места във входящата пощенска кутия на електронната поща на избран на случаен принцип потребител (реклама до пощенска кутия)?

                  2)

                  Предполага ли получаването на комуникацията по смисъла на член 2, второ изречение, буква з) от Директива 2002/58/ЕО, след като узнае за наличието на комуникация, получателят да задейства чрез доброволна заявка за получаване на програмирано предаване на комуникацията, или е достатъчно визуализирането на комуникация във входящата пощенска кутия на електронна поща да се задейства с отварянето на защитен с парола уебсайт на електронна поща от страна на потребителя?

                  3)

                  Налице ли е електронна поща по смисъла на член 13, параграф 1 от Директива 2002/58/ЕО и ако комуникацията не е изпратена на конкретно определен преди предаването отделен получател, а се показва във входящата пощенска кутия на избран на случаен принцип потребител?

                  4)

                  Налице ли е използване на електронна поща за целите на директен маркетинг по смисъла на член 13, параграф 1 от Директива 2002/58/ЕО само когато се установи, че е налице бреме за потребителя, което излиза отвъд границите на тормоза?

                  5)

                  Налице ли е индивидуална реклама, изпълняваща условията за „увещаване“ по смисъла на точка 26, първо изречение от приложение I към Директива 2005/29/ЕО (2) само когато се установи контакт с клиент посредством средство за комуникация, което традиционно служи за индивидуална комуникация между изпращач и получател, или е достатъчно, както рекламата в разглеждания спор, да се установи индивидуален контакт чрез показване на рекламата във входящата пощенска кутия на лична електронна поща, следователно на място, на което клиентът очаква индивидуално адресирани до него съобщения?

         (1)  Директива 2002/58/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 юли 2002 година относно обработката на лични данни и защита на правото на неприкосновеност на личния живот в сектора на електронните комуникации (Директива за правото на неприкосновеност на личния живот и електронни комуникации) (OB L 201, 2002 г., стр. 37; Специално издание на български език, 2007., глава 13, том 36, стр. 63.

         (2)  Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/EО, 98/27/EО и 2002/65/EО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (EО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) (OB L 149, 2005 г., стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260)


title: Дело C-118/20: Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshofs (Австрия), постъпило на 3 март 2020 г. — JY

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/8

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshofs (Австрия), постъпило на 3 март 2020 г. — JY
      (Дело C-118/20)
      (2020/C 209/13)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: JY

         Ответник: Wiener Landesregierung

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Попада ли по естеството и последиците си в приложното поле на правото на Съюза положението на физическо лице, което — както жалбоподателката в производството по ревизионно обжалване, се е отказало от гражданството си на една-единствена държава — членка на Европейския съюз, а следователно и от своето гражданство на Съюза, за да получи гражданството на друга държава членка съгласно уверението по подадена от него молба за предоставяне на гражданството на другата държава членка, и което впоследствие чрез оттеглянето на това уверение е лишено от възможността да възстанови гражданството на Съюза,— като поради това при оттеглянето на уверението за предоставяне на гражданството е необходимо да се спазва правото на Съюза?
                  При утвърдителен отговор на първия въпрос:

                  2)

                  Следва ли в рамките на решение относно оттеглянето на уверението за предоставяне на гражданството на държавата членка компетентните национални органи, включително съответните национални съдилища, да установят дали от гледна точка на правото на Съюза оттеглянето на уверението, с което се премахва възможността за възстановяването на гражданството на Съюза, е съвместимо с принципа на пропорционалност с оглед на неговите последици за положението на засегнатото лице?


title: Дело C-120/20: Преюдициално запитване от Sąd Najwyższy (Полша), постъпило на 3 март 2020 г. — Koleje Mazowieckie/Skarb Państwa — Minister Infrastruktury i Budownictwa, понастоящем Minister Infrastruktury i Prezes Urzędu Transportu Kolejowego, PKP Polskie Linie Kolejowe S.A.

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/9

      Преюдициално запитване от Sąd Najwyższy (Полша), постъпило на 3 март 2020 г. — Koleje Mazowieckie/Skarb Państwa — Minister Infrastruktury i Budownictwa, понастоящем Minister Infrastruktury i Prezes Urzędu Transportu Kolejowego, PKP Polskie Linie Kolejowe S.A.
      (Дело C-120/20)
      (2020/C 209/14)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Sąd Najwyższy

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Koleje Mazowieckie

         Ответници: Skarb Państwa — Minister Infrastruktury i Budownictwa, понастоящем Minister Infrastruktury i Prezes Urzędu Transportu Kolejowego, PKP Polskie Linie Kolejowe S.A.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли разпоредбите от Директива 2001/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2001 г. (1), по-специално член 4, параграф 5 и член 30, параграфи 1, 3, 5 и 6, да се тълкуват в смисъл, че не допускат предявяване от железопътно предприятие, без осъществяване на съдебен контрол върху решение на надзорния орган, на искания за обезщетение срещу държава членка поради неправилно транспониране на Директивата, когато елемент от обезщетението би била надплатена такса за ползване на железопътната инфраструктура?

                  2)

                  Противоречи ли становището, че право на обезщетение въз основа на общностното право поради неправилно прилагане на правото на Европейския съюз, и по-специално поради неправилно транспониране на директива или липса на транспонирането ѝ, е налице само когато нарушената норма предоставя права на частноправните субекти, нарушението на правото е квалифицирано (по-специално като очевидно и сериозно надхвърляне на правото на преценка от държавата членка при транспонирането на директива), a причинно-следствената връзка между нарушението и вредата е пряка, на правна уредба на държава членка, в която в такива случаи се признава право на обезщетение, ако са изпълнени по-малко строги условия?

         (1)  Директива 2001/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2001 година относно разпределянето на капацитета на железопътната инфраструктура и събирането на такси за ползване на железопътната инфраструктура (ОВ L 75, 2001 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 8, стр. 66).


title: Дело C-127/20: Преюдициално запитване от Sąd Rejonowy w Gliwicach (Полша), постъпило на 5 март 2020 г. — D. Spółka Akcyjna/W. Zrt.

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/10

      Преюдициално запитване от Sąd Rejonowy w Gliwicach (Полша), постъпило на 5 март 2020 г. — D. Spółka Akcyjna/W. Zrt.
      (Дело C-127/20)
      (2020/C 209/16)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Sąd Rejonowy w Gliwicach

         Страни в главното производство

         Ищец: D. Spółka Akcyjna

         Ответник: W. Zrt

         Преюдициални въпроси

      Трябва ли член 5, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (1) да се тълкува в смисъл, че въздушен превозвач, чийто самолет се е сблъскал с птица, е длъжен — в рамките на необходимите мерки, които трябва да вземе — да предвиди при планирането на полетите в ротационната система запас от време, който е достатъчен за извършването на изискваната проверка за сигурност?
      а при отрицателен отговор:
      Трябва ли член 5, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския Парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 да се тълкува в смисъл, че въздушен превозвач, чийто самолет се е сблъскал с птица, е длъжен — в рамките на необходимите мерки, които трябва да вземе — да изготви работния план или разпределението на екипажа по такъв начин, че да е готов за изпълнение на полетно дежурство веднага след извършването на изискваната проверка за сигурност, независимо от ограниченията на продължителността на полетите и дежурствата и от изискванията за почивка, предвидени в приложение III към Регламент (ЕС) № 965/2012 на Комисията от 5 октомври 2012 година за определяне на технически изисквания и административни процедури във връзка с въздушните операции [в съответствие с Регламент (ЕО) № 216/2008 на Европейския парламент и на Съвета] (2)?

         (1)  ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218.

         (2)  ОВ L 296, 2012 г., стр. 1


title: Дело C-132/20: Преюдициално запитване от Sąd Najwyższy (Полша), постъпило на 10 март 2020 г. — BM, DM, EN/Getin Noble Bank S.A.

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/11

      Преюдициално запитване от Sąd Najwyższy (Полша), постъпило на 10 март 2020 г. — BM, DM, EN/Getin Noble Bank S.A.
      (Дело C-132/20)
      (2020/C 209/17)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Sąd Najwyższy

         Страни в главното производство

         Ищци: BM, DM, EN

         Ответник: Getin Noble Bank S.A.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 2, член 4, параграф 3, член 6, параграфи 1 и 3 и член 19, параграф 1, втора алинея от Договора за Европейския съюз (наричан по-нататък „ДЕС“) във връзка с член 47, параграфи 1 и 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), член 267, трета алинея ДФЕС, член 38 от Хартата и член 7, параграфи 1 и 2 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (1) да се тълкуват в смисъл, че независим и безпристрастен съд, притежаващ съответната квалификация по смисъла на правото на Европейския съюз, е орган, в който заседава лице, назначено за първи или последващ път (в съд от по-горна инстанция) на съдийска длъжност от политически орган на изпълнителната власт на държава с тоталитарна, недемократична, комунистическа система на управление („Държавен съвет на Полската народна република“) по предложение на министъра на правосъдието на тази държава, по-специално с оглед на 1) липсата на прозрачност на критериите за назначаване, 2) възможността за освобождаване на съдията по всяко време, 3) липсата на участие в процедурата по назначаване нито на орган на самоуправление на съдиите, нито на 4) съответни органи на публичната власт, сформирани след демократични избори, което може да накърни доверието, което правосъдието трябва да вдъхва в демократичното общество?

                  2)

                  Има ли значение за отговора на въпроса, изложен в точка 1, обстоятелството, че назначаването като съдия на последващи съдийски длъжности (в съдилища от по-горна инстанция) е можело да стане поради признаване на определен период на работа (трудов стаж) и въз основа на оценка на работата на длъжността, на която това лице е било назначено поне първоначално от политическите органи, посочени в точка 1 и по описаната в тази точка процедура, което може да накърни доверието, което правосъдието трябва да вдъхва в демократичното общество?

                  3)

                  Има ли значение за отговора на въпроса, изложен в точка 1, обстоятелството, че назначаването като съдия на последващи съдийски длъжности (в съдилища от по-горна инстанция, с изключение на Sąd Najwyższy — Върховен съд) не е зависело от полагане на клетва от страна на съдията за съблюдаване на ценностите на демократичното общество, а лицето, назначавано за първи път е давало обещание да бъде пазител на политическия строй на комунистическата държава и така наречената „народна правова държава“, което може да накърни доверието, което правосъдието трябва да вдъхва в демократичното общество?

                  4)

                  Трябва ли член 2, член 4, параграф 3, член 6, параграфи 1 и 3 и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47, параграфи 1 и 2 от Хартата, член 267, трета алинея ДФЕС, член 38 от Хартата и член 7, параграфи 1 и 2 от Директива 93/13 да се тълкуват в смисъл, че независим и безпристрастен съд, притежаващ съответната квалификация по смисъла на правото на Европейския съюз, е орган, в който заседава лице, назначено за първи или последващ път (в съд от по-горна инстанция) на съдийска длъжност при грубо нарушаване на конституционните разпоредби на държава — членка на Европейския съюз, предвид несъответстващото на конституцията на държавата членка сформиране на органа, излъчил това лице като кандидат, който впоследствие е назначен на съдийска длъжност (Krajowa Rada Sądownictwa — Национален съдебен съвет), което несъответствие е било потвърдено от конституционния съд на държавата — членка на Европейския съюз, и което съответно може да накърни доверието, което правосъдието трябва да вдъхва в демократичното общество?

                  5)

                  Трябва ли член 2, член 4, параграф 3, член 6, параграфи 1 и 3 и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47, параграфи 1 и 2 от Хартата, член 267, трета алинея ДФЕС, член 38 от Хартата и член 7, параграфи 1 и 2 от Директива 93/13 да се тълкуват в смисъл, че независим и безпристрастен съд, притежаващ съответната квалификация по смисъла на правото на Европейския съюз, е орган, в който заседава лице, което е назначено на съдийска длъжност за първи или последващ път (в съд от по-горна инстанция) и е излъчено като кандидат, предложен за назначаване на тази длъжност в процедурата пред органа, оценяващ кандидатите (Krajowa Rada Sądownictwa), ако процедурата не отговаря на критериите за публичност и прозрачност на правилата за подбор на кандидатите, което може да накърни доверието, което правосъдието трябва да вдъхва в демократичното общество?

                  6)

                  Трябва ли член 19, параграф 1, втора алинея, член 2, член 4, параграф 3 и член 6, параграф 3 ДЕС във връзка с член 47, параграфи 1 и 2 от Хартата, член 267, трета алинея ДФЕС, член 38 от Хартата и член 7, параграфи 1 и 2 от Директива 93/13 да се тълкува в смисъл, че съдът от последна инстанция на държавата — членка на Европейския съюз (Sąd Najwyższy), за да гарантира ефективната съдебна защита като средство за предотвратяване на постоянното прилагане на неравноправни клаузи в договори, сключвани от продавачи и доставчици с потребители, е длъжен да извършва служебно на всеки етап от производството преценка:

                              а)

                              дали отговаря на критериите за посочения в точки 1 и 4 независим и безпристрастен съд, притежаващ съответната квалификация по смисъла на правото на Европейския съюз, независимо от значението на преценката на критериите, отбелязани в тези точки, за съдържанието на решението дали договорна клауза е неравноправна, а също така,

                              б)

                              дали производството пред посочения в точки 1 и 4 съд е валидно?

                  7)

                  Трябва ли член 2, член 6, параграфи 1 и 3 и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47, параграфи 1 и 2 от Хартата, член 267, трета алинея ДФЕС, член 38 от Хартата и член 7, параграфи 1 и 2 от Директива 93/13 да се тълкуват в смисъл, че установяването на липсата на независимост на съда или на заседаващия в него съдия предвид обстоятелствата, посочени в точки 1—5, в съответствие с правото на Европейския съюз може да бъде възпрепятствано от конституционни разпоредби на държавата — членка на Европейския съюз, посветени на устройството на съдилищата или назначаването на съдии и недопускащи преценка на валидността на назначаването на съдията?

         (1)  ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273.


title: Дело C-133/20: Преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия), постъпило на 11 март 2020 г. — European Pallet Association eV/PHZ BV

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/12

      Преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия), постъпило на 11 март 2020 г. — European Pallet Association eV/PHZ BV
      (Дело C-133/20)
      (2020/C 209/18)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Hoge Raad der Nederlanden

         Страни в главното производство

         Касатор: European Pallet Association eV

         Ответник по касационната жалба: PHZ BV

         Преюдициални въпроси

                  1)

                              a)

                              Необходимо ли е за успешното позоваване на член 13, параграф 2 от Регламента относно марката на Общността (1) последващото търгуване на съответните маркови продукти да засяга или да може да засегне една или няколко от […] функциите на марката [(и по-специално функциите на марката да указва произход и да гарантира качество, както и комуникационната, инвестиционната и рекламната ѝ функции]?

                              б)

                              При положителен отговор на буква a) от първия въпрос, налице ли е изискване, което съществува наред с изискването за наличие на „законни основания“?

                              в)

                              Винаги ли за успешното позоваване на член 13, параграф 2 от Регламента относно марката на Общността е достатъчно да е засегната на една или няколко от посочените във въпрос 1, буква а) функции?

                  2)

                              a)

                              Може ли по принцип да се твърди, че на основание член 13, параграф 2 от Регламента относно марката на Общността притежател на марка може да се противопостави на последващото търгуване със стоки с неговата марка, когато тези стоки са ремонтирани от други лица, а не от притежателя на марката или от лица, които са оправомощени от него за това?

                              б)

                              При отрицателен отговор на буква а) от втория въпрос, при положение че стоки, които са пуснати на пазара от притежателя на марката или с негово съгласие, са впоследствие ремонтирани от трето лице, зависи ли наличието на „законни основания“ по смисъла на член 13, параграф 2 от Регламента относно марката на Общността от вида на тези стоки или от вида на извършения ремонт […] или от други или особени обстоятелства като […] тези в настоящото дело?

                  3)

                              a)

                              Изключено ли е притежателят на марката по смисъла на член 13, параграф 2 от Регламента относно марката на Общността да се противопостави на последващо търгуване със стоки, които са ремонтирани от трети лица, когато марката се използва по начин, който не може да създаде впечатление, че съществува икономическа връзка между притежателя на марката (или неговите лицензополучатели) и страната, която продължава да разпространява стоките, например когато поради премахването на марката и/или допълнително етикетиране на стоките след ремонта може ясно да се установи, че ремонтът не е извършен от притежателя на марката или от негов лицензополучател или с тяхно съгласие?

                              б)

                              Релевантен ли е в това отношение отговорът на въпроса дали марката може да бъде премахната по лесен начин, без да бъде засегната техническата годност или практическата използваемост на палетите?

                  4)

                  Релевантно ли е за отговора на предходните въпроси обстоятелството дали става дума за колективна марка по смисъла на Регламента относно марката на Общността, и ако отговорът е положителен, в какво отношение?

         (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година (кодифицирана версия) (ОВ L 78, 2009 г., стр. 1).


title: Дело C-135/20: Преюдициално запитване от Supremo Tribunal Administrativo (Португалия), постъпило на 12 март 2020 г. — JS/Câmara Municipal de Gondomar

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/13

      Преюдициално запитване от Supremo Tribunal Administrativo (Португалия), постъпило на 12 март 2020 г. — JS/Câmara Municipal de Gondomar
      (Дело C-135/20)
      (2020/C 209/19)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Supremo Tribunal Administrativo

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: JS

         Ответник: Câmara Municipal de Gondomar

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли правото на Европейския съюз, и по-специално член 5 от Рамковото споразумение, приложено към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (1) да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която съдържа абсолютна забрана за преобразуване на срочни трудови договори, сключени от публични органи, в безсрочни трудови договори?

                  2)

                  Трябва ли Директива 1999/70/ЕО да се тълкува в смисъл, че налага преобразуването на договорите като единствен начин за предотвратяване на злоупотреби от използването на последователни срочни трудови договори?

         (1)  Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 175 1999, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129)


title: Дело C-137/20: Преюдициално запитване от Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Португалия), постъпило на 12 март 2020 г. — MV/SATA Internacional — Serviços de Transportes Aéreos SA

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/14

      Преюдициално запитване от Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Португалия), постъпило на 12 март 2020 г. — MV/SATA Internacional — Serviços de Transportes Aéreos SA
      (Дело C-137/20)
      (2020/C 209/20)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: MV

         Ответник: SATA Internacional — Serviços de Transportes Aéreos SA

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли събитие като настъпилото на 6 юни 2016 г., когато е отменен полет поради метеорологичните условия на летището на пристигане, а именно поради това, че към момента на излитане не са гарантирани минималните изисквания за хоризонтална видимост, както и вертикална видимост на пистата и по този начин не са налице необходимите условия за безопасност на посоченото летище и по отношение на въпросното въздухоплавателно средство, що се отнася до маневрата за приземяване и са налице прогнози за влошаване на атмосферните условия в следващите часове, да се квалифицира като „извънредно обстоятелство“ по смисъла на член 5, параграф 3 от Регламент № 261/2004 (1), който освобождава въздушния превозвач от задължението за изплащане на обезщетение?

         (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския Парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ, L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218)


title: Дело C-142/20: Преюдициално запитване от Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Италия), постъпило на 26 март 2020 г. — Analisi G. Caracciolo srl/Regione Siciliana — Assessorato regionale della salute — Dipartimento regionale per la pianificazione и др.

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/14

      Преюдициално запитване от Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana (Италия), постъпило на 26 март 2020 г. — Analisi G. Caracciolo srl/Regione Siciliana — Assessorato regionale della salute — Dipartimento regionale per la pianificazione и др.
      (Дело C-142/20)
      (2020/C 209/21)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Analisi G. Caracciolo srl

         Ответници: Regione Siciliana — Assessorato regionale della salute — Dipartimento regionale per la pianificazione, Regione Sicilia — Assessorato della salute — Dipartimento per le attività sanitarie e osservatorio, Accredia — Ente Italiano di Accreditamento, Azienda sanitaria provinciale di Palermo

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допуска ли Регламент EО № 765/2008 (1) национална правна уредба (като член 40 от Закон № 88 от 2009 г.), когато тя се тълкува в смисъл, че допуска възможността дейността по акредитация да се извършва от органи без седалище в една от държавите от Европейския съюз — и следователно без отнасяне към единния орган по акредитация — когато тези органи все пак гарантират спазването на стандартите UNI CEI EN ISO/IEC 17025 и UNI CEI EN ISO/IEC 17011 и демонстрират — включително посредством споразумения за взаимно признаване — притежаването на квалификация, която по същество може да се приравни на квалификацията на посочените в Регламент EО № 765/2008 единни органи по акредитация?

                  2)

                  Във връзка с член 56 ДФЕС, членове 20 и 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 102 ДФЕС нарушава ли Регламент ЕО № 765/2008 — когато въвежда монополен по съществото си режим на национално равнище за дейностите по акредитация чрез системата на „Единния орган“ — принципите на първичното право на Европейския съюз, и по-специално принципите на свободно предоставяне на услуги и на недопускане на дискриминация, забраната на разликите в третирането, както и правилата в областта на конкуренцията, които забраняват монополното положение?

         (1)  Регламент (ЕО) № 765/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 9 юли 2008 година за определяне на изискванията за акредитация и надзор на пазара във връзка с предлагането на пазара на продукти и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 339/93 (ОВ L 218, 2008 г., стр. 30)


title: Дело C-143/20: Преюдициално запитване от Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Полша), постъпило на 24 март 2020 г. — A/O

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/15

      Преюдициално запитване от Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Полша), постъпило на 24 март 2020 г. — A/O
      (Дело C-143/20)
      (2020/C 209/22)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Районен съд Варшава—Вола, Варшава, Полша)

         Страни в главното производство

         Ищец: A

         Ответник: O

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 185, параграф 3, буква и) от Директива 2009/138/ЕО от 25 ноември 2009 година относно започването и упражняването на застрахователна и презастрахователна дейност (1) и член 36, параграф 1 от Директива 2002/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 ноември 2002 година относно животозастраховането (2) във връзка с точка 12 от част А на приложение III към нея да се тълкуват в смисъл, че при договорите за застраховка „Живот“, свързани с инвестиционен фонд (застрахователен капиталов фонд), чиито базови активи са деривати (или структурирани финансови инструменти, в които са включени деривати), застрахователят или застраховащият (който предлага такова застраховане, разпространява застрахователен продукт, „продава“ застраховка) е длъжен да предостави на застрахования потребител информация относно естеството, спецификацията на вида, характеристиките (на английски език „indication of the nature“, на немски език „Angabe der Art“, на френски език „indications sur la nature“) на базовия инструмент (деривата или структурирания финансов инструмент, в който е включен дериват), или пък е достатъчно да се посочи характерът на базовите (основните) активи, без да се представят характеристиките на такъв инструмент?

                  2)

                  Ако отговорът на първия въпрос е, че застрахователят или застраховащият (който предлага такова застраховане, разпространява застрахователен продукт, „продава“ застраховка, свързани с инвестиционен фонд — застрахователен капиталов фонд) е длъжен да предостави на потребителя информация относно естеството, спецификацията на вида, характеристиките на базовия инструмент (деривата или структурирания финансов инструмент, в който е включен дериват) — трябва ли член 185, параграф 3, буква и) от Директива 2009/138/ЕО и член 36, параграф 1 от Директива 2002/83/ЕО във връзка с точка 12 от част А на приложение III към нея да се тълкуват в смисъл, че предоставената на застрахования потребител информация относно естеството, спецификацията на вида, характеристиките на базовия инструмент (деривата или структурирания финансов инструмент, в който е включен дериват) трябва да съдържа същата информация като изискваната в член 19, параграф 3 от Директива 2004/39/EО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно пазарите на финансови инструменти, за изменение на Директиви 85/611/EИО и 93/6/EИО на Съвета и Директива 2000/12/EО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 93/22/EИО на Съвета (3) и член 24, параграф 4 от Директива 2014/65/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година относно пазарите на финансови инструменти и за изменение на Директива 2002/92/ЕО и на Директива 2011/61/ЕС (4) (наричана по-нататък за краткост „Директива 2014/65/ЕС“), тоест пълна информация за дериватите и предлаганите инвестиционни стратегии, която трябва да включва подходящи указания и предупреждения за рисковете, свързани с инвестициите в такива инструменти или по отношение на конкретни инвестиционни стратегии, включително информация относно методологията за оценяване на базовия инструмент, прилагана от застрахователя или изчисляващия агент през периода на застрахователното покритие, информация относно риска, свързан с деривата и неговия емитент, включително относно промените в стойността на деривата във времето, различните фактори, определящи тези промени, и степента им на влияние върху стойността?

                  3)

                  Трябва ли член 185, параграф 4 от Директива 2009/138/ЕО да се тълкува в смисъл, че при договорите за застраховка „Живот“ и достигане до определена възраст, свързани с инвестиционен фонд (застрахователен капиталов фонд), когато базовият актив на фонда е дериват (или структуриран финансов инструмент, в който е включен дериват), застрахователят или застраховащият (който предлага такова застраховане, разпространява застрахователен продукт, „продава“ застраховка) е длъжен да представи на застрахования потребител същата информация като изискваната в член 19, параграф 3 от Директива 2004/39/ЕО и член 24, параграф 4 от Директива 2014/65/ЕС, тоест пълна информация за дериватите и предлаганите инвестиционни стратегии, която трябва да включва подходящи указания и предупреждения за рисковете, свързани с инвестициите в такива инструменти или по отношение на конкретни инвестиционни стратегии, включително информация относно методологията за оценяване на базовия инструмент, прилагана от застрахователя или изчисляващия агент през периода на застрахователното покритие, информация относно риска, свързан с деривата и неговия емитент, включително относно промените в стойността на деривата във времето, различните фактори, определящи тези промени, и степента им на влияние върху стойността?

                  4)

                  При утвърдителен отговор на втория или третия въпрос (или и на двата посочени въпроса) — представлява ли непредоставянето на застрахования потребител от страна на застрахователя или застраховащия, предлагащ застраховка „Живот“, свързана с инвестиционен фонд (застрахователен капиталов фонд), на изискваната (посочената във втори и трети въпрос) информация при предлагането на потребителя на застраховката нелоялна търговска практика по смисъла на член 5 от Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/EО, 98/27/EО и 2002/65/EО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (EО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета (5), или пък непредоставянето на изискваната информация представлява заблуждаваща търговска практика по смисъла на член 7 от тази директива?

                  5)

                  При отрицателен отговор както на втория, така и на третия въпрос — представлява ли липсата на ясно информиране на потребителя от страна на застрахователя или застраховащия (който предлага такова застраховане, разпространява застрахователен продукт, „продава“ застраховка „Живот“, свързани с инвестиционен фонд (застрахователен капиталов фонд), че средствата на инвестиционния фонд (застрахователния капиталов фонд) са вложени в деривати (или структурирани продукти, в които са включени деривати), нелоялна търговска практика по смисъла на член 5 от Директивата за нелоялни търговски практики или пък непредоставянето на изискваната информация представлява заблуждаваща търговска практика по смисъла на член 7 от тази директива?

                  6)

                  При отрицателен отговор както на втория, така и на третия въпрос — представлява ли недаването на подробни разяснения на потребителя от страна на застрахователя или застраховащия, който предлага застраховка „Живот“, свързана с инвестиционен фонд (застрахователен капиталов фонд), за точните характеристики на инструмента, в който са вложени средствата на инвестиционния фонд (застрахователния капиталов фонд), включително информация относно правилата за функциониране на този инструмент, в случай че това е дериват (или структуриран инструмент, в който е включен дериват), нелоялна търговска практика по смисъла на член 5 от Директивата за нелоялни търговски практики, или пък непредоставянето на изискваната информация представлява заблуждаваща търговска практика по смисъла на член 7 от тази директива?

         (1)  ОВ L 335, 2009 г., стр. 1.

         (2)  ОВ L 345, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 4, стр. 192.

         (3)  ОВ L 145, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 247.

         (4)  ОВ L 173, 2014 г., стр. 349.

         (5)  ОВ L 149, 2005 г., стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260.


title: Дело C-151/20: Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 27 март 2020 г. — Bundeswettbewerbsbehörde/Nordzucker AG и др.

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/17

      Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 27 март 2020 г. — Bundeswettbewerbsbehörde/Nordzucker AG и др.
      (Дело C-151/20)
      (2020/C 209/23)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberster Gerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Bundeswettbewerbsbehörde

         Ответници: Nordzucker AG, Südzucker AG, Agrana Zucker GmbH

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли третият критерий, установен в практиката на Съда в областта на конкуренцията като условие за приложимост на принципа „ne bis in idem“ — а именно че трябва да е засегнат един и същ защитен правен интерес — да се прилага и когато за едни и същи деяния и по отношение на едни и същи лица органите за защита на конкуренцията на две държави членки са длъжни да прилагат наред с националните разпоредби и същите норми на европейското право (в случая: член 101 ДФЕС)?
                  При утвърдителен отговор на този въпрос:

                  2)

                  В такъв случай на паралелно прилагане на европейското и националното законодателство в областта на конкуренцията налице ли е един и същ защитен правен интерес?

                  3)

                  Освен това от значение ли е за целите на прилагането на принципа „ne bis in idem“ дали в по-ранното решение за налагане на имуществена санкция, прието от орган за защита на конкуренцията на държава членка, са взети предвид от фактическа страна последиците от нарушението на лоялната конкуренция на територията на другата държава членка, чийто орган за защита на конкуренцията се е произнесъл едва впоследствие в рамките на провежданото от него производство съгласно правото в областта на конкуренцията?

                  4)

                  Представлява ли и производство, в хода на което поради обстоятелството, че участник в него е включен в националната програма за освобождаване от санкции или за намаляване на техния размер, може да се установи само извършеното от него нарушение на правото в областта на конкуренцията, производство, в рамките на което се прилага принципът „ne bis in idem“, или такава обикновена констатация на нарушението може да се направи независимо от резултата от предишно производство за налагане на имуществена санкция (в друга държава членка)?


title: Дело C-161/20: Жалба, подадена на 14 април 2020 г. — Европейска комисия/Съвет на Европейския съюз

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/18

      Жалба, подадена на 14 април 2020 г. — Европейска комисия/Съвет на Европейския съюз
      (Дело C-161/20)
      (2020/C 209/25)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: J.-F. Brakeland, E. Georgieva, S. L. Kalėda, W. Mölls)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени решението на Съвета (1), съдържащо се в акта на Корепер от 5 февруари 2020 г., с което се одобрява внасянето на документ в Международната морска организация (ММО) по отношение на въвеждането на насоки относно жизнения цикъл за оценка „от източник до резервоар“ на емисии на парникови газове от устойчиви алтернативни горива, с оглед на предаването на ММО на документа от председателството на Съвета от името на държавите членки и на Комисията,

                  —

                  запази действието на решението,

                  —

                  осъди Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Подадената от Комисията жалба се отнася до решение на Съвета, съдържащо се в акта на Корепер от 5 февруари 2020 г., с което се одобрява внасянето на документ в Международната морска организация (ММО) по отношение на въвеждането на насоки относно жизнения цикъл за оценка „от източник до резервоар“ на емисии на парникови газове от устойчиви алтернативни горива (внасяне на документ относно емисиите на парниковите газове), с оглед на предаването на ММО на документа от председателството на Съвета от името на държавите членки и на Комисията
      В подкрепа на жалбата си Комисията посочва две основания.
      На първо място, Комисията счита, че решението на Съвета нарушава изключителната компетентност на Съюза по член 3, параграф 2 ДФЕС. Наистина, Съюзът има изключителна компетентност в областта, до която се отнася внасянето на документа относно емисиите на парникови газове, по смисъла на член 3, параграф 2 ДФЕС , тъй като в голяма степен тази област е покрита от общите правила, приложими към вътрешни за Европейския съюз положения, по смисъла на установената практика на Съда на Европейския съюз.
      На второ място, Комисията счита, че решението на Съвета нарушава институционалните прерогативи на Комисията по член 17, параграф 1 ДЕС, тъй като само Комисията има право да действа от името на Съюза и да извършва външното представителство на Съюза.

         (1)  Документ на Съвета ST 6287/20 от 24 февруари 2020 г.


title: Дело C-169/20: Иск, предявен на 23 април 2020 г. — Европейска комисия/Португалска република

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/19

      Иск, предявен на 23 април 2020 г. — Европейска комисия/Португалска република
      (Дело C-169/20)
      (2020/C 209/26)
      Език на производството: португалски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: M. França и C. Perrin)

         Ответник: Португалска република

         Искания на ищеца

                  —

                  да се обяви, че като не е намалила стойността на екологичния елемент при изчисляването на приложимата ставка на данъка за регистрация на употребяваните автомобили, внесени на територията на Португалската република и придобити в други държави членки, Португалската република не е изпълнила задълженията си съгласно член 110 от Договора за функционирането на Европейския съюз,

                  —

                  да се осъди Португалката република да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Разглежданото португалско законодателство въвежда дискриминация между облагането на вносно превозно средство и облагането на подобно местно превозно средство. Действащите начини и форми на изчисляване водят до това данъчното облагане на вносно превозно средство винаги да бъде по-високо.
      Това положение е още по-обезпокояващо, тъй като противоречи на практиката на Съда: португалското законодателство в областта на изчисляването на приложимия данък за употребяваните превозни средства, придобити в други държави членки, вече е била предмет на предходни производства за установяване на неизпълнение на задължения и на няколко решения на Съда.
      Португалското законодателство не гарантира, че употребяваните превозни средства, внесени от други държави членки, се облягат със сума, която не надвишава данъка, с който са обложени подобни местни употребявани автомобили. Това може да се обясни с факта, че поради изменението на законодателството от 2016 г., използваният екологичен елемент за изчисляване на стойността на употребяван автомобил не се намалява.
      От това следва, че таблицата за намаляване на ставката, приета в националното законодателство, не води до разумно доближаване до реалната стойност на вносното употребявано превозно средство. Вследствие на това платената сума за регистрация на употребявано превозно средство надвишава сумата за подобно вече регистрирано в Португалия употребявано превозно средство, а това представлява нарушение на член 110 ДФЕС и на практиката на Съда.


title: Дело C-180/20: Жалба, подадена на 24 април 2020 г. — Европейска комисия/Съвет на Европейския съюз

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/20

      Жалба, подадена на 24 април 2020 г. — Европейска комисия/Съвет на Европейския съюз
      (Дело C-180/20)
      (2020/C 209/27)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: M. Kellerbauer, T. Ramopoulos)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да отмени Решение (EС) 2020/245 (1) на Съвета от 17 февруари 2020 година относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Съвета за партньорство, създаден със Споразумението за всеобхватно и засилено партньорство между Европейския съюз и Европейската общност за атомна енергия и техните държави членки, от една страна, и Република Армения („CEPA“), от друга страна, във връзка с приемането на процедурния правилник на Съвета за партньорство и тези на Комитета за партньорство, на подкомитетите и на другите органи, създадени от Съвета за партньорство, и с утвърждаването на списъка на подкомитетите, за прилагането на посоченото споразумение с изключение на дял II от него (наричано по-нататък „Решение на Съвета 2020/245“) и Решение (EС) 2020/246 (2) на Съвета от 17 февруари 2020 година относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Съвета за партньорство, създаден със Споразумението за всеобхватно и засилено партньорство между Европейския съюз и Европейската общност за атомна енергия и техните държави членки, от една страна, и Република Армения, от друга страна, във връзка с приемането на процедурния правилник на Съвета за партньорство и тези на Комитета за партньорство, на подкомитетите и на другите органи, създадени от Съвета за партньорство, и с утвърждаването на списъка на подкомитетите, за прилагането на дял II от посоченото споразумение (наричано по-нататък „Решение на Съвета 2020/246“);

                  —

                  да осъди Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Комисията твърди, че i) като изключва дял II на „CEPA“ от обхвата на Решение на Съвета 2020/245; (ii) и приема отделно Решение на Съвета 2020/246 само относно дял II от „CEPA“, чието материалноправно основание е член 37 ДЕС; и (iii) като прибавя член 218, параграф 8, втора алинея ДФЕС, съгласно който Съветът действа с единодушие, когато споразумението се отнася до област, за която се изисква единодушие, Съветът нарушава Договора, тълкуван в практиката на Съда.
      В подкрепа на това основание са изложени следните доводи:
      Първо, съгласно установената съдебна практика материалноправното основание на Решение на Съвета съгласно член 218, параграф 9 ДФЕС относно позицията, която трябва да се вземе от страна на Съюза в рамките на органите, създадени със споразумение, следва да бъде определено предвид фокуса на споразумението като цяло. CEPA се отнася предимно до търговия, развитие и сътрудничество, както и до търговия с транспортни услуги, а връзките между CEPA и ОВППС не са достатъчно значителни, за да гарантират материалноправно основание предвид ОВППС на споразумението като цяло. Ето защо Съветът погрешно включил член 37 ДЕС като правно основание на Решение 2020/246 и това решение било прието неправилно при прилагане на правилото за гласуване с единодушие.
      Второ, институциите на Съюза нямат право изкуствено да разделят единен акт на различни части и така да създават части, чийто фокус е различен, и още по-малко имат право да заобикалят изискването на член 13 ДЕС, че всяка институция действа в кръга на правомощията, които са ѝ предоставени с Договорите, и в съответствие с процедурите, условията и целите, предвидени в тях. Когато Съветът установява позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза, в рамките на орган, създаден със споразумение съгласно член 218, параграф 9 ДФЕС относно правилата, които уреждат работата на този орган във всички разпоредби на споразумението, разделянето на решението на Съвета на две не може да бъде обосновано. Тъй като CEPA не прави разлика между това кой процедурни правила се прилагат, когато съответните органи действат съгласно дял II или съгласно други дялове на CEPA, Съветът неправилно е приел две отделни решения, едното от които се отнася само до дял II от CEPA.

         (1)  OВ, L 52, 2020 г., стp. 3.

         (2)  OВ, L 52, 2020 г., стp. 5.


title: Дело T-653/18: Решение на Общия съд от 26 март 2020 г. — Armani/EUIPO — Asunción (GIORGIO ARMANI le Sac 11) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „GIORGIO ARMANI le sac 11“ — По-ранни национални словна и фигуративни марки „LESAC“ и „lesac“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Сходство на знаците — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 — Реално използване на по-ранната марка — Член 47, параграфи 2 и 3 от Регламент 2017/1001)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/22

      Решение на Общия съд от 26 март 2020 г. — Armani/EUIPO — Asunción (GIORGIO ARMANI le Sac 11)
      (Дело T-653/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „GIORGIO ARMANI le sac 11“ - По-ранни национални словна и фигуративни марки „LESAC“ и „lesac“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Сходство на знаците - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 - Реално използване на по-ранната марка - Член 47, параграфи 2 и 3 от Регламент 2017/1001)
      (2020/C 209/28)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Giorgio Armani SpA (Милано, Италия) (представители: S. Martínez-Almeida и Alejos-Pita, avocate)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: Felipe Domingo Asunción (Мадрид, Испания)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 13 август 2018 г. (преписка R 2462/2017-4), постановено в производство по възражение със страни г-н Asunción и Giorgio Armani

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Giorgio Armani SpA понася направените от него съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 25, 21.1.2019 г.


title: Дело T-654/18: Решение на Общия съд от 26 март 2020 г. — Armani/EUIPO — Asunción (le Sac11) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „le Sac 11“ — По-ранни национални словна и фигуративни марки „LESAC“ и „lesac“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Сходство на знаците — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 — Реално използване на по-ранната марка — Член 47, параграфи 2 и 3 от Регламент 2017/1001)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/22

      Решение на Общия съд от 26 март 2020 г. — Armani/EUIPO — Asunción (le Sac11)
      (Дело T-654/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „le Sac 11“ - По-ранни национални словна и фигуративни марки „LESAC“ и „lesac“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Сходство на знаците - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 - Реално използване на по-ранната марка - Член 47, параграфи 2 и 3 от Регламент 2017/1001)
      (2020/C 209/29)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Giorgio Armani SpA (Милано, Италия) (представители: S. Martínez-Almeida и Alejos-Pita, avocate)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: Felipe Domingo Asunción (Мадрид, Испания)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 13 август 2018 г. (преписка R 2464/2017-4), постановено в производство по възражение със страни г-н Asunción и Giorgio Armani

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Giorgio Armani SpA понася направените от него съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 25, 21.1.2019 г.


title: Дело T-707/18: Решение на Общия съд от 29 април 2020 г. — Tilly-Sabco/Съвет и Комисия (Селско стопанство — Възстановявания при износ — Птиче месо — Регламент (EС) 2018/1277, приет след отмяната с решение на Съда на Регламент за изпълнение (EС) № 689/2013 — Компетентност на автора на акта — Злоупотреба с процесуални права — Задължение за мотивиране — Извъндоговорна отговорност — Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти — Щета)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/23

      Решение на Общия съд от 29 април 2020 г. — Tilly-Sabco/Съвет и Комисия
      (Дело T-707/18) (1)

      (Селско стопанство - Възстановявания при износ - Птиче месо - Регламент (EС) 2018/1277, приет след отмяната с решение на Съда на Регламент за изпълнение (EС) № 689/2013 - Компетентност на автора на акта - Злоупотреба с процесуални права - Задължение за мотивиране - Извъндоговорна отговорност - Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти - Щета)
      (2020/C 209/30)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Tilly-Sabco (Герлескен, Франция) (представители: R. Milchior и S. Charbonnel, avocats)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: D. Komilaki и M. Alver)и Европейска комисия (представители: A. Lewis и B. Hofstötter)

         Предмет

      От една страна, искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Регламент (EС) 2018/1277 на Съвета от 18 септември 2018 година за определяне на възстановяванията при износ на птиче месо (ОВ, L 239, 2018 г., стр. 1) и от друга страна, искане на основание член 268 ДФЕС за поправяне на щетата, която жалбоподателят твърди, че е претърпял в резултат на определянето на посочените възстановявания при износ в размер на нула за периода между 19 юли и 31 декември 2013 г.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Tilly-Sabco да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 54, 11.2.2019 г.


title: Дело T-752/18: Решение на Общия съд от 26 март 2020 г. — Tecnodidattica/EUIPO (Форма на поставките за глобуси и лампи) (Марка на Европейския съюз — Заявка за триизмерна марка на Европейския съюз — Форма на поставките за глобуси и лампи — Абсолютно основание за отказ — Знак, състоящ се изключително от формата на стоката, която е необходима за постигането на технически резултат — Член 7, параграф 1, буква д), подточка ii) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, буква д), подточка ii) от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Липса на елементи, отличаващи се с декоративен характер или проява на въображение, които да изпълняват важна или съществена роля)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/24

      Решение на Общия съд от 26 март 2020 г. — Tecnodidattica/EUIPO (Форма на поставките за глобуси и лампи)
      (Дело T-752/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Заявка за триизмерна марка на Европейския съюз - Форма на поставките за глобуси и лампи - Абсолютно основание за отказ - Знак, състоящ се изключително от формата на стоката, която е необходима за постигането на технически резултат - Член 7, параграф 1, буква д), подточка ii) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, буква д), подточка ii) от Регламент (ЕС) 2017/1001) - Липса на елементи, отличаващи се с декоративен характер или проява на въображение, които да изпълняват важна или съществена роля)
      (2020/C 209/31)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Tecnodidattica SpA (Сан Коломбано, Чертеноли, Италия) (представители: S. Corona и F. Corona, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: L. Rampini)

         Предмет

      Жалба против решение на втори апелативен състав на EUIPO от 9 октомври 2018 г. (преписка R 76/2017-2) относно заявка за регистрация като марка на Европейския съюз на триизмерен знак, състоящ се от формата на стойки за глобуси и лампи.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Tecnodidattica SpA да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 72, 25.2.2019 г.