title: Дело T-814/19: Жалба, подадена на 22 ноември 2019 г. — Nutravita/EUIPO – Pegaso (nutravita Healthy Mind, Body & Soul.)

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/67

      Жалба, подадена на 22 ноември 2019 г. — Nutravita/EUIPO – Pegaso (nutravita Healthy Mind, Body & Soul.)
      (Дело T-814/19)
      (2020/C 27/67)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Nutravita Ltd (Мейденхед, Обединено кралство) (представители: H. Dhondt и J. Cassiman, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Pegaso Srl (Неграр, Италия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят в производството пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „nutravita Healthy Mind, Body & Soul.“ в цветовете светлозелено и черно — заявка за регистрация № 16 255 804

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 11 септември 2019 г. по преписка R 80/2019-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  нарушение на член 47, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 18 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 10, параграф 3 от Делегиран регламент (ЕС) 2018/625 на Комисията;

                  —

                  нарушение на член 71, параграф 1, буква б) от Делегиран регламент (ЕС) 2018/625 на Комисията;

                  —

                  нарушение на член 71, параграф от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета, и

                  —

                  нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-817/19: Жалба, подадена на 27 ноември 2019 г. — Olimp Laboratories/EUIPO — OmniVision (Hydrovision)

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/68

      Жалба, подадена на 27 ноември 2019 г. — Olimp Laboratories/EUIPO — OmniVision (Hydrovision)
      (Дело T-817/19)
      (2020/C 27/68)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Olimp Laboratories sp. z o.o. (Дембѝца, Полша) (представител: M. Kondrat, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: OmniVision GmbH (Пухайм, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателя пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за регистрация на фигуративна марка на Европейския съюз Hydrovision — заявка за регистрация № 16 286 841

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 13 септември 2019 г. по преписка R 2371/2018-2

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение и да върне делото на EUIPO за ново разглеждане, или

                  —

                  да измени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания и на принципа на правна сигурност.


title: Дело T-818/19: Жалба, подадена на 27 ноември 2019 г. — Dvectis CZ/EUIPO – Yado (Поддържащи възглавници)

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/69

      Жалба, подадена на 27 ноември 2019 г. — Dvectis CZ/EUIPO – Yado (Поддържащи възглавници)
      (Дело T-818/19)
      (2020/C 27/69)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Dvectis CZ s.r.o. (Бърно, Чешка република) (представител: J. Svojanovská, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Yado s.r.o. (Хандлова, Словакия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорния промишлен дизайн: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорен промишлен дизайн: промишлен дизайн на Общността № 3222 504-0001

         Обжалвано решение: решение на трети апелативен състав на EUIPO от 10 септември 2019 г. по преписка R 513/2018-3

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди ответника да плати съдебните разноски.

            Ако Общият съд не уважи горепосочените искания, жалбоподателят иска от него:

                  —

                  да измени обжалваното решение, като уважи изцяло жалбата му от 21 март 2018 г. и разглежданият промишлен дизайн остане валиден,

                  —

                  да осъди ответника да плати съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на съществени процесуални правила.


title: Дело T-819/19: Жалба, подадена на 2 декември 2019 г. — Man and Machine/EUIPO – Bim Freelance („bim ready“)

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/70

      Жалба, подадена на 2 декември 2019 г. — Man and Machine/EUIPO – Bim Freelance („bim ready“)
      (Дело T-819/19)
      (2020/C 27/70)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Man and Machine Ltd (Тейм Оксфордшър, Обединено кралство) (представител: R. Peto, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Bim Freelance Corp. (Маями, Флорида, Съединени щати)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят в производството пред Общия съд

         Спорна марка: посочваща Европейския съюз международна регистрация на фигуративната марка „bim ready“ — посочваща Европейския съюз международна регистрация № 1 359 265

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 17 септември 2019 г. по преписка R 317/2019-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-821/19: Жалба, подадена на 2 декември 2019 г. — Herlyn и Beck/EUIPO – Brillux (B.home)

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/70

      Жалба, подадена на 2 декември 2019 г. — Herlyn и Beck/EUIPO – Brillux (B.home)
      (Дело T-821/19)
      (2020/C 27/71)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Sonja Herlyn (Грюнвалд, Германия), Christian Beck (Грюнвалд) (представител: H. Hofmann, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Brillux GmbH & Co. KG (Мюнстер, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: заявка за марка на Европейския съюз „B.home“ — заявка за регистрация № 16 961 336

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 24 септември 2019 г. по преписка R 373/2019-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени или измени обжалваното решение и да потвърди решението на отдела по споровете в производство по преписка № B2976549 от 10 декември 2018 г. на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO);

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски,

                  —

                  да насрочи дата на съдебното заседание за изслушване на устните състезания.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-822/19: Жалба, подадена на 3 декември 2019 г. — Asoliva и Anierac/Комисия

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/71

      Жалба, подадена на 3 декември 2019 г. — Asoliva и Anierac/Комисия
      (Дело T-822/19)
      (2020/C 27/72)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподатели: Asociación Española de la Industria y Comercio Exportador de Aceite de Oliva (Asoliva) (Мадрид, Испания) и Asociación Nacional de Industriales Envasadores y Refinadores de Aceites Comestibles (Anierac) (Мадрид) (представител: V. Rodríguez Fuentes, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  Да отмени член 1, параграф 1, буква б) от Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/1604 на Комисията от 27 септември 2019 година за изменение на Регламент (ЕИО) № 2568/91 относно характеристиките на маслиновото масло и маслиновото масло от остатъчен материал и съответните методи за анализ, публикуван в ОВ L 250 от 30 септември 2019 г.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателите изтъкват три основания.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на Договорите

                              —

                              Жалбоподателите считат, че като предвижда необорима презумпция за несъответствие на качеството на маслиновото масло, която е свързана с налагането на санкции, обжалваният акт нарушава принципа на презумпцията за невиновност по член 48 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на принципа на правна сигурност

                              —

                              Жалбоподателите считат, че необоримата презумпция за несъответствие, установена с обжалвания акт, засяга правната сигурност, тъй като се основава на метод, който поради неточност не позволява да се предвиди с достатъчна сигурност изпълнението на изискваната норма.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на принципа на пропорционалност във връзка със свободата на стопанска инициатива

                              —

                              Жалбоподателите считат, че необоримата презумпция за несъответствие, предвидена с обжалвания акт, ограничава непропорционално свободата на стопанска инициатива, тъй като установява ограничение за последната посредством неточен метод, от който обаче се извеждат абсолютни последици, без да се държи сметка за други съществуващи методи или доказателства.


title: Дело T-189/18: Определение на Общия съд от 25 ноември 2019 г. — Lipitalia 2000 и Assograssi/Комисия

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/72

      Определение на Общия съд от 25 ноември 2019 г. — Lipitalia 2000 и Assograssi/Комисия
      (Дело T-189/18) (1)

      (2020/C 27/73)
      Език на производството: италиански
      Председателят на първи състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 166, 14.5.2018 г.


title: Дело T-290/19: Определение на Общия съд от 26 ноември 2019 г. — Stada Arzneimittel/EUIPO (Изображение на две червени извити една над друга линии)

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/72

      Определение на Общия съд от 26 ноември 2019 г. — Stada Arzneimittel/EUIPO (Изображение на две червени извити една над друга линии)
      (Дело T-290/19) (1)

      (2020/C 27/74)
      Език на производството: немски
      Председателят на шести състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 213, 24.6.2019 г.


title: Дело C-641/19: Преюдициално запитване от Amtsgericht Hamburg (Германия), постъпило на 30 август 2019 г. — EU/PE Digital GmbH

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/12

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Hamburg (Германия), постъпило на 30 август 2019 г. — EU/PE Digital GmbH
      (Дело C-641/19)
      (2020/C 27/16)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Hamburg

         Страни в главното производство

         Ищец: EU

         Ответник: PE Digital GmbH

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 14, параграф 3 от Директива (ЕС) 2011/83 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 г. (1) с оглед на съображение 50 от нея да се тълкува в смисъл, че дължимата от потребителя „сума, пропорционална на това, което е било действително предоставено до момента, в който потребителят е уведомил търговеца за упражняването на правото си на отказ, съпоставена с общата сума по договора“ следва при договор, съгласно чието съдържание се дължи не единна услуга, а състояща се от няколко частични услуги цялостна услуга, да се изчислява само на принципа pro rata temporis, ако потребителят действително заплаща pro rata temporis за цялостната услуга, но частичните услуги се доставят с различен темп?

                  2)

                  Трябва ли член 14, параграф 3 от Директива 2011/83 да се тълкува в смисъл, че дължимата от потребителя „сума, пропорционална на това, което е било действително предоставено до момента, в който потребителят е уведомил търговеца за упражняването на правото си на отказ, съпоставена с общата сума по договора“, следва да се изчислява само на принципа pro rata temporis и когато дадена (частична) услуга действително се доставя непрекъснато, но в началото на срока на договора има по-голяма или по-малка стойност за потребителя?

                  3)

                  Трябва ли член 2, точка 11 от Директива 2011/83 и член 2, точка 1 от Директива (ЕС) 2019/770 на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 2019 г. (2) да се тълкуват в смисъл, че „цифрово съдържание“ по смисъла на член 2, точка 11 от Директива 2011/83 и на член 2, точка 1 от Директива 2019/770 могат да бъдат и данни, които се доставят като частична услуга в рамките на предоставяна предимно като „цифрова услуга“ по смисъла на член 2, точка 2 от Директива 2019/770 цялостна услуга, в резултат на което търговецът би могъл да погаси правото на отказ на основание член 16, буква м) от Директива 2011/83 по отношение на частичната услуга, но потребителят, в случай че търговецът не направи това, може да се откаже от целия договор и поради член 14, параграф 4, буква б, подточка ii) от Директива 2011/83 не би дължал компенсация за тази частична услуга?

                  4)

                  Трябва ли член 14, параграф 3 от Директива 2011/83, с оглед на съображение 50 от нея, да се тълкува в смисъл, че договорената за дадена услуга обща цена е „прекомерна“ по смисъла на член 14, параграф 3, трето изречение от Директива 2011/83, ако тя е значително по-висока от договорената с друг потребител обща цена за идентична по съдържанието си услуга, доставяна от същия търговец за същия срок на договора и при същите рамкови условия за останалите аспекти?

         (1)  Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година относно правата на потребителите, за изменение на Директива 93/13/ЕИО на Съвета и Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 85/577/ЕИО на Съвета и Директива 97/7/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 304, 2011 г., стр. 64).

         (2)  Директива (ЕС) 2019/770 на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 2019 година за някои аспекти на договорите за предоставяне на цифрово съдържание и цифрови услуги (ОВ L 136, 2019 г., стр. 1).


title: Дело C-685/19: Преюдициално запитване от Landgericht Frankenthal (Германия), постъпило на 17 септември 2019 г. — OK/Daimler AG

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/13

      Преюдициално запитване от Landgericht Frankenthal (Германия), постъпило на 17 септември 2019 г. — OK/Daimler AG
      (Дело C-685/19)
      (2020/C 27/17)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht Frankenthal

         Страни в главното производство

         Ищец: OK

         Ответник: Daimler AG

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 5, параграф 2, второ изречение, буква а) от Регламент (ЕО) № 715/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 20 юни 2007 година за типово одобрение на моторни превозни средства по отношение на емисиите от леки превозни средства за превоз на пътници и товари (Евро 5 и Евро 6) и за достъпа до информация за ремонт и техническо обслужване на превозни средства (1) да се тълкува и прилага в смисъл, че необходимост от използване на измервателно-коригиращи устройства по смисъла на тази разпоредба следва да се констатира само когато предпазването на двигателя от повреда или авария и безопасното управление на превозното средство не е можело да се осигурят дори с използването на най-добрата технология, налична към момента на типовото одобряване на съответния модел превозно средство?

                  2)

                  В случай на утвърдителен отговор на първия въпрос:

                              Допустимо ли е отклоняване от принципното задължение за използване на най-добрата технология, налична към момента на типовото одобряване, поради други съображения, например поради липсата на дългосрочен опит или поради непропорционално високите разходи за най-добрата технология в сравнение с тези за други технологии, което има значително отражение върху продажната цена?

                        В случай на отрицателен отговор на първия въпрос:

                              Дори ако са използвани принципно незабранени технологични компоненти, налице ли е забранено измервателно-коригиращо устройство под формата на т.нар. „термопрозорец“, когато зададените в това отношение параметри на системата за контрол на двигателя са така избрани, че системата за пречистване на отработените газове да не се включва или да работи само в ограничена степен:

                              а)

                              поради зададените температури, като се има предвид какви са обичайните температури през по-голямата част от годината;

                              б)

                              поради други параметри, например поради надморската височина, на която се намира превозното средство, в съответните региони в Германия или на европейския общ пазар?

         (1)  ОВ L 171, 2007 г., стр. 1.


title: Дело C-703/19: Преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny (Полша), постъпило на 24 септември 2019 г. — J.K./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Katowicach

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/14

      Преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny (Полша), постъпило на 24 септември 2019 г. — J.K./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Katowicach
      (Дело C-703/19)
      (2020/C 27/18)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Naczelny Sąd Administracyjny (Върховен административен съд, Полша)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: J.K.

         Ответник: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Katowicach (Директор на камарата на данъчната администрация в Катовице)

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Попада ли в обхвата на понятието „ресторантьорски услуги“, за които се прилага намалена ставка на ДДС [член 98, параграф 2 във връзка с точка 12а от приложение III към Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1) във връзка с член 6 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 282/2011 на Съвета от 15 март 2011 година за установяване на мерки за прилагане на Директива 2006/112/ЕО относно общата система на данъка върху добавената стойност (2)], продажбата на готови ястия при условия като тези по спора, висящ пред националния съд, тоест ако:

                              —

                              продавачът предоставя на купувачите достъп до инфраструктура, осигуряваща възможност за консумация на закупеното ястие на място (в нарочно пространство, предназначено за консумация, и с достъп до тоалетна),

                              —

                              липсва специализирано обслужване от сервитьор,

                              —

                              няма сервиране в тесен смисъл,

                              —

                              процесът на поръчване е опростен и частично автоматизиран,

                              —

                              клиентът има ограничена възможност да персонализира поръчката?

                  2)

                  Има ли значение за отговора на първия въпрос начинът на приготвяне на ястията, включващ по-специално термична обработка на някои от полуготовите продукти и съчетаване на полуготовите продукти в готови ястия?

                  3)

                  Достатъчно ли е за отговор на първия въпрос клиентът да има възможност евентуално да ползва предлаганата инфраструктура, или е необходимо да се констатира, че от гледна точка на средностатистическия клиент този елемент представлява съществена част от услугата?

         (1)  ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.

         (2)  ОВ L 77, 2011 г., стр. 1.


title: Съединени дела C-609/17 и C-610/17: Решение на Съда (голям състав) от 19 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Työtuomioistuin — Финландия) — Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö (TSN) ry/Hyvinvointialan liitto ry (C-609/17) и Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry/Satamaoperaattorit ry (C-610/17) (Преюдициално запитване — Социална политика — Член 153 ДФЕС — Минимални изисквания за безопасността и здравето по отношение на организацията на работното време — Директива 2003/88/ЕО — Член 7 — Право на платен годишен отпуск от най-малко четири седмици — Член 15 — Национални разпоредби и колективни трудови договори, които са по-благоприятни за защитата на безопасността и здравето на работниците — Работници, които са неработоспособни поради заболяване по време на платен годишен отпуск — Отказ за прехвърляне на годишен отпуск, когато непрехвърлянето не води до намаляване на продължителността на отпуска под четири седмици — Член 31, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Неприложимост при липса на хипотеза на прилагане на правото на Съюза по смисъла на член 51, параграф 1 от Хартата на основните права)

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/2

      Решение на Съда (голям състав) от 19 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Työtuomioistuin — Финландия) — Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö (TSN) ry/Hyvinvointialan liitto ry (C-609/17) и Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry/Satamaoperaattorit ry (C-610/17)
      (Съединени дела C-609/17 и C-610/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Социална политика - Член 153 ДФЕС - Минимални изисквания за безопасността и здравето по отношение на организацията на работното време - Директива 2003/88/ЕО - Член 7 - Право на платен годишен отпуск от най-малко четири седмици - Член 15 - Национални разпоредби и колективни трудови договори, които са по-благоприятни за защитата на безопасността и здравето на работниците - Работници, които са неработоспособни поради заболяване по време на платен годишен отпуск - Отказ за прехвърляне на годишен отпуск, когато непрехвърлянето не води до намаляване на продължителността на отпуска под четири седмици - Член 31, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз - Неприложимост при липса на хипотеза на прилагане на правото на Съюза по смисъла на член 51, параграф 1 от Хартата на основните права)
      (2020/C 27/02)
      Език на производството: фински

         Запитваща юрисдикция

      Työtuomioistuin

         Страни в главното производство

         (Дело C-609/17)

         Ищец: Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö (TSN) ry

         Ответник: Hyvinvointialan liitto ry

         в присъствието на: Fimlab Laboratoriot Oy (C-609/17)

         (Дело C-610/17)

         Ищец: Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry

         Ответник: Satamaoperaattorit ry

         в присъствието на: Kemi Shipping Oy

         Диспозитив

                  1)

                  Член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национални разпоредби и колективни трудови договори, които предвиждат предоставянето на дни платен годишен отпуск над предвидения в посочената разпоредба минимален период от четири седмици, като изключват възможността за прехвърляне на тези дни отпуск поради заболяване.

                  2)

                  Член 31, параграф 2 във връзка с член 51, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, че не се прилага при наличието на такива национални разпоредби и колективни трудови договори.

         (1)  ОВ C 13, 15.1.2018 г.


title: Дело C-707/19: Преюдициално запитване от Sąd Rejonowy dla Łodzi (Полша), постъпило на 23 септември 2019 г. — K.S./A.B.

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/15

      Преюдициално запитване от Sąd Rejonowy dla Łodzi (Полша), постъпило на 23 септември 2019 г. — K.S./A.B.
      (Дело C-707/19)
      (2020/C 27/19)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Sąd Rejonowy dla Łodzi (Районен съд Лодз, Полша)

         Ищец: K.S.

         Ответник: A.B.

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 3 от Директива 2009/103/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно застраховката „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства и за контрол върху задължението за сключване на такава застраховка (1) да се тълкува в смисъл, че с оглед на израза „всички подходящи мерки“ всяка държава членка е длъжна да включи в отговорността на застрахователното предприятие в рамките на застраховката за гражданска отговорност пълно покриване на вредите, включително на последиците от застрахователно събитие, изразяващи се в необходимостта от изтегляне на превозното средство на увреденото лице до държавата на произход и в разходите за необходимия престой на превозни средства на паркинг;
      Ако отговорът на този въпрос е утвърдителен, може ли тази отговорност да бъде ограничена по какъвто и да е начин в законодателството на държавите членки?

         (1)  ОВ L 263, 2009 г., стр. 11.


title: Дело T-740/19: Жалба, подадена на 31 октомври 2019 г. — Laird/Комисия

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/38

      Жалба, подадена на 31 октомври 2019 г. — Laird/Комисия
      (Дело T-740/19)
      (2020/C 27/46)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Laird Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представители: C. Quigley, Barrister, и D. Gillespie, Solicitor)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение C(2019) 2526 окончателен на Комисията от 2 април 2019 г. относно държавна помощ SA.44896,

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени член 2 от обжалваното решение, доколкото се прилага спрямо жалбоподателя,

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени член 2 от обжалваното решение по отношение на всяка помощ, предоставена в периода преди 24 ноември 2017 г., доколкото се прилага към жалбоподателя,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски на жалбоподателя.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква три основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първото основание е незаконосъобразност на член 1 от обжалваното решение на следните основания, що се отнася до преценката, че освобождаването на финансирането на групи (ОФГ) представлява (икономическо) предимство по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, произтичащо, по-специално, от:

                              i.

                              обстоятелството, че Комисията не е взела предвид: историческия контекст на въвеждането на правилата за контролираните чуждестранни дружества (КЧД) в данъчната система на Обединеното кралство; наложените ограничения на Обединеното кралство чрез прилагането на правото на Европейския съюз и по-специално на свободата на установяване; териториалността и други политически съображения за структурата на правилата за КЧД, въведени в Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Закон за данъчното облагане (международни и други разпоредби) от 2010 г.); и обхвата на данъчния суверенитет на държавите членки, включително Обединеното кралство, при изготвянето на правилата за КЧД.

                              ii.

                              твърдението на Комисията, че незадължителният характер на прилагането на глава 9 от част 9A от Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 представлява благоприятно третиране, пораждащо предимство.

                  2.

                  Второто основание е незаконосъобразност на член 1 от обжалваното решение на следните основания, доколкото се отнася до преценката, че ОФГ представлява селективно предимство по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, произтичащо по-специално от следните обстоятелства:

                              i.

                              Що се отнася до релевантната референтна рамка:

                                          a.

                                          неправилната преценка на Комисията, че референтната рамка е съставена от правилата за КЧД и/или само от глава 5 от част 9A от Taxation (International and Other Provisions) Act,

                                          б.

                                          неправилната преценка на Комисията, че референтната система цели единствено данъчно облагане на печалбите, породени от дейности и активи от Обединеното кралство, които са били изкуствено отклонени от Обединеното кралство без надлежна преценка дали релевантните облагаеми сделки действително пораждат опасност от ерозиране на данъчната основа в Обединеното кралство.

                              ii.

                              Що се отнася до преценката за дерогация от референтната рамка:

                                          a.

                                          неправилната преценка на Комисията за релевантността и значимостта на съществените функции на персонала,

                                          б.

                                          неправилната преценка на Комисията на сравнимостта на допустимите заемни отношения със заемите (i) на страни, свързани с жители на Обединеното кралство и (ii) на трети страни,

                                          в.

                                          незаконосъобразното позоваване от Комисията на Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета (1),

                                          г.

                                          обстоятелството, че преценката на Комисията за сравнимите рискове от нарушаване на свободата на установяване за освободени и неосвободени категории ОФГ е погрешна.

                              iii.

                              Що се отнася до оправдаността на твърдяната дерогация:

                                          a.

                                          неправилното решение на Комисията, че основанието, свързано с нуждата системата да бъде управляема не включва съществените функции на персонала,

                                          б.

                                          неправилното решение на Комисията, че ОФГ не е оправдано чрез позоваване на съответствие със свободата на установяване.

                  3.

                  Третото основание е незаконосъобразност на член 2 от обжалваното решение поради нарушаване на оправданите правни очаквания и на принципите на правна сигурност и пропорционалност. При условията на евентуалност се твърди, че не е следвало да се постановява възстановяване на всяка помощ, предоставена чрез ОФГ преди 24 ноември 2017 г., когато Комисията е публикувала решението си за започване на процедурата.

         (1)  Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета от 12 юли 2016 година за установяване на правила срещу практиките за избягване на данъци, които пряко засягат функционирането на вътрешния пазар (ОВ 2016 L 193, стр. 1).


title: Дело C-769/19: Преюдициално запитване, отправено от Специализиран наказателен съд (България) на 21 октомври 2019 година – наказателно производство срещу UC и TD

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/16

      Преюдициално запитване, отправено от Специализиран наказателен съд (България) на 21 октомври 2019 година – наказателно производство срещу UC и TD
      (Дело C-769/19)
      (2020/C 27/20)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Специализиран наказателен съд

         Страни в главното производство

      UC и TD

         Преюдициален въпрос

      Съответен ли е на чл.6 от Директива 2012/13/ЕС на Европейския парламент и Съвета от 22.05.2012 г. относно правото на информация в наказателното производство (OB L 142/1 от 01.06.2012 г), на принципа за разглеждане на делото в разумен срок по чл.47 ал.2 от Хартата, на принципа за примата на правото на Съюза, както на принципа за спазване на достойнството национален закон, който при порочен обвинителен акт (т.е. чието съдържание е неясно, непълно или противоречиво) в нито един случай не допуска възможността тези пороци да бъдат отстранени чрез поправките им от прокурора в разпоредителното съдебно заседание, в което те са констатирани, като вместо това задължава съда във всеки един случай да прекрати съдебното производство и да върне делото на прокурора за съставяне на нов обвинителен акт, при условие, че това ще доведе до значително забавяне на наказателното производство и тези пороци може да бъдат отстранени веднага в съдебното заседание.


title: Дело C-198/18: Решение на Съда (четвърти състав) от 21 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Högsta domstolen — Швеция) — CeDe Group AB/KAN Sp. z o.o., в несъстоятелност (Преюдициално запитване — Регламент (ЕО) № 1346/2000 — Членове 4 и 6 — Производство по несъстоятелност — Приложим закон — Процедура за европейска заповед за плащане — Неплащане на договорно вземане преди обявяването в несъстоятелност — Възражение за прихващане, основано на договорно вземане, възникнало преди обявяването в несъстоятелност)

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/3

      Решение на Съда (четвърти състав) от 21 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Högsta domstolen — Швеция) — CeDe Group AB/KAN Sp. z o.o., в несъстоятелност
      (Дело C-198/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Регламент (ЕО) № 1346/2000 - Членове 4 и 6 - Производство по несъстоятелност - Приложим закон - Процедура за европейска заповед за плащане - Неплащане на договорно вземане преди обявяването в несъстоятелност - Възражение за прихващане, основано на договорно вземане, възникнало преди обявяването в несъстоятелност)
      (2020/C 27/03)
      Език на производството: шведски

         Запитваща юрисдикция

      Högsta domstolen

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: CeDe Group AB

         Ответник: KAN Sp. z o.o., в несъстоятелност

         Диспозитив

      Член 4 от Регламент (ЕО) № 1346/2000 на Съвета от 29 май 2000 година относно производството по несъстоятелност, изменен с Регламент (ЕО) № 788/2008 на Съвета от 24 юли 2008 г., трябва да се тълкува в смисъл, че не е приложим към иск, предявен от синдик на дружество в несъстоятелност, установено в първа държава членка, за плащането на стоки, доставени в изпълнение на договор, сключен преди образуването на производството по несъстоятелност по отношение на това дружество, срещу другото съдоговарящо дружество, което е установено във втора държава членка.

         (1)  ОВ C 190, 4.6.2018 г.


title: Дело C-824/19: Преюдициално запитване, отправено от Върховен административен съд (България) на 12 ноември 2019 година – TC, UB/Комисия за защита от дискриминация, VA

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/24

      Преюдициално запитване, отправено от Върховен административен съд (България) на 12 ноември 2019 година – TC, UB/Комисия за защита от дискриминация, VA
      (Дело C-824/19)
      (2020/C 27/31)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Върховен административен съд

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: TC, UB

         Ответници: Комисия за защита от дискриминация, VA

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Тълкуването на чл. 5, т. 2 от Конвенцията за правата на хората с увреждания на Организацията на обединените нации, и на чл. 1, § 1, § 2 и § 3, чл. 4, § 1 от Директива 2000/78/ЕО (1) на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите води ли до извод, че е допустимо лице, на което липсва зрителна способност, да упражнява дейност като съдебен заседател и да участва по наказателни дела или:

                  2.

                  Конкретното увреждане на лицето с трайна зрителна неспособност представлява характеристика, която да е основно и определящо за дейността на съдебния заседател изискване, и нейното наличие оправдава разлика в третирането и не представлява дискриминация по признак „увреждане“?

         (1)  OB 2000, L 303, стр. 16; Специално българско издание: глава 5, том 6, стр. 7


title: Дело T-741/19: Жалба, подадена на 31 октомври 2019 г. — Sedgwick Overseas/Комисия

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/39

      Жалба, подадена на 31 октомври 2019 г. — Sedgwick Overseas/Комисия
      (Дело T-741/19)
      (2020/C 27/47)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Sedgwick Overseas Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представител: M. Anderson, Solicitor)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение C(2019) 2526 окончателен на Комисията от 2 април 2019 година относно държавна помощ SA.44896, приведена в действие от Обединеното кралство относно освобождаването на финансирането на групи по отношение на контролираните чуждестранни дружества (КЧД), изцяло в частта, в която се отнася до жалбоподателя,

                  —

                  при условията на евентуалност, да постанови, че при определяне на размера на държавната помощ, която трябва да бъде възстановена, във всеки случай следва да се вземат предвид загубите, данъчните облекчения или освобождаванията, които са били на разположение на жалбоподателя (дали автоматично, или за целта е трябвало да подаде заявление, или е бил предмет на подбор) към момента, в който е поискал освобождаването на финансирането на група, или които биха били на разположение на жалбоподателя към този момент (чрез данъчно облекчение за група или по друг начин), ако не е поискал освобождаването на финансирането на група, дори тези загуби, данъчни облекчения или освобождавания да не са повече на разположение на жалбоподателя, тъй като срокът за искането или за използването им, предвиден в британското право, е изтекъл, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата жалбоподателят изтъква девет основания.

                  1.

                  Първо основание: ответникът не е доказал, че освобождаването на финансирането на групи представлява предимство. Жалбоподателят твърди, че ответникът не е установил, че е налице предимство във всеки случай, в които е поискано освобождаване на финансирането на групи. Освен това жалбоподателят твърди, че е избрал да поиска освобождаване на финансирането на групи, без да е взел предвид факта, че дължимият данък би бил по-нисък, ако беше извършил анализ според критерия „съществени функции на персонала“, предвиден в член 371EB, глава 5 от част 9A от Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Закон за приемане на (международни и други) данъчни разпоредби).

                  2.

                  Второ основание: няма държавна намеса или такава чрез държавни ресурси. Жалбоподателят твърди, че ответникът не е доказал, че искането за освобождаване на финансирането на групи със сигурност е довело до намаляване на дължимия в Обединеното кралство корпоративен данък.

                  3.

                  Трето основание: освобождаването на финансирането на групи не поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки. Жалбоподателят твърди, че ответникът е допуснал грешка:

                              (i)

                              като определя твърде тясно референтната рамка, т.е. част 9A от Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Закон за приемане на (международни и други) данъчни разпоредби), вместо по-широката рамка на корпоративното облагане в Обединеното кралство,

                              (ii)

                              като не е разбрал факта, че глава 9 от част 9A от Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Закон за приемане на (международни и други) данъчни разпоредби) не е изключение от глава 5 от този закон,

                              (iii)

                              и като не е признал факта, че дори глава 9 от част 9A от Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Закон за приемане на (международни и други) данъчни разпоредби) да е изключение от глава 5 от този закон, това е обосновано от естеството и общата структура на посочената глава 9A.

                  4.

                  Четвърто основание: освобождаването на финансирането на групи не засяга търговията между държавите членки. Жалбоподателят твърди, че ответникът е допуснал грешка, като е направил извода, че освобождаването на финансирането на групи може да окаже влияние върху избора, който правят мултинационалните групи, когато определят мястото на функциите им, свързани с финансовото управление на групата, и тяхното централно управление в ЕС.

                  5.

                  Пето основание: освобождаването на финансирането на групи не нарушава или не заплашва да наруши конкуренцията. Жалбоподателят твърди, че ответникът не е доказал, че искането на освобождаване на финансирането на групи със сигурност е довело до намаляване на дължимия в Обединеното кралство корпоративен данък.

                  6.

                  Шесто основание: възстановяването на твърдяната държавна помощ противоречи на основни принципа на правото на Съюза. Жалбоподателят твърди, че критерият „съществени функции на персонала“ е лишен от правна сигурност, че Обединеното кралство разполага с право на преценка, за да отговори на тази несигурност, и че ответникът е нарушил задължението си да извърши пълен анализ на всички релевантни фактори. Като е разпоредил възстановяване на държавната помощ, ответникът е нарушил член 16, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета (1), който забранява възстановяването на държавната помощ, ако това противоречи на общ принцип на правото на Съюза.

                  7.

                  Седмо основание: селективното предимство би било премахнато и не следва да се иска възстановяване, ако Обединеното кралство разшири с обратна сила освобождаването на финансирането на групи по отношение на заемите нагоре по веригата и на заемите към трето лице. Жалбоподателят твърди, че ответникът не е признал, че подобна мярка би премахнала всякакво селективно предимство (ако въобще се приеме, че такова е налице), като в този случай, не би била налице неправомерна държавна помощ, която следва да се възстанови според правото на Съюза.

                  8.

                  Осмо основание: при определяне на размера на държавната помощ, която трябва да бъде възстановена, следва да се вземат предвид загубите, данъчните облекчения или освобождаванията, които са били на разположение на жалбоподателя (дали автоматично, или за целта е трябвало да подаде заявление, или е бил предмет на подбор) към момента, в който е поискал освобождаването на финансирането на група, или които биха били на разположение на жалбоподателя към този момент, ако не е поискал освобождаването на финансирането на група, дори ако достъпът до тези загуби, данъчни облекчения или освобождавания не се допуска повече съгласно правото на Обединеното кралство. Жалбоподателят твърди, че това е правилното тълкуване на съображение 203 от обжалваното решение, но ако това не е така, обжалваното решение е неправилно, защото несъобразяването на загубите, данъчните облекчения или освобождаванията би довело до изчисляване на помощта в прекомерен размер, което, от своя страна, би имало за резултат нарушаване на конкуренцията в рамките на вътрешния пазар.

                  9.

                  Девето основание: ответникът не е мотивирал освобождаването на квалифицираните ресурси и освобождаването във връзка със съчетаната лихва, а освен това не е извършил пълен анализ на всички релевантни фактори. Жалбоподателят твърди, че ответникът не е направил разграничение между три отделни освобождавания по глава 9 от Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Закон за приемане на (международни и други) данъчни разпоредби), които функционират самостоятелно, и не е разбрал, че освобождаването на квалифицираните ресурси и освобождаването във връзка със съчетаната лихва не заместват критерия „съществени функции на персонала“, както и че наличието на освобождаване във връзка със съчетаната лихва по глава 9 от Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Закон за приемане на (международни и други) данъчни разпоредби) доказва, че жалбоподателят е допуснал грешка, определяйки твърде тясно референтната рамка, т.е. част 9A от Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Закон за приемане на (международни и други) данъчни разпоредби), вместо по-широката рамка на корпоративното облагане в Обединеното кралство.

         (1)  Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9).


title: Съединени дела C-203/18 и C-374/18: Решение на Съда (трети състав) от 21 ноември 2019 г. (преюдициални запитвания от Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen, Landgericht Köln — Германия) — Deutsche Post AG, Klaus Leymann/Land Nordrhein-Westfalen (C -203/18) и UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG, Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V./Deutsche Post AG (C-374/18) (Преюдициално запитване — Регламент (ЕО) № 561/2006 — Автомобилен транспорт — Социални разпоредби — Превозни средства, използвани за доставка на пратки като част от универсална пощенска услуга — Изключения — Превозни средства, частично използвани за такава доставка — Директива 97/67/ЕО — Член 3, параграф 1 — „Универсална услуга“ — Понятие)

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/4

      Решение на Съда (трети състав) от 21 ноември 2019 г. (преюдициални запитвания от Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen, Landgericht Köln — Германия) — Deutsche Post AG, Klaus Leymann/Land Nordrhein-Westfalen (C -203/18) и UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG, Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V./Deutsche Post AG (C-374/18)
      (Съединени дела C-203/18 и C-374/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Регламент (ЕО) № 561/2006 - Автомобилен транспорт - Социални разпоредби - Превозни средства, използвани за доставка на пратки като част от универсална пощенска услуга - Изключения - Превозни средства, частично използвани за такава доставка - Директива 97/67/ЕО - Член 3, параграф 1 - „Универсална услуга“ - Понятие)
      (2020/C 27/04)
      Език на производството: немски

         Запитващr юрисдикци

      Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen, Landgericht Köln

         Страни в главното производство

         Ищци: Deutsche Post AG, Klaus Leymann (C-203/18), UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG, Bundesverband Paket & Expresslogistik e.V. (C-374/18)

         Ответници: Land Nordrhein-Westfalen (C-203/18), Deutsche Post AG (C-374/18)

         Диспозитив

                  1)

                  Разпоредба от националното право като разглежданата в главното производство, която буквално възпроизвежда разпоредбите на член 13, параграф 1, буква г) от Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт, за изменение на регламенти (ЕИО) № 3821/85 и (ЕО) № 2135/98 на Съвета и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 3820/85 на Съвета, изменен с Регламент (ЕС) № 165/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 4 февруари 2014 г., доколкото се прилага за превозни средства с максимално допустима маса над 2,8 тона, но ненадвишаваща 3,5 тона, и които поради това не попадат в приложното поле на Регламент № 561/2006, изменен с Регламент № 165/2014, трябва да се тълкува изключително въз основа на правото на Съюза, така както то е тълкувано от Съда, когато тези разпоредби се прилагат пряко и безусловно за такива превозни средства съгласно националното право.

                  2)

                  Член 13, параграф 1, буква г) от Регламент № 561/2006, изменен с Регламент № 165/2014, трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в него изключение се отнася само до превозните средства или комбинациите от превозни средства, използвани в рамките на дадена операция за превоз изключително за целите на доставката на пратки като част от универсална пощенска услуга.

                  3)

                  Член 3, параграф 1 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата, изменена с Директива 2008/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 февруари 2008 г., трябва да се тълкува в смисъл, че обстоятелството, че допълнителни услуги като събиране със или без определен времеви диапазон, визуална проверка на възрастта на клиента, наложен платеж, доставяне на пратки до 31,5 кг срещу заплащане от получателя, услуга по препращане, разпореждане за третирането на пратката при невъзможност за доставяне, както и предпочитан ден за получаване и предпочитано време за получаване, са предоставяни във връзка с пратка, представлява пречка да се счита, че тази пратка е част от „универсална услуга“ по силата на посочената разпоредба, а следователно и че е пратка, доставяна като „част от универсална услуга“ за целите на прилагането на изключението, предвидено в член 13, параграф 1, буква г) от Регламент № 561/2006, изменен с Регламент № 165/2014.

         (1)  ОВ C 231, 2.7.2018 г.

         ОВ C 328, 17.9.2018 г.


title: Дело C-830/19: Преюдициално запитване от Tribunal de première instance de Namur (Белгия), постъпило на 15 ноември 2019 г. — C.J./Région wallonne

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/25

      Преюдициално запитване от Tribunal de première instance de Namur (Белгия), постъпило на 15 ноември 2019 г. — C.J./Région wallonne
      (Дело C-830/19)
      (2020/C 27/32)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal de première instance de Namur

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: C.J.

         Ответник: Région wallonne

         Преюдициален въпрос

      Допускат ли членове 2, 5 и 19 от Регламент (ЕС) № 1305/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1698/2005 на Съвета (1) във връзка с член 2 от Делегиран регламент (ЕС) № 807/2014 на Комисията от 11 март 2014 година за допълнение на някои разпоредби на Регламент (ЕС) № 1305/2013 на Европейския парламент и на Съвета относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) и за въвеждане на преходни разпоредби (2), при прилагането на тези разпоредби държавите членки да вземат предвид цялото стопанство, а не само дела на младия земеделски стопанин в него и/или в работните единици (РЕ) за определяне на горните и долните прагове, когато земеделското стопанство е организирано като фактическо сдружение, от което младият земеделски стопанин придобива неделима част и което ръководи, но не като единствен ръководител?

         (1)  ОВ L 347, 2013 г., стp. 487 и поправка в ОВ L 130, 2016 г., стр. 1.

         (2)  ОВ L 227, 2014 г., стp. 1.


title: Дело C-770/19: Преюдициално запитване от Amtsgericht Nürnberg (Германия), постъпило на 21 октомври 2019 г. — Myflyright GmbH/SunExpressGünes Ekspres Havacilik A

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/16

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Nürnberg (Германия), постъпило на 21 октомври 2019 г. — Myflyright GmbH/SunExpressGünes Ekspres Havacilik A
      (Дело C-770/19)
      (2020/C 27/21)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Nürnberg

         Страни в главното производство

         Ищец: Myflyright GmbH

         Ответник: SunExpressGünes Ekspres Havacilik A
      С определение от 11 ноември 2019 г. председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.


title: Дело T-742/19: Жалба, подадена на 31 октомври 2019 г. — Chemring Group и CHG Overseas/Комисия

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/41

      Жалба, подадена на 31 октомври 2019 г. — Chemring Group и CHG Overseas/Комисия
      (Дело T-742/19)
      (2020/C 27/48)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Chemring Group plc (Romsey, Обединено кралство) и CHG Overseas Ltd (Romsey) (представители: C. McDonnell, Barrister, B. Goren, Solicitor, M. Peristeraki, lawyer, и K. Desai, Solicitor

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да констатира липсата на неправомерна държавна помощ, да отмени член 1 от Решение (ЕС) 2019/1352 на Комисията от 2 април 2019 година относно държавна помощ SA.44896, приведена в действие от Обединеното кралство относно освобождаването на финансирането на групи по отношение на контролираните чуждестранни дружества, доколкото в него се установява наличието на неправомерна държавна помощ, и да отмени задължението на Обединеното кралство да възстанови твърдяната незаконосъобразна държавна помощ, получена в това отношение от жалбоподателите (членове 2 и 3 от обжалваното решение);

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени членове 2 и 3 от обжалваното решение, доколкото задължават Обединеното кралство да възстанови предполагаемата държавна помощ; и

                  —

                  във всички случаи, да осъди Комисията да заплати съдебните разноски на жалбоподателите в това производство.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват девет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: Комисията не разбира правилно контекста, целта и действието на правилата на Обединеното кралство относно контролираните чуждестранни дружества (КЧД), що се отнася до третирането на нетъргуемите финансови печалби. Изводите на Комисията в обжалваното решение са основани на кумулативни явни грешки. По-конкретно тя допуснала явни грешки в разбирането си за цялата данъчна система на Обединеното кралство, в разбирането си за целите на системата на КЧД, в специфичния обхват на освобождаването на финансирането на групи и в определението за квалифицирани заемни правоотношения.

                  2.

                  Второ основание: Комисията тълкува неправилно освобождаването на финансирането на групи като данъчно освобождаване и съответно като предимство. Що се отнася до нетъргуемите финансови печалби, освобождаването на финансирането на групи представлява свързана с данъчното облагане разпоредба и е част от дефинирането на пределите на прилагане на правилата за КЧД, а не селективно предимство. Комисията не представила количествен анализ, който да покаже, че става въпрос за предимство, и при липсата на убедително доказателство, че въпросната мярка води до такова предимство, обжалваното решение не може да бъде защитено.

                  3.

                  Трето основание: Комисията определила неправилно референтната система за оценка на последиците от правилата за КЧД и неправилно приела, че те са набор от правила, който е отделен от цялата система на корпоративно данъчно облагане на Обединеното кралство. Комисията не разбрала правилно каква е целта на правилата за КЧД и не взела предвид свободата на Обединеното кралство на преценка.

                  4.

                  Четвърто основание: Комисията допуснала явни грешки в своя анализ на държавните помощи, и приложила неправилни тестове, когато разглеждала въпроса за съвместимостта. Тя не успяла да разпознае различното равнище на риска за данъчната основа в Обединеното кралство при кредитиране на групово образувание, което е данъчно облагаемо в Обединеното кралство, и кредитиране на групово образувание, което не е данъчно облагаемо в тази държава, и ирационално заключила, че кредитирането вътре в рамките на групата е сходно с кредитирането на трето лице.

                  5.

                  Пето основание: дори да се приеме, че въпросните мерки за КЧД на пръв поглед представляват помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, в обжалваното решение неправило се стига до извода, че не е налице обосновка, която може да се приложи, за да се защити тезата за съвместимост на въпросните мерки с нормите на ЕС в областта на държавните помощи. В допълнение обжалваното решение било ирационално и непоследователно, тъй като Комисията правилно приела, че глава 9 от част 9А от Закона за данъчното облагане от 2010 г. (международни и други разпоредби) е обоснована, когато единственото основание за прилагане на данък за КЧД при условията на глава 5 от част 9А от този закон е тестът за „свързания с Обединеното кралство капитал“, тъй като може да е изключително трудно той да се приложи на практика, но в същото време и без адекватни мотиви Комисията твърдяла, че глава 9 от част 9A от Закона за данъчното облагане от 2010 г. (международни и други разпоредби) не била обоснована, когато тестът за съществените функции на персонала води до прилагане на данък за КЧД по глава 5 от част 9 от този закон. Всъщност било изключително трудно да се приложи на практика тестът за съществените функции на персонала, така че Комисията трябвало да констатира, че глава 9 от част 9А от този закон също е обоснована предвид този тест и така да приеме, че не е налице държавна помощ.

                  6.

                  Шесто основание: ако обжалваното решение бъде потвърдено, неговото изпълнение чрез възстановяване на предполагаемата държавна помощ от жалбоподателите би нарушило основни принципи на правото на ЕС, в това число свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги, като се отбелязва, че в случая на жалбоподателите въпросните КЧД се намират в други държави членки.

                  7.

                  Седмо основание: разпореждането за възстановяване, което произтича от обжалваното решение, е неоснователно и противоречи на основни принципи на правото на ЕС.

                  8.

                  Осмо основание: Комисията не мотивирала достатъчно някои съществени елементи на обжалваното решение, като например извода, че данъкът за КЧД по глава 5 от част 9А от Закона за данъчното облагане от 2010 г. (международни и други разпоредби) би могъл да се прилага, като се използва тестът за съществените функции на персонала, без да възникват затруднения или непропорционална тежест.

                  9.

                  Девето основание: обжалваното решение нарушавало и принципа на добра администрация, който изисква от Комисията да е прозрачна и предвидима в провежданите от нея административни процедури и да приема решенията си в разумен срок. Нямало нищо разумно във факта, че ѝ били нужни повече от четири години, за да вземе решение да образува разследване в този случай, и повече от шест години от влизането в сила на спорната мярка — за да постанови решение.


title: Дело C-772/19: Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshofs (Австрия), постъпило на 22 октомври 2019 г. — Bartosch Airport Supply Services

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/17

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshofs (Австрия), постъпило на 22 октомври 2019 г. — Bartosch Airport Supply Services
      (Дело C-772/19)
      (2020/C 27/22)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Bartosch Airport Supply Services GmbH

         Ответник: Zollamt Wien

         Преюдициален въпрос

      Следва ли позиция 8705 от Комбинираната номенклатура (1) да се тълкува в смисъл, че в тази позиция се класират автомобилни превозни средства без теглич, оборудвани с лебедка за теглене с ремък за закрепване за теглене на самолети и с електрохидравлично подемно устройство за бутане на самолети?

         (1)  Приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (ОВ L 256, 1987 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 4, стр. 3).


title: Дело T-743/19: Жалба, подадена на 31 октомври 2019 г. — Hyperion Insurance Group и HIG Finance/Комисия

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/43

      Жалба, подадена на 31 октомври 2019 г. — Hyperion Insurance Group и HIG Finance/Комисия
      (Дело T-743/19)
      (2020/C 27/49)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Hyperion Insurance Group Ltd (Лондон, Обединено кралство) и HIG Finance Ltd (Лондон) (представители: C. McDonnell, Barrister, B. Goren, Solicitor, M. Peristeraki, lawyer, и K. Desai, Solicitor)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да установи, че не е налице неправомерна държавна помощ, да отмени член 1 от Решение C(2019) 2526 окончателен на Комисията от 2 април 2019 г. относно държавна помощ SA.44896, в частта му, в която се приема, че съществува неправомерна държавна помощ и да се отмени задължението за Обединеното кралство да възстанови твърдяната неправомерна държавна помощ, получена от жалбоподателите в този контекст (членове 2 и 3 от обжалваното решение),

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени членове 2 и 3 от обжалваното решение, доколкото задължават Обединеното кралство да възстанови твърдяната държавна помощ, и

                  —

                  във всички случаи да осъди Комисията да заплати съдебните разноски на жалбоподателите.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата жалбоподателите изтъкват девет основания.

                  1.

                  Първо основание: неразбиране от страна на Комисията на контекста, целта и функционирането на правилата за контролираните чуждестранните дружества (КЧД) в Обединеното кралство във връзка с третирането на нетъргуемата финансова печалба. Изводите на Комисията в обжалваното решение се основават на явни кумулативни грешки. В частност Комисията е допуснала явни грешки в преценката, свързани с разбирането ѝ на цялостната данъчна система на Обединеното кралство и на целите на системата на КЧД, специфичното приложно поле на освобождаването на финансирането на групи и определението за квалифицирани заемни правоотношения.

                  2.

                  Второ основание: Комисията неправилно е приела, че освобождаването на финансирането на групи е освобождаване от данъчно облагане и че вследствие на това представлява данъчно предимство. По отношение на нетъргуемата финансова печалба освобождаването на финансирането на групи представлява разпоредба в областта на данъчното облагане и част от определянето на пределите на правилата за КЧД, а не селективно предимство. Комисията изобщо не представя количествен анализ, за да докаже, че това освобождаване представлява данъчно предимство, така че при липсата на убедително доказателство, че въпросната мярка води до такова предимство, обжалваното решение е необосновано.

                  3.

                  Трето основание: Комисията не е определила правилно референтната рамка, за да прецени последиците от правилата за КЧД и погрешно е приела, че тези правила са самостоятелни спрямо цялостната данъчна система на Обединеното кралство. Комисията не е разбрала правилно целта на правилата за КЧД и не е взела предвид свободата на преценка на Обединеното кралство.

                  4.

                  Четвърто основание: Комисията е допуснала явни грешки при анализа си за наличието на държавна помощ и е приложила неправилни критерии при разглеждането на въпроса за съпоставимостта. Комисията не е признала степента на риск за данъчната основа в Обединеното кралство по отношение на заем за образувание от групата, което подлежи на облагане в Обединеното кралство и по отношение на заем за образувание от групата, което не подлежи на облагане в Обединеното кралство, като е стигнала до нелогичен извод, че заем в рамките на групата не е съпоставим със заем към трето лице.

                  5.

                  Пето основание: дори да се приеме, че мерките относно КЧД представляват на пръв поглед помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, в обжалваното решение погрешно е прието, че няма никаква обосновка за съвместимостта на разглежданите мерки с правилата на Съюза в областта на държавните помощи. Освен това обжалваното решение е нелогично и непоследователно, доколкото Комисията правилно е приела, че глава 9 от част 9A от Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Закон за приемане на (международни и други) данъчни разпоредби) е обоснована, когато единствената причина за облагане за КЧД в хипотезата по глава 5 от част 9A от посочения закон би бил критерият „капитал, свързан с Обединеното кралство“, тъй като може да се окаже изключително трудно този критерий да се приложи на практика, но същевременно, без да изложи съответни мотиви, Комисията е счела че глава 9 от част 9A от този закон изобщо не може да бъде обоснована, когато критерият „съществени функции на персонала“ би довел до облагане за КЧД на основание глава 5 от част 9A от същия закон. В действителност е изключително трудно критерият „съществени функции на персонала“ да бъде приложен на практика, така че Комисията е трябвало да констатира, че глава 9 от част 9A от посочения закон също е обоснована с оглед на този критерий, вследствие на което Комисията е трябвало да стигне до извода, че не е налице държавна помощ.

                  6.

                  Шесто основание: ако обжалваното решение бъде потвърдено, изпълнението му посредством възстановяване от жалбоподателите на твърдяната държавна помощ ще наруши основни принципи на правото на Съюза, сред които са свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги, тъй като в случая с жалбоподателите разглежданите КЧД се намират в други държави членки.

                  7.

                  Седмо основание: произтичащото от обжалваното решение разпореждане за възстановяване е необосновано и противоречи на основни принципи на правото на Съюза.

                  8.

                  Осмо основание: Комисията не е изложила съответни мотиви по съществени елементи на обжалваното решение, а именно относно извода, че облагането за КЧД по глава 5 от част 9A от Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Закон за приемане на (международни и други) данъчни разпоредби) би могло да се приложи, като критерият „съществени функции на персонала“ се използва без затруднение или без непропорционална тежест.

                  9.

                  Девето основание: обжалваното решение нарушава и принципа на добра администрация, който изисква Комисията да провежда прозрачни и предвидими административни процедури и да приема решенията си в разумен срок. В случая не е разумно на Комисията да отнеме повече от четири години, за да приеме решението си за започване на разследване и тя да приеме решение повече от шест години след влизане в сила на оспорваната мярка.


title: Дело C-379/18: Решение на Съда (четвърти състав) от 21 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — Deutsche Lufthansa AG/Land Berlin (Преюдициално запитване — Въздушен транспорт — Директива 2009/12/ЕО — Членове 3 и 6 — Член 11, параграфи 1 и 7 — Летищни такси — Защита на правата на ползвателите на летище — Възможност за управляващия летището орган да договори по-ниски такси от одобрените от независимия надзорен орган — Средства за правна защита на ползвателя на летището — Инцидентно оспорване пред граждански съд, който се произнася по справедливост)

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/5

      Решение на Съда (четвърти състав) от 21 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — Deutsche Lufthansa AG/Land Berlin
      (Дело C-379/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Въздушен транспорт - Директива 2009/12/ЕО - Членове 3 и 6 - Член 11, параграфи 1 и 7 - Летищни такси - Защита на правата на ползвателите на летище - Възможност за управляващия летището орган да договори по-ниски такси от одобрените от независимия надзорен орган - Средства за правна защита на ползвателя на летището - Инцидентно оспорване пред граждански съд, който се произнася по справедливост)
      (2020/C 27/05)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesverwaltungsgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Deutsche Lufthansa AG

         Ответник: Land Berlin

         в присъствието на: Berliner Flughafen GmbH, Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Диспозитив

                  1)

                  Директива 2009/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2009 година относно летищните такси, и по-специално член 3, член 6, параграф 5, буква a) и член 11, параграфи 1 и 7 от нея, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба, която дава възможност на управляващ летище орган да определи с ползвател на летище различни летищни такси от установените от този орган и одобрени от независимия надзорен орган по смисъла на посочената директива.

                  2)

                  Директива 2009/12 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска тълкуване на националното право, съгласно което ползвател на летище не може пряко да оспори решение на независимия надзорен орган за одобрение на система за летищни такси, а може да предяви срещу управляващия летището орган иск пред граждански съд и по този повод може само да твърди, че установената в системата за летищни такси такса, която посоченият ползвател трябва да плати, не съответства на критериите за справедливост.

         (1)  ОВ C 276, 6.8.2018 г.


title: Дело T-745/19: Жалба, подадена на 31 октомври 2019 г. — Spirax-Sarco Engineering и Spirax-Sarco Overseas/Комисия

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/44

      Жалба, подадена на 31 октомври 2019 г. — Spirax-Sarco Engineering и Spirax-Sarco Overseas/Комисия
      (Дело T-745/19)
      (2020/C 27/50)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Spirax-Sarco Engineering plc (Челтнъм, Обединено кралство) и Spirax-Sarco Overseas Ltd (Челтнъм) (представители: C. McDonnell, Barrister, B. Goren, Solicitor, M. Peristeraki, lawyer, и K. Desai, Solicitor)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да установи, че не е налице неправомерна държавна помощ, да отмени член 1 от Решение C(2019) 2526 окончателен на Комисията от 2 април 2019 г. относно държавна помощ SA.44896, в частта му, в която се приема, че съществува неправомерна държавна помощ и да се отмени задължението за Обединеното кралство да възстанови твърдяната неправомерна държавна помощ, получена от жалбоподателите в този контекст (членове 2 и 3 от обжалваното решение),

                  —

                  при условията на евентуалност да отмени членове 2 и 3 от обжалваното решение, доколкото задължават Обединеното кралство да възстанови твърдяната държавна помощ, и

                  —

                  във всички случаи да осъди Комисията да заплати съдебните разноски на жалбоподателите.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват девет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: неразбиране от страна на Комисията на контекста, целта и функционирането на правилата за контролираните чуждестранните дружества (КЧД) в Обединеното кралство във връзка с третирането на нетъргуемата финансова печалба. Изводите на Комисията в обжалваното решение се основават на явни кумулативни грешки. В частност Комисията е допуснала явни грешки в преценката, свързани с разбирането ѝ на цялостната данъчна система на Обединеното кралство и на целите на системата на КЧД, специфичното приложно поле на освобождаването на финансирането на групи и определението за квалифицирани заемни правоотношения.

                  2.

                  Второ основание: Комисията неправилно е приела, че освобождаването на финансирането на групи е освобождаване от данъчно облагане и че вследствие на това представлява данъчно предимство. По отношение на нетъргуемата финансова печалба освобождаването на финансирането на групи представлява разпоредба в областта на данъчното облагане и част от определянето на пределите на правилата за КЧД, а не селективно предимство. Комисията изобщо не представя количествен анализ, за да докаже, че това освобождаване представлява данъчно предимство, така че при липсата на убедително доказателство, че въпросната мярка води до такова предимство, обжалваното решение е необосновано.

                  3.

                  Трето основание: Комисията не е определила правилно референтната рамка, за да прецени последиците от правилата за КЧД и погрешно е счела, че тези правила са самостоятелни спрямо цялостната данъчна система на Обединеното кралство. Комисията не е разбрала правилно целта на правилата за КЧД и не е взела предвид свободата на преценка на Обединеното кралство.

                  4.

                  Четвърто основание: Комисията е допуснала явни грешки при анализа си за наличието на държавна помощ и е приложила неправилни критерии при разглеждането на въпроса за съпоставимостта. Комисията не е признала степента на риск за данъчната основа в Обединеното кралство по отношение на заем за образувание от групата, което подлежи на облагане в Обединеното кралство и по отношение на заем за образувание от групата, което не подлежи на облагане в Обединеното кралство, като е стигнала до нелогичен извод, че заем в рамките на групата не е съпоставим със заем към трето лице.

                  5.

                  Пето основание: дори да се приеме, че мерките относно КЧД представляват на пръв поглед помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, в обжалваното решение погрешно е прието, че няма никаква обосновка за съвместимостта на разглежданите мерки с правилата на Съюза в областта на държавните помощи. Освен това обжалваното решение е нелогично и непоследователно, доколкото Комисията правилно е приела, че глава 9 от част 9A от Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Закон за приемане на (международни и други) данъчни разпоредби) е обоснована, когато единствената причина за облагане за КЧД в хипотезата по глава 5 от част 9A от посочения закон би бил критерият „капитал, свързан с Обединеното кралство“, тъй като може да се окаже изключително трудно този критерий да се приложи на практика, но същевременно, без да изложи съответни мотиви, Комисията е счела че глава 9 от част 9A от този закон изобщо не може да бъде обоснована, когато критерият „съществени функции на персонала“ би довел до облагане за КЧД на основание глава 5 от част 9A от същия закон. В действителност е изключително трудно критерият „съществени функции на персонала“ да бъде приложен на практика, така че Комисията е трябвало да констатира, че глава 9 от част 9A от посочения закон също е обоснована с оглед на този критерий, вследствие на което Комисията е трябвало да стигне до извода, че не е налице държавна помощ.

                  6.

                  Шесто основание: ако обжалваното решение бъде потвърдено, изпълнението му посредством възстановяване от жалбоподателите на твърдяната държавна помощ ще наруши основни принципи на правото на Съюза, сред които са свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги, тъй като в случая с жалбоподателите разглежданите КЧД се намират в други държави членки.

                  7.

                  Седмо основание: произтичащото от обжалваното решение разпореждане за възстановяване е необосновано и противоречи на основни принципи на правото на Съюза.

                  8.

                  Осмо основание: Комисията не е изложила съответни мотиви по съществени елементи на обжалваното решение, а именно относно извода, че облагането за КЧД по глава 5 от част 9A от Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Закон за приемане на (международни и други) данъчни разпоредби) би могло да се приложи, като критерият „съществени функции на персонала“ се използва без затруднение или без непропорционална тежест.

                  9.

                  Девето основание: обжалваното решение нарушава и принципа на добра администрация, който изисква Комисията да провежда прозрачни и предвидими административни процедури и да приема решенията си в разумен срок. В случая не е разумно на Комисията да отнеме повече от четири години, за да приеме решението си за започване на разследване и тя да приеме решение повече от шест години след влизане в сила на оспорваната мярка.


title: Дело C-848/19 P: Жалба, подадена на 20 ноември 2019 г. от Федерална република Германия срещу решението, постановено от Общия съд (първи разширен състав състав) на 10 септември 2019 г. по дело T-883/16, Република Полша/Европейска комисия

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/26

      Жалба, подадена на 20 ноември 2019 г. от Федерална република Германия срещу решението, постановено от Общия съд (първи разширен състав състав) на 10 септември 2019 г. по дело T-883/16, Република Полша/Европейска комисия
      (Дело C-848/19 P)
      (2020/C 27/33)
      Език на производството: полски

         Страни

         Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: J. Möller, D. Klebs, подпомагани от H. Haller, T. Heitling, L. Reiser, V. Vacha, Rechtsanwälte)

         Други страни в производството: Република Полша, Европейска комисия, Република Латвия и Република Литва

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отмени решението на Общия съд от 10 септември 2019 г. по дело T-883/16,

                  —

                  дело T-883/16 да бъде върнато на Общия съд за ново разглеждане,

                  —

                  Съдът да не се произнася по съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания:

                     1.

                     Първо основание: принципът на енергийната солидарност не е правен критерий и не задължава изпълнителните органи да предприемат определени действия

                  Принципът на енергийната солидарност по член 194 ДФЕС е общ ръководен принцип и като такъв е чисто политическо понятие, а не правен критерий.
                  От закрепения в първичното право принцип на енергийната солидарност не могат да произтичат конкретни права и задължения за Съюза и/или за държавите членки. По-конкретно, от този абстрактен ръководен принцип не следват задължения за изпълнителните органи като например контролни задължения за Комисията в процеса ѝ на вземане на решения.
                  Поради абстрактността и неопределеността си понятието за енергийна солидарност не може да се прилага по съдебен ред.

                     2.

                     Второ основание: принципът на енергийната солидарност е неприложим в настоящия случай

                  Принципът на енергийната солидарност е просто резервен механизъм, който се прилага само по изключение и при строго определени условия, а не следва да се взема предвид във всяко решение на Европейската комисия.
                  Не са налице условията за прилагане на този резервен механизъм в спорното Решение C(2016) 6950 на Европейската комисия.

                     3.

                     Трето основание: Европейската комисия е спазила принципа на енергийната солидарност

                  Ако се допусне, че принципът на енергийната солидарност всъщност е приложим за спорното Решение C(2016) 6950 на Европейската комисия (което не е така), следва да се приеме, че Европейската комисия е спазила този принцип в решението си.
                  При вземането на решението си Европейската комисия изцяло е съобразила последиците както за полския, така и за европейския газов пазар.
                  При разглеждането на критериите по член 36, параграф 1, буква а) от Директива 2009/73/ЕО само гарантирането на сигурността на доставките следва да се взема предвид като израз на принципа на енергийната солидарност.
                  Сигурността на доставките в Полша не е била и не е застрашена.

                     4.

                     Четвърто основание: не е било необходимо в решението изрично да се споменава принципът на енергийната солидарност

                  Не е било необходимо в спорното Решение C(2016) 6950 изрично да се посочат всички мотиви на Европейската комисия за приемането му. Няма процесуално изискване по въпроса в каква степен европейската администрация трябва да мотивира решенията си.
                  Мотивите за административните мерки трябва просто да дават възможност да се установи каква е целта на мярката, без да е необходимо да съдържат всички релевантни фактически и правни съображения.
                  Законосъобразността на решенията на Европейската комисия не може да зависи от това дали в тях са споменати определени понятия.

                     5.

                     Пето основание: твърдяното процесуално нарушение не е основание за отмяна на спорното Решение C(2016) 6950

                  Дори ако се допусне, че при приемането на спорното Решение C(2016) 6950 е допуснато процесуално нарушение (което не е така), това не е трябвало да се смята за основание за отмяната на решението, тъй като правилните от материалноправна гледна точка решения по принцип не следва да се отменят съгласно член 263, втора алинея ДФЕС само заради евентуални процесуални нарушения.


title: Дело C-775/19: Преюдициално запитване от Finanzgerichts Baden-Württemberg (Германия), постъпило на 22 октомври 2019 г. — 5th AVENUE Products Trading GmbH/Hauptzollamt Singen

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/17

      Преюдициално запитване от Finanzgerichts Baden-Württemberg (Германия), постъпило на 22 октомври 2019 г. — 5th AVENUE Products Trading GmbH/Hauptzollamt Singen
      (Дело C-775/19)
      (2020/C 27/23)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Finanzgericht Baden-Württemberg

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: 5th AVENUE Products Trading GmbH

         Ответник: Hauptzollamt Singen

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли плащания, които купувачът на стока извършва в допълнение към покупната цена, в зависимост от приходите си, един път годишно в продължение на четири години за правото да продава стоката

                              —

                              на определена територия,

                              —

                              за първи път,

                              —

                              ексклузивно, и

                              —

                              постоянно,

                        да се разглеждат като роялти и лицензни такси по смисъла на член 32, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (1), които се добавят към действително платената или подлежащата на плащане цена за внасяните стоки съгласно член 32, параграф 5, буква б) от същия регламент във връзка с член 157, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Митническия кодекс на Общността (2)?

                  2)

                  Трябва ли такива възнаграждения да се добавят само пропорционално към действително платената или подлежащата на плащане цена за внасяните стоки, и ако отговорът е утвърдителен, съгласно какви критерии?

         (1)  ОВ L 302, 1992 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58.

         (2)  Регламент (ЕО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 253, 1993 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 7, стр. 3).


title: Дело C-400/18: Решение на Съда (втори състав) от 20 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Hof van Cassatie — Белгия) — Infohos/Belgische Staat (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Шеста директива 77/388/ЕИО — Член 13, част A, параграф 1, буква е) — Случаи на освобождаване — Доставки на услуги, извършвани от самостоятелни групи лица — Услуги, предоставяни на лица от и извън членския състав)

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/5

      Решение на Съда (втори състав) от 20 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Hof van Cassatie — Белгия) — Infohos/Belgische Staat
      (Дело C-400/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Шеста директива 77/388/ЕИО - Член 13, част A, параграф 1, буква е) - Случаи на освобождаване - Доставки на услуги, извършвани от самостоятелни групи лица - Услуги, предоставяни на лица от и извън членския състав)
      (2020/C 27/06)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Hof van Cassatie

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Infohos

         Ответник: Belgische Staat

         Диспозитив

      Член 13, част A, параграф 1, буква е) от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба като спорната в главното производство, която обвързва освобождаването от данък върху добавената стойност (ДДС) с условието самостоятелните групи лица да предоставят услуги само на членовете си, като последица от което групите, които предоставят и услуги на лица извън членския състав, са данъчнозадължени по ДДС за цялата си дейност, включително за услугите, които предоставят на членовете си.

         (1)  ОВ C 301, 27.8.2018 г.


title: Дело C-784/19: Преюдициално запитване, отправено от Административен съд - Варна (България) на 22 октомври 2019 година – „ТИЙМ ПАУЪР ЕВРОПА“ ЕООД/Директор на Териториална дирекция на Национална агенция за приходите - Варна

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/18

      Преюдициално запитване, отправено от Административен съд - Варна (България) на 22 октомври 2019 година – „ТИЙМ ПАУЪР ЕВРОПА“ ЕООД/Директор на Териториална дирекция на Национална агенция за приходите - Варна
      (Дело C-784/19)
      (2020/C 27/24)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Административен съд - Варна

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: „ТИЙМ ПАУЪР ЕВРОПА“ ЕООД

         Ответник: Директор на Териториална дирекция на Национална агенция за приходите - Варна

         Преюдициален въпрос

      Следва ли разпоредбата на чл.14 пар.2 от Регламент (ЕО) № 987/2009 (1)на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година за установяване на процедурата по прилагане на Регламент (ЕО) № 883/2004 за координация на системите за социална сигурност да се тълкува в смисъл, че за да се счита, че предприятие, осигуряващо временна работа, обичайно осъществява дейността си в държавата, в която е установено, следва значителна част от дейността по предоставяне на персонал да се извършва в полза на дружества - ползватели, установени в същата държава?

         (1)  OB 2009, L 284, стр. 1


title: Съединени дела C-585/18, C-624/18 и C-625/18: Решение на Съда (голям състав) от 19 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Sąd Najwyższy — Полша) — A. K./Krajowa Rada Sądownictwa (C-585/18) и CP (C-624/18), DO (C-625/18)/Sąd Najwyższy (Преюдициално запитване — Директива 2000/78/ЕО — Равно третиране в областта на заетостта и професиите — Недопускане на дискриминация въз основа на възрастта — Намаляване на пенсионната възраст на съдиите в Sąd Najwyższy (Върховен съд, Полша) — Член 9, параграф 1 — Право на средства за правна защита — Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Ефективна съдебна защита — Принцип на независимост на съдебната власт — Създаване на нова колегия в Sąd Najwyższy (Върховен съд) с компетентност в частност по делата във връзка с пенсионирането на съдиите в този съд — Колегия, която се състои от нови съдии, назначени от президента на Република Полша по предложение на Националния съдебен съвет — Независимост на този съвет — Правомощие да се остави без приложение националното законодателство, което не е в съответствие с правото на Съюза — Предимство на правото на Съюза)

text:
               27.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/6

      Решение на Съда (голям състав) от 19 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Sąd Najwyższy — Полша) — A. K./Krajowa Rada Sądownictwa (C-585/18) и CP (C-624/18), DO (C-625/18)/Sąd Najwyższy
      (Съединени дела C-585/18, C-624/18 и C-625/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Директива 2000/78/ЕО - Равно третиране в областта на заетостта и професиите - Недопускане на дискриминация въз основа на възрастта - Намаляване на пенсионната възраст на съдиите в Sąd Najwyższy (Върховен съд, Полша) - Член 9, параграф 1 - Право на средства за правна защита - Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз - Ефективна съдебна защита - Принцип на независимост на съдебната власт - Създаване на нова колегия в Sąd Najwyższy (Върховен съд) с компетентност в частност по делата във връзка с пенсионирането на съдиите в този съд - Колегия, която се състои от нови съдии, назначени от президента на Република Полша по предложение на Националния съдебен съвет - Независимост на този съвет - Правомощие да се остави без приложение националното законодателство, което не е в съответствие с правото на Съюза - Предимство на правото на Съюза)
      (2020/C 27/07)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Sąd Najwyższy

         Страни в главното производство

         Жалбоподател, съответно ищци: A. K. (C-585/18), CP (C-624/18), DO (C-625/18)

         Ответници: Krajowa Rada Sądownictwa (C-585/18), Sąd Najwyższy, (C-624/18, C-625/18)

         С участието на: Prokurator Generalny, представляван от Prokuratura Krajowa

         Диспозитив

                  1)

                  Няма основание да се отговаря на въпросите на Izba Pracy i Ubezpieczeń Społecznych (колегия по трудови и социалноосигурителни спорове) на Sąd Najwyższy (Върховен съд, Полша) по дело C-585/18, нито на първия въпрос на тази юрисдикция по дела C-624/18 и C-625/18.

                  2)

                  Вторият и третият въпрос на посочената юрисдикция по дела C-624/18 и C-625/18 налагат следния отговор:

                              Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 9, параграф 1 от Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат възможност произнасянето по спорове, свързани с прилагането на правото на Съюза, да е от изключителната компетентност на орган, който не представлява независим и безпристрастен съд по смисъла на първата от тези разпоредби. Това е така, когато обективните условия, при които е създаден този орган, неговите характеристики и начинът на назначаване на членовете му биха могли да породят у правните субекти оправдани съмнения в неподатливостта на този орган на влиянието на външни фактори, и по-конкретно на пряко или непряко влияние от законодателната и изпълнителната власт, както и в неутралността му по отношение на противопоставящите се интереси, и в този смисъл биха могли да станат причина посоченият орган да не създава впечатление за независимост или за безпристрастност и с това потенциално да се накърни доверието, което правосъдието трябва да вдъхва на правните субекти в едно демократично общество. Запитващата юрисдикция следва да определи въз основа на всички релевантни обстоятелства, които е установила, дали това е така по отношение на орган като дисциплинарната колегия на Sąd Najwyższy (Върховен съд).

                              В подобна хипотеза принципът на предимство на правото на Съюза трябва да се тълкува в смисъл, че задължава запитващата юрисдикция да остави без приложение разпоредбата от националното право, с която на този орган е предоставена компетентността по споровете в главните производства, така че тези спорове да може да бъдат разгледани от съд, който отговаря на упоменатите изисквания за независимост и безпристрастност и на който споровете в съответната област биха били подсъдни, ако посочената разпоредба не беше пречка за това.

         (1)  ОВ C 44, 4.2.2019 г.