title: Дело T-44/20: Жалба, подадена на 27 януари 2020 г. — Chanel/EUIPO — Huawei Technologies (Изображение на кръг, съдържащ две преплетени криви)

text:
               30.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 103/32

      Жалба, подадена на 27 януари 2020 г. — Chanel/EUIPO — Huawei Technologies (Изображение на кръг, съдържащ две преплетени криви)
      (Дело T-44/20)
      (2020/C 103/46)
      Език на жалбата: френски

         Страни

         Жалбоподател: Chanel (Ньой-сюр-Сен, Франция) (представител: J. Passa, avocat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Huawei Technologies Co. Ltd (Шенжен, Китай)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз (Изображение на кръг, съдържащ две преплетени криви) — Заявка за регистрация № 17 248 642

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 28 ноември 2019 г. по преписка R 1041/2019-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение в частта, в която се приема, че в заявения им вид спорните знаци не са сходни,

                  —

                  да отмени решението в частта, в която принципно се отказва да се извърши сравнение на знаците, като заявеният спорен знак се завърти на 90 градуса,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

      Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-60/20: Жалба, подадена на 3 февруари 2020 г. — Enosi Mastichoparagogon Chiou/EUIPO (MASTIHACARE)

text:
               30.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 103/33

      Жалба, подадена на 3 февруари 2020 г. — Enosi Mastichoparagogon Chiou/EUIPO (MASTIHACARE)
      (Дело T-60/20)
      (2020/C 103/47)
      Език на производството: гръцки

         Страни

         Жалбоподател: Enosi Mastichoparagogon Chiou (Chios, Гърция) (представител: avv. A.-E. Malami)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: посочваща Европейския съюз международна регистрация на словна марка „MASTIHACARE“ — заявка за регистрация № 1388895

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 25 ноември 2019 г. по преписка R 692/2019–1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви за допустима настоящата жалба,

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да разреши посочващата Европейския съюз международна регистрация на марката „MASTIHACARE“ — заявка за регистрация № 1388895 — за всички стоки от клас 3,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски съгласно член 190, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 (1) на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 7, параграф 2 от Регламент 2017/1001,

                  —

                  нарушение на член 94, параграф 1 от Регламент 2017/1001 поради липсата на мотиви на обжалваното решение на апелативния състав.

         (1)  Регламент (EC) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 154, 2017 г., стр. 1).


title: Дело T-65/20: Жалба, подадена на 4 февруари 2020 г. — Kneissl Holding/EUIPO — LS 9 (KNEISSL)

text:
               30.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 103/34

      Жалба, подадена на 4 февруари 2020 г. — Kneissl Holding/EUIPO — LS 9 (KNEISSL)
      (Дело T-65/20)
      (2020/C 103/48)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Kneissl Holding GmbH (Ебс, Австрия) (представители: O. Nilgen и A. Kockläuner, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: LS 9 GmbH (Мюнхен, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „KNEISSL“ — марка на Европейския съюз № 291 377

         Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 8 ноември 2019 г. по преписка R 2265/2018-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение, доколкото марка на Европейския съюз № 291 377 „KNEISSL“ е отменена за стоките „Спортни чанти“ от клас 18 и „Спортно облекло, облекло за свободното време, дрехи, предпазващи от дъжд, комбинезони и ансамбли за ски, панталони за ски, анораци за ски, бельо, шапки“ от клас 25, и да отхвърли съответното искане за отмяна,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 58, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-70/20: Жалба, подадена на 4 февруари 2020 г. — Metamorfoza/EUIPO — Tiesios kreivės (MUSEUM OF ILLUSIONS)

text:
               30.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 103/35

      Жалба, подадена на 4 февруари 2020 г. — Metamorfoza/EUIPO — Tiesios kreivės (MUSEUM OF ILLUSIONS)
      (Дело T-70/20)
      (2020/C 103/49)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Metamorfoza d.o.o. (Загреб, Хърватия) (представител: A. Bijelić, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Tiesios kreivės (Вилнюс, Литва)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „MUSEUM OF ILLUSIONS“ — заявка за регистрация № 17 263 336

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 2 декември 2019 г. по преписка R 663/2019-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да преразгледа случая и да отмени обжалваното решение.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета;

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-74/20: Жалба, подадена на 7 февруари 2020 г. — IJ/Парламент

text:
               30.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 103/35

      Жалба, подадена на 7 февруари 2020 г. — IJ/Парламент
      (Дело T-74/20)
      (2020/C 103/50)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: IJ (представители: L. Levi, M. Vandenbussche и A. Champetier, адвокати)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да приеме жалбата за допустима и основателна

            и съответно

                  —

                  да отмени решение на Европейския парламент от 10 октомври 2018 г. в частта, с която по отношение на жалбоподателката е приложена резервата по член 100 от Условията за работа на другите служители на Европейския съюз,

                  —

                  доколкото е необходимо, да отмени решение на Европейския парламент от 29 октомври 2019 г. в частта, с която е отхвърлена жалбата, подадена по административен ред от жалбоподателката на 8 януари 2019 г.,

                  —

                  да осъди ответника да поеме всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква три основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на член 100 от Условията за работа на другите служители на Европейския съюз („УРДС“). Жалбоподателката поддържа, че прилагането на резервата в нейния случай представлява нарушение на член 100 от УРДС, който трябва да бъде тълкуван стеснително и в съответствие с принципа на свободно движение на работниците, предвиден в член 45 ДФЕС. Член 100 от УРДС трябва да се тълкува също така в съответствие с членове 34 и 35 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) и членове 12 и 13 от Европейската социална харта. При условията на евентуалност жалбоподателката прави възражение за незаконосъобразност на член 100 от УРДС, като поддържа, че тази разпоредба нарушава член 45 ДФЕС, членове 34 и 35 от Хартата и членове 12 и 13 от Европейската социална харта.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на принципа на недопускане на дискриминация, закрепен в член 1г от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз и в член 21 от Хартата. Жалбоподателката счита, че прилагането по отношение на нея на резервата я лишава за период от пет години от някои компоненти на обезщетенията за инвалидност и освен това представлява дискриминация, забранена от член 1г от Правилника и член 21 от Хартата.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на принципа за полагане на грижа. Администрацията не изпълнила задължението си за полагане на грижа, въпреки че дължи по-голяма грижа заради здравословното състояние на съответния служител.


title: Дело T-75/20: Жалба, подадена на 10 февруари 2020 г. — Abitron Germany/EUIPO — Hetronic International (NOVA)

text:
               30.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 103/36

      Жалба, подадена на 10 февруари 2020 г. — Abitron Germany/EUIPO — Hetronic International (NOVA)
      (Дело T-75/20)
      (2020/C 103/51)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Abitron Germany GmbH (Лангквайд, Германия) (представител: T. Matschke, Rechtsanwalt)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Hetronic International, Inc. (Оклахома сити, Оклахома, Съединените щати)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „NOVA“ — марка на Европейския съюз № 13 711 718

         Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 10 декември 2019 г. по преписка R 521/2019-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да обяви за недействителна словна марка на Европейския съюз „NOVA“ № 13 711 718,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 60, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 59, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-76/20: Жалба, подадена на 7 февруари 2020 г. — Чешка република/Комисия

text:
               30.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 103/37

      Жалба, подадена на 7 февруари 2020 г. — Чешка република/Комисия
      (Дело T-76/20)
      (2020/C 103/52)
      Език на производството: чешки

         Страни

         Жалбоподател: Чешка република (представители: M. Smolek, J. Pavliš, O. Serdula и J. Vláčil, pełnomocnicy)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение за изпълнение (ЕС) CCI 2014CZ06RDNP001 на Комисията от 28 ноември 2019 г. за спиране на междинните плащания, свързани с програмата за развитие на селските райони на Чешката република за периода 2014-2020 г. за разходите, извършени между 16 октомври 2018 г. и 31 декември 2018 г. и между 1 януари 2019 г. и 31 март 2019 г. (нотифицирано като документ C(2019) 8647 окончателен),

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят излага две твърдения в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първото твърдение е за нарушение на член 41, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 (1) (наричан по-нататък „Регламент № 1306/2013“). Комисията неправилно приема, че субсидиите, отнасящи се до разглежданите разходи, са били предоставени в нарушение на националноправните разпоредби. Разглежданите националноправни разпоредби обаче не можели да бъдат нарушени, тъй като изобщо не се отнасяли до вида субсидии, засегнати от спрените плащания.

                  2.

                  Второто твърдение е за нарушение на член 41, параграф 1 от Регламент № 1306/2013. Дори ако разглежданите националноправни разпоредби се отнасяли до този вид субсидии (а това не било така), част от спрените плащания засягала проекти, за които тези разпоредби не били приложими във времето.

         (1)  Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно финансирането, управлението и мониторинга на общата селскостопанска политика и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 352/78, (ЕО) № 165/94, (ЕО) № 2799/98, (ЕО) № 814/2000, (ЕО) № 1290/2005 и (ЕО) № 485/2008 на Съвета (ОВ L 347, 2013 г., стр. 549).


title: Дело T-80/20: Иск, предявен на 7 февруари 2020 г. — IM/ЕИБ и ЕИФ

text:
               30.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 103/38

      Иск, предявен на 7 февруари 2020 г. — IM/ЕИБ и ЕИФ
      (Дело T-80/20)
      (2020/C 103/53)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: IM (представител: D. Giabbani, avocat)

         Ответници: Европейска инвестиционна банка и Европейски инвестиционен фонд

         Искания

      Ищецът моли Общия съд:

                  —

                  да приеме настоящия иск за допустим,

                  —

                  да го приеме за основателен по същество,

                  —

                  да постанови, че IM незаконосъобразно и при злоупотреба с власт е бил изключен от процедурата по назначаване,

                  —

                  да постанови, че процедурата по назначаване на новия изпълнителен директор е опорочена от нищожност, така че вследствие на това назначаването на новия изпълнителен директор, нотифицирано на 13 декември 2019 г. трябва също да се счита за нищожно,

                  —

                  вследствие на това да отмени назначаването на новия изпълнителен директор на Европейския инвестиционен фонд,

                  —

                  да възложи разходите и разноските на ответниците.

         Основания и основни доводи

      Ищецът изтъква четири основания в подкрепа на иска.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на член 20 от Устава на Европейския инвестиционен фонд, според който „изпълнителният директор се назначава за срок от 5 години максимум и може да бъде преназначен“.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на писмото за назначаване на ищеца от 5 март 2014 г. и неговото допълнение поради това, че от тези документи и от продължаването на мандата на ищеца след 15 март 2017 г. следва, че е налице съгласие, позволяващо му да работи до 67-годишна възраст и дори след това.

                  3.

                  Трето основание: пряка дискриминация въз основа на възрастта на ищеца. Според ищеца отхвърляйки неговата кандидатура само въз основа на възрастта му, комитетът по назначаване е нарушил принципа за недопускане на дискриминация.

                  4.

                  Четвърто основание: нарушаване на поверителните и лични данни на ищеца. Същият поддържа, че като се е позовал на съдържанието на писмото за назначаване, за да обоснове решението си, комитетът по назначаване признава, че се е запознал с документ, до който не е следвало да има достъп и който съдържа лични данни за ищеца.


title: Дело C-384/18: Решение на Съда (четвърти състав) от 27 февруари 2020 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Член 49 ДФЕС — Услуги на вътрешния пазар — Директива 2006/123/ЕО — Член 25, параграфи 1 и 2 — Ограничения за мултидисциплинарните дейности на счетоводителите)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/10

      Решение на Съда (четвърти състав) от 27 февруари 2020 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия
      (Дело C-384/18) (1)

      (Неизпълнение на задължения от държава членка - Член 49 ДФЕС - Услуги на вътрешния пазар - Директива 2006/123/ЕО - Член 25, параграфи 1 и 2 - Ограничения за мултидисциплинарните дейности на счетоводителите)
      (2020/C 137/11)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: H. Tserepa-Lacombe и L. Malferrari)

         Ответник: Кралство Белгия (представители: L. Van den Broeck, M. Jacobs и C. Pochet, подпомагани от C. Smits и D. Grisay, адвокати, M. Vossen, G. Lievens и F. Haemers)

         Диспозитив

                  1)

                  Кралство Белгия не е изпълнило задълженията си по член 25 от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар и член 49 ДФЕС, тъй като е забранило едновременното упражняване на счетоводна дейност с дейности като застрахователен посредник или агент, като брокер на недвижими имоти или всякаква банкова дейност или дейност по предоставяне на финансови услуги, и тъй като е позволило на камарите на Institut professionnel des comptables et fiscalistes agréés (Професионален институт на правоспособните счетоводители и данъчни експерти) да забраняват едновременното упражняване на счетоводна дейност с всякаква дейност в областта на занаятите, селското стопанство и търговията.

                  2)

                  Отхвърля иска в останалата му част.

                  3)

                  Осъжда Кралство Белгия да понесе, освен собствените си съдебни разноски, и съдебните разноски, направени от Европейската комисия.

         (1)  ОВ C 285, 13.8.2018 г.


title: Дело C-717/18: Решение на Съда (голям състав) от 3 март 2020 г. (преюдициално запитване от Hof van Beroep te Gent — Белгия) — Изпълнение на европейска заповед за арест, издадена срещу X (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Рамково решение 2002/584/ПВР — Европейска заповед за арест — Член 2, параграф 2 — Изпълнение на европейска заповед за арест — Отпадане на проверката за двойна наказуемост — Условия — Престъпления, за които в издаващата държава членка е предвидено наказание лишаване от свобода за срок не по-малък от три години — Изменение на наказателното законодателство на издаващата държава членка между датата на извършване на деянията и датата на издаване на европейската заповед за арест — Редакция на закона, която следва да се вземе предвид, за да се провери горната граница на наказанието от най-малко три години)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/18

      Решение на Съда (голям състав) от 3 март 2020 г. (преюдициално запитване от Hof van Beroep te Gent — Белгия) — Изпълнение на европейска заповед за арест, издадена срещу X
      (Дело C-717/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси - Рамково решение 2002/584/ПВР - Европейска заповед за арест - Член 2, параграф 2 - Изпълнение на европейска заповед за арест - Отпадане на проверката за двойна наказуемост - Условия - Престъпления, за които в издаващата държава членка е предвидено наказание лишаване от свобода за срок не по-малък от три години - Изменение на наказателното законодателство на издаващата държава членка между датата на извършване на деянията и датата на издаване на европейската заповед за арест - Редакция на закона, която следва да се вземе предвид, за да се провери горната граница на наказанието от най-малко три години)
      (2020/C 137/22)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Hof van Beroep te Gent

         Страна в главното производство

      X

         Диспозитив

      Член 2, параграф 2 от Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки трябва да се тълкува в смисъл, че за да провери дали престъплението, за което е издадена европейска заповед за арест, е наказуемо в издаващата държава членка с лишаване от свобода или мярка, изискваща задържане, за срок не по-малък от три години, съгласно правото на издаващата държава членка, изпълняващият съдебен орган трябва да вземе предвид редакцията на законодателството на издаващата държава членка, приложима за деянията, стоящи в основата на производството, в рамките на което е била издадена европейска заповед за арест.

         (1)  ОВ C 35, 28.1.2019 г.


title: Дело C-803/18: Решение на Съда (шести състав) от 27 февруари 2020 г. (преюдициално запитване от Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Литва) — AAS „BALTA“/UAB „GRIFS AG“ (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Регламент (ЕС) № 1215/2012 — Член 15, параграф 5 и член 16, параграф 5 — Застраховка за „големи рискове“ — Клауза за предоставяне на компетентност, сключена между притежател на застрахователна полица и застраховател — Противопоставимост на тази клауза на застрахованото лице)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/21

      Решение на Съда (шести състав) от 27 февруари 2020 г. (преюдициално запитване от Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Литва) — AAS „BALTA“/UAB „GRIFS AG“
      (Дело C-803/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси - Регламент (ЕС) № 1215/2012 - Член 15, параграф 5 и член 16, параграф 5 - Застраховка за „големи рискове“ - Клауза за предоставяне на компетентност, сключена между притежател на застрахователна полица и застраховател - Противопоставимост на тази клауза на застрахованото лице)
      (2020/C 137/27)
      Език на производството: литовски

         Запитваща юрисдикция

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: AAS „BALTA“

         Ответник: UAB „GRIFS AG“

         Диспозитив

      Член 15, параграф 5 и член 16, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкуват в смисъл, че клаузата за предоставяне на компетентност, предвидена в договор за застраховка за „голям риск“ по смисъла на последната разпоредба, сключен от притежателя на полицата и застрахователя, не може да бъде противопоставена на застрахованото с този договор лице, което не е професионалист в сектора на застраховането, не се е съгласило с тази клауза и чието местоживеене е в държава членка, различна от тази по местоживеенето на притежателя на полицата и на застрахователя.

         (1)  ОВ C 82, 4.3.2019 г.


title: Дело C-836/18: Решение на Съда (пети състав) от 27 февруари 2020 г. (преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha — Испания) — Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real/RH (Преюдициално запитване — Член 20 ДФЕС — Гражданство на Европейския съюз — Гражданин на Съюза, който никога не е упражнявал свободата си на движение — Молба за издаване на разрешение за временно пребиваване на съпруг(а), гражданин на трета страна — Отхвърляне — Задължение за издръжка на съпруга(та) — Липса на достатъчно средства на гражданина на Съюза — Задължение на съпрузите за съвместно живеене — Национално законодателство и национални практики — Ефективно упражняване на най-съществената част от правата, предоставени на гражданите на Съюза — Лишаване)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/22

      Решение на Съда (пети състав) от 27 февруари 2020 г. (преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha — Испания) — Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real/RH
      (Дело C-836/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 20 ДФЕС - Гражданство на Европейския съюз - Гражданин на Съюза, който никога не е упражнявал свободата си на движение - Молба за издаване на разрешение за временно пребиваване на съпруг(а), гражданин на трета страна - Отхвърляне - Задължение за издръжка на съпруга(та) - Липса на достатъчно средства на гражданина на Съюза - Задължение на съпрузите за съвместно живеене - Национално законодателство и национални практики - Ефективно упражняване на най-съществената част от правата, предоставени на гражданите на Съюза - Лишаване)
      (2020/C 137/28)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

         Ответник: RH

         Диспозитив

                  1)

                  Член 20 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска държава членка да отхвърли заявление за събиране на семейството, подадено от гражданин на трета страна, съпруг(а) на лице, което е гражданин на Съюза и на тази държава членка и което никога не е упражнявало свободата си на движение, само и единствено поради това че този гражданин на Съюза не разполага с достатъчно средства за себе си и за своя(та) съпруг(а), с цел да не се превърнат в тежест за системата за социално подпомагане, без оглед на това дали между споменатия гражданин на Съюза и съпруга(та) му съществува отношение на зависимост от такова естество, че при отказ да се признае производно право на пребиваване на последния/последната, споменатият гражданин на Съюза би бил принуден да напусне територията на Съюза като цяло и по този начин би бил лишен от ефективно упражняване на най-съществената част от правата, които му предоставя неговият статут.

                  2)

                  Член 20 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не е налице отношение на зависимост, което може да обоснове предоставянето на производно право на пребиваване по силата на този член, само и единствено поради това че съответният гражданин на държава членка, който е пълнолетен и никога не е упражнявал свободата си на движение, и съпруга(та) му, който/която е пълнолетен гражданин на трета страна, са длъжни да живеят съвместно в съответствие с предвидените в правото на държавата членка, чийто гражданин е този гражданин на Съюза, задължения в брака.

         (1)  ОВ C 139, 15.4.2019 г.


title: Дело C-79/19 P: Решение на Съда (девети състав) от 27 февруари 2020 г. — Република Литва/Европейска комисия (Обжалване — ФЕОГА, ЕФГЗ и ЕЗФРСР — Разходи, изключени от финансиране от Европейския съюз — Разходи, направени от Република Литва — Помощи за ранно пенсиониране — Регламент (ЕО) № 1257/1999 — Член 33м, параграф 1 — Изопачаване на доказателства)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/23

      Решение на Съда (девети състав) от 27 февруари 2020 г. — Република Литва/Европейска комисия
      (Дело C-79/19 P) (1)

      (Обжалване - ФЕОГА, ЕФГЗ и ЕЗФРСР - Разходи, изключени от финансиране от Европейския съюз - Разходи, направени от Република Литва - Помощи за ранно пенсиониране - Регламент (ЕО) № 1257/1999 - Член 33м, параграф 1 - Изопачаване на доказателства)
      (2020/C 137/30)
      Език на производството: литовски

         Страни

         Жалбоподател: Република Литва (представители: първоначално R. Krasuckaitė, впоследствие K. Dieninis)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: J. Jokubauskaitė и J. Aquilina)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Република Литва да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 131, 8.4.2019 г.


title: Дело C-183/19 P: Определение на Съда (шести състав) от 3 декември 2019 г. — Fruits de Ponent, SCCL/Европейска комисия (Обжалване — Обща селскостопанска политика (ОСП) — Регламент (ЕС) № 1308/2013 — Пазари на сладки плодове — Смушения, настъпили през производствената кампания за 2014 г. — Временни извънредни мерки за подпомагане на производителите — Иск за извъндоговорна отговорност)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/26

      Определение на Съда (шести състав) от 3 декември 2019 г. — Fruits de Ponent, SCCL/Европейска комисия
      (Дело C-183/19 P) (1)

      (Обжалване - Обща селскостопанска политика (ОСП) - Регламент (ЕС) № 1308/2013 - Пазари на сладки плодове - Смушения, настъпили през производствената кампания за 2014 г. - Временни извънредни мерки за подпомагане на производителите - Иск за извъндоговорна отговорност)
      (2020/C 137/34)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Fruits de Ponent, SCCL (представители: M. Roca Junyent, R. Vallina Hoset и A. Sellés Marco, адвокати)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre, W. Farrell и A. Sauka)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Fruits de Ponent SCCL да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 148, 29.4.2019 г.


title: Дело C-78/20: Преюдициално запитване от Najvyšší súd Slovenskej republiky (Словакия), постъпило на 14 февруари 2020 г. — наказателно производство срещу M.B.

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/39

      Преюдициално запитване от Najvyšší súd Slovenskej republiky (Словакия), постъпило на 14 февруари 2020 г. — наказателно производство срещу M.B.
      (Дело C-78/20)
      (2020/C 137/54)
      Език на производството: словашки

         Запитваща юрисдикция

      Najvyšší súd Slovenskej republiky (Върховен съд, Словашка република)

         Страни в главното производство

      M.B.
      Generálna prokuratúra Slovenskej republiky (Главна прокуратура, Словашка република)

         Преюдициален въпрос

      Необходимо ли е изискванията, на които следва да отговаря европейската заповед за арест като съдебно решение съгласно член 1, параграф 1 и член 6, параграф 1 от Рамково решение 2002/584 (1), да се прилагат и за допълнителната информация, предоставена на основание член 15, параграф 2 от това Рамково решение, ако за целите на решението на изпълняващия съдебен орган посочената допълнителна информация в съществена степен допълва или изменя съдържанието на първоначално издадената европейска заповед за арест?

         (1)  Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3).


title: Дело T-60/19: Определение на Общия съд от 9 март 2020 г. — Кипър/EUIPO — Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion) (Марка на Европейския съюз — Отмяна на марката, на която се основава искането за обявяване на недействителност — Липса на основание за произнасяне по същество)

text:
               8.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 191/13

      Определение на Общия съд от 9 март 2020 г. — Кипър/EUIPO — Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion)
      (Дело T-60/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Отмяна на марката, на която се основава искането за обявяване на недействителност - Липса на основание за произнасяне по същество)
      (2020/C 191/17)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Република Кипър (представители: S. Malynicz, QC, и V. Marsland, solicitor)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: D. Gája и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Filotas Bellas & Yios AE (Alexandreia, Гърция)

         Предмет

      Жалба срещу решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 20 ноември 2018 г. по преписка R 2296/2017-4, постановено в производство за обявяване на недействителност между Република Кипър и Filotas Bellas & Yios

         Диспозитив.

                  1)

                  Липсва основание за произнасяне по жалбата

                  2)

                  Осъжда Република Кипър да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 112, 25.3.2019 г.


title: Дело C-659/18: Решение на Съда (втори състав) от 12 март 2020 г. (преюдициално запитване от Juzgado de Instrucción n° 4 de Badalona — Испания) — Наказателно производство срещу VW (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Директива 2013/48/ЕС — Член 3, параграф 2 — Право на достъп до адвокат — Обстоятелства, при които правото на достъп до адвокат трябва да бъде гарантирано — Неявяване — Дерогиране на правото на достъп до адвокат — Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Право на ефективна съдебна защита)

text:
               29.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 215/13

      Решение на Съда (втори състав) от 12 март 2020 г. (преюдициално запитване от Juzgado de Instrucción no 4 de Badalona — Испания) — Наказателно производство срещу VW
      (Дело C-659/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси - Директива 2013/48/ЕС - Член 3, параграф 2 - Право на достъп до адвокат - Обстоятелства, при които правото на достъп до адвокат трябва да бъде гарантирано - Неявяване - Дерогиране на правото на достъп до адвокат - Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз - Право на ефективна съдебна защита)
      (2020/C 215/15)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Instrucción no 4 de Badalona

         Страна в главното производство

      VW

         Диспозитив

      Директива 2013/48/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2013 година относно правото на достъп до адвокат в наказателното производство и в производството по европейска заповед за арест и относно правото на уведомяване на трето лице при задържане и на осъществяване на връзка с трети лица и консулски органи през периода на задържане, и по-специално член 3, параграф 2 от нея, в светлината на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, съгласно която, според тълкуването в националната съдебна практика, в предварителната фаза на наказателното производство предоставянето на право на достъп до адвокат може да бъде забавено, поради това че заподозреният или обвиняемият не се е явил след изпращане на призовка от съдия-следовател, до изпълнението на националната заповед за задържане на заинтересованото лице.

         (1)  ОВ C 35, 28.1.2019 г.


title: Дело C-769/18: Решение на Съда (осми състав) от 12 март 2020 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation — Франция) — Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace-Moselle/SJ, Ministre chargé de la Sécurité sociale (Преюдициално запитване — Социално осигуряване на работниците мигранти — Регламент (ЕО) № 883/2004 — Член 5, буква б) — Увеличаване на размера на пенсията за осигурителен стаж и възраст — Вземане предвид на паричната помощ за отглеждане на дете с увреждане, получавана в друга държава членка — Принцип на приравняване на факти)

text:
               29.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 215/14

      Решение на Съда (осми състав) от 12 март 2020 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation — Франция) — Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace-Moselle/SJ, Ministre chargé de la Sécurité sociale
      (Дело C-769/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Социално осигуряване на работниците мигранти - Регламент (ЕО) № 883/2004 - Член 5, буква б) - Увеличаване на размера на пенсията за осигурителен стаж и възраст - Вземане предвид на паричната помощ за отглеждане на дете с увреждане, получавана в друга държава членка - Принцип на приравняване на факти)
      (2020/C 215/16)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour de cassation

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace-Moselle

         Ответници: SJ, Ministre chargé de la Sécurité sociale

         Диспозитив

                  1)

                  Член 3 от Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност, изменен с Регламент (ЕО) № 988/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г., трябва да се тълкува в смисъл, че помощта за интеграция на деца и младежи с умствени увреждания по член 35a от книга VIII от Sozialgesetzbuch (германския Социален кодекс) не представлява обезщетение по смисъла на този член 3 и следователно не попада в материалния обхват на този регламент.

                  2)

                  Член 5 от Регламент № 883/2004, изменен с Регламент № 988/2009, трябва да се тълкува в смисъл, че:

                              —

                              помощта за отглеждане на дете с увреждане по член L. 541-1 от code de la sécurité sociale (френския Кодекс за социално осигуряване) и помощта за интеграция на деца и младежи с умствени увреждания по член 35a от книга VIII от германския Социален кодекс не могат да се считат за обезщетения с равностоен характер по смисъла на член 5, буква а),

                              —

                              принципът на приравняване на факти, закрепен в член 5, буква б), е приложим при обстоятелства като разглежданите в главното производство. Следователно компетентните френски органи трябва да определят дали в случая е установено настъпването на изискуемия факт по смисъла на тази разпоредба. В тази връзка посочените органи трябва да вземат предвид сходните факти, настъпили в Германия, като настъпили на собствената им територия.

         (1)  ОВ C 54, 11.2.2019 г.


title: Дело C-832/18: Решение на Съда (осми състав) от 12 март 2020 г. (преюдициално запитване от Helsingin hovioikeus — Финландия) — A и др./Finnair Oyj (Преюдициално запитване — Въздушен транспорт — Регламент (ЕО) № 261/2004 — Членове 5 и 7 — Право на обезщетение при закъснение или отмяна на полет — Право на повече от едно обезщетение в случай на закъснение или отмяна, засягащо/засягаща не само първоначалната, но и последващата резервация, направена при премаршрутирането — Обхват — Освобождаване от задължението за обезщетяване — Понятие „извънредни обстоятелства“ — Т.нар. част „on condition“ — Технически неизправности, които се отстраняват при поддръжката на самолет)

text:
               29.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 215/16

      Решение на Съда (осми състав) от 12 март 2020 г. (преюдициално запитване от Helsingin hovioikeus — Финландия) — A и др./Finnair Oyj
      (Дело C-832/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Въздушен транспорт - Регламент (ЕО) № 261/2004 - Членове 5 и 7 - Право на обезщетение при закъснение или отмяна на полет - Право на повече от едно обезщетение в случай на закъснение или отмяна, засягащо/засягаща не само първоначалната, но и последващата резервация, направена при премаршрутирането - Обхват - Освобождаване от задължението за обезщетяване - Понятие „извънредни обстоятелства“ - Т.нар. част „on condition“ - Технически неизправности, които се отстраняват при поддръжката на самолет)
      (2020/C 215/18)
      Език на производството: фински

         Запитваща юрисдикция

      Helsingin hovioikeus

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: A и др.

         Ответник: Finnair Oyj

         Диспозитив

                  1)

                  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91, и в частност член 7, параграф 1 от него, трябва да се тълкува в смисъл, че въздушен пътник, получил обезщетение поради отмяната на полет и приел предложение за премаршрутиране с друг полет, може да иска обезщетение заради закъснението на полета, с който е премаршрутиран, когато това закъснение е с толкова часа, че дава право на обезщетение, и изпълнилият този полет въздушен превозвач е същият, който е трябвало да изпълни отменения полет.

                  2)

                  Член 5, параграф 3 от Регламент № 261/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че за да се освободи от задължението си за обезщетяване, въздушният превозвач не може да се позове на „извънредни обстоятелства“ по смисъла на тази разпоредба, свързани с неизправността на така наречена част „on condition“, а именно част, която се заменя с нова само при неизправност на старата, включително когато превозвачът постоянно държи на разположение резервна част, освен ако — като запитващата юрисдикция следва да провери дали това е така — подобна неизправност е събитие, което поради естеството или произхода си не е присъщо на нормалното упражняване на дейността на съответния въздушен превозвач и се намира извън ефективния му контрол, като се има предвид обаче, че доколкото поначало е неразривно свързана със системата на работа на самолета, тази неизправност не трябва да се смята за такова събитие.

         (1)  ОВ C 93, 11.3.2019 г.


title: Дело C-182/19: Решение на Съда (седми състав) от 26 март 2020 г. (преюдициално запитване от First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Обединено кралство) — Pfizer Consumer Healthcare Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs (Преюдициално запитване — Обща митническа тарифа — Комбинирана номенклатура — Тарифно класиране — Позиции 3005 и 3824 — Самозагряващи се пластири и колани за облекчаване на болки — Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1140 — Невалидност)

text:
               29.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 215/19

      Решение на Съда (седми състав) от 26 март 2020 г. (преюдициално запитване от First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Обединено кралство) — Pfizer Consumer Healthcare Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Дело C-182/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Обща митническа тарифа - Комбинирана номенклатура - Тарифно класиране - Позиции 3005 и 3824 - Самозагряващи се пластири и колани за облекчаване на болки - Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1140 - Невалидност)
      (2020/C 215/22)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Pfizer Consumer Healthcare Ltd

         Ответник: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Диспозитив

      Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1140 на Комисията от 8 юли 2016 година относно класирането на някои стоки в Комбинираната номенклатура е невалиден.

         (1)  ОВ C 172, 20.5.2019 г.


title: Дело T-716/17: Решение на Общия съд от 13 май 2020 г. — Germanwings/Комисия (Държавни помощи — Сектор на въздухоплаването — Помощ, отпусната от Италия в полза на летищата в Сардиния — Решение, с което помощта се обявява за отчасти съвместима и отчасти несъвместима с вътрешния пазар — Отговорност на държавата — Получатели — Предимство за авиокомпаниите съдоговорителки — Принцип на частния оператор в условията на пазарна икономика — Засягане на търговията между държавите членки — Нарушаване на конкуренцията — Задължение за мотивиране — Схема за помощ — Помощ de minimis — Възстановяване)

text:
               29.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 215/26

      Решение на Общия съд от 13 май 2020 г. — Germanwings/Комисия
      (Дело T-716/17) (1)

      (Държавни помощи - Сектор на въздухоплаването - Помощ, отпусната от Италия в полза на летищата в Сардиния - Решение, с което помощта се обявява за отчасти съвместима и отчасти несъвместима с вътрешния пазар - Отговорност на държавата - Получатели - Предимство за авиокомпаниите съдоговорителки - Принцип на частния оператор в условията на пазарна икономика - Засягане на търговията между държавите членки - Нарушаване на конкуренцията - Задължение за мотивиране - Схема за помощ - Помощ de minimis - Възстановяване)
      (2020/C 215/31)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Germanwings GmbH (Кьолн, Германия) (представител: A. Martin-Ehlers, avocat)

         Ответник: Европейска комисия (представители: T. Maxian Rusche и S. Noë,)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение (ЕС) 2017/1861 на Комисията от 29 юли 2016 година относно държавна помощ SA.33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) — Италия — Компенсация на летищата в Сардиния за задължения за извършване на обществена услуга (услуга от общ икономически интерес — УОИИ) (OВ L 268, 2017 г., стр. 1)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Germanwings GmbH да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 412, 4.12.2017 г.


title: Дело T-234/20: Жалба, подадена на 29 април 2020 г. — HB/ЕИБ

text:
               29.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 215/43

      Жалба, подадена на 29 април 2020 г. — HB/ЕИБ
      (Дело T-234/20)
      (2020/C 215/55)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: HB (представител: C. Bernard-Glanz, lawyer)

         Ответник: Европейска инвестиционна банка

         Искания

      Жалбоподателката моли Общия съд:

                  —

                  да отмени (i) оценката за работата ѝ за 2017 г. и (ii) решението на комитета по жалбите, с което се отхвърля нейната жалба срещу оценката за работата ѝ за 2017 г.,

                  —

                  да осъди ответника да ѝ заплати обезщетение за пропуснати ползи в размер на 50 000 EUR, заедно с лихва по законния лихвен процент, считано от датата на обявяване на съдебното решение до пълното изплащане на обезщетението,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателката изтъква две основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на принципа на добра администрация и правото на поверителност, доколкото с направените в оценката на жалбоподателката коментари за уж непристойното ѝ поведение с лице на висша ръководна длъжност през юни 2017 г. X нарушил принципа на добра администрация и правото на жалбоподателката на поверителност.

                  2.

                  Второ основание: явна грешка в преценката и злоупотреба с власт, доколкото жалбоподателката твърди, че била подложена на тормоз от X през периода на оценяване, че (i) в резултат от това X не бил обективен, за да може да оценява работата ѝ, и поради това дадените от него коментари и оценки били явно погрешни, и (ii) докладът за оценка бил приет с цел да се навреди на жалбоподателката и поради това приемането му съставлявало злоупотреба с власт.

            В подкрепа на искането си за отмяна на решението на комитета по жалбите жалбоподателката изтъква още две основания.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на процесуалните правила, доколкото комитетът по жалбите не спазил приложимите процесуални правила (нередовно призоваване за изслушването, нередовно произнасяне в отсъствието на заинтересованото лице), а ако не били допуснати тези нарушения, изходът на производството можело да е различен.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на правото на изслушване, доколкото в резултат от допуснатите процесуални нарушения жалбоподателката не присъствала на изслушването пред комитета по жалбите и съответно не била изслушана.

            В подкрепа на искането си за обезщетение жалбоподателката поддържа, че като отхвърлил — незаконосъобразно — искането ѝ за провеждане на помирителна процедура, ответникът я лишил от възможността да уреди спора със споразумение и да избегне воденето на дело пред Общия съд.


title: Дело T-240/20: Жалба, подадена на 27 април 2020 г. — Arnaoutakis/Парламент

text:
               29.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 215/44

      Жалба, подадена на 27 април 2020 г. — Arnaoutakis/Парламент
      (Дело T-240/20)
      (2020/C 215/56)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Stavros Arnaoutakis (Ираклион, Гърция) (представители: A. Schmitt и A. Grosjean, адвокати)

         Ответник: Европейки парламент

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви настоящата жалба за допустима,

                  —

                  ако е необходимо, като процесуално-организационни действия или действия по събиране на доказателства по настоящото дело, да задължи Европейския парламент да представи становищата на правната служба на Европейския парламент, дадени на 16 юли 2018 г. и на 3 декември 2018 г., без значение на точната дата, но при всяко положение преди Бюрото на Парламента да вземе на 10 декември 2018 г. решението за изменение на Мерките по прилагане на Устава на членовете на Европейския парламент (2018/C 466/02, Официален вестник 28 декември 2018 г., C 466/8),

                  —

                  да отмени на основание член 263 ДФЕС обжалваното индивидуално решение, връчено на жалбоподателя от отдел „Възнаграждения и социалноосигурителни права на членовете на Европейския парламент“ на генерална дирекция по финанси на Европейския парламент, отнасящо се до правата на жалбоподателя по допълнителната (доброволна) пенсионна схема, тъй като с това решение спрямо жалбоподателя се прилага приетото с упоменатото по-горе решение на Бюрото от 10 декември 2018 г. увеличение, считано от 1 януари 2019 г., на възрастта за придобиване на право на пенсия по посочената схема от 63 на 65 години,

                  —

                  да отмени или евентуално да обяви за неприложимо на основание член 277 ДФЕС упоменатото по-горе решение на Бюрото на Парламента от 10 декември 2018 г., доколкото със същото се изменя член 76 от Мерките по прилагане на Устава, и в частност се увеличава изискуемата възраст за придобиване на право на пенсия по допълнителната (доброволна) пенсионна схема, считано от 1 януари 2019 г.,

                  —

                  да осъди Парламента да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква пет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: некомпетентност ratione materiae на Бюрото

                              —

                              от една страна, решението на Бюрото от 10 декември 2018 г. (наричано по-нататък „решението на Бюрото“) е взето в нарушение на Устава на членовете на Европейския парламент, приет с решение на Европейския парламент от 28 септември 2005 г., 2005/684/ЕО, Евратом (ОВ L 262, 2005 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 6, стр. 28) (наричан по-нататък „Уставът“). Решението на Бюрото е по-конкретно в противоречие с разпоредбите на член 27 от Устава, съгласно който „придобитите права“ и „правните очаквания“ се запазват.

                              —

                              от друга страна, решението на Бюрото установява данък, като въвежда специална удръжка от 5 % от номиналната стойност на пенсията, въпреки че установяването на данък не е от компетентността на Бюрото съгласно член 223, параграф 2 ДФЕС.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на съществени процесуални правила

                              —

                              от една страна, Бюрото е взело решението си, без да спази правилата, предвидени с член 223 ДФЕС.

                              —

                              от друга страна, решението на Бюрото е недостатъчно мотивирано и съответно е налице неизпълнение на задължението за мотивиране, предвидено в член 296, втора алинея ДФЕС и член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на придобити права и правни очаквания и на принципа на оправданите правни очаквания

                              —

                              от една страна, с решението на Бюрото са нарушени придобитите права и правните очаквания, произтичащи както от общите принципи на правото, така и от Устава, който изрично изисква те да бъдат запазени „изцяло“ (член 27).

                              —

                              от друга страна, с решението на Бюрото е нарушен принципът на оправданите правни очаквания.

                  4.

                  Четвърто основание: нарушение на принципа на пропорционалност и на принципите на равно третиране и недопускане на дискриминация.

                              —

                              от една страна, посегателствата върху правата на жалбоподателя не са пропорционални на целите, преследвани с решението на Бюрото.

                              —

                              от друга страна, решението на Бюрото трябва да се обяви за неприложимо поради нарушение на принципите на равно третиране и недопускане на дискриминация.

                  5.

                  Пето основание: нарушение на принципа на правната сигурност и липса на преходни мерки.

                              —

                              от една страна, решението на Бюрото е в нарушение на принципа на правната сигурност, доколкото незаконосъобразно му е придадено обратно действие.

                              —

                              от друга страна, решението на Бюрото е в разрез с принципа на правната сигурност, доколкото не предвижда преходни мерки.


title: Съединени дела C-370/17 и C-37/18: Решение на Съда (голям състав) от 2 април 2020 г. (преюдициално запитване от Tribunal de grande instance de Bobigny, Cour de cassation — Франция) — Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l'aéronautique civile (CRPNPAC)/Vueling Airlines SA (C-370/17), Vueling Airlines SA/Jean-Luc Poignant (C-37/18) (Преюдициално запитване — Работници мигранти — Социална сигурност — Регламент (ЕИО) № 1408/71 — Приложимо законодателство — Член 14, точка 1, буква a) — Командировани работници — Член 14, точка 2, буква a), подточка i) — Лице, което нормално извършва дейност в качеството на заето лице на територията на две или на повече държави членки и е наето на работа в клон или постоянно представителство на работодателя на територията на държава членка, различна от тази, в която се намира седалището му — Регламент (ЕИО) № 574/72 — Член 11, параграф 1, буква a) — Член 12а, параграф 1а — Удостоверение Е 101 — Обвързващо действие — Удостоверение, получено или предявено с измама — Правомощие на съда на приемащата държава членка да установи измамата и да не вземе предвид удостоверението — Член 84а, параграф 3 от Регламент № 1408/7 — Сътрудничество между компетентните институции — Сила на пресъдено нещо на решенията по наказателни дела по отношение на гражданските съдилища — Предимство на правото на Европейския съюз)

text:
               6.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 222/2

      Решение на Съда (голям състав) от 2 април 2020 г. (преюдициално запитване от Tribunal de grande instance de Bobigny, Cour de cassation — Франция) — Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l'aéronautique civile (CRPNPAC)/Vueling Airlines SA (C-370/17), Vueling Airlines SA/Jean-Luc Poignant (C-37/18)
      (Съединени дела C-370/17 и C-37/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Работници мигранти - Социална сигурност - Регламент (ЕИО) № 1408/71 - Приложимо законодателство - Член 14, точка 1, буква a) - Командировани работници - Член 14, точка 2, буква a), подточка i) - Лице, което нормално извършва дейност в качеството на заето лице на територията на две или на повече държави членки и е наето на работа в клон или постоянно представителство на работодателя на територията на държава членка, различна от тази, в която се намира седалището му - Регламент (ЕИО) № 574/72 - Член 11, параграф 1, буква a) - Член 12а, параграф 1а - Удостоверение Е 101 - Обвързващо действие - Удостоверение, получено или предявено с измама - Правомощие на съда на приемащата държава членка да установи измамата и да не вземе предвид удостоверението - Член 84а, параграф 3 от Регламент № 1408/7 - Сътрудничество между компетентните институции - Сила на пресъдено нещо на решенията по наказателни дела по отношение на гражданските съдилища - Предимство на правото на Европейския съюз)
      (2020/C 222/02)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal de grande instance de Bobigny, Cour de cassation

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Caisse de retraite du personnel navigant professionnel de l'aéronautique civile (CRPNPAC) (C-370/17), Vueling Airlines SA (C-37/18)

         Ответници: Vueling Airlines SA (C-370/17), Jean-Luc Poignant (C-37/18)

         Диспозитив

                  1)

                  Член 11, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕИО) № 574/72 на Съвета от 21 март 1972 година относно определяне на реда за прилагане на Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, изменен и актуализиран с Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 година, изменен с Регламент (ЕО) № 647/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 13 април 2005 г., трябва да се тълкува в смисъл, че в рамките на съдебно производство, образувано срещу работодател за действия, които биха могли да разкрият получаването или предявяването с измама на удостоверения E 101, издадени на основание член 14, точка 1, буква а) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, изменен и актуализиран с Регламент № 118/97, изменен с Регламент (ЕО) № 631/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г., по отношение на работници, упражняващи дейността си в държава членка, съдилищата на тази държава членка могат да констатират наличието на измама и в резултат на това да не вземат предвид тези удостоверения, единствено след като се уверят, че:

                              —

                              от една страна, предвидената в член 84а, параграф 3 от този регламент процедура е задействана своевременно и компетентната институция на издаващата държава членка е могла да извърши повторна преценка на основателността на издаването на посочените удостоверения с оглед на конкретните доказателства, представени от компетентната институция на приемащата държава членка, от които може да се предположи, че тези удостоверения са били получени или предявени с измама, и

                              —

                              от друга страна, компетентната институция на издаващата държава членка не е извършила такава повторна преценка и не се е произнесла в разумен срок по тези доказателства, като евентуално отмени или отнеме разглежданите удостоверения.

                  2)

                  Член 11, параграф 1 от Регламент № 574/72, изменен и актуализиран с Регламент № 118/97, изменен с Регламент № 647/2005, и принципът на предимство на правото на Съюза трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат в случая, когато в приемащата държава членка срещу работодател е постановена осъдителна присъда, която се основава на окончателно установяване на измама, извършено в нарушение на това право, граждански съд на тази държава членка, за който съгласно вътрешното право влязлата в сила присъда е задължителна, да може да се основе само на тази присъда, за да осъди посочения работодател да заплати обезщетение за вреди на работниците или на пенсионноосигурителна институция на същата държава членка, пострадали от измамата

         (1)  ОВ C 283, 28.8.2017 г.

         ОВ C 112, 26.3.2018 г.


title: Съединени дела C-715/17, C-718/17 и C-719/17: Решение на Съда (трети състав) от 2 април 2020 г. — Европейска комисия/Република Полша, Комисия/Унгария, Комисия/Чешка република (Неизпълнение на задължения от държава членка — Решения (ЕС) 2015/1523 и (ЕС) 2015/1601 — Член 5, параграфи 2 и 4 — 11 от тези решения — Временни мерки в областта на международната закрила в полза на Република Гърция и Италианската република — Извънредна ситуация, характеризираща се с внезапен приток на граждани на трети държави на територията на някои държави членки — Преместване на тези граждани на територията на останалите държави членки — Процедура по преместване — Задължение на държавите членки редовно и поне веднъж на всеки три месеца да съобщават броя на кандидатите за международна закрила, които могат да бъдат бързо преместени на тяхна територия — Последващи задължения, водещи до действителното преместване — Интереси на държавите членки във връзка с националната сигурност и обществения ред — Възможност за държава членка да се позове на член 72 ДФЕС, за да не приложи актове на правото на Съюза със задължителен характер)

text:
               6.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 222/3

      Решение на Съда (трети състав) от 2 април 2020 г. — Европейска комисия/Република Полша, Комисия/Унгария, Комисия/Чешка република
      (Съединени дела C-715/17, C-718/17 и C-719/17) (1)

      (Неизпълнение на задължения от държава членка - Решения (ЕС) 2015/1523 и (ЕС) 2015/1601 - Член 5, параграфи 2 и 4 — 11 от тези решения - Временни мерки в областта на международната закрила в полза на Република Гърция и Италианската република - Извънредна ситуация, характеризираща се с внезапен приток на граждани на трети държави на територията на някои държави членки - Преместване на тези граждани на територията на останалите държави членки - Процедура по преместване - Задължение на държавите членки редовно и поне веднъж на всеки три месеца да съобщават броя на кандидатите за международна закрила, които могат да бъдат бързо преместени на тяхна територия - Последващи задължения, водещи до действителното преместване - Интереси на държавите членки във връзка с националната сигурност и обществения ред - Възможност за държава членка да се позове на член 72 ДФЕС, за да не приложи актове на правото на Съюза със задължителен характер)
      (2020/C 222/03)
      Езици на производството: чешки, унгарски и полски

         Страни

         (Дело C-715/17)

         Ищец: Европейска комисия (представители: Z. Malůšková, A. Stobiecka-Kuik, G. Wils и A. Tokár)

         Ответник: Република Полша (представители: E. Borawska-Kędzierska и B. Majczyna)

         Встъпили страни в подкрепа на Република Полша: Чешка република (представители: M. Smolek, J. Vláčil, J. Pavliš и A. Brabcová), Унгария, (представител: M. Z. Fehér)

         (Дело C-718/17)

         Ищец: Европейска комисия (представители: Z. Malůšková, A. Stobiecka-Kuik, G. Wils и A. Tokár)

         Ответник: Унгария (представители: M. Z. Fehér и G. Koós)

         Встъпили страни в подкрепа на Унгария: Чешка република (представители: M. Smolek, J. Vláčil, J. Pavliš и A. Brabcová), Република Полша (представители: E. Borawska-Kędzierska и B. Majczyna)

         (Дело C-719/17)

         Ищец: Европейска комисия (представители: Z. Malůšková, A. Stobiecka-Kuik, G. Wils и A. Tokár)

         Ответник: Чешка република (представители: M. Smolek, J. Vláčil, J. Pavliš и A. Brabcová)

         Встъпили страни в подкрепа на Чешката република: Унгария (представител: M. Z. Fehér), Република Полша (представители: E. Borawska-Kędzierska и B. Majczyna)

         Диспозитив

                  1)

                  Съединява дела C-715/17, C-718/17 и C-719/17 за целите на съдебното решение.

                  2)

                  Като не е съобщавала редовно и поне веднъж на всеки три месеца съответния брой на кандидатите за международна закрила, които могат да бъдат бързо преместени на нейна територия, от 16 март 2016 г. нататък Република Полша не е изпълнявала задълженията си по член 5, параграф 2 от Решение (ЕС) 2015/1523 на Съвета от 14 септември 2015 година за установяване на временни мерки в областта на международната закрила в полза на Италия и на Гърция и по член 5, параграф 2 от Решение (ЕС) 2015/1601 на Съвета от 22 септември 2015 година за установяване на временни мерки в областта на международната закрила в полза на Италия и Гърция, а като последица от това не е изпълнила и по-нататъшните си задължения за преместване по член 5, параграфи 4—11 от всяко от двете решения.

                  3)

                  Като не е съобщавала редовно и поне веднъж на всеки три месеца съответния брой на кандидатите за международна закрила, които могат да бъдат бързо преместени на нейна територия, от 25 декември 2015 г. нататък Унгария не е изпълнявала задълженията си по член 5, параграф 2 от Решение 2015/1601, а като последица от това не е изпълнила и по-нататъшните си задължения за преместване по член 5, параграфи 4—11 от това решение.

                  4)

                  Като не е съобщавала редовно и поне веднъж на всеки три месеца съответния брой на кандидатите за международна закрила, които могат да бъдат бързо преместени на нейна територия, от 13 август 2016 г. нататък Чешката република не е изпълнявала задълженията си по член 5, параграф 2 от Решение 2015/1523 и по член 5, параграф 2 от Решение 2015/1601, а като последица от това не е изпълнила и по-нататъшните си задължения за преместване по член 5, параграфи 4—11 от всяко от двете решения.

                  5)

                  Осъжда Република Полша да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски по дела C-715/17, C-718/17 и C-719/17, и тези на Европейската комисия по дело C-715/17.

                  6)

                  Осъжда Унгария да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски по дела C-715/17, C-718/17 и C-719/17, и тези на Европейската комисия по дело C-718/17.

                  7)

                  Осъжда Чешката република да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски по дела C-715/17, C-718/17 и C-719/17, и тези на Европейската комисия по дело C-719/17.

         (1)  ОВ C 112, 26.3.2018 г.


title: Съединени дела C-103/18 и C-429/18: Решение на Съда (втори състав) от 19 март 2020 г. (преюдициално запитване от Juzgado Contencioso-Administrativo n° 8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo n° 14 de Madrid — Испания) — Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez и др. (C-429/18)/Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud) (Преюдициално запитване — Социална политика — Директива 1999/70/ЕО — Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) — Клауза 5 — Понятие „последователни срочни трудови договори или правоотношения“ — Неспазване от работодателя на законовия срок, определен за окончателното заемане на длъжност, която е временно заета от работник на срочен трудов договор — Имплицитно продължаване на трудовото правоотношение всяка година — Заемане на същата длъжност от работник на срочен трудов договор в рамките на две последователни назначения — Понятие „обективни причини“, обосноваващи подновяването на последователни срочни трудови договори или правоотношения — Спазване на основанията за назначаване, предвидени в националната правна уредба — Конкретно разглеждане, което разкрива, че последователното подновяване на срочни трудови правоотношения цели да задоволи постоянни и трайни нужди на работодателя в областта на персонала — Мерки, насочени към предотвратяване и евентуално към санкциониране на злоупотребите, произтичащи от използването на последователни срочни трудови договори или правоотношения — Процедури за подбор за окончателно заемане на длъжностите, временно заети от работници на срочен трудов договор — Преобразуване на статута на работниците на срочен трудов договор в „непостоянно назначен за неопределен срок персонал“ — Предоставяне на работника на обезщетение, равностойно на плащаното при незаконно уволнение — Приложимост на Рамковото споразумение за срочната работа, независимо от обстоятелството, че работникът се е съгласил с последователните подновявания на срочните договори — Клауза 5, точка 1 — Липса на задължение на националните юрисдикции да оставят без приложение несъответстваща национална правна уредба)

text:
               6.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 222/5

      Решение на Съда (втори състав) от 19 март 2020 г. (преюдициално запитване от Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid — Испания) — Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez и др. (C-429/18)/Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)
      (Съединени дела C-103/18 и C-429/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Социална политика - Директива 1999/70/ЕО - Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) - Клауза 5 - Понятие „последователни срочни трудови договори или правоотношения“ - Неспазване от работодателя на законовия срок, определен за окончателното заемане на длъжност, която е временно заета от работник на срочен трудов договор - Имплицитно продължаване на трудовото правоотношение всяка година - Заемане на същата длъжност от работник на срочен трудов договор в рамките на две последователни назначения - Понятие „обективни причини“, обосноваващи подновяването на последователни срочни трудови договори или правоотношения - Спазване на основанията за назначаване, предвидени в националната правна уредба - Конкретно разглеждане, което разкрива, че последователното подновяване на срочни трудови правоотношения цели да задоволи постоянни и трайни нужди на работодателя в областта на персонала - Мерки, насочени към предотвратяване и евентуално към санкциониране на злоупотребите, произтичащи от използването на последователни срочни трудови договори или правоотношения - Процедури за подбор за окончателно заемане на длъжностите, временно заети от работници на срочен трудов договор - Преобразуване на статута на работниците на срочен трудов договор в „непостоянно назначен за неопределен срок персонал“ - Предоставяне на работника на обезщетение, равностойно на плащаното при незаконно уволнение - Приложимост на Рамковото споразумение за срочната работа, независимо от обстоятелството, че работникът се е съгласил с последователните подновявания на срочните договори - Клауза 5, точка 1 - Липса на задължение на националните юрисдикции да оставят без приложение несъответстваща национална правна уредба)
      (2020/C 222/04)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado Contencioso-Administrativo no8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo n 14 de Madrid

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez и др. (C-429/18)

         Ответник: Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

         Диспозитив

                  1)

                  Клауза 5 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено на 18 март 1999 г., което се съдържа в приложение към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), трябва да се тълкува в смисъл, че държавите членки и/или социалните партньори не могат да изключат от понятието „последователни срочни трудови договори или правоотношения“ по смисъла на тази разпоредба положение, в което работник, нает въз основа на срочно трудово правоотношение, т.е. до окончателното заемане на свободната длъжност, на която е нает, в рамките на няколко назначения заема без прекъсване една и съща длъжност в продължение на няколко години и постоянно и непрекъснато изпълнява едни и същи функции, като трайното задържане на този работник на свободната длъжност е последица от неспазване от страна на работодателя на законовото му задължение да организира в определения срок процедура за подбор с цел окончателното заемане на тази свободна длъжност и поради това трудовото му правоотношение е било имплицитно продължавано всяка година.

                  2)

                  Клауза 5 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено на 18 март 1999 г., което се съдържа в приложение към Директива 1999/70, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национално законодателство и съдебна практика, по силата на които последователното подновяване на срочни трудови правоотношения се счита за обосновано от „обективни причини“ по смисъла на точка 1, буква а) от тази клауза, само поради това че споменатото подновяване отговаря на основанията за назначаване, посочени в това законодателство, а именно в случай на необходимост, неотложност или за осъществяване на програми с временен, конюнктурен или извънреден характер, доколкото такова национално законодателство и съдебна практика не възпрепятстват съответния работодател да отговори на практика с такива подновявания на постоянни и трайни нужди в областта на персонала.

                  3)

                  Клауза 5 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено на 18 март 1999 г., което се съдържа в приложение към Директива 1999/70, трябва да се тълкува в смисъл, че националната юрисдикция трябва да прецени с оглед на всички приложими правила от своето национално право дали организирането на процедури за подбор, целящи окончателно заемане на длъжности, временно заети от работници, наети на работа в рамките на срочни трудови правоотношения, преобразуването на статута на тези работници в „непостоянно назначен за непределен срок персонал“ и предоставянето на посочените работници на обезщетение, равностойно на плащаното в случай на незаконно уволнение, представляват адекватни мерки за предотвратяване и евентуално за санкциониране на злоупотребите, произтичащи от използването на последователни срочни трудови договори или правоотношения, или еквивалентни правни мерки по смисъла на тази разпоредба.

                  4)

                  Клауза 2, клауза 3, точка 1) и клауза 5 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено на 18 март 1999 г., което се съдържа в приложение към Директива 1999/70, трябва да се тълкуват в смисъл, че в случай на злоупотреба от работодател в публичния сектор при използването на последователни срочни трудови правоотношения, обстоятелството, че съответният работник се е съгласил с възникването и/или подновяването на тези трудови правоотношения, не е от естество от тази гледна точка да заличи от поведението на работодателя характера му на злоупотреба, така че Рамковото споразумение да не бъде приложимо към положението на този работник.

                  5)

                  Правото на Съюза трябва да се тълкува в смисъл, че не задължава национална юрисдикция, сезирана със спор между работник и неговия работодател — публичноправен субект, да остави без приложение национална правна уредба, която не е в съответствие с клауза 5, точка 1 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено на 18 март 1999 г., което се съдържа в приложение към Директива 1999/70.

         (1)  ОВ C 161, 7.5.2018 г.

         ОВ C 373, 15.10.2018 г.


title: Дело C-228/18: Решение на Съда (пети състав) от 2 април 2020 г. (преюдициално запитване от Kúria — Унгария) — Gazdasági Versenyhivatal/Budapest Bank Nyrt. и др. (Преюдициално запитване — Конкуренция — Картели — Член 101, параграф 1 ДФЕС — Платежни картови схеми — Междубанково споразумение, определящо размера на обменната такса — Споразумение за ограничаване на конкуренцията „с оглед на целта“ и „с оглед на резултата“ — Понятие за ограничаване на конкуренцията „с оглед на целта)

text:
               6.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 222/6

      Решение на Съда (пети състав) от 2 април 2020 г. (преюдициално запитване от Kúria — Унгария) — Gazdasági Versenyhivatal/Budapest Bank Nyrt. и др.
      (Дело C-228/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Конкуренция - Картели - Член 101, параграф 1 ДФЕС - Платежни картови схеми - Междубанково споразумение, определящо размера на обменната такса - Споразумение за ограничаване на конкуренцията „с оглед на целта“ и „с оглед на резултата“ - Понятие за ограничаване на конкуренцията „с оглед на целта)
      (2020/C 222/05)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Kúria

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Gazdasági Versenyhivatal

         Ответници: Budapest Bank Nyrt., ING Bank NV Magyarországi Fióktelepe, OTP Bank Nyrt., Kereskedelmi és Hitelbank Zrt., Magyar Külkereskedelmi Bank Zrt., ERSTE Bank Hungary Nyrt., Visa Europe Ltd, MasterCard Europe SA

         Диспозитив

                  1)

                  Член 101, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че допуска да се приеме, че едно и също антиконкурентно поведение има едновременно за цел и за резултат ограничаване на конкуренцията по смисъла на тази разпоредба.

                  2)

                  Член 101, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че междубанково споразумение, което определя единен размер на обменната такса, дължима при извършване на операция по плащане с карта, на банките — издатели на такива карти, предлагани от дружествата за платежни услуги с карти, които осъществяват дейност на съответния национален пазар, не може да се квалифицира като споразумение, което има „за цел“ предотвратяването, ограничаването или нарушаването на конкуренцията по смисъла на тази разпоредба, освен ако това споразумение предвид неговия текст, цели и контекст може да се счита за достатъчно вредно за конкуренцията, за да може да бъде квалифицирано по този начин, като това следва да се провери от запитващата юрисдикция.

         (1)  ОВ C 231, 2.7.2018 г.


title: Дело C-234/18: Решение на Съда (трети състав) от 19 март 2020 г. (преюдициално запитване от Софийски градски съд -— България) — Комисия за противодействие на корупцията и за отнемане на незаконно придобитото имущество/BP, AB, PB, „Тръст В“ ООД, „Агро Ин 2001“ ЕООД, „АкаунтСървис 2009“ ЕООД, „Инвест Мениджмънт“ ООД, „Естейд“ ООД, „Бромак“ ООД, „Бромак Финанс“ ЕАД, „Вива Телеком България“ ЕООД, „Българска Телекомуникационна Компания“ АД, „Хедж Инвестмънт България“ АД, „Кемира“ ООД, „Дунарит“ АД, „Технологичен Център-Институт По Микроелектроника“ АД, „Евробилд 2003“ ЕООД, „Технотел Инвест“ АД, „Кен Трейд“ ЕАД, „Консулт Ав“ ЕООД, Louvrier Invеstmепts Соmрапу 33 S.A, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment· SCA, V2 Investment SARL, Empreno Ventures Ltd (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Производство по конфискация на незаконно придобито имущество без осъдителна присъда — Директива 2014/42/ЕС — Приложно поле — Рамково решение 2005/212/ПВР)

text:
               6.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 222/7

      Решение на Съда (трети състав) от 19 март 2020 г. (преюдициално запитване от Софийски градски съд -— България) — Комисия за противодействие на корупцията и за отнемане на незаконно придобитото имущество/BP, AB, PB, „Тръст В“ ООД, „Агро Ин 2001“ ЕООД, „АкаунтСървис 2009“ ЕООД, „Инвест Мениджмънт“ ООД, „Естейд“ ООД, „Бромак“ ООД, „Бромак Финанс“ ЕАД, „Вива Телеком България“ ЕООД, „Българска Телекомуникационна Компания“ АД, „Хедж Инвестмънт България“ АД, „Кемира“ ООД, „Дунарит“ АД, „Технологичен Център-Институт По Микроелектроника“ АД, „Евробилд 2003“ ЕООД, „Технотел Инвест“ АД, „Кен Трейд“ ЕАД, „Консулт Ав“ ЕООД, Louvrier Invеstmепts Соmрапу 33 S.A, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment· SCA, V2 Investment SARL, Empreno Ventures Ltd
      (Дело C-234/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси - Производство по конфискация на незаконно придобито имущество без осъдителна присъда - Директива 2014/42/ЕС - Приложно поле - Рамково решение 2005/212/ПВР)
      (2020/C 222/06)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Софийски градски съд

         Страни в главното производство

         Ищец: Комисия за противодействие на корупцията и за отнемане на незаконно придобитото имущество

         Ответници: BP, AB, PB, „Тръст В“ ООД, „Агро Ин 2001“ ЕООД, „АкаунтСървис 2009“ ЕООД, „Инвест Мениджмънт“ ООД, „Естейд“ ООД, „Бромак“ ООД, „Бромак Финанс“ ЕАД, „Вива Телеком България“ ЕООД, „Българска Телекомуникационна Компания“ АД, „Хедж Инвестмънт България“ АД, „Кемира“ ООД, „Дунарит“ АД, „Технологичен Център-Институт По Микроелектроника“ АД, „Евробилд 2003“ ЕООД, „Технотел Инвест“ АД, „Кен Трейд“ ЕАД, „Консулт Ав“ ЕООД, Louvrier Invеstmепts Соmрапу 33 S.A, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment· SCA, V2 Investment SARL, Empreno Ventures Ltd,

         встъпила страна: Корпоративна търговска банка, в несъстоятелност,

         Диспозитив

      Рамково решение 2005/212/ПВР на Съвета от 24 февруари 2005 година относно конфискация на облаги, средства и имущество от престъпления трябва да се тълкува в смисъл, че допуска правна уредба на държава членка, съгласно която национална юрисдикция постановява конфискация на незаконно придобито имущество след производство, което не зависи нито от установяване на престъпление, нито на още по-голямо основание от осъждане на предполагаемите извършители на това престъпление.

         (1)  ОВ C 240, 9.7.2018 г.


title: Дело C-406/18: Решение на Съда (първи състав) от 19 март 2020 г. (преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — PG/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Преюдициално запитване — Обща политика в областта на убежището и субсидиарната закрила — Общи процедури за предоставяне на международна закрила — Директива 2013/32/ЕС — Член 46, параграф 3 — Цялостно и ex nunc разглеждане — Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Право на ефективни правни средства за защита — Правомощия и задължения на първоинстанционния съд — Липса на правомощие за изменяне на решенията на органите, компетентни в сферата на международната закрила — Национална правна уредба, която предвижда задължение за произнасяне в 60-дневен срок)

text:
               6.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 222/8

      Решение на Съда (първи състав) от 19 март 2020 г. (преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — PG/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Дело C-406/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Обща политика в областта на убежището и субсидиарната закрила - Общи процедури за предоставяне на международна закрила - Директива 2013/32/ЕС - Член 46, параграф 3 - Цялостно и ex nunc разглеждане - Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз - Право на ефективни правни средства за защита - Правомощия и задължения на първоинстанционния съд - Липса на правомощие за изменяне на решенията на органите, компетентни в сферата на международната закрила - Национална правна уредба, която предвижда задължение за произнасяне в 60-дневен срок)
      (2020/C 222/07)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: PG

         Ответник: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Диспозитив

                  1)

                  Член 46, параграф 3 от Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила, разглеждан през призмата на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която предоставя на съдилищата само правомощието да отменят решенията на органите, компетентни в сферата на международната закрила, не и правомощието да изменят тези решения. Когато обаче преписката е върната на компетентния административен орган, новото решение следва да се приеме в кратък срок и да е съобразено с преценката, съдържаща се в отменителното съдебно решение. Освен това, когато след цялостно и ex nunc разглеждане на всички представени от кандидата за международна закрила релевантни фактически и правни обстоятелства национален съд констатира, че съгласно критериите, предвидени в Директива 2011/95/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила, на този кандидат трябва да бъде предоставена такава закрила на основанието, изложено от него в подкрепа на молбата му, но впоследствие административен орган приеме решение в обратния смисъл, без да докаже за целта, че са настъпили нови обстоятелства, които обосновават нова преценка на нуждите от международна закрила на съответния кандидат, този съд е длъжен — в случай че националното право не му предоставя никакво средство да наложи спазването на постановеното от него решение — да измени административното решение, несъобразено с предходното му съдебно решение, и да го замести със собственото си решение по молбата за международна закрила, като при необходимост остави без приложение националната правна уредба, която би му забранила да направи това.

                  2)

                  Член 46, параграф 3 от Директива 2013/32, разглеждан през призмата на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, съгласно която съдът, пред който се обжалва решение за отхвърляне на молба за международна закрила, има 60 дневен срок, за да се произнесе, стига този съд да може да гарантира в посочения срок ефективността на материалноправните норми и на процесуалните гаранции, признати на кандидата от правото на Съюза. В противен случай този съд е длъжен да остави без приложение националната правна уредба, определяща срока за произнасяне от съдилищата, и когато този срок е изтекъл, да се произнесе възможно най-бързо.

         (1)  ОВ C 311, 3.9.2018 г.


title: Дело C-458/18: Решение на Съда (пети състав) от 2 април 2020 г. (преюдициално запитване от Административен съд София-град — България) — „ДжиВиСи Сървисиз (България)“ ЕООД/Директор на Дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ — София (Преюдициално запитване — Обща система за данъчно облагане на дружества майки и дъщерни дружества от различни държави членки — Директива 2011/96/ЕС — Член 2, буква а), подточки i) и iii), и част A, буква аб) и част Б, последно тире от приложение I — Понятия „дружества, регистрирани в съответствие с правото на Обединеното кралство“ и „corporation tax във Великобритания“ — Дружества, които са регистрирани в Гибралтар и там подлежат на облагане с корпоративен данък)

text:
               6.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 222/9

      Решение на Съда (пети състав) от 2 април 2020 г. (преюдициално запитване от Административен съд София-град — България) — „ДжиВиСи Сървисиз (България)“ ЕООД/Директор на Дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ — София
      (Дело C-458/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Обща система за данъчно облагане на дружества майки и дъщерни дружества от различни държави членки - Директива 2011/96/ЕС - Член 2, буква а), подточки i) и iii), и част A, буква аб) и част Б, последно тире от приложение I - Понятия „дружества, регистрирани в съответствие с правото на Обединеното кралство“ и „corporation tax във Великобритания“ - Дружества, които са регистрирани в Гибралтар и там подлежат на облагане с корпоративен данък)
      (2020/C 222/08)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Административен съд София-град

         Страни в главното производство

         Жалбоподател:„ДжиВиСи Сървисиз (България)“ ЕООД

         Ответник: Директор на Дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ — София

         Диспозитив

      Член 2, буква а), подточки i) и iii) от Директива 2011/96/ЕС на Съвета от 30 ноември 2011 година относно общата система за данъчно облагане на дружества майки и дъщерни дружества от различни държави членки във връзка с част А, буква аб) и част Б, последно тире от приложение I към тази директива трябва да се тълкува в смисъл, че понятията „дружества, регистрирани в съответствие с правото на Обединеното кралство“ и „corporation tax във Великобритания“, съдържащи се в тези разпоредби, не се отнасят до дружествата, които са регистрирани в Гибралтар и там подлежат на облагане с корпоративен данък.

         (1)  ОВ C 341, 24.9.2018 г.


title: Дело C-500/18: Решение на Съда (четвърти състав) от 2 април 2020 г. (преюдициално запитване от Tribunalul Specializat Cluj — Румъния) — AU/Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti (Преюдициално запитване — Свобода на установяване — Свободно предоставяне на услуги — Пазари на финансови инструменти — Директива 2004/39/ЕО — Понятия „непрофесионален клиент“ и „потребител“ — Условия за позоваване на качеството потребител — Определяне на компетентния съд за разглеждането на иска)

text:
               6.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 222/9

      Решение на Съда (четвърти състав) от 2 април 2020 г. (преюдициално запитване от Tribunalul Specializat Cluj — Румъния) — AU/Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti
      (Дело C-500/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Свобода на установяване - Свободно предоставяне на услуги - Пазари на финансови инструменти - Директива 2004/39/ЕО - Понятия „непрофесионален клиент“ и „потребител“ - Условия за позоваване на качеството потребител - Определяне на компетентния съд за разглеждането на иска)
      (2020/C 222/09)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul Specializat Cluj

         Страни в главното производство

         Ищец: AU

         Ответници: Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti

         Диспозитив

                  1)

                  Член 17, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че физическо лице, което по силата на договор като сключен с финансово предприятие финансов договор за разлики извършва финансови сделки чрез посредничеството на това предприятие, може да се квалифицира като „потребител“ по смисъла на тази разпоредба, ако сключването на посочения договор не е част от търговската дейност или професията на това лице, което запитващата юрисдикция следва да провери. За целите на тази квалификация, от една страна, фактори като обстоятелството, че посоченото лице е извършило голям брой сделки за относително кратък срок или че е инвестирало значителни суми в тези сделки, по принцип като такива са ирелевантни, и от друга страна, по принцип като такова е без значение обстоятелството, че лицето е „непрофесионален клиент“ по смисъла на член 4, параграф 1, точка 12 от Директива 2004/39/EО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно пазарите на финансови инструменти, за изменение на Директиви 85/611/EИО и 93/6/EИО на Съвета и Директива 2000/12/EО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 93/22/EИО на Съвета.

                  2)

                  Регламент № 1215/2012 трябва да се тълкува в смисъл, че за целите на определянето на компетентния съд предявеният от потребител иск на деликтно основание попада в обхвата на глава II, раздел 4 от този регламент, ако е неразделно свързан с действително сключен договор между потребителя и търговеца, което националната юрисдикция следва да провери.

         (1)  ОВ C 381, 22.10.2018 г.


title: Дело C-564/18: Решение на Съда (първи състав) от 19 март 2020 г. (преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — LH/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Преюдициално запитване — Политика относно убежището — Общи процедури за предоставяне на международна закрила — Директива 2013/32/ЕС — Молба за международна закрила — Член 33, параграф 2 — Основания за недопустимост — Национална правна уредба, съгласно която молбата е недопустима, ако кандидатът е пристигнал в съответната държава членка през страна, където не е изложен на преследване или на опасност от тежко посегателство или ако тази страна предоставя достатъчна закрила — Член 46 — Право на ефективни правни средства за защита — Съдебен контрол на административните решения за недопустимост на молби за международна закрила — Осемдневен срок за произнасяне на съда — Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз)

text:
               6.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 222/10

      Решение на Съда (първи състав) от 19 март 2020 г. (преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — LH/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Дело C-564/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Политика относно убежището - Общи процедури за предоставяне на международна закрила - Директива 2013/32/ЕС - Молба за международна закрила - Член 33, параграф 2 - Основания за недопустимост - Национална правна уредба, съгласно която молбата е недопустима, ако кандидатът е пристигнал в съответната държава членка през страна, където не е изложен на преследване или на опасност от тежко посегателство или ако тази страна предоставя достатъчна закрила - Член 46 - Право на ефективни правни средства за защита - Съдебен контрол на административните решения за недопустимост на молби за международна закрила - Осемдневен срок за произнасяне на съда - Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
      (2020/C 222/10)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: LH

         Ответник: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Диспозитив

                  1)

                  Член 33 от Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която позволява да се отхвърли като недопустима молба за международна закрила, с мотива че кандидатът е пристигнал на територията на съответната държава членка през страна, където не е изложен на преследване или на опасност от тежко посегателство, или в която е гарантирана достатъчна степен на закрила.

                  2)

                  Член 46, параграф 3 от Директива 2013/32, разглеждан през призмата на член 47 от Хартата, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, съгласно която съдът, пред който се обжалва решение за отхвърляне на молба за международна закрила като недопустима, има осемдневен срок, за да се произнесе, при положение че този съд не може да гарантира в посочения срок ефективността на материалноправните норми и на процесуалните гаранции, признати на кандидата от правото на Съюза.

         (1)  ОВ C 436, 3.12.2018 г.