title: Дело C-319/09 P: Жалба, подадена на 11 август 2009 г. от ACEA SpA срещу Решение на Първоинстанционния съд (осми разширен състав) от 11 юни 2009 г. по дело T-297/02, ACEA S.p.A./Комисия на Европейските общности

text:
               7.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 267/38

         Жалба, подадена на 11 август 2009 г. от ACEA SpA срещу Решение на Първоинстанционния съд (осми разширен състав) от 11 юни 2009 г. по дело T-297/02, ACEA S.p.A./Комисия на Европейските общности
   (Дело C-319/09 P)
   2009/C 267/69
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: ACEA SpA (представители: L. Radicati di Brozolo, A. Giardina и T. Ubaldi, avvocati)

      Други страни в производството: Комисия на Европейските общности, ACSM Como SpA, AEM — Azienda Energetica Metropolitana Torino — SPA

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението по дело T-297/02 в частта, в която не се санкционира липсата на диференцирано разглеждане на различните положения на прилагане на тригодишното освобождаване от корпоративен данък, и се потвърждава общата и абстрактна квалификация на тригодишното освобождаване като държавна помощ;

               —

               да се отмени решението в частта, в която не се признава квалификацията на тригодишното освобождаване от корпоративен данък като съществуваща помощ по смисъла на член 1, буква б), подточка v) от Регламент (ЕО) № 659/1999 (1);

               —

               да се отмени решението в частта, в която се потвърждава правомерността на съдържащото се в член 3 от решението на Комисията разпореждане за възстановяване (2);

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски пред двете съдебни инстанции.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят изтъква четири правни основания за обжалване в подкрепа на своите искания.
   Първото правно основание е изведено от грешка от правна гледна точка при прилагането на член 88 ЕО и на Регламент (ЕО) № 659/1999, както и от липса на мотиви на обжалваното съдебно решение, като жалбоподателят посочва, че не е направено диференцирано разглеждане на различните положения на прилагане на тригодишното освобождаване от корпоративен данък, предвидено в член 3, параграф 70 от Закон № 549/1995 и в член 66, параграф 14 от Декрет-закон № 331/1993. Първоинстанционният съд всъщност допуснал грешка при прилагане на правото и не мотивирал решението си, доколкото с оглед на конкретните обстоятелства в случая и на информацията, с която разполагала Комисията, не санкционирал абстрактния и непълен характер на разследването и на изводите, до които достига Комисията в оспорваното решение по отношение на различните положения на прилагане на данъчното освобождаване.
   Второто правно основание е изведено от неправилно прилагане на член 87, параграф 1 ЕО от страна на Първоинстанционния съд, както и от липса на мотиви, доколкото същият потвърдил общата и абстрактна квалификация на тригодишното освобождаване като държавна помощ. По-специално Първоинстанционният съд не проверил правилно обстоятелствата в случая и предположенията, въз основа на които Комисията квалифицира разглежданата мярка като държавна помощ, но бил длъжен да направи това съгласно правомощието да извършва пълен контрол, с което той разполага. Така Първоинстанционният съд потвърдил решението на Комисията, макар да не било доказано — поне по отношение на някои сектори, за които се отнася освобождаването — че са налице две от изискванията по член 87, параграф 1 ЕО: възможността за нарушение на конкуренцията и за засягане на търговията в Общността.
   Третото правно основание е изведено от липса и противоречивост на мотивите, както и от грешка от правна гледна точка при тълкуването и прилагането на член 88, параграф 1 ЕО и на член 1, буква б), подточка v) от Регламент (ЕО) № 659/1999, тъй като тригодишното освобождаване от корпоративен данък било квалифицирано като нова помощ. Първоинстанционният съд всъщност не санкционирал пропуска освобождаването в разглеждания случай да се квалифицира като съществуваща помощ по смисъла на член 1, буква б), подточка v) от Регламент ЕО № 659/1999, макар от контекста и от обстоятелствата в случая да произтичало — най-малкото по отношение на някои сектори, за които се отнася освобождаването — че квалификацията като нова помощ не е обоснована.
   Четвъртото правно основание е изведено от грешка при прилагане на правото и от липса на мотиви, що се отнася до правомерността на съдържащото се в член 3 от оспорваното решение разпореждане за възстановяване. Предвид на обстоятелствата в случая Първоинстанционният съд всъщност неправилно приел, че разпореждането за възстановяване, намиращо се в разпоредителната част на решението, има възможно най-широк обхват и е напълно безусловно, макар посоченото решение на Комисията да съдържало само абстрактна, обща и непълна оценка на данъчното освобождаване.

      (1)  Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41).

      (2)  Решение № 2003/193/ЕО на Комисията от 5 юни 2002 година относно държавна помощ чрез освобождаване от данъци и заеми при преференциални условия, предоставена от Италия на предприятия за обществени услуги, чийто акционерен състав е с мажоритарно публично участие (ОВ L 77, 2003 г., стp. 21).


title: Дело T-265/06: Решение на Първоинстанционния съд от 12 февруари 2009 г.  — Lee/DE/СХВП — Cooperativa italiana di ristorazione (PIAZZA del SOLE) (Марка на Общността — Процедура по възражение — Заявка на фигуративна марка на Общността PIAZZA del SOLE — По-ранни национални и международни словни марки PIAZZA и PIAZZA D'ORO — Относително основание за отказ — Липса на вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 — Липса на прилика на знаците)

text:
               4.4.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 82/23

         Решение на Първоинстанционния съд от 12 февруари 2009 г. — Lee/DE/СХВП — Cooperativa italiana di ristorazione (PIAZZA del SOLE)
   (Дело T-265/06) (1)

   (Марка на Общността - Процедура по възражение - Заявка на фигуративна марка на Общността PIAZZA del SOLE - По-ранни национални и международни словни марки PIAZZA и PIAZZA D'ORO - Относително основание за отказ - Липса на вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 - Липса на прилика на знаците)
   (2009/C 82/40)
   Език на производството: френски
   Страни

      Жалбоподател: Sara Lee/DE NV (Utrecht, Нидерландия) (представител: C. Hollier-Larousse, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: A. Folliard-Monguiral)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Първоинстанционния съд: Cooperativa italiana di ristorazione Soc. coop. rl (Reggio d'Émilie, Италия) (представител: D. Caneva, avocat)
   Предмет
   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 5 юли 2006 г. (преписка R 235/2005-2) относно процедура по възражение между Sara Lee/DE NV и Cooperativa italiana di ristorazione Soc. coop. rl.
   Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Sara Lee/DE NV да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 294, 2.12.2006 г.


title: Дело C-389/17: Преюдициално запитване от Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Литва), постъпило на 29 юни 2017 г. — Uždaroji akcinė bendrovė „EVP International“/Lietuvos bankas

text:
               18.9.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 309/28

         Преюдициално запитване от Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Литва), постъпило на 29 юни 2017 г. — Uždaroji akcinė bendrovė „EVP International“/Lietuvos bankas
   (Дело C-389/17)
   (2017/C 309/36)
   Език на производството: литовски

      Запитваща юрисдикция

   Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: UAB „EVP International“

      Ответник: Lietuvos bankas

      Преюдициален въпрос

   Член 5, параграф 2 във връзка с член 6, параграф 1, буква а) от Директива 2009/110/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно предприемането, упражняването и пруденциалния надзор на дейността на институциите за електронни пари и за изменение на директиви 2005/60/ЕО и 2006/48/ЕО, и за отмяна на Директива 2000/46/ЕО трябва ли да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като тези по настоящото дело следните транзакции трябва да се считат за платежни услуги, (не)свързани с издаването на електронни пари:

               а)

               платежна транзакция, при която по искане (нареждане) на държателя на електронни пари към институцията за електронни пари (издателя) електронните пари (средства, които могат да бъдат обратно изкупени), обратно изкупени по номинална стойност, се прехвърлят по банкова сметка на трето лице;

               б)

               платежна транзакция, при която по нареждане на продавача купувачът (платецът) на стоки и/или услуги плаща за стоките и/или услугите, като извършва прехвърляне/плащане на средства към институция за електронни пари (издател на електронни пари), която при получаване на средствата издава електронни пари по номинална стойност на получените средства в полза на продавача (държателя на електронни пари).

      (1)  Директива 2009/110/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно предприемането, упражняването и пруденциалния надзор на дейността на институциите за електронни пари и за изменение на директиви 2005/60/ЕО и 2006/48/ЕО, и за отмяна на Директива 2000/46/ЕО (ОВ L 267, 2009 г., стр. 7).


title: Дело C-518/06: Иск, предявен на 20 декември 2006 г. — Комисия на Европейските общности/Република Италия

text:
               24.2.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 42/15

         Иск, предявен на 20 декември 2006 г. — Комисия на Европейските общности/Република Италия
   (Дело C-518/06)
   (2007/C 42/25)
   Език на производството: Италиански
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (E. Traversa и N. Yerrell, представители)

      Ответник: Република Италия
   Искания

               1)

               Да се констатира, че Италианската Република

                           —

                           като е приела и оставя в сила законодателство, въз основа на което премиите за автомобилна застраховка гражданска отговорност спрямо трети лица следва да се изчисляват въз основа на определени параметри;

                           —

                           като подчинява премиите за автомобилна застраховка гражданска отговорност спрямо трети лица на контрол, действащ с обратна сила,

                     не е изпълнила задълженията за свободно търговско предлагане на застрахователни продукти, произтичащи за нея от разпоредбите относно свобода при определяне на ставките на премиите на чл. 6, 29 и 39 от Директива 92/49/ЕИО (1) на Съвета от 18 юни 1992 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, свързани с прякото застраховане, различно от животозастраховането и за изменение на Директиви 73/239/EИО и 88/357/EИО (Трета директива за застраховането, различно от животозастраховане) (по-нататък „Директива 92/49“);

                           —

                           като упражнява контрол върху способите, по които изчисляват своите застрахователни премии застрахователните предприятия с централно седалище в друга държава-членка, но опериращи в Италия в рамките на свободата на установяване или на свободното предоставяне на услуги;

                           —

                           като налага санкции в случай на нарушаване италианските разпоредби относно способите за изчисляване на застрахователните премии дори спрямо застрахователни предприятия с централно седалище в друга държава-членка, но опериращи в Италия в рамките на свободата на установяване или на свободното предоставяне на услуги;

                     не е изпълнила задълженията, произтичащи за нея от разпоредбите на чл. 9 от Директива 92/49;

                           —

                           като оставя в сила задължението автомобилна застраховка гражданска отговорност да се договаря от всички застрахователни предприятия, включително застрахователните предприятия с централно седалище в друга държава-членка, но опериращи в Италия в рамките на свободата на установяване или на свободното предоставяне на услуги;

                     не е изпълнила задълженията, произтичащи за нея от чл. 43 и 49 ЕО.

               2)

               Да се осъди Република Италия да заплати разноските по делото.

         Правни основания и основни доводи
   Задължението за застрахователните предприятия да определят чисти премии в съответствие със „собствени технически бази, достатъчно обстойни и обхващащи поне пет примерни случая“ и да ги съобразяват с определена средна пазарна величина, както и подчиняването на премиите на ретроактивен контрол с произтичащата от това възможност за налагане на санкции със значителен размер от италианския надзорен орган в случай на нарушаване на споменатите задължения, представляват нарушение на принципа за свободно определяне на ставките на премиите, предвиден от Директива 92/49. Италианската нормативна разпоредба всъщност има като резултат това да създаде система от регламентирани премии и следователно да възпрепятства застрахователните предприятия при свободното търговско предлагане на техните услуги по начин, считан от тях за подходящ, както и при свободното определяне на техните ставки на премии, като накърнява реализирането на единния пазар в областта на застраховането.
   Италианската държава не може да привежда като основание за приемането на националните нормативни разпоредби обществения интерес, за да оправдае дерогация от възприетия в общностното законодателство принцип за свободно определяне на ставките на премиите на предприятията, доколкото не попада сред изключенията, изрично предвидени от Директива 92/49 в чл. 29, абз. 2 и чл. 39, пар. 3.
   Фактическият контрол, упражняван от италианския надзорен орган или от надзорния орган на приемащата държава-членка, върху способите, по които застрахователните предприятия, опериращи в Италия в рамките на свободата на установяване или на свободното предоставяне на услуги, изчисляват своите застрахователни премии, както и налагането на санкции от страна на споменатия италиански надзорен орган в случай на нарушаване на италианската нормативна разпоредба, представлява нарушение на установеното в чл. 9 от Директива 92/49 разпределение на компетенции между държавата-членка по произход (т. е. по основното място на дейност на застрахователното предприятие) и приемащата държава-членка.
   Наложеното на всички застрахователни предприятия, действащи в отрасъла на автомобилна гражданска отговорност, задължение да сключват договори, независимо от мястото, където се намира тяхното седалище, и по отношение на всички категории застраховани лица и всички райони на Италия, както и възможността за налагане на санкции от италианския надзорен орган в случай на нарушаване на споменатото задължение, съдържа ограничение на основната свобода на установяване, забранено от чл. 43, и също така представлява ограничение на свободното предоставяне на услуги, несъвместимо с чл. 49 ЕО. Всъщност предвиденото от италианското законодателство задължение да се предоставя задължителната автомобилна застраховка гражданска отговорност представлява сериозно препятствие при осъществяването на дейностите на застрахователните предприятия в Италия, доколкото споменатото задължение възпира установените в други държави-членки застрахователни предприятия да се установяват или да предоставят услуги в Италия и следователно възпрепятства за тях достъпа до италианския пазар.
   Задължението да се договаря представлява препятствие, което не е нито оправдано, нито пропорционално на преследваната цел. Всъщност, „позоваване на понятието за обществен ред може да се извършва само в случаи на реална и достатъчно сериозна заплаха към някой от основните интереси на общността“ и „изключението за обществен ред, също както всяко друго отклонение от основен принцип на договора, трябва да се тълкува ограничително“ — решение от 19 януари 1999 г., дело С-348/96, Наказателен процес на Donatella Calfa, Сборник 1999, стр. I-11, параграфи 21 и 23.
   Освен това, подобно ограничение изглежда непригодно да постигне целта, за която е било прието, доколкото едно такова генерализирано задължение за договаряне възпрепятства формирането и оперативността на застрахователни предприятия от специализирани сектори, които биха могли по-адекватно и ефикасно да задоволят изискванията на потребителите именно поради придобитата специализираност.
   Най-после подобно ограничение излиза извън онова, което е необходимо за постигане целта по поддържане на обществения ред или за защита на потребителите, както в географски план, доколкото присъщите на обществения ред проблеми засягат, според самите италиански власти, единствено „специфични географски области“ от националната територия, така и по отношение на съдържанието, доколкото опериращите в Италия застрахователни предприятия са длъжни да застраховат всеки собственик или водач на моторни-превозни средства, без да се отчита рискът, който този собственик или водач в действителност представлява съобразно профила на гражданската отговорност за вреди, причинени на трети лица.

      (1)  ОВ L 228, стр. 1.


title: Дело T-322/07: Жалба, подадена на 27 август 2007 г. — Kenitex Química/СХВП — Chemicals International (Kenitex TINTAS A qualidade da cor)

text:
               10.11.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/51

         Жалба, подадена на 27 август 2007 г. — Kenitex Química/СХВП — Chemicals International (Kenitex TINTAS A qualidade da cor)
   (Дело T-322/07)
   (2007/C 269/92)
   Език на исковата молба: португалски
   Страни

      Жалбоподател: Kenitex Química, S.A. (Manique, Estoril, Португалия) [представител: M. Pardete Reis, advogada]

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (INLM)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Chemicals International Establishment
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени Решение на четвърти апелативен състав на СХВП от 19 юни 2007 г., съобщено на жалбоподателя по факс на 25 юни 2007 г., по процедура по обявяване на недействителност № 879 C 001553742/1 (регистрация на марка на Общността № 1553742), на която съответства жалба № R 330/2006 4, и като последица от това да се обяви за действителна марката на Общността № 1553742 „KENITEX TINTAS A QUALIDADE DA COR“, заявена на 13 март 2000 г. и регистрирана на 22 май 2001 г.,

               —

               да се осъди ответникът да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи
   На 22май 2001 г. по заявка на жалбоподателя е регистрирана фигуративната марка на Общността „KENITEX TINTAS A QUALIDADE DA COR“ за стоки от класове 1, 2 и 19 от Ницската класификация (химически продукти, предназначени за промишлеността, изкуствени смоли, бои, лакове, политури, разтворители, естествени смоли, метали във вид на фолио за бояджии; неметални строителни материали; асфалтови настилки, облицовки, мантинели за пътища, стъкла за строителни цели),
   Chemicals International Establishment е поикало да се обяви недействителността на марката на Общността на основание, че са налице по-ранни регистрации на национални фигуративни марки „Kenitex“ за стоки от клас 2 (декоративни мастила) в Португалия, „Kenitex“ за стоки от класове 2 и 19 (разноцветни външни облицовки за сгради) във Франция и „Kenitex“ за стоки от класове 1, 2, 17 и 19 (незапалими и водоустойчиви продукти, бои и облицовки) в страните от Бенелюкс.
   Отделът по заличаването уважава искането за обявяване на недействителността и апелативния състав отхвърля жалбата на жалбоподателя срещу посоченото решение, тъй като смята, че е налице опасност от объркване, предвид сходството на стоките и на знаците.
   Жалбоподателят твърди, че е нарушен член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 (1) на Съвета, тъй като счита, че не е налице вероятност от объркване между двата знака и че знакът на жалбоподателя съответства на неговото име в обществото (фирма) и на името на регистрираното в Instituto Nacional de Propriedade Industrial (INPI) [Национален институт за индустриална собственост] в Португалия предприятие.

      (1)  Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 г. относно марката на Общността (ОВ L 11, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).


title: Дело C-178/13: Определение на председателя на Съда от 22 ноември 2013 г.  — Европейска комисия/Република Финландия

text:
               7.4.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 102/29

         Определение на председателя на Съда от 22 ноември 2013 г. — Европейска комисия/Република Финландия
   (Дело C-178/13) (1)

   2014/C 102/44
   Език на производството: фински
   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 156, 1.6.2013 г.


title: Дело C-191/07 P: Жалба, подадена на 3 април 2007 г. от Jean Yves Sellier срещу определението на Първоинстанционния съд (четвърти състав), постановено на 15 януари 2007 г. по дело T-276/06, Sellier/Комисия

text:
               8.3.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 64/15

         Жалба, подадена на 3 април 2007 г. от Jean Yves Sellier срещу определението на Първоинстанционния съд (четвърти състав), постановено на 15 януари 2007 г. по дело T-276/06, Sellier/Комисия
   (Дело C-191/07 P)
   (2008/C 64/23)
   Език на производството: френски
   Страни

      Жалбоподател: Jean Yves Sellier (представител: J.Y. Leeman, avocat)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности
   С определение от 18 септември 2007 г. Съдът (шести състав) отхвърля жалбата и разпорежда г-н Sellier да заплати направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-346/09: Преюдициално запитване, отправено от het Gerechtshof 's-Gravenhage (Нидерландия) на 28 август 2008 г. — Staat der Nederlanden/Denkavit Nederland b.v., Cehave Landbouwbelang Voeders b.v., Arie Blok b.v., Internationale Handelsmaatschappij Demeter b.v.

text:
               21.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/25

         Преюдициално запитване, отправено от het Gerechtshof 's-Gravenhage (Нидерландия) на 28 август 2008 г. — Staat der Nederlanden/Denkavit Nederland b.v., Cehave Landbouwbelang Voeders b.v., Arie Blok b.v., Internationale Handelsmaatschappij „Demeter“ b.v.
   (Дело C-346/09)
   2009/C 282/44
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Gerechtshof 's-Gravenhage

      Страни в главното производство

               Ищец

               :

               Staat der Nederlanden

               Ответник

               :

                           Denkavit Nederland BV

                           Cehave Landbouwbelang Voeder BV

                           Arie Blok BV

                           Internationale Handelsmaatschappij „Demeter“ BV

      Преюдициални въпроси

               —

               Трябва ли общностното право, по-специално Директива 90/425/EWG (1), Решение 94/381/ЕО (2) и Решение 2000/766/ЕО (3), да се тълкува в смисъл, че е несъвместима с него забрана съгласно националното право като тази по член 2 от Временните правила, която забранява производството и търговията с преработени животински протеини за хранене на животни за разплод поради съображения за защита от спонгиформната енцефалопатия по говедата (СЕГ), когато такава забрана съгласно националното право

               —

               е влязла в сила още на 15 декември 2000 г. (също известна по-рано като Решение 2000/766/ЕО) и

               —

               временно е била в действие (до приемането на Решение 2000/766/ЕО (4) от 29 декември 2000 г.) също за рибно брашно и дикалциев фосфат?

      (1)  Директива 90/425/ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 година относно ветеринарните и зоотехническите проверки, приложими при търговията в Общността с определени видове живи животни и продукти с оглед завършване изграждането на вътрешния пазар (ОВ L 224, стр. 29, Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 8, стр. 53).

      (2)  Решение 94/381/ЕО на Комисията от 27 юни 1994 година относно някои защитни мерки по отношение на спонгиформната енцефалопатия по говедата и храненето с протеини с произход от бозайници (ОВ L 172, стр. 23).

      (3)  Решение 2000/766/ЕО на Съвета от 4 декември 2000 година по отношение на трансмисивните спонгиформни енцефалопатии и храненето на животните (ОВ L 306, стр. 32).

      (4)  2001/9/ЕО: Решение на Комисията от 29 декември 2000 година относно контролни мерки, необходими за прилагането на Решение 2000/766/ЕО на Съвета относно някои защитни мерки по отношение на трансмисивни спонгиформни енцефалопатии и храненето с животински протеин (ОВ 2001, L 2, стр. 32).


title: Дело T-516/17: Жалба, подадена на 4 август 2017 г. — Imasa, Ingeniería y Proyectos/Комисия и ЕСП

text:
               23.10.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/20

         Жалба, подадена на 4 август 2017 г. — Imasa, Ingeniería y Proyectos/Комисия и ЕСП
   (Дело T-516/17)
   (2017/C 357/26)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Imasa, Ingeniería y Proyectos, S.A. (Oviedo, Испания) (представители: B. Gutiérrez de la Roza Pérez, P. Rubio Escobar, R. Ruiz de la Torre Esporrín и B. Fernández García, abogados)

      Ответници: Европейска комисия и Единен съвет за преструктуриране

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд да отмени следните актове:

               —

               Решение (SRB/EES/2017/08) на Единния съвет за преструктуриране, което е прието на изпълнителната му сесия на 7 юни 2017 г. и с което се одобрява схемата за преструктуриране за финансовата институция Banco Popular Español S.A.

               —

               Решение (ЕС) 2017/1246 на Комисията от 7 юни 2017 година за одобряване на схемата за преструктуриране на Banco Popular Español S.A.

      Основания и основни доводи

   Основанията и основните доводи са сходни с изложените по дела T-478/17, Mutualidad de la Abogacía и Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Единен съвет за преструктуриране, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno и SFL/Единен съвет за преструктуриране, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde/Комисия и Единен съвет за преструктуриране, T-483/17, García Suárez и др./Комисия и Единен съвет за преструктуриране, T-484/17, Fidesban и др./Единен съвет за преструктуриране, T-497/17, Sáchez del Valle и Calatrava Real State 2015/Комисия и Единен съвет за преструктуриране, и T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda/Комисия и Единен съвет за преструктуриране.


title: Дело C-214/13: Преюдициално запитване, отправено от Curtea de Apel București (Румъния) на 23 април 2013 г. — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Alexandria/George Ciocoiu

text:
               29.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 189/8

         Преюдициално запитване, отправено от Curtea de Apel București (Румъния) на 23 април 2013 г. — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Alexandria/George Ciocoiu
   (Дело C-214/13)
   2013/C 189/16
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Curtea de Apel București

      Страни в главното производство

      Въззивник: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Alexandria

      Въззиваема страна: George Ciocoiu

      Преюдициален въпрос

   Член 110 ДФЕС допуска ли прилагането от държава членка на такса за замърсяващи емисии за употребяваните (second hand) леки автомобили с произход от други държави — членки на Европейския съюз при първата регистрация на това моторно превозно средство в съответната държава членка, при условие че събирането и плащането на същата такса, която, макар и да е била предвидена в нормативен акт и за употребяваните (second hand) моторни превозни средства на вътрешния пазар, сходни като възраст, техническо състояние и пробег, като дължима при първото прехвърляне на собственост върху тях, впоследствие нейното действие е спряно по силата на нормативен акт със силата на закон?


title: Дело T-435/10: Определение на Общия съд от 31 август 2011 г. — IEM/Комисия (Жалба за отмяна — Четвърта рамкова програма за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности — Искане за възстановяване на аванси, изплатени в изпълнение на договор за финансиране на научни изследвания — Арбитражна клауза — Писмо, с което се уведомява за издаването на дебитно известие — Напомнително писмо — Актове, неделими от договора — Недопустимост)

text:
               29.10.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 319/21

         Определение на Общия съд от 31 август 2011 г. — IEM/Комисия
   (Дело T-435/10) (1)

   (Жалба за отмяна - Четвърта рамкова програма за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности - Искане за възстановяване на аванси, изплатени в изпълнение на договор за финансиране на научни изследвания - Арбитражна клауза - Писмо, с което се уведомява за издаването на дебитно известие - Напомнително писмо - Актове, неделими от договора - Недопустимост)
   2011/C 319/45
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Жалбоподател: IEM — Erga — Erevnes — Meletes perivallontos kai chorotaxias AE (Атина, Гърция) (представител: N. Sofokleous, avocat)

      Ответник: Европейска комисия (представители: D. Triantafyllou и A. Sauka)

      Предмет

   Искане за отмяна, от една страна, на писмото на Комисията от 7 май 2010 г., с което се уведомява за издаването на дебитно известие за възстановяването на сума в размер на 105 416,47 EUR, съответстваща на авансите, изплатени на жалбоподателя от Parthénon AE Oikodomikon — Technikon — Touristikon — Viomichanikon — Emporikon kai Exagogikon Ergasion, в изпълнение на договор FAIR CT98 9544, сключен в рамките на Четвъртата рамкова програма за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности и, от друга страна, на напомнителното писмо на Комисията от 14 юли 2010 г. за неплатената главница, поискана с дебитно известие № 3241004968.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата като недопустима.

               2.

               Осъжда IEM — Erga — Erevnes — Meletes perivallontos kai chorotaxias AE да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 346, 18.12.2010 г.


title: Дело C-73/06: Решение на Съда (четвърти състав) от 28 юни 2007 г. (преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Köln — Германия) — Planzer Luxembourg Sàrl/Bundeszentralamt für Steuern (Шеста директива ДДС — Член 17, параграфи 3 и 4 — Възстановяване на ДДС — Осма директива ДДС — Възстановяване на ДДС на данъчнозадължени лица, които не са установени в страната на сделката — Член 3, буква б) и член 9, втора алинея — Приложение Б — Удостоверение за статут на данъчнозадължено лице — Правно значение — Тринадесета директива ДДС — Възстановяване на ДДС на данъчнозадължени лица, които не са установени на територията на Общността — Член 1, точка 1 — Понятие за място на стопанска дейност)

text:
               25.8.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 199/10

         Решение на Съда (четвърти състав) от 28 юни 2007 г. (преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Köln — Германия) — Planzer Luxembourg Sàrl/Bundeszentralamt für Steuern
   (Дело C-73/06) (1)

   (Шеста директива ДДС - Член 17, параграфи 3 и 4 - Възстановяване на ДДС - Осма директива ДДС - Възстановяване на ДДС на данъчнозадължени лица, които не са установени в страната на сделката - Член 3, буква б) и член 9, втора алинея - Приложение Б - Удостоверение за статут на данъчнозадължено лице - Правно значение - Тринадесета директива ДДС - Възстановяване на ДДС на данъчнозадължени лица, които не са установени на територията на Общността - Член 1, точка 1 - Понятие за място на стопанска дейност)
   (2007/C 199/16)
   Език на производството: немски
   Препращаща юрисдикция
   Finanzgericht Köln
   Страни в главното производство

      Ищец: Planzer Luxembourg Sàrl

      Ответник: Bundeszentralamt für Steuern
   Предмет
   Преюдициално запитване — Finanzgericht Köln — Тълкуване на член 3, буква б) и на приложение Б към Осма директива 79/1072/EИО на Съвета от 6 декември 1979 г. за хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху търговския оборот — Режим на възстановяване на данък добавена стойност на данъчнозадължени лица, които не са установени на територията на страната на сделката (ОВ L 331, стp. 11), и на член 1, точка 1 от Тринадесета директива 86/560/ЕИО на Съвета от 17 ноември 1986 г. относно уеднаквяване на законодателствата на държавите-членки в областта на данъка върху оборота — правила за възстановяване на данъка върху добавената стойност на данъчни субекти, които не са установени на територията на Общността (ОВ L 326, стp. 40) — Възстановяване на ДДС на данъчнозадължено лице, което е установено на територията на друга държава-членка и което е дъщерно дружество на дружество, установено в трета държава — Критерии, въз основа на които се приема, че дадено предприятие е установено на територията на страната — Понятие за „място на стопанска дейност“ и за „постоянен обект, от който се осъществяват сделките“
   Диспозитив

               1)

               Член 3, буква б) и член 9, втора алинея от Осма директива 79/1072/ЕИО на Съвета от 6 декември 1979 г. за хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху търговския оборот — Режим на възстановяване на данък добавена стойност на данъчнозадължени лица, които не са установени на територията на страната на сделката, трябва да се тълкуват в смисъл, че удостоверението, изготвеното в съответствие с образеца, съдържащ се в приложение Б към тази директива, позволява по принцип да се презумира, че заинтересованото лице не само е данъчнозадължено лице във връзка с данъка върху добавената стойност в държавата-членка, чиято данъчна администрация е издала въпросното удостоверение, но и че то е установено в тази държава-членка.
               Тези разпоредби обаче не забраняват на данъчната администрация на държавата-членка, в която се иска възстановяване на данъка върху авансово платената добавена стойност, при съмнение относно действителността от икономическа гледна точка на установяването, адресът на което е посочен в удостоверението, да установи наличието на тази действителност, чрез предвидените за тази цел административни мерки в общностната правна уредба в областта на данъка върху добавената стойност.

               2)

               Член 1, точка 1 от Тринадесета директива 86/560/ЕИО на Съвета от 17 ноември 1986 г. относно уеднаквяване на законодателствата на държавите-членки в областта на данъка върху оборота — Правила за възстановяване на данъка върху добавената стойност на данъчни субекти, които не са установени на територията на Общността, трябва да се тълкува в смисъл, че мястото на стопанска дейност на дадено дружество е мястото, където се приемат съществените решения във връзка с общото ръководство на това дружество и където се изпълняват функциите, свързани с неговото централно управление.

      (1)  ОВ C 201, 7.8.2004 г.


title: Дело C-342/05: Решение на Съда (втори състав) от 14 юни 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Финландия (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Директива 92/43/ЕИО — Опазване на естествените местообитания — Дива флора и фауна — Лов на вълци)

text:
               4.8.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 183/5

         Решение на Съда (втори състав) от 14 юни 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Финландия
   (Дело C-342/05) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директива 92/43/ЕИО - Опазване на естествените местообитания - Дива флора и фауна - Лов на вълци)
   (2007/C 183/08)
   Език на производството: фински
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. van Beek и I. Koskinen)

      Ответник: Република Финландия (представител: E. Bygglin)
   Предмет
   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Нарушение на член 12, параграф 1 и член 16, параграф 1 от Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 г. за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, стр. 7) — Лов на вълци
   Диспозитив

               1)

               Като разрешава лова на вълци с превантивна цел, без да е установено, че същият може да предпази от сериозно увреждане по смисъла на член 16, параграф 1, буква б) от Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна, Република Финландия не е изпълнила задълженията си съгласно член 12, параграф 1 и член 16, параграф 1, буква б) от тази директива.

               2)

               Искът се отхвърля в останалата му част

               3)

               Комисията на Европейските общности и Република Финландия понасят направените от тях разноски.

      (1)  ОВ C 281, 12.11.2005 г.


title: Дело T-457/12: Определение на Общия съд от 24 октомври 2013 г. — Stromberg Menswear/СХВП — Leketoy Stormberg Inter (STORMBERG) (Марка на Общността — Словна марка на Общността „STORMBERG“ — Жалба срещу молбата за преобразуване на марка на Общността в заявки за национални марки — Недопустимост на жалбата пред апелативния състав — Жалба, явно лишена от всякакво правно основание)

text:
               14.12.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 367/28

         Определение на Общия съд от 24 октомври 2013 г. — Stromberg Menswear/СХВП — Leketoy Stormberg Inter (STORMBERG)
   (Дело T-457/12) (1)

   (Марка на Общността - Словна марка на Общността „STORMBERG“ - Жалба срещу молбата за преобразуване на марка на Общността в заявки за национални марки - Недопустимост на жалбата пред апелативния състав - Жалба, явно лишена от всякакво правно основание)
   2013/C 367/51
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Stromberg Menswear Ltd (Лийдс, Обединено кралство) (представители: A. Tsoutsanis, avocat, и C. Tulley, solicitor)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: J. Crespo Carrillo)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Leketoy Stormberg Inter AS (Кристиансанд, Норвегия) (представители: първоначално T. Mølsgaard, а впоследствие J. Løje, avocats)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 3 август 2012 г. (преписка R 428/2012-4), постановено по молбата на Leketoy Stormberg Inter AS за преобразуване на марка на Общността в заявки за национални марки.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Stromberg Menswear Ltd да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 63, 2.3.2013 г.


title: Дело T-188/15: Жалба, подадена на 17 април 2015 г. — Compagnia Trasporti Pubblici и др./Комисия

text:
               15.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 198/42

         Жалба, подадена на 17 април 2015 г. — Compagnia Trasporti Pubblici и др./Комисия
   (Дело T-188/15)
   (2015/C 198/57)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподатели: Compagnia Trasporti Pubblici SpA (Arzano, Италия); Atap — Azienda Trasporti Automobilistici Pubblici delle Province di Biella e Vercelli SpA (Biella, Италия); Actv SpA (Венеция, Италия); Ferrovie Appulo Lucane Srl (Bari, Италия); Asstra Associazione Trasporti (Рим, Италия): и Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (Рим) (представител: M. Malena, avvocato)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:
   Жалбоподателите искат от Общия съд да отмени обжалваното решение в обжалваните части.

      Правни основания и основни доводи

   Правните основания и основните доводи са същите като изтъкнатите по дело T-187/15, Compagnia Trasporti Pubblici и др./Комисия.


title: Дело T-450/12: Жалба, подадена на 11 октомври 2012 г. — Anagnostakis/Комисия

text:
               22.12.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 399/24

         Жалба, подадена на 11 октомври 2012 г. — Anagnostakis/Комисия
   (Дело T-450/12)
   2012/C 399/47
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Жалбоподател: Alexios Anagnostakis (Атина, Гърция) (представител: A. Anagnostakis, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на Европейската комисия от 6 септември 2012 г., с което се отхвърля заявлението за регистрация гражданска инициатива под надслов „ЕДИН МИЛИОН ПОДПИСИ ЗА СОЛИДАРНА ЕВРОПА“;

               —

               да разпореди на Комисията да извърши предвидената по закон регистрация на посочената по-горе инициатива, както и да приеме необходимите за тази цел последващи мерки, предвидени по закон, и

               —

               да осъди Европейската комисия да заплати разноските.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят се позовава на четири правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от член 122 ДФЕС.

                           —

                           Според жалбоподателя Европейската комисия неоснователно твърди, че не е компетентна да представи предложение за приемане на нормативен акт относно инициативата за утвърждаване на „принципа за състояние на крайна необходимост“. По смисъла на член 122, параграф 1 от ДФЕС (предишен член 100 ДЕО) Комисията предлага (а Съветът взема решение), в дух на солидарност между държавите членки, относно мерките, съобразени с икономическата ситуация. Както включването на принципа за състояние на крайна необходимост в Договорите за Европейския съюз, така и приемането на мерки и политики в този смисъл съставляват такъв вид мярка.

               2.

               Второто правно основание е изведено от член 136, параграф 1 ДФЕС.

                           —

                           Според жалбоподателя в своето решение Комисията неоснователно приема, че член 136, параграф 1 ДФЕС може да съставлява правно основание, само ако мерките се отнасят до засилване на бюджетната дисциплина и се ограничават до нея. По смисъла на параграф 1, буква б) на тази разпоредба предлаганите мерки могат да се отнасят и до разработване на насоки за икономическата политика на съответните държави членки. Принципът за състоянието на крайна необходимост представлява такъв вид насока за провеждането на тази политика.

               3.

               Третото правно основание е изведено от член 136, параграф 1, ДФЕС

                           —

                           Според жалбоподателя в своето решение Комисията неоснователно приема, че член 136, параграф 1 ДФЕС не предоставя на Комисията правомощие да се субституира в правата на държавите членки по упражняване на техния суверенитет в областта на бюджета и по извършване на дейностите във връзка с държавните приходи и разходи. По реда на членове 121—126 ДФЕС Съветът може да приема решение относно мерки по отношение на държавите членки, чиято парична единица е еврото, като това ясно следва от член 136, параграф 1. В тази разпоредба не се предвижда ограничение за прилагането на мерките, основаващо се на суверенитета на държавите членки в областта на бюджета.

               4.

               Четвъртото основание е изведено от член 222 ДФЕС

                           —

                           Жалбоподателят сочи, че решението на Комисията представлява пряко нарушение на клаузата за солидарност, установена в член 222 ДФЕС.


title: Дело T-647/15: Жалба, подадена на 13 ноември 2015 г. — Boros/Парламент

text:
               8.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 48/61

         Жалба, подадена на 13 ноември 2015 г. — Boros/Парламент
   (Дело T-647/15)
   (2016/C 048/69)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Crina Boros (Лондон, Обединено кралство) (представител: N. Pirc Musar, lawyer)

      Ответник: Европейски парламент

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение A(2015)8554 C на Европейския парламент от 16 септември 2015 г., с което е отхвърлено потвърдителното заявление на жалбоподателя за достъп до някои документи, отнасящи се до информация за пътни разноски, дневни надбавки, надбавки за общи разходи, както и разноски за сътрудници на членове на Европейския парламент,

               —

               да разпореди Парламентът да заплати разноските на жалбоподателя съгласно членове 134 и 140 от Процедурния правилник на Общия съд, включително разноските на встъпилите страни, ако има такива страни.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания.

               1.

               Първо основание — нарушение на член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1049/2001 (1) във връзка с член 8, буква б) от Регламент № 45/2001 (2), тъй като поисканите лични данни не са защитени от законодателството на Общността.

               2.

               Второ основание — нарушение на член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 1049/2001 във връзка с член 8, буква б) от Регламент № 45/2001, тъй като достъпът до поисканата информация е отказан, независимо че условията за оповестяване са били изпълнени.

               3.

               Трето основание — неизпълнение на общото задължение съгласно членове 2 и 4 от Регламент № 1049/2001 във връзка с член 6, параграф 3 от Регламент № 1049/2001 да се разгледа всеки отделен документ.

               4.

               Четвърто основание — нарушение на член 4, параграф 6 от Регламент № 1049/2001, тъй като отказът да се предостави частичен достъп до поисканите документи е необоснован.

               5.

               Пето основание — неизпълнение на задължението за мотивиране, както изискват член 7, параграф 1 и член 8, параграф 1 от Регламент № 1049/2001, тъй като Парламентът не е разгледал всички доводи на жалбоподателя.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, 2001 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).

      (2)  Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 година относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (ОВ L 8, 2001 г, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 30, стр. 142).


title: Дело T-257/09: Иск, предявен на 2 юли 2009 г. — AECOPS/Комисия

text:
               12.9.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/34

         Иск, предявен на 2 юли 2009 г. — AECOPS/Комисия
   (Дело T-257/09)
   2009/C 220/72
   Език на производството: португалски

      Страни

      Жалбоподател: Associação de Empresas de Construção, Obras Públicas e Serviços (Aecops) (Лисабон, Португалия) (представители: J. L. da Cruz Vilaça и L. Pinto Monteiro, advogados)

      Ответник: Комисия на Европейските общности

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени Решение на Комисията на Европейските общности по преписка № 89 0979 P3 от 22 юни 2005 г., с което се намалява на 426 070 PTE помощта, одобрена от Комисията с Решение C(89) 0570 от 22 март 1989 г. и се изисква връщане на сумата 1 591 128 PTE.

               —

               Да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Нарушение на правото на предварително изслушване: на жалбоподателя не е дадена възможност да представи становището си преди приемането на окончателно решение за намаляване на финансовата помощ, което представлява неспазване на съществено процесуално изискване, обосноваващо отмяна на посоченото решение.
   Нарушение на принципа на правна сигурност поради това, че е изтекъл срокът за приемане на решение.
   Неизпълнение на задължението за излагане на мотиви: в обжалваното решение не се излага, дори и накратко причините за намаляване на помощта.


title: Дело C-276/10: Решение на Съда (осми състав) от 22 декември 2010 г. — Европейска комисия/Чешка република (Неизпълнение на задължения от държава членка — Околна среда — Директива 2006/118/ЕО — Опазване на подземните води от замърсяване и влошаване на състоянието им — Липса на транспониране в определения срок)

text:
               26.2.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 63/12

         Решение на Съда (осми състав) от 22 декември 2010 г. — Европейска комисия/Чешка република
   (Дело C-276/10) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Околна среда - Директива 2006/118/ЕО - Опазване на подземните води от замърсяване и влошаване на състоянието им - Липса на транспониране в определения срок)
   2011/C 63/21
   Език на производството: чешки

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: S. Pardo Quintillán и L. Jelínek)

      Ответник: Чешка република (представители: M. Smolek и J. Jirkalová)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Неприемане или несъобщаване в предвидения срок на необходимите разпоредби за съобразяване с Директива 2006/118/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година за опазване на подземните води от замърсяване и влошаване на състоянието им (ОВ L 372, стр. 19; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 18 стр. 209)

      Диспозитив

               1.

               Като не е приела законовите, подзаконови и административни разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2006/118/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година за опазване на подземните води от замърсяване и влошаване на състоянието им, Чешката република не е изпълнила задълженията си по член 12 от тази директива.

               2.

               Осъжда Чешката република да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 209, 31.7.2010 г.


title: Дело T-769/15: Жалба, подадена на 29 декември 2015 г. — SeNaPro/СХВП — Paltentaler Splitt & Marmorwerke („Dolokorn“)

text:
               29.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 78/30

         Жалба, подадена на 29 декември 2015 г. — SeNaPro/СХВП — Paltentaler Splitt & Marmorwerke („Dolokorn“)
   (Дело T-769/15)
   (2016/C 078/41)
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: SeNaPro GmbH (Помелсбрун, Германия) (представител: A. Schröder, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Paltentaler Splitt & Marmorwerke GmbH (Ротенман, Австрия)

      Данни за производството пред СХВП

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Общността „Dolokorn“ — заявка за регистрация № 11 877 181

      Производство пред СХВП: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на СХВП от 23 октомври 2015 г. по преписка R 2643/2014-1

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди СХВП да заплати направените от нея съдебни разноски, както и тези на SeNaPro GmbH.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 75 и член 76, параграфи 1 и 2 от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-297/08: Иск, предявен на 3 юли 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република

text:
               30.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/35

         Иск, предявен на 3 юли 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република
   (Дело C-297/08)
   (2008/C 223/55)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: C. Zadra, D. Recchia и J.-B. Laignelot)

      Ответник: Италианска република
   Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като не е приела по отношение на региона Campania всички необходими мерки, за да гарантира оползотворяването или обезвреждането на отпадъците при условия, които да не застрашават здравето на човека и да не нанасят вреди на околната среда, и по-конкретно, като не е въвела подходяща и интегрирана система от инсталации за изхвърляне на отпадъците, Италианската република не е изпълнила задълженията си по членове 4 и 5 от Директива 2006/12/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2006 г. относно отпадъците;

               —

               да се осъди Италианската република да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   С настоящия иск Комисията иска да бъде осъдена Италианската република за това, че не е въвела в регион Campania интегрирана и подходяща система от инсталации за обезвреждане на отпадъците, която да даде възможност да се постигне етапа на самозадоволяване по отношение на обезвреждането на отпадъците, като е нарушила критерия за близост. Твърдяното неизпълнение на задължения представлява, както признават самите италиански власти, източник на опасност за здравето на човека и за околната среда и същевременно представлява нарушение на членове 4 и 5 от Директива 2006/12/ЕО.

      (1)  ОВ L 114, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 16, стр. 45.


title: Дело C-586/13: Решение на Съда (четвърти състав) от 18 юни 2015 г. (преюдициално запитване от Pesti Központi Kerületi Bíróság — Унгария) — Martin Meat kft/Géza Simonfay, Ulrich Salburg (Преюдициално запитване — Свободно предоставяне на услуги — Директива 96/71/ЕО — Член 1, параграф 3, букви a) и в) — Командироване на работници — Предлагане на работници за наемане на работа — Акт за присъединяване от 2003 г. — Глава 1, параграфи 2 и 13 от приложение X — Преходни мерки — Достъп на унгарски граждани до пазара на труда на държави, които вече са членки на Европейския съюз към момента на присъединяването на Република Унгария — Изискване за разрешение за работа за предлагането за наемане на работници — Сектори, които не са чувствителни)

text:
               24.8.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/7

         Решение на Съда (четвърти състав) от 18 юни 2015 г. (преюдициално запитване от Pesti Központi Kerületi Bíróság — Унгария) — Martin Meat kft/Géza Simonfay, Ulrich Salburg
   (Дело C-586/13) (1)

   ((Преюдициално запитване - Свободно предоставяне на услуги - Директива 96/71/ЕО - Член 1, параграф 3, букви a) и в) - Командироване на работници - Предлагане на работници за наемане на работа - Акт за присъединяване от 2003 г. - Глава 1, параграфи 2 и 13 от приложение X - Преходни мерки - Достъп на унгарски граждани до пазара на труда на държави, които вече са членки на Европейския съюз към момента на присъединяването на Република Унгария - Изискване за разрешение за работа за предлагането за наемане на работници - Сектори, които не са чувствителни))
   (2015/C 279/08)
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Pesti Központi Kerületi Bíróság

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Martin Meat kft

      Ответници: Géza Simonfay, Ulrich Salburg

      Диспозитив

               1)

               Глава 1, параграфи 2 и 13 от приложение X към Акта относно условията за присъединяването на Чешката република, Република Естония, Република Кипър, Република Латвия, Република Литва, Република Унгария, Република Малта, Република Полша, Република Словения и Словашката република и промените в учредителните договори на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, че Република Австрия има право да ограничи предлагането на работници за наемане на работа на територията на страната на основание глава 1, параграф 2 от посоченото приложение, дори и в случаите, когато предлагането на работници за наемане на работа не се отнася до чувствителен сектор по смисъла на глава 1, параграф 13 от споменатото приложение.

               2)

               При наличие на договорни отношения като разглежданите в главното производство, за да се определи дали същите следва да бъдат квалифицирани като предлагане на работници за наемане на работа по смисъла на член 1, параграф 3, буква в) от Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 година относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги, трябва да се вземат предвид всички обстоятелства, въз основа на които може да се установи дали преместването на работника в приемащата държава членка само по себе си представлява или не предмет на доставката на услуги, за която се отнасят договорните отношения. По принцип такива обстоятелства, позволяващи да се установи, че преместването не е самият предмет на разглежданата доставка на услуги, представляват по-специално фактът, че доставчикът на услуги понася последиците от изпълнение, което не съответства на предвидената в договора доставка, и фактът, че този доставчик може свободно да определя колко работници счита за необходимо да изпрати в приемащата държава членка. Обстоятелството пък, че предприятието, получател на доставката, контролира съответствието на посочената доставка със споменатия договор или може да дава общи указания на работниците, наети от споменатия доставчик, само по себе си не допуска да се заключи, че е налице предлагане на работници за наемане на работа.

      (1)  ОВ C 71, 8.3.2014 г.


title: Дело T-697/15: Определение на Общия съд от 25 май 2016 г. — Bergbräu/EUIPO — Vilser Privatbrauerei (VILSER BERGBRÄU)

text:
               1.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/41

         Определение на Общия съд от 25 май 2016 г. — Bergbräu/EUIPO — Vilser Privatbrauerei (VILSER BERGBRÄU)
   (Дело T-697/15) (1)

   (2016/C 279/57)
   Език на производството: немски
   Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 78, 29.2.2016 г.


title: Дело C-44/06: Решение на Съда (пети състав) от 8 март 2007 г. (искане за преюдициално заключение от Finanzgericht des Landes Brandenburg — Германия) — Gerlach und Co. mbH/Hauptzollamt Frankfurt (Oder) (Митнически съюз — Общностен транзит — Доказателство за редовността на транзитната операция или за мястото на извършване на нарушението — Тримесечен срок — Предоставяне на срок след приемане на решението за възстановяване на вносните мита)

text:
               28.4.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/11

         Решение на Съда (пети състав) от 8 март 2007 г. (искане за преюдициално заключение от Finanzgericht des Landes Brandenburg — Германия) — Gerlach und Co. mbH/Hauptzollamt Frankfurt (Oder)
   (Дело C-44/06) (1)

   (Митнически съюз - Общностен транзит - Доказателство за редовността на транзитната операция или за мястото на извършване на нарушението - Тримесечен срок - Предоставяне на срок след приемане на решението за възстановяване на вносните мита)
   (2007/C 95/18)
   Език на производството: немски
   Препращаща юрисдикция
   Finanzgericht des Landes Brandenburg
   Страни в главното производство

      Ищец: Gerlach und Co. mbH

      Ответник: Hauptzollamt Frankfurt (Oder)
   Предмет
   Искане за преюдициално заключение — Тълкуване на чл.11а, параграф 2 от Регламент (ЕИО) 1062/87 на Комисията от 27 март 1987 година относно разпоредбите за прилагане и относно мерките за опростяване на общностния режим транзит (ОВ L 107, стр. 1), изменен с Регламент (ЕИО) 1429/90 на Комисията от 29 май 1990 година (ОВ L 137, стр. 21) — Извършено нарушение или допусната нередност в рамките на операция на външен общностен транзит (T1) — Посочване на срока за представяне на доказателството за мястото на извършване на нарушението или на допуснатата нередност — Данни, представени след приемане на решението за възстановяване на митата в рамките на процедура по молба
   Диспозитив
   Член 11а, параграф 2 от Регламент (ЕИО) 1062/87 на Комисията от 27 март 1987 година относно разпоредбите за прилагане и относно мерките за опростяване на общностния режим транзит (ОВ L 107, стр. 1), изменен с Регламент (ЕИО) 1429/90 на Комисията от 29 май 1990 година, трябва да се тълкува в смисъл, че държавата-членка, към която принадлежи отправната митница, не би могла да предостави на главното отговорно лице тримесечния срок за представяне на доказателството за редовността на транзитната операция или за мястото, където действително е извършено нарушението или нередността, след приемането на решението за възстановяване на вносните мита в рамките на процедура по молба, подадена срещу това решение.

      (1)  ОВ C 86, 8.4.2006 г.


title: Дело F-36/09: Жалба, подадена на 2 април 2009 г. — Armitage-Wilson/Европол

text:
               18.7.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 167/26

         Жалба, подадена на 2 април 2009 г. — Armitage-Wilson/Европол
   (Дело F-36/09)
   2009/C 167/50
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Жалбоподател: Kate Armitage-Wilson (Хага, Нидерландия) (представител: W. J. Dammingh)

      Ответник: Европейска полицейска служба (Европол)

      Предмет на производството

   Отмяна на решението от 12 юни 2008 г., с което жалбоподателят се уведомява за невъзможността да му се предложи постоянна длъжност, както и на решението от 7 януари 2009 г., с което се отхвърля подадената срещу първото решение жалба.

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени решението от 12 юни 2008 г., с което ответникът е посочил на жалбоподателя, че не може да му предложи постоянно назначение, както и решението, постановено по жалба на 7 януари 2009 г., с което изложените от жалбоподателя твърдения за нарушения срещу решението от 12 юни 2008 г. се приемат за неоснователни,

               —

               да се осъди Европол да заплати съдебните разноски.


title: Дело F-122/11: Определение на Съда на публичната служба (втори състав) от 23 ноември 2012 г. — Vacarescu/Комисия (Публична служба — Просрочие — Явна недопустимост)

text:
               16.2.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 46/31

         Определение на Съда на публичната служба (втори състав) от 23 ноември 2012 г. — Vacarescu/Комисия
   (Дело F-122/11)
   (Публична служба - Просрочие - Явна недопустимост)
   2013/C 46/62
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Dragos-Lucian Vacarescu (Брюксел, Белгия) (представител: R.-C. Radu, avocat)

      Ответник: Европейска комисия

      Предмет

   Публична служба — Искане за отмяна на решението на Комисията да не изплаща на жалбоподателя дневните надбавки, които последният смята, че му се дължат на основание член 10, параграф 2, втора алинея от приложение VII към Правилника.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Г-н Vacarescu понася направените от него съдебни разноски.


title: Дело F-49/08: Жалба, подадена на 19 май 2008 г. — Giannini/Комисия

text:
               19.7.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 183/33

         Жалба, подадена на 19 май 2008 г. — Giannini/Комисия
   (Дело F-49/08)
   (2008/C 183/67)
   Език на производството: френски
   Страни

      Жалбоподател: Massimo Giannini (Брюксел, Белгия) [представители: L. Levi и C. Ronzi, avocats]

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Предмет и описание на спора
   От една страна, отмяна на решението за уволнение на жалбоподателя и осъждане на ответника да изпълни задълженията си по всички парични вземания, свързани със запазването на договора, както и отмяна на редица решения, които не му признават правото на парични вземания. От друга страна искане за обезщетяване на имуществените и неимуществените вреди, претърпени от жалбоподателя.
   Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени решението за уволнение на жалбоподателя, съобщено на 10 юли 2007 г.,

               —

               ако е необходимо, да се отмени решението за отхвърляне на административната жалба, съобщено на 5 февруари 2008 г.,

               —

               да се осъди Комисията да изпълни задълженията си по всички парични вземания, свързани със запазването на договора на жалбоподателя (и по-конкретно основната заплата след приспадане на изплатените обезщетения за безработица, надбавките, обезщетенията и сумите за възстановяване на разходи, изчислени за тригодишния срок на договора, както и пътните разноски от мястото на работа до мястото на произход), заедно с лихви за забава, считано от момента на настъпване на изискуемостта на всяко едно от тези вземания до окончателното изплащане, изчислени въз основа на приложимия за съответния период лихвен процент, определен от Европейската централна банка за основните операции по рефинансиране, увеличен с три пункта,

               —

               във всички случаи, да се отменят решенията от 27 юли 2007 г. и от 20 септември 2007 г. за удържане на сума в размер на 5 218,22 EUR от възнаграждението на жалбоподателя за месец август 2007 година, съответстваща на част от пътните разноски от мястото на работа до мястото на произход на жалбоподателя, и вследствие на това да се възстанови тази сума от 5 218,22 EUR, заедно с лихви за забава, считано от 15 август 2007 г. до окончателното изплащане, изчислени въз основа на приложимия за съответния период лихвен процент, определен от Европейската централна банка за основните операции по рефинансиране, увеличен с три пункта,

               —

               във всички случаи, да се отмени решението от 28 август 2007 г. за ограничаване на надбавката за настаняване до една трета от получената през ноември 2006 година сума и за връщане на другите две трети, тоест на 4 278,50 EUR от възнаграждението за месец февруари 2006 година и, вследствие на това да се разпореди възстановяването на тази сума от 4 278,50 EUR, заедно с лихви за забава, считано от 15 февруари 2008 г. до окончателното изплащане, изчислени въз основа на приложимия за съответния период лихвен процент, определен от Европейската централна банка за основните операции по рефинансиране, увеличен с три пункта,

               —

               да се присъди обезщетение за претърпените имуществени и неимуществени вреди, предварително оценени на 200 000 EUR,

               —

               да се осъди Комисията на Европейските общности да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-337/15: Решение на Общия съд от 29 септември 2016 г. — Bach Flower Remedies/EUIPO — Durapharma (RESCUE) (Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Словна марка на Европейския съюз „RESCUE“ — Абсолютно основание за отказ — Описателен характер — Липса на отличителен характер, придобит чрез използване — Член 7, параграф 1, буква в) и параграф 3 от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Член 52, параграф 2 от Регламент № 207/2009)

text:
               14.11.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 419/39

         Решение на Общия съд от 29 септември 2016 г. — Bach Flower Remedies/EUIPO — Durapharma (RESCUE)
   (Дело T-337/15) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство за обявяване на недействителност - Словна марка на Европейския съюз „RESCUE“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Липса на отличителен характер, придобит чрез използване - Член 7, параграф 1, буква в) и параграф 3 от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Член 52, параграф 2 от Регламент № 207/2009))
   (2016/C 419/50)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Bach Flower Remedies Ltd (Уимбълдън, Обединеното кралство) (представител: I. Fowler, solicitor)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: M. Simandlova и A. Schifko)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Durapharma ApS (Стенструп, Дания)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 26 март 2015 г. (преписка R 2551/2013-1) относно производство за обявяване на недействителност между Durapharma и Bach Flower Remedies

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Bach Flower Remedies Ltd понася направените от него съдебни разноски и тези на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO).

      (1)  ОВ C 294, 7.9.2015 г.


title: Дело T-144/15: Жалба, подадена на 25 март 2015 г. — L'Oréal/СХВП — Theralab (VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA)

text:
               26.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 171/34

         Жалба, подадена на 25 март 2015 г. — L'Oréal/СХВП — Theralab (VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA)
   (Дело T-144/15)
   (2015/C 171/40)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: L'Oréal (Париж, Франция) (представител: J. Sena Mioludo, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Theralab — Produtos Farmacêuticos e Nutracêuticos, Lda (Viseu, Португалия)

      Данни за производството пред СХВП

      Заявител: жалбоподателят

      Спорна марка: фигуративна марка на Общността със словните елементи „VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA“ — заявка за регистрация № 1 1 0 74  391

      Производство пред СХВП: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на СХВП от 22 януари 2015 г. по преписка R 1097/2014-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да отмени решението на отдела по споровете от 26 февруари 2014 г. по възражение B 002139916;

               —

               да отхвърли възражение B 002139916;

               —

               да приеме в нейната цялост заявка за регистрация на марка на Общността № 011074391 „VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA (+fig.)“,

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-499/13: Решение на Съда (първи състав) от 26 март 2015 г. (преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny — Полша) — Marian Macikowski/Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku (Преюдициално запитване — Обща система на данъка върху добавената стойност — Принципи на пропорционалност и на данъчен неутралитет — Данъчно облагане на доставка на недвижим имот в рамките на процедура за принудителна публична продан — Национална правна уредба, която задължава извършващия тази продан съдебен изпълнител да изчисли и да плати ДДС върху такава сделка — Плащане на покупната цена на компетентния съд и необходимост този съд да прехвърли дължимия ДДС на съдебния изпълнител — Имуществена и наказателна отговорност на съдебния изпълнител при неплащане на ДДС — Разлика между срока по общностното право за плащането на ДДС от данъчнозадължено лице и срока, наложен на такъв съдебен изпълнител — Невъзможност за приспадане на платения по получени доставки ДДС)

text:
               26.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 171/3

         Решение на Съда (първи състав) от 26 март 2015 г. (преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny — Полша) — Marian Macikowski/Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku
   (Дело C-499/13) (1)

   ((Преюдициално запитване - Обща система на данъка върху добавената стойност - Принципи на пропорционалност и на данъчен неутралитет - Данъчно облагане на доставка на недвижим имот в рамките на процедура за принудителна публична продан - Национална правна уредба, която задължава извършващия тази продан съдебен изпълнител да изчисли и да плати ДДС върху такава сделка - Плащане на покупната цена на компетентния съд и необходимост този съд да прехвърли дължимия ДДС на съдебния изпълнител - Имуществена и наказателна отговорност на съдебния изпълнител при неплащане на ДДС - Разлика между срока по общностното право за плащането на ДДС от данъчнозадължено лице и срока, наложен на такъв съдебен изпълнител - Невъзможност за приспадане на платения по получени доставки ДДС))
   (2015/C 171/04)
   Език на производството: полски

      Запитваща юрисдикция

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Marian Macikowski

      Ответник: Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku

      Диспозитив

               1)

               Членове 9 и 193 и член 199, параграф 1, буква ж) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат разпоредба на националното право като разглежданата в главното производство, която при продажба на недвижим имот чрез принудително изпълнение задължава оператора, и по-специално осъществилия тази продажба съдебен изпълнител, да изчислява, събира и плаща в предвидените срокове данъка върху добавената стойност, дължим върху полученото от тази сделка.

               2)

               Принципът на пропорционалност трябва да се тълкува в смисъл, че допуска разпоредба на националното право като разглежданата в главното производство, според която съдебният изпълнител трябва да отговаря с цялото си имущество за размера на данъка върху добавената стойност, дължим върху полученото от продажбата на недвижим имот, осъществена чрез принудително изпълнение, когато не е изпълнил задължението си да събере и внесе този данък, при условие че той разполага на практика с всички правни средства, за да изпълни това задължение, което запитващата юрисдикция следва да провери.

               3)

               Членове 206, 250 и 252 от Директива 2006/112, както и принципът на данъчен неутралитет трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат разпоредба от националното право като разглежданата в главното производство, според която посоченият в тази разпоредба платец трябва да изчислява, събира и внася данъка върху добавената стойност, дължим при осъществената чрез принудително изпълнение продажба на вещи, без да може да приспада данъка върху добавената стойност, платен по получени доставки от началото на данъчния период до датата, на която данъкът е събран от данъчнозадълженото лице.

      (1)  ОВ C 367, 14.12.2013 г.


title: Дело C-433/13: Иск, предявен на 31 юли 2013 г. — Европейска комисия/Словашка република

text:
               16.11.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 336/6

         Иск, предявен на 31 юли 2013 г. — Европейска комисия/Словашка република
   (Дело C-433/13)
   2013/C 336/15
   Език на производството: словашки

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: A. Tokár и F. Schatz)

      Ответник: Словашка република

      Искания на ищеца

   Европейската комисия моли Съда:

               —

               да постанови, че като не е предоставила на правоимащите лица, пребиваващи в различна от Словашката република държава членка, предвидените в Закон № 447/2008 Z.z. добавка за чужда помощ, добавка за социална интеграция и добавка за компенсиране на допълнителните разходи, Словашката република не е изпълнила задълженията си по член 48 от Договора за функционирането на Европейския съюз и по член 7 от Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност (1);

               —

               да осъди Словашката република да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Комисията твърди, че предвидените в Закон № 447/2008 Z.z. добавка за чужда помощ, добавка за социална интеграция и добавка за компенсиране на допълнителните разходи са обезщетения за болест по смисъла на член 3, параграф 1, буква а) от Регламент № 883/2004, които следва да бъдат изплащани и на оправомощените лица, пребиваващи извън съответната държава членка (в настоящия случай, Словашката република). Следователно вътрешното право не може да ограничава правото на оправомощените лица, пребиваващи извън Словашката република, да получават тези добавки. Ето защо вътрешното право на Словашката република, което предвижда такова ограничение, противоречи на член 48 ДФЕС и на членове 7 и 21 от Регламент № 883/2004.

      (1)  ОВ L 166, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 82 и поправка в OB L 33, 7.2.2008 г., стр. 12.


title: Дело C-476/09 P: Жалба, подадена на 26 ноември 2009 г. от Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (пети разширен състав) на 9 септември 2009 г. по съединени дела T-227/01 — T-229/01 и T-265/01, T-266/01 и T-270/01, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava и Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco и други/Комисия на Европейските общности

text:
               13.2.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 37/17

         Жалба, подадена на 26 ноември 2009 г. от Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (пети разширен състав) на 9 септември 2009 г. по съединени дела T-227/01 — T-229/01 и T-265/01, T-266/01 и T-270/01, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava и Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco и други/Комисия на Европейските общности
   (Дело C-476/09 P)
   2010/C 37/18
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (представители: I. Sáenz-Cortabarría Fernández и M. Morales Isasi, abogados)

      Други страни в производството: Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco, Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya, Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa, Комисия на Европейските общности и Comunidad Autónoma de la Rioja

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се обяви за допустима и основателна настоящата жалба;

               —

               да се отмени обжалваното съдебно решение;

               —

               да се уважи искането, направено пред първата инстанция, в частност, евентуалното искане за отмяна на член 3 от обжалваното решение;

               —

               при условията на евентуалност, делото да се върне на Първоинстанционния съд, като му бъде разпоредено да допусне доказателството, чието събиране е било отказано.

               —

               да се осъди Комисията да заплати разноските по първоинстанционното производство и по производството за обжалване, а встъпилата страна, Comunidad Autónoma de la Rioja — да заплати разноските по първоинстанционното производство.

      Правни основания и основни доводи

               1.

               Грешка при прилагане на правото, тъй като ПС е приел, че в конкретния случай не са налице изключителни обстоятелства, които да пораждат оправдани правни очаквания за редовността на обжалваната данъчна мярка, които възпрепятстват да се разпореди възстановяването на помощите в съответствие с член 14, параграф 1 от Регламент № 659/1999 (1) във връзка с принципа за защита на оправданите правни очаквания. Изопачаване на границите на правния спор и нарушение на принципа на състезателност. Нарушение на съдебната практика относно мотивирането.
               Нито формалната разлика между обжалваната данъчна мярка и мярката предмет на Решение 93/337 (2), нито фактът, че Комисията е могла да мотивира критерия селективност с елемент, различен от този, който фигурира изрично в Решение 93/337, нито декларацията за несъвместимост, която се съдържа в Решение 93/337, съставляват достатъчни правни основания, за да не приеме ПС съществуването на изключително обстоятелство, което, само по себе си или във връзка с други обстоятелства, които са налице в дадения случай, възпрепятства Комисията да разпореди възстановяването на помощите, споменати в обжалваното решение.
               Приемайки, че обжалваните мерки по съединени дела T-30/01—T-32/01 и T-86/02—T-88/02 не са аналогични на обжалваната данъчна мярка по причини на данъчна техника и на обхват на облекчението, ПС е изопачил границите на правния спор между страните, не е спазил принципа на състезателност и освен това е допуснал явно нарушение на определена съдебна практика относно мотивирането.
               ПС е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че поведението на Комисията към данъчното освобождаване от 1993 г., както и към данъчното облекчение по Закон 22/1993, не съставлява изключително обстоятелство, което е могло да обоснове какъвто и да е вид оправдано правно очакване за редовността на обжалваната данъчна мярка, което би възпрепятствало възстановяването на помощите по силата на член 14, параграф 1 от Регламент 659/1999 поради това, че противоречи на принципа на защита на оправданите правни очаквания.

               2.

               Грешка при прилагане на правото поради това, че ПС не е спазил процесуалните норми в областта на събирането на доказателствата и е решил да не допусне поисканото от жалбоподателя доказателство за представяне на определени документи на Комисията, което в светлината на използваните от ПС за отхвърляне на претенцията на жалбоподателя аргументи се явява съществено за защитата на неговите интереси. Нарушение на правото на справедлив процес, на принципа на равните процесуални възможности и на правото на защита.
               Като не е събрал поисканото доказателство, ПС е нарушил основното право на справедлив процес, което служи на жалбоподателя, тъй като е отказал събирането на доказателство, което се явява съществено за него, нарушавайки по този начин неговото право на защита, като се има предвид, че неговата претенция е отхвърлена с аргумента, че не е доказал именно това, което е искал да докаже с несъбраното доказателство: ако не изричното окончателно становище на Комисията за отхвърляне на оплакването от 1994 г. срещу мярка, която е по същество идентична на приетата през 1993 г., поне поведението на Комисията би съставлявало изключително обстоятелство, доколкото подобно поведение би породило оправданото правно очакване за редовността на данъчните мерки от 1993 г., което е довело до приемането на обжалваната данъчна мярка през 1996 г.

      (1)  На Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ L 83, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41).

      (2)  На Комисията от 10 май 1993 година относно система за данъчни помощи за инвестиции в страната на баските (ОВ L 134, стp. 25).


title: Дело T-300/15: Жалба, подадена на 5 юни 2015 г. — OASE/СХВП — COMPO France (AlGo)

text:
               10.8.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 262/34

         Жалба, подадена на 5 юни 2015 г. — OASE/СХВП — COMPO France (AlGo)
   (Дело T-300/15)
   (2015/C 262/46)
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: OASE GmbH (Хьорстел, Германия) (представител: T. Weeg, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: COMPO France SAS (Рош-ле-Бопре, Франция)

      Данни за производството пред СХВП

      Заявител: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Общността „AlGo“ — заявка за регистрация № 10 096 337

      Производство пред СХВП: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на СХВП от 11 февруари 2015 г. по преписка R 1409/2013-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да измени обжалваното решение така, че възражението да се отхвърли изцяло,

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               нарушение член 42, параграфи 2 и 3 от Регламент № 207/2009,

               —

               нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-13/16: Решение на Съда (втори състав) от 4 май 2017 г. (преюдициално запитване от Augstākā tiesa — Латвия) — Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes Kārtības policijas pārvalde/Rīgas pašvaldības SIA „Rīgas satiksme“ (Преюдициално запитване — Директива 95/46/ЕО — Член 7, буква е) — Лични данни — Условия за законосъобразно обработване на лични данни — Понятие „необходимост за целите на законните интереси на трето лице“ — Искане, с оглед на предявяването на права по съдебен ред, да бъдат разкрити личните данни на лице, причинило пътнотранспортно произшествие — Задължение на администратора да уважи такова искане — Липса)

text:
               3.7.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/11

         Решение на Съда (втори състав) от 4 май 2017 г. (преюдициално запитване от Augstākā tiesa — Латвия) — Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes Kārtības policijas pārvalde/Rīgas pašvaldības SIA „Rīgas satiksme“
   (Дело C-13/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Директива 95/46/ЕО - Член 7, буква е) - Лични данни - Условия за законосъобразно обработване на лични данни - Понятие „необходимост за целите на законните интереси на трето лице“ - Искане, с оглед на предявяването на права по съдебен ред, да бъдат разкрити личните данни на лице, причинило пътнотранспортно произшествие - Задължение на администратора да уважи такова искане - Липса))
   (2017/C 213/10)
   Език на производството: латвийски

      Запитваща юрисдикция

   Augstākā tiesa

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes Kārtības policijas pārvalde

      Ответник: Rīgas pašvaldības SIA „Rīgas satiksme“

      Диспозитив

   Член 7, буква е) от Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 година за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни трябва да се тълкува в смисъл, че не създава задължение за разкриване на лични данни пред трето лице, за да може то да предяви пред гражданските съдилища иск за обезщетение за вредите, причинени му от лицето, ползващо се от защитата на тези данни. Същевременно член 7, буква е) от тази директива допуска разкриване на такива данни въз основа на националното право.

      (1)  ОВ C 111, 29.3.2016 г.


title: Дело C-397/16: Преюдициално запитване от Corte d’appello di Milano (Италия), постъпило на 18 юли 2016 г. — Acacia Srl/Fallimento Pneusgarda Srl, Audi AG

text:
               10.10.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/4

         Преюдициално запитване от Corte d’appello di Milano (Италия), постъпило на 18 юли 2016 г. — Acacia Srl/Fallimento Pneusgarda Srl, Audi AG
   (Дело C-397/16)
   (2016/C 371/04)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Corte d’appello di Milano

      Страни в главното производство

      Въззивник: Acacia Srl

      Ответници във въззивното производство: Fallimento Pneusgarda Srl, Audi AG

      Преюдициални въпроси

               1)

               Допускат ли: (a) принципите относно свободното движение на стоки и свободата на предоставяне на услуги във вътрешния пазар; (б) принципът на ефективност на европейските правила за конкуренция и на либерализация на вътрешния пазар; (в) принципите на полезно действие и на еднакво прилагане на правото на ЕС в рамките на Европейския съюз; (г) разпоредбите на вторичното право на Европейския съюз като Директива 98/71 (1), и по-специално член 14 от нея, член 1 от Регламент № 461/2010 (2) и Правило № 124 на ИКЕ на ООН, тълкуване на член 110 от Регламент № 6/2002 (3), съдържащ клаузата за поправка, което изключва джантата копие, идентична в естетическо отношение с оригиналната заводска джанта, одобрена въз основа на посоченото Правило № 124 на ИКЕ на ООН, от понятието компонент от съставен продукт (автомобил), предназначен да осигури възможност за неговата поправка и възстановяване на първоначалния му вид?

               2)

               Ако отговорът на първия въпрос е отрицателен, допускат ли разпоредбите относно правата върху индустриална собственост върху регистрираните модели след претегляне на интересите, посочени в първия въпрос, прилагане на клаузата за поправка във връзка с допълващи продукти копия, които могат да бъдат избирани по друг начин от клиента, с мотива че клаузата за поправка трябва да се тълкува ограничително и единствено по отношение на резервните части със задължителна форма, т.е. компоненти, чиято форма е била определена по същество като неизменяема спрямо външния вид на съставния продукт, като се изключват други компоненти, които следва да се считат взаимозаменяеми и свободно приложими според вкуса на клиента?

               3)

               При утвърдителен отговор на втория въпрос, какви мерки следва да приеме производителят на джанти копия, за да осигури законното движение на продуктите, предназначени за поправка и възстановяване на оригиналния външен вид на съставния продукт?

      (1)  Директива 98/71/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 13 октомври 1998 година относно правната защита на индустриални дизайни (ОВ L 289, стр. 28; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 24, стр. 106).

      (2)  Регламент (ЕС) № 461/2010 на Комисията от 27 май 2010 година относно прилагането на член 101, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз към категориите вертикални споразумения и съгласувани практики в сектора на моторните превозни средства (ОВ L 129, стр. 52).

      (3)  Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета от 12 декември 2001 година относно промишления дизайн на Общността (ОВ L 3, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 70).


title: Дело T-293/12: Жалба, подадена на 2 юли 2012 г. — Syria International Islamic Bank/Съвет

text:
               25.8.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 258/26

         Жалба, подадена на 2 юли 2012 г. — Syria International Islamic Bank/Съвет
   (Дело T-293/12)
   2012/C 258/48
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Syria International Islamic Bank Public Joint-Stock Company (Дамаск, Сирия) (представители: адв. G. Laguesse и адв. J.-P. Buyle)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска Общият съд:

               —

               да отмени, доколкото засяга жалбоподателя, Регламент 2012/544/ОВППС за прилагане на член 32, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия;

               —

               да отмени, доколкото засяга жалбоподателя, Решение за изпълнение 2012/335/ОВППС за прилагане на Решение 2011/782/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия;

               —

               да осъди Съвета за заплати на жалбоподателя като обезщетение неокончателната сума от 10 000 000 EUR при условие на последващо увеличаване или намаляване на този размер;

               —

               да осъди Съвета да поеме всички разходи и съдебни разноски пред настоящата инстанция, включително направените от жалбоподателя.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага седем правни основания в подкрепа на своята жалба.

               1.

               Първото правно основание е изведено от нарушението на правото на защита и на правото на справедлив съдебен процес, доколкото жалбоподателят не бил изслушан, преди санкциите да бъдат утвърдени и Съветът му отказал възможността да изложи своите правни основания по отношение на конкретни доказателства, с които евентуално Съветът разполагал, макар жалбоподателят да направил искане за това.

               2.

               Второто правно основание е изведено от явна грешка в преценката на фактите, тъй като жалбоподателят, доколкото знае и след като е направил вътрешни проверки и уточнения, не е извършител на фактите, в които е упрекнат с обжалваните актове.

               3.

               Третото правно основание е изведено от нарушението на принципа на пропорционалност, доколкото предприетите от Съвета мерки имали за последица закриването на финансовата система на жалбоподателя, която представлявала 90 % от неговите операции в евро. Това довело до обезсилването на множество текущи договори, което ангажирало отговорността на жалбоподателя и лишавало хиляди сирийски граждани от осъществяването на различни банкови и финансови сделки.

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от непропорционалното нарушение на правото на собственост и на правото на упражняване на професионална дейност.

               5.

               Петото правно основание е изведено от незаконосъобразност на оспорените актове, доколкото не били изпълнени условията на член 23 от Решение 2011/782/ОВППС (1) и на членове 14 и 26 от Регламент № 36/2012 (2), тъй като жалбоподателят не участвал съзнателно и доброволно в действия, целящи заобикалянето на санкции.

               6.

               Шестото правно основание е изведено от злоупотребата с власт, доколкото обстоятелствата по случая давали основание на жалбоподателя да мисли, че мерките са били предприети с други мотиви, а не тези, които са изложени в обжалваните актове.

               7.

               Седмото правно основание е изведено от нарушението на задължението за мотивиране, доколкото мотивирането в обжалваните актове било неясно и не се позовавало на конкретни обстоятелства или дати, които биха позволили на жалбоподателя да установи финансовите трансакции, за които е упрекнат.

      (1)  Решение 2011/782/ОВППС на Съвета от 1 декември 2011 година относно ограничителни мерки срещу Сирия и за отмяна на Решение 2011/273/ОВППС (ОВ L 319, стр. 56).

      (2)  Регламент (ЕС) № 36/2012 на Съвета от 18 януари 2012 година относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия и за отмяна на Регламент (ЕС) № 442/2011 (ОВ L 16, стр. 1).


title: Дело T-467/14: Жалба, подадена на 24 юни 2014 г.  — Fonditel Pensiones/Комисия

text:
               4.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 253/64

         Жалба, подадена на 24 юни 2014 г. — Fonditel Pensiones/Комисия
   (Дело T-467/14)
   2014/C 253/87
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Fonditel Pensiones, Entidad Gestora de Fondos de Pensiones, SA (Мадрид, Испания) (представители: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero и A. Lamadrid de Pablo, abogados)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение, доколкото то квалифицира съвкупността от мерки, които според посоченото в него съставляват т. нар. испанска система за финансов лизинг като нова и несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ,

               —

               при условията на субсидиарност, да отмени членове 1 и 4 от обжалваното решение, които определят инвеститорите от обединенията по икономически интереси като бенефициери на предполагаемите помощи и като единствени адресати на разпореждането за възстановяване,

               —

               при условията на субсидиарност, да отмени член 4 от обжалваното решение, доколкото с него се разпорежда възстановяването на предполагаемите помощи,

               —

               да отмени член 4 от обжалваното решение, доколкото той се произнася относно законосъобразността на частноправните договори между инвеститорите и други организации, и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски по това производство.

      Правни основания и основни доводи

   Основанията и основните доводи са същите, като тези по дело T-700/13, Bankia/Комисия.


title: Дело C-638/13 P: Решение на Съда (първи състав) от 26 януари 2017 г. — Roca SARL/Европейска комисия (Обжалване — Картели — Белгийски, германски, френски, италиански, нидерландски и австрийски пазар на оборудване за баня — Съгласуване на продажните цени и обмен на чувствителна търговска информация — Насоки относно метода за определяне на глобите за 2006 г. — Принцип на равно третиране — Упражняване на правомощието за пълен съдебен контрол)

text:
               3.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 104/8

         Решение на Съда (първи състав) от 26 януари 2017 г. — Roca SARL/Европейска комисия
   (Дело C-638/13 P) (1)

   ((Обжалване - Картели - Белгийски, германски, френски, италиански, нидерландски и австрийски пазар на оборудване за баня - Съгласуване на продажните цени и обмен на чувствителна търговска информация - Насоки относно метода за определяне на глобите за 2006 г. - Принцип на равно третиране - Упражняване на правомощието за пълен съдебен контрол))
   (2017/C 104/13)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Roca SARL (представител: P. Vidal Martínez, abogada)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: F. Castilla Contreras, F. Castillo de la Torre и F. Jimeno Fernández)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Roca SARL да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 52, 22.2.2014 г.