title: Дело T-601/13: Жалба, подадена на 12 ноември 2013 г. — Wilo/СХВП (Pioneering for You)

text:
               25.1.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 24/31

         Жалба, подадена на 12 ноември 2013 г. — Wilo/СХВП (Pioneering for You)
   (Дело T-601/13)
   2014/C 24/56
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Wilo SE (Дортмунд, Германия) (представител: B. Schneiders, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на апелативния състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 11 септември 2013 г. по преписка № R 555/2013-4,

               —

               да осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „Pioneering for You“ за стоки и услуги от класове 7, 9, 11, 37 и 42 ‒ заявка за марка на Общността № 11 065 588.

      Решение на проверителя: отхвърля заявката.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009.


title: Дело T-296/13: Жалба, подадена на 30 май 2013 г. Adler Modemärkte/СХВП — Blufin (MARINE BLEU)

text:
               3.8.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 226/21

         Жалба, подадена на 30 май 2013 г. Adler Modemärkte/СХВП — Blufin (MARINE BLEU)
   (Дело T-296/13)
   (2013/C 226/27)
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Adler Modemärkte AG (Хайбах, Германия) (представители: адв. J. Plate и R. Kaase)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Blufin SpA (Капри, Италия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 3 април 2013 г. по преписка R 386/2012-2 поради противоречие с член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 относно марката на Общността,

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разноски, включително разноските в производството по обжалване.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка, съдържаща словните елементи „MARINE BLEU“ за стоки от клас 25 — заявка за марка на Общността № 6 637 193.

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Blufin SpA.

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: словна марка „BLUMARINE“ за стоки от клас 25.

      Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.

      Решение на апелативния състав: уважава жалбата и отказва регистрацията.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94.


title: Дело T-20/05: Решение на Общия съд от 19 май 2010 г. — Outokumpu и Luvata/Комисия (Конкуренция — Картели — Сектор на медните водопроводни тръби — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО — Глоби — Големина на съответния пазар — Отегчаващо обстоятелство — Повторност на нарушението)

text:
               3.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 179/30

         Решение на Общия съд от 19 май 2010 г. — Outokumpu и Luvata/Комисия
   (Дело T-20/05) (1)

   (Конкуренция - Картели - Сектор на медните водопроводни тръби - Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО - Глоби - Големина на съответния пазар - Отегчаващо обстоятелство - Повторност на нарушението)
   2010/C 179/50
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Outokumpu Oyj (Espoo, Финландия) и Luvata Oy, по-рано Outokumpu Copper Products Oy (Espoo) (представители: J. Ratliff, barrister, F. Distefano и J. Luostarinen, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: É. Gippini Fournier и S. Noë)

      Предмет

   Искане за отмяна или намаляване на глобата, наложена на жалбоподателите с член 2, буква й) от Решение C(2004) 2826 на Комисията от 3 септември 2004 година относно производство по член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/E-1/38.069 — Медни водопроводни тръби)

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Outokumpu Oyj и Luvata Oy да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 82, 2.4.2005 г.


title: Дело F-15/08: Жалба, подадена на 8 февруари 2008 г. — Wiame/Комисия

text:
               12.4.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 92/51

         Жалба, подадена на 8 февруари 2008 г. — Wiame/Комисия
   (Дело F-15/08)
   (2008/C 92/105)
   Език на производството: френски
   Страни

      Жалбоподател: Valérie Wiame (Брюксел, Белгия) (представители: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и E. Marshal, avocats)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Предмет и описание на спора
   Отмяна на решението на конкурсната комисия, определена за конкурс EPSO/AST/7/05, с което на жалбоподателя е поставена оценка, недостатъчна за включването му в списъка с резерви.
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на конкурсната комисия, определена за конкурс EPSO/AST/7/05, с което на жалбоподателя е поставена оценка, недостатъчна за включването му в списъка с резерви,

               —

               да се осъди Комисията на Европейските общности да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-39/17: Жалба, подадена на 20 януари 2017 г. — Chambre de commerce et d’industrie métropolitaine Bretagne-ouest (port de Brest)/Комисия

text:
               3.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 104/54

         Жалба, подадена на 20 януари 2017 г. — Chambre de commerce et d’industrie métropolitaine Bretagne-ouest (port de Brest)/Комисия
   (Дело T-39/17)
   (2017/C 104/75)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Chambre de commerce et d’industrie métropolitaine Bretagne-ouest (port de Brest) (Брест, Франция) (представител: J. Vanden Eynde, avocat)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви жалбата за допустима и основателна, и вследствие на това,

               —

               да отмени решението на Европейската комисия от 22 ноември 2016 г. (C (2016) 7755 окончателен), с цел да уважи първоначалното искане на жалбоподателя, тоест: „Най-напред, долуподписаните желаят да получат на основание Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, Съвета и Комисията, пълното копие на въпросника и на отговорите, на които Комисията се позовава в своето Становище 2016/C 302/03, публикувано в Официален вестник на Европейския съюз на 19 август 2016 г.“.

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

               1.

               Първото основание е изведено от по-висшия обществен интерес от оповестяването на събраната информация. Така Комисията погрешно е приела, че жалбоподателят не е доказал подобен по-висш обществен интерес, въпреки, че същият се доказва с европейските договори, тоест член 10, параграф 3 и член 11, параграф 2 от Договора за Европейския съюз („ДЕС“), а също и член 15, параграф 1 и член 298, параграф 1 и 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз („ДФЕС“), както и член 42 от Хартата на основните права на Европейския съюз („Хартата“).

               2.

               Второто основание е изведено от предимството на европейските договори и на Хартата спрямо Регламент № 1049/2001. Жалбоподателят счита, че посоченият регламент, внасящ законови ограничения на принципите на прозрачност, участие и откритост, трябва да се тълкува и прилага по много ограничителен начин, като се отчита хронологията на приемането на законовите текстове и на Хартата. Така той счита, че ответникът, от една страна, не е трябвало да приложи общата презумпция, според която е налице накърняване на целите на разследването, доколкото в случая ставало въпрос за трансверсално разследване, и от друга страна, е трябвало да констатира, че държавите членки не са поискали тази защита.

               3.

               Третото основание е изведено от нарушение на член 41, параграф 2 и член 42 от Хартата, които гарантират достъпа до документите, засягащи една от заинтересованите страни.

               4.

               Четвъртото основание е изведено от нарушението на Европейската конвенция за правата на човека, която налага равен достъп до документите в рамките на съдебен или административен спор, за да се гарантира правото на защита на заинтересованите страни, по-конкретно членове 6 и 13 от Конвенцията.


title: Дело F-141/06: Иск, предявен на 11 декември 2006 г. — Hartwig/Комисия и Парламент

text:
               27.1.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 20/39

         Иск, предявен на 11 декември 2006 г. — Hartwig/Комисия и Парламент
   (Дело F-141/06)
   (2007/C 20/60)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: Marc Hartwig (Брюксел, Белгия) [представител: T. Bontinck, адвокат]

      Ответници: Комисия на Европейските общности и Европейски парламент
   Искания на ищеца

               —

               да се отменят индивидуалните решения на Комисията на Европейските общности и на Европейския парламент съответно от 12 април 2006 г. и от 27 март 2006 г. относно преминаване от статут на временен служител към статут на длъжностно лице;

               —

               да се осъдят ответниците да заплатят съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Ищецът, след като няколко години работил към Комисията в качеството на временен служител, класиран в степен B*7, успешно издържал външния конкурс PE/34/B на Европейския парламент (степен B5/B4). Впоследствие, тази институция го назначила като длъжностно лице-стажант със степен B*3 и незабавно го преместила в Комисията, където бил класиран в същата степен.
   В подкрепа на иска си, ищецът твърди, че е налице нарушение на членове 31 и 62 от Правилника, както и на членове 5 и 2 от приложение XIII към него.
   Освен това ищецът твърди, че са нарушени принципа на законните очаквания и принципа за запазване на придобитите права.


title: Дело C-191/16: Преюдициално запитване от Landgericht Berlin (Германия), постъпило на 5 април 2016 г. — Romano Pisciotti/Федерална република Германия

text:
               25.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/29

         Преюдициално запитване от Landgericht Berlin (Германия), постъпило на 5 април 2016 г. — Romano Pisciotti/Федерална република Германия
   (Дело C-191/16)
   (2016/C 270/33)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Landgericht Berlin

      Страни в главното производство

      Ищец: Romano Pisciotti

      Ответник: Федерална република Германия

      Преюдициални въпроси

               1.

                           a)

                           Въпросите на екстрадицията между държава членка и трета държава представляват ли материя, която независимо от конкретния случай въобще не попада в предметния обхват на Договорите, така че да не се налага съобразяване с установената в правото на Съюза забрана за дискриминация по член 18, първа алинея ДФЕС при (буквалното) прилагане на конституционноправна норма (в случая — член 16, параграф 2, първо изречение от Основния закон (Grundgesetz, наричан по-нататък „GG“), която забранява само екстрадицията на собствени граждани в трети държави?

                           б)

                           При утвърдителен отговор на първия въпрос: следва ли да се отговори другояче на първия въпрос, когато става дума за екстрадиция между държава членка и Съединените американски щати въз основа на Споразумението за екстрадиране между Европейския съюз и Съединените американски щати?

               2.

               Ако приложимостта на Договорите по отношение на екстрадицията между държавите членки и Съединените американски щати не е поначало изключена:
               Трябва ли член 18, първа алинея ДФЕС и релевантната практика на Съда по тази разпоредба да се тълкуват в смисъл, че държавата членка необосновано нарушава забраната за дискриминация по член 18, първа алинея ДФЕС, когато въз основа на конституционноправна норма (в случая — член 16, параграф 2, първо изречение от GG) при молби на трети държави за екстрадиция третира по различен начин собствените си граждани и гражданите на другите държави — членки на Съюза, като екстрадира само последните?

               3.

               Ако следва да се приеме, че в упоменатите случаи е налице нарушение на общата забрана за дискриминация по член 18, първа алинея ДФЕС:
               В случай като настоящия, в който разрешението на компетентния орган за екстрадицията задължително се предхожда от съдебен контрол за законосъобразност, но органът е обвързан от преценката на съда само ако последният не допусне екстрадицията, трябва ли практиката на Съда да се тълкува в смисъл, че всяко нарушение на забраната за дискриминация по член 18, първа алинея ДФЕС е съществено, или трябва да се тълкува в смисъл, че се изисква нарушението да е явно?

               4.

               Ако не се изисква нарушението да е явно:
               Трябва ли практиката на Съда да се тълкува в смисъл, че в случай като настоящия не е налице достатъчно съществено нарушение дори само защото при липсата на практика на Съда по конкретния въпрос (в случая — по приложимостта на общата забрана за дискриминация по член 18, първа алинея ДФЕС в областта на екстрадицията между държавите членки и Съединените американски щати) висшият национален орган на изпълнителната власт може да обоснове решението си, като се позове на съответствието му с постановени преди това решения на националните съдилища по същия въпрос?


title: Дело C-613/14: Преюдициално запитване от Supreme Court (Ирландия), постъпило на 30 декември 2014 г.  — James Elliott Construction Limited/Irish Asphalt Limited

text:
               23.3.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 96/5

         Преюдициално запитване от Supreme Court (Ирландия), постъпило на 30 декември 2014 г. — James Elliott Construction Limited/Irish Asphalt Limited
   (Дело C-613/14)
   (2015/C 096/07)
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   Supreme Court, Ирландия

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: James Elliott Construction Limited

      Ответник: Irish Asphalt Limited

      Преюдициални въпроси

               1)

                           (а)

                           Когато клаузите на частен договор задължават страна да достави продукт, произведен в съответствие с национален стандарт, приет в приложение на Европейския стандарт, изготвен въз основа на възлагане от Европейската комисия съгласно разпоредбите на Директивата относно строителните продукти (Директива 89/106/ЕИО) (1), може ли да се отправи преюдициално запитване за тълкуване на този стандарт от Съда на Европейския съюз на основание член 267 ДФЕС?

                           (б)

                           Ако отговорът на въпрос 1(а) е положителен, изисква ли EN13242:2002 съответствието или нарушаването на този стандарт да бъде установявано единствено въз основа на изпитване в съответствие с (невъзложени) стандарти, приети от CEN (Европейски комитет за стандартизация) и посочени в EN13242:2002, и дали такова изпитване се извършва към момента на производството и/или доставката; или е възможно нарушаването на стандарта (и в съответствие с това нарушаването на договора) да бъде установено въз основа на изпитване, проведено по-късно, ако резултатите от това изпитване логически доказват нарушаване на стандарта?

               2)

               При разглеждането на частноправен иск за нарушаване на договор във връзка с продукт, произведен в съответствие с Европейския стандарт, разработен въз основа на възлагане от Европейската комисия съгласно Директивата относно строителните продукти, длъжен ли е националният съд да откаже да приложи разпоредбите от националното право, включващи условия за годност за пазара и пригодност за цел или качество, въз основа на това, че било разпоредбите на нормативен акт, било тяхното прилагане, създават стандарти или налагат технически спецификации или изисквания, които не са били нотифицирани в съответствие с разпоредбите на Директивата относно техническите стандарти (Директива 98/34/ЕО) (2)?

               3)

               Длъжен ли е национален съд, който разглежда иск за нарушаване на частен договор, породен според твърденията от нарушаване на клауза за годност за пазара или пригодност за използване (включена в договора между страните по силата на нормативен акт, която страните не са променили и не са се отказали да прилагат) по отношение на продукт, произведен в съответствие с EN13242:2002, да презумира, че този продукт е с годно за пазара качество и е пригоден за използване според предназначението му, и ако е така, може ли такава презумпция да бъде оборена само чрез доказване на несъответствие с EN13242:2002 чрез изпитвания, проведени в съответствие с изпитванията и протоколите, посочени в EN13242:2002 и проведени към момента на доставката на продукта?

               4)

               Ако отговорите на въпроси 1(a) и 3 са положителни, предвиден ли е от или съгласно EN13242:2002 лимит за общото съдържание на сяра в скален материал, така че съответствието с такъв лимит да е изискуемо, inter alia, за да породи презумпция за годност за пазара или пригодност за използване?

               5)

               Ако отговорите на [въпроси] 1(a) и 3 са положителни, необходимо ли е доказване, че продуктът носи маркировката „СЕ“, за да може да се извърши позоваване на презумпцията, създадена от приложение ZA към EN13242:2002 и/или член 4 oт Директивата относно строителните продукти (Директива 89/106/ЕИО)?

      (1)  Директива на Съвета (89/106/ЕИО) от 21 декември 1988 година относно сближаването на законовите, подзаконови и административни разпоредби на държавите членки по отношение на строителните продукти (OВ L 40, стp. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 9, стр. 3).

      (2)  Директива 98/34/EО на Европейския Парламент и на Съвета от 22 юни 1998 година за определяне на процедура за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и регламенти (OВ L 204, стp. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 23, стр. 207).


title: Дело T-489/10: Решение на Общия съд от 16 септември 2013 г. — Islamic Republic of Iran Shipping Lines и др./Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки срещу Иран с цел предотвратяване на разпространението на ядрено оръжие — Замразяване на средства — Задължение за мотивиране — Грешка в преценката)

text:
               9.11.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 325/30

         Решение на Общия съд от 16 септември 2013 г. — Islamic Republic of Iran Shipping Lines и др./Съвет
   (Дело T-489/10) (1)

   (Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки срещу Иран с цел предотвратяване на разпространението на ядрено оръжие - Замразяване на средства - Задължение за мотивиране - Грешка в преценката)
   2013/C 325/51
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Техеран, Иран) и 17 други жалбоподатели, чиито наименования са посочени в приложение към решението (представители: F. Randolph, QC, M. Lester, barrister, и M. Taher, solicitor)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bishop и R. Liudvinaviciute-Cordeiro)

      Встъпили страни в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: M. Konstantinidis и T. Scharf) и Френска република (представители: G. de Bergues и É. Ranaivoson)

      Предмет

   Искане за частична отмяна на Решение 2010/413/ОВППС на Съвета от 26 юли 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС (ОВ L 195, стр. 39), Регламент за изпълнение (ЕС) № 668/2010 на Съвета от 26 юли 2010 година за прилагане на член 7, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 423/2007 относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 195, стр. 25), Решение 2010/644/ОВППС на Съвета от 25 октомври 2010 година за изменение на Решение 2010/413 (ОВ L 281, стр. 81), Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕО) № 423/2007 (ОВ L 281, стр. 1) и на Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕС) № 961/2010 (ОВ L 88, стр. 1).

      Диспозитив

               1.

               Отменя в частите, които се отнасят до Islamic Republic of Iran Shipping Lines и до другите 17 жалбоподатели, чиито наименования са посочени в приложение:

                           —

                           приложение II към Решение 2010/413/ОВППС на Съвета от 26 юли 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС,

                           —

                           приложението към Регламент за изпълнение (ЕС) № 668/2010 на Съвета от 26 юли 2010 година за прилагане на член 7, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 423/2007 относно ограничителни мерки срещу Иран,

                           —

                           приложението към Решение 2010/644/ОВППС на Съвета от 25 октомври 2010 година за изменение на Решение 2010/413,

                           —

                           приложение VIII към Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕО) № 423/2007,

                           —

                           приложение IX към Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент № 961/2010.

               2.

               Действието на Решение 2010/413, изменено с Решение 2010/644, се запазва по отношение на Islamic Republic of Iran Shipping Lines и на другите 17 жалбоподатели, чиито наименования са посочени в приложение, до влизането в сила на отмяната на Регламент № 267/2012.

               3.

               Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Islamic Republic of Iran Shipping Lines и другите 17 жалбоподатели, чиито наименования са посочени в приложение.

               4.

               Европейската комисия и Френската република понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 30, 29.1.2011 г.


title: Съединени дела T-589/14 и T-772/14: Решение на Общия съд от 25 февруари 2016 г. — Musso/Парламент (Възнаграждения на членовете на Парламента — Пенсия за осигурителен стаж — Задължение на френските депутати да упражнят правото си на пенсия по националните пенсионни схеми — Правило за ненатрупване — Мерки за прилагане на Устава на членовете на Европейския парламент — Решение, прието след производството по обжалване — Дебитно известие — Решение за спиране на плащането на пенсията — Принцип на състезателното начало — Разумен срок — Задължение за мотивиране)

text:
               4.4.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 118/28

         Решение на Общия съд от 25 февруари 2016 г. — Musso/Парламент
   (Съединени дела T-589/14 и T-772/14) (1)

   ((Възнаграждения на членовете на Парламента - Пенсия за осигурителен стаж - Задължение на френските депутати да упражнят правото си на пенсия по националните пенсионни схеми - Правило за ненатрупване - Мерки за прилагане на Устава на членовете на Европейския парламент - Решение, прието след производството по обжалване - Дебитно известие - Решение за спиране на плащането на пенсията - Принцип на състезателното начало - Разумен срок - Задължение за мотивиране))
   (2016/C 118/31)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: François Musso (Аячо, Франция) (представители: A. Gross и L. Stachnik, avocats)

      Ответник: Европейски парламент (представители: G. Corstens и S. Seyr)

      Предмет

   Жалба за отмяна на решението на Бюрото на Парламента от 26 юни 2014 г. относно потвърждаване на решението на Генералния секретар на Парламента от 17 октомври 2011 г., с което е бил определен месечният размер на пенсията, като са били взети предвид сумите, получени от две френски пенсионно-осигурителни каси, и е било решено да се възстанови сумата 127 065,19 EUR и, наред с това, жалба за отмяна на решението на Парламента от 22 септември 2014 г.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда г-н François Musso да понесе собствените си разноски и тези на Европейския парламент.

      (1)  ОВ C 351, 6.10.2014 г.


title: Съединени дела T-322/14 и T-325/14: Решение на Общия съд от 12 май 2016 г. — mobile.international/EUIPO – Rezon (mobile.de) (Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Словна и фигуративна марка на Европейския съюз „mobile.de“ — По-ранна национална фигуративна марка „mobile“ — Реално използване на по-ранната марка — Член 15, параграф 1, член 57, параграф 2 и член 76, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Правило 40, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 2868/95)

text:
               27.6.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 232/9

         Решение на Общия съд от 12 май 2016 г. — mobile.international/EUIPO – Rezon (mobile.de)
   (Съединени дела T-322/14 и T-325/14) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство за обявяване на недействителност - Словна и фигуративна марка на Европейския съюз „mobile.de“ - По-ранна национална фигуративна марка „mobile“ - Реално използване на по-ранната марка - Член 15, параграф 1, член 57, параграф 2 и член 76, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Правило 40, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 2868/95))
   (2016/C 232/10)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: mobile.international GmbH (Клайнмахнов, Германия) (представител: T. Lührig, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: M. Fischer)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Резон ООД (София, България) (представители: П. Кънчев и Т. Игнатова, адвокати)

      Предмет

   Две жалби срещу решения на първи апелативен състав на EUIPO от 9 януари (преписка R 922/2013-1) и от 13 февруари 2014 г. (преписка R 951/2013-1), постановени в две производства за обявяване на недействителност със страни mobile.international GmbH и Резон ООД.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбите.

               2)

               Осъжда mobile.international GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 235, 21.7.2014 г.


title: Дело C-160/16: Иск, предявен на 18 март 2016 г. — Европейска комисия/Република Гърция

text:
               11.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 251/3

         Иск, предявен на 18 март 2016 г. — Европейска комисия/Република Гърция
   (Дело C-160/16)
   (2016/C 251/04)
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: G. Zavvos и K. Talabér-Ritz)

      Ответник: Република Гърция

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като не е представила доклад относно равнищата на оптимални разходи, както е предвидено в член 5, параграф 2 от Директива 2010/31/ЕС (1) на Европейския парламент и на Съвета от 19 май 2010 година относно енергийните характеристики на сградите, допълнена с Делегиран регламент (ЕС) № 244/2012 (2) на Комисията от 16 януари 2012 година, с който се създава сравнителна методологична рамка за изчисляване на равнищата на оптимални разходи във връзка с минималните изисквания за енергийните характеристики на сградите и сградните компоненти, Република Гърция не е изпълнила задълженията си по тази разпоредба,

               —

               да се осъди Република Гърция да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

               1.

               На 18 март 2016 г. Европейската комисия предявява иск срещу Република Гърция, като иска от Съда да установи, че като не е представила доклад относно равнищата на оптимални разходи, както е предвидено в член 5, параграф 2 от Директива 2010/31/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 19 май 2010 година относно енергийните характеристики на сградите, допълнена с Делегиран регламент (ЕС) № 244/2012 на Комисията от 16 януари 2012 година, с който се създава сравнителна методологична рамка за изчисляване на равнищата на оптимални разходи във връзка с минималните изисквания за енергийните характеристики на сградите и сградните компоненти, Република Гърция не е изпълнила задълженията си по тази разпоредба.

               2.

               В иска си Комисията поддържа, че въпреки многократните ѝ искания в този смисъл, гръцките органи все още не са предоставили окончателния доклад относно равнищата на оптимални разходи във връзка с минималните изисквания за енергийните характеристики на сградите и сградните компоненти, като се позовава на сравнителната методологична рамка, определена в Делегиран регламент (ЕС) № 244/2012 на Комисията, и че вследствие на това е налице нарушение на член 5, параграф 2 от Директива 2010/31/ЕС.

      (1)  ОВ L 153, 18.6.2010 г., стр. 13.

      (2)  ОВ L 81, 21.3.2012 г., стр. 18.


title: Дело T-342/12: Решение на Общия съд от 8 октомври 2014 г.  — Fuchs/СХВП — Les Complices (Разположена в кръг звезда) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Общността, представляваща разположена в кръг звезда — По-ранна фигуративна марка на Общността и по-ранна национална фигуративна марка, представляващи разположена в кръг звезда — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Отличителен характер на по-ранната марка — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Отмяна на по-ранната марка на Общността — Запазване на правния интерес — Случай, в който не е налице частична липса на основание за произнасяне по същество)

text:
               24.11.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 421/32

         Решение на Общия съд от 8 октомври 2014 г. — Fuchs/СХВП — Les Complices (Разположена в кръг звезда)
   (Дело T-342/12) (1)

   ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността, представляваща разположена в кръг звезда - По-ранна фигуративна марка на Общността и по-ранна национална фигуративна марка, представляващи разположена в кръг звезда - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Отличителен характер на по-ранната марка - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Отмяна на по-ранната марка на Общността - Запазване на правния интерес - Случай, в който не е налице частична липса на основание за произнасяне по същество))
   2014/C 421/43
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Max Fuchs (Фрайунг, Германия) (представител: C. Onken, адвокат)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: J. Crespo Carrillo)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Complices SA (Монтрьой-су-Боа, Франция)

      Предмет

   Жалба за отмяна на решението на пети апелативен състав на СХВП от 8 май 2012 г. (преписка R 2040/2011-5), отнасящо се до производство по възражение със страни Les Complices SA и Max Fuchs.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Max Fuchs да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 295, 29.9.2012 г.


title: Дело T-474/11: Определение на Общия съд от 12 април 2013 г. — Oster Weinkellerei/СХВП — Viñedos Emiliana (Igama) (Марка на Общността — Отмяна на марката, срещу която е подадено възражение — Липса на основание за произнасяне)

text:
               8.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 164/17

         Определение на Общия съд от 12 април 2013 г. — Oster Weinkellerei/СХВП — Viñedos Emiliana (Igama)
   (Дело T-474/11) (1)

   (Марка на Общността - Отмяна на марката, срещу която е подадено възражение - Липса на основание за произнасяне)
   2013/C 164/31
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Andreas Oster Weinkellerei KG (Кохем, Германия) (представител: N. Schindler, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Pohlmann)

      Друга страна, встъпила в производството пред апелативния състав на СХВП: Viñedos Emiliana, SA (Лас Кондес, Сантяго, Чили)

      Предмет

   Жалба срещу решение на втори апелативен състав на СХВП от 22 юни 2011 г. (дело R 637/2010-2) относно производство по възражение между Andreas Oster Weinkellerei KG и Viñedos Emiliana, SA

      Диспозитив

               1.

               Липсва основание за произнасяне по жалбата.

               2.

               Жалбоподателят и СХВП понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 319, 29.10.2011 г.


title: Дело T-122/14: Решение на Общия съд от 9 юни 2016 г. — Италия/Комисия (Неизпълнение на решение на Съда, с което се установява неизпълнение на задължения — Периодична имуществена санкция — Решение за определяне на размера на периодичната имуществена санкция — Метод за изчисление на лихвите, приложими при възстановяване на незаконни помощи — Лихви с натрупване)

text:
               25.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/39

         Решение на Общия съд от 9 юни 2016 г. — Италия/Комисия
   (Дело T-122/14) (1)

   ((Неизпълнение на решение на Съда, с което се установява неизпълнение на задължения - Периодична имуществена санкция - Решение за определяне на размера на периодичната имуществена санкция - Метод за изчисление на лихвите, приложими при възстановяване на незаконни помощи - Лихви с натрупване))
   (2016/C 270/43)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Италианска република (представители: G. Palmieri, в качеството на представител, подпомагана от S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Ответник: Европейска комисия (представители: V. Di Bucci, G. Conte и B. Stromsky)

      Предмет

   Искане на основание член 263 ДФЕС, целящо отмяна на Решение C(2013) 8681 окончателен на Комисията от 6 декември 2013 г., с което Комисията определя размера на периодичната имуществена санкция, дължима от Италианската република за шестмесечието от 17 май до 17 ноември 2012 г., в изпълнение на решение на Съда от 17 ноември 2011 г., Комисия/Италия (C-496/09, EU:C:2011:740).

      Диспозитив

               1)

               Отменя Решение C(2013) 8681 окончателен на Комисията от 6 декември 2013 г.

               2)

               Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 102, от 7.4.2014 г.


title: Дело F-76/14: Жалба, подадена на 7 август 2014 г.  — ZZ/Комисия

text:
               3.11.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 388/30

         Жалба, подадена на 7 август 2014 г. — ZZ/Комисия
   (Дело F-76/14)
   2014/C 388/38
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представители: G. Suárez de Castro и M. Orman, abogados)

      Ответник: Европейска комисия

      Предмет на производството

   Отмяна на решението жалбоподателят да не бъде включен в списъка с резерви за назначения от конкурс на общо основание EPSO/AD/248/13

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се включи жалбоподателят в списъка с резерви за назначения от посочения конкурс, като се има предвид, че в него е налице едно свободно място за заемане чрез конкурс на общо основание EPSO/AD 248/13 за администратори в област 1 („Сигурност на сградите“) и това, че жалбоподателят има оценка 53,38 — надвишаваща минималната оценка, която EPSO установява на 51,01,

               —

               при условията на евентуалност, с оглед на многобройните нередовности, установени при оценяването на изпитна работа d), да се отмени оценяването на тази изпитна работа d) и да се прекласират кандидатите в конкурса в съответствие с останалите поставени оценки, в които не са допуснати нередовности,

               —

               в случай на уважаване на жалбата да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-134/15: Решение на Общия съд от 28 юни 2016 г. — salesforce.com/EUIPO (SOCIAL.COM) (Марка на Европейския съюз — Заявка за словна марка на Европейския съюз „SOCIAL.COM“ — Абсолютни основания за отказ — Описателен характер — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 207/2009)

text:
               8.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 287/21

         Решение на Общия съд от 28 юни 2016 г. — salesforce.com/EUIPO (SOCIAL.COM)
   (Дело T-134/15) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Заявка за словна марка на Европейския съюз „SOCIAL.COM“ - Абсолютни основания за отказ - Описателен характер - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 207/2009))
   (2016/C 287/26)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: salesforce.com, Inc. (Сан Франциско, Калифорния, Съединени щати) (представители: A. Nordemann и M. Maier, адвокати)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: M. Fischer)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 20 януари 2015 г. (преписка R 1752/2014-4), свързано със заявка за регистрация на словния знак „SOCIAL.COM“ като марка на Европейския съюз.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда salesforce.com, Inc. да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 171, 26.5.2015 г.


title: Дело C-406/13: Определение на председателя на Съда (втори състав) от 11 ноември 2014 г.  — Европейска комисия/Румъния

text:
               16.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 56/10

         Определение на председателя на Съда (втори състав) от 11 ноември 2014 г. — Европейска комисия/Румъния
   (Дело C-406/13) (1)

   (2015/C 056/13)
   Език на производството: румънски
   Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 260, 7.9.2013 г.


title: Дело T-81/13: Решение на Общия съд от 21 март 2014 г.  — FTI Touristik/СХВП (BigXtra) (Марка на Общността  — Заявка за словна марка на Общността „BigXtra“  — Абсолютно основание за отказ  — Липса на отличителен характер  — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               12.5.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/34

         Решение на Общия съд от 21 март 2014 г. — FTI Touristik/СХВП (BigXtra)
   (Дело T-81/13) (1)

   ((Марка на Общността - Заявка за словна марка на Общността „BigXtra“ - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   2014/C 142/43
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: FTI Touristik GmbH (Мюнхен, Германия) (представител: A. Parr, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Pohlmann)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 29 ноември 2012 г. (преписка R 2521/2011-1) относно заявка за регистрация на словния знак „BigXtra“ като марка на Общността.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Touristik GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 108, 13.4.2013 г.


title: Дело T-241/16: Жалба, подадена на 13 май 2016 г. — El Corte Inglés/EUIPO — WE Brand (EW)

text:
               11.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 251/40

         Жалба, подадена на 13 май 2016 г. — El Corte Inglés/EUIPO — WE Brand (EW)
   (Дело T-241/16)
   (2016/C 251/46)
   Език на жалбата: испански

      Страни

      Жалбоподател: El Corte Inglés, SA (Мадрид, Испания) (представител: J. Rivas Zurdo, abogado)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: WE Brand Sàrl (Люксембург, Люксембург)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз със словния елемент „EW“ — заявка за регистрация № 12 326 468

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 11 февруари 2016 г. по преписка R 426/2015-2

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение, и

               —

               да осъди насрещната страна или насрещните страни в производството по настоящата жалба, да заплатят съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-508/08: Иск, предявен на 20 ноември 2008 г.  — Комисия на Европейските общности/Република Малта

text:
               7.2.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 32/18

         Иск, предявен на 20 ноември 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Малта
   (Дело C-508/08)
   (2009/C 32/28)
   Език на производството: малтийски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: J. Aquilina, K. Simonsson)

      Ответник: Република Малта
   Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като е подписала на 16 април 2004 г. с „Gozo Channel Company Ltd“ (GCCL) договор, с който се предоставят изключителни права за извършването на обществена услуга, без преди това да е отправила покана за представяне на оферти, Република Малта не е изпълнила задълженията си по-конкретно по членове 1 и 4 от Регламент (ЕИО) № 3577/1992 на Съвета от 7 декември 1992 година относно прилагането на принципа за свободно предоставяне на услуги в областта на морския превоз в рамките на държавите-членки (морски каботаж) (1),

               —

               да се осъди Република Малта да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   За да могат да сключат договор, с който се предоставят изключителни права за извършването на каботажни услуги между Малта и Гозо, малтийските власти трябва да докажат, че такъв договор е необходим, за да бъдат наложени задълженията за обществени услуги, които те считат за нужни за да се гарантира предоставянето на подходяща услуга за посочения по-горе път, както и че договорът съответства на преследваната цел.
   Макар на първо място да признава, че услуга със задоволително качество е от съществено значение за пътя между Малта и Гозо, Комисията, от друга страна, заявява, че малтийските власти по никакъв начин не са предоставили доказателства за това; в този смисъл те дори не са се опитали да установят дали един или повече частни оператори са могли да предоставят тази услуга при същите условия на чисто търговска основа. Освен това те не са доказали, че изключителните права, предоставени на GCCL, са подходящо и съответно средство за постигането на тази цел.
   В допълнение, фактът, че този договор е сключен без преди това на общностно равнище да е отправена покана за представяне на оферти, чрез която да се гарантира достъп на недискриминационна основа за всички собственици на кораби от Общността, противоречи на изискванията на Регламент № 3577/92.

      (1)  ОВ L 364, стp. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 83.


title: Дело C-274/17: Преюдициално запитване от Amtsgericht Hannover (Германия), постъпило на 18 май 2017 г. — Margarethe Yüce, Ali Yüce, Emin Yüce, Emre Yüce/TUIfly GmbH

text:
               24.7.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 239/32

         Преюдициално запитване от Amtsgericht Hannover (Германия), постъпило на 18 май 2017 г. — Margarethe Yüce, Ali Yüce, Emin Yüce, Emre Yüce/TUIfly GmbH
   (Дело C-274/17)
   (2017/C 239/40)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Amtsgericht Hannover

      Страни в главното производство

      Ищци: Margarethe Yüce, Ali Yüce, Emin Yüce, Emre Yüce

      Ответник: TUIfly GmbH

      Преюдициални въпроси

               1)

               Представлява ли извънредно обстоятелство по член 5, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 261/2004 (1) отсъствието поради отпуск по болест на съществена за провеждането на полети част от персонала на опериращия въздушен превозвач? При утвърдителен отговор на първия въпрос: какъв трябва да бъде процентът на отсъстващите, за да се приеме наличието на подобно обстоятелство?

               2)

               Ако отговорът на първия въпрос е отрицателен: представлява ли извънредно обстоятелство по член 5, параграф 3 от Регламент № 261/2004 спонтанното отсъствие на съществена за провеждането на полети част от персонала на опериращия въздушен превозвач поради спиране на работата, което не е в съответствие с трудовото законодателство и колективните трудови договори (незаконна стачка, „wilder Streik“)? Ако отговорът на втория въпрос е утвърдителен: какъв трябва да бъде процентът на отсъстващите, за да се приеме наличието на подобно обстоятелство?

               3)

               Ако отговорът на първия или втория въпрос е утвърдителен: трябва ли извънредното обстоятелство да е било налице при самия анулиран полет, или опериращият въздушен превозвач има право по икономически съображения да изготви нов график на полетите?

               4)

               Ако отговорът на първия или втория въпрос е утвърдителен: предотвратимостта до извънредното обстоятелство ли се отнася или до последиците от настъпването на това обстоятелство?

      (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело C-547/14: Преюдициално запитване от High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court) (Англия и Уелс) (Обединено кралство), постъпило на 1 декември 2014 г.  — Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Limited, British American Tobacco UK Limited/Secretary of State for Health

text:
               16.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 56/6

         Преюдициално запитване от High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court) (Англия и Уелс) (Обединено кралство), постъпило на 1 декември 2014 г. — Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Limited, British American Tobacco UK Limited/Secretary of State for Health
   (Дело C-547/14)
   (2015/C 056/09)
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (Англия и Уелс)

      Страни в главното производство

      Ищци: Philip Morris Brands SARL, Philip Morris Limited, British American Tobacco UK Limited

      Ответник: Secretary of State for Health

      Други страни: Imperial Tobacco Limited, British American Tobacco UK Limited, JT International SA, Gallaher Limited, Tann UK Limited и Tannpapier GmbH, V. Mane Fils, Deutsche Benkert GmbH & Co. KG и Benkert UK Limited, Joh. Wilh. Von Eicken GmbH

      Преюдициални въпроси

   На Съда на Европейския съюз (наричан по-нататък „Съдът“) се поставят следните преюдициални въпроси относно Директива 2014/40/ЕС (1) (наричана по-нататък „Директивата“, или „Директивата за тютюневите изделия 2“ („ДТИ2“) съгласно член 267 ДФЕС:

      Правно основание

               1.

               Невалидна ли е Директивата изцяло или частично поради това, че член 114 ДФЕС не представлява подходящо правно основание? По-специално:

                           а)

                           във връзка с член 24, параграф 2 от Директивата:

                                       i)

                                       доколко правилното му тълкуване позволява на държавите членки да приемат по-строги правила във връзка със „стандартизирането“ на опаковките на тютюневите изделия и

                                       ii)

                                       с оглед на това тълкуване невалиден ли е член 24, параграф 2 поради това, че член 114 ДФЕС не представлява подходящо правно основание?

                           б)

                           Невалиден ли е член 24, параграф 3 от ДТИ2, който позволява на държавите членки да забранят определени категории тютюневи или свързани с тях изделия при определени обстоятелства, поради това, че член 114 ДФЕС не представлява подходящо правно основание?

                           в)

                           Невалидни ли са следните разпоредби поради това, че член 114 ДФЕС не представлява подходящо правно основание:

                                       i)

                                       разпоредбите на дял II, глава II от ДТИ2, която се отнася до опаковане и етикетиране,

                                       ii)

                                       член 7 от ДТИ2 в частта, в която се забраняват ментолови цигари и тютюневи изделия с характерни вкусово-ароматни качества,

                                       iii)

                                       член 18 от ДТИ2, който позволява на държавите членки да забранят трансграничните продажби на тютюневи изделия от разстояние и

                                       iv)

                                       член 3, параграф 4 и член 4, параграф 5 от ДТИ2, които делегират правомощия на Комисията по отношение на равнището на емисиите?

      Пропорционалност и основни права

               2.

               Във връзка с член 13 от ДТИ2:

                           а)

                           правилното му тълкуване забранява ли верни и неподвеждащи изявления относно тютюневите изделия върху опаковката на изделието и

                           б)

                           ако е така, невалиден ли е той поради това, че нарушава принципа на пропорционалност и/или член 11 от Хартата на основните права?

               3.

               Невалидна ли е някоя или всички от следните разпоредби от ДТИ2 поради това, че нарушават принципа на пропорционалност:

                           а)

                           член 7, параграфи 1 и 7 в частта, в която се забранява пускането на пазара на тютюневи изделия с ментол като характерно вкусово-ароматно качество и пускането на пазара на тютюневи изделия, съдържащи овкусители в която и да е от съставните им части,

                           б)

                           член 8, параграф 3, член 9, параграф 3, член 10, параграф 1, буква ж) и член 14 в частта, в която се налагат редица изисквания за стандартизиране на опаковките и

                           в)

                           член 10, параграф 1, букви а) и в) в частта, в която се изисква здравните предупреждения да покриват 65 % от външната предна и задна повърхност на потребителската опаковка и на всяка външна опаковка?

      Делегиране/изпълнение

               4.

               Невалидна ли е някоя или всички от следните разпоредби от ДТИ2 поради това, че нарушават член 290 ДФЕС:

                           а)

                           член 3, параграфи 2 и 4 относно максималното равнище на емисиите,

                           б)

                           член 4, параграф 5 относно методите за измерване на емисии,

                           в)

                           член 7, параграфи 5, 11 и 12 относно регулирането на съставките,

                           г)

                           член 9, параграф 5, член 10, параграф 1, буква е), член 10, параграф 3, член 11, параграф 6, член 12, параграф 3 и член 20, параграф 12 относно здравните предупреждения,

                           д)

                           член 20, параграф 11 относно забраната на електронните цигари и/или контейнерите за многократно пълнене и/или

                           е)

                           член 15, параграф 12 относно договорите за съхранение на данни?

               5.

               Невалидни ли са член 3, параграф 4 и член 4, параграф 5 от ДТИ2 поради това, че нарушават принципа на правна сигурност и/или делегират по недопустим начин правомощия на външни органи, спрямо които не се прилагат изискваните от правото на ЕС процесуални гаранции?

               6.

               Невалидна ли е някоя или всички от следните разпоредби от ДТИ2 поради това, че нарушават член 291 ДФЕС:

                           а)

                           член 6, параграф 1 относно задълженията за уведомяване,

                           б)

                           член 7, параграфи 2 — 4 и параграф 10 относно актовете за изпълнение във връзка със забраната на тютюневи изделия при определени обстоятелства и/или

                           в)

                           член 9, параграф 6 и член 10, параграф 4 относно здравните предупреждения?

      Субсидиарност

               7.

               Невалидна ли е ДТИ2, и по-специално член 7, член 8, параграф 3, член 9, параграф 3, член 10, параграф 1, буква ж), членове 13 и 14 поради неспазване на принципа на субсидиарност?

      (1)  Директива 2014/40/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 3 април 2014 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно производството, представянето и продажбата на тютюневи и свързани с тях изделия и за отмяна на Директива 2001/37/ЕО (ОВ L 127, стр. 1).


title: Решение на Съда от 11 декември 2012 година по дело E-2/12 — HOB-vín ehf. срещу Държавно предприятие на Исландия за продажба на алкохол и тютюневи изделия (ÁTVR) (Свободно движение на стоки — Директива 2000/13/ЕО — Продуктов обхват — Етикетиране на храните — Заблуждаващо етикетиране — Липса на уведомление до Надзорния орган на ЕАСТ за национална мярка — Обосновка — Отговорност на държавата)

text:
               25.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 118/33

         РЕШЕНИЕ НА СЪДА
   от 11 декември 2012 година
   по дело E-2/12
   HOB-vín ehf. срещу Държавно предприятие на Исландия за продажба на алкохол и тютюневи изделия (ÁTVR)
   (Свободно движение на стоки — Директива 2000/13/ЕО — Продуктов обхват — Етикетиране на храните — Заблуждаващо етикетиране — Липса на уведомление до Надзорния орган на ЕАСТ за национална мярка — Обосновка — Отговорност на държавата)
   2013/C 118/09
   По дело E-2/12 HOB-vín ehf. срещу Държавно предприятие на Исландия за продажба на алкохол и тютюневи изделия (ÁTVR) — МОЛБА за консултативно становище, отправена до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд от Héraðsdómur Reykjavíkur (Районен съд на Рейкявик), относно съвместимостта със Споразумението за ЕИП на национални разпоредби, според които държавно предприятие с монопол върху продажбата на дребно на алкохол може да откаже при определени условия да приеме за продажба алкохолни напитки, които са законно произведени и предлагани на пазара в друга държава от ЕИП, Съдът, в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen (съдия-докладчик) и Páll Hreinsson, съдии, постанови на 11 декември 2012 г. решение, чийто диспозитив гласи:

               1.

               Член 18 от Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 март 2000 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно етикетирането, представянето и рекламата на храните не допуска разпоредба като член 5.10 от правилата за подбор на продукти, по силата на който БTVR отказва продажбата на алкохолни напитки, които са законно произведени и предлагани на пазара в друга държава от ЕИП, въз основа на това, че етикетирането на продуктите съдържа тенденциозна или несвързана информация.
               Без значение е дали правилата за подбор на продукти се прилагат еднакво за местните и чуждестранните продукти.

               2.

               Национална разпоредба като член 8 от исландския Регламент № 828/2005 относно производството за търговски цели, вноса и продажбата на едро на алкохол, с който се изисква върху опаковките на напитки, съдържащи над 1,2 обемни процента алкохол, да се посочва, наред с указването на действителното алкохолно съдържание в обемни проценти, също и това, че в тях се съдържа алкохол, не може да се счита за действителна и не може да се допусне чрез нея да се вменяват задължения на физическите лица и икономическите оператори, ако тя е била приета, без да е спазена процедурата, предвидена в член 19 от Директива 2000/13/ЕО.

               3.

               Физическите лица и икономическите оператори, които са претърпели вреди в резултат на неправилното прилагане на Директива 2000/13/ЕО, могат да се позовават на свободното движение на стоки, за да подведат под отговорност държавата за нарушение на правото на ЕИП.
               Вредите, причинени от национална мярка като описаната в първия въпрос, водят до ангажиране на отговорността на държавата, ако националният съд приеме, че прилагането на националното законодателство или на административните правила представлява достатъчно съществено нарушение на правото на ЕИП и е налице пряка причинно-следствена връзка между нарушението на задължението на държавата и претърпените от увредената страна вреди.
               Когато вредите са причинени от национална мярка като описаната във втория въпрос, нарушението на правото на ЕИП е достатъчно съществено, ако националното законодателство или националните административни правила не могат да се считат за действителни поради неизпълнение на задължението за нотифициране съгласно член 19 от Директива 2000/13/ЕО. Подобно нарушение води до ангажиране на отговорността на държавата, ако националният съд установи, че е налице пряка причинно-следствена връзка между нарушението на задължението на държавата и претърпените от увредената страна вреди.


title: Дело F-22/12: Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 12 декември 2013 г. — Hall/Комисия и CEPOL (Публична служба — Възнаграждение — Семейни надбавки — Надбавка за дете на издръжка — Надбавка за образование — Деца на съпругата на жалбоподателя, които не живеят в жилището на двамата съпрузи — Условия за предоставяне)

text:
               8.2.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 39/28

         Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 12 декември 2013 г. — Hall/Комисия и CEPOL
   (Дело F-22/12) (1)

   (Публична служба - Възнаграждение - Семейни надбавки - Надбавка за дете на издръжка - Надбавка за образование - Деца на съпругата на жалбоподателя, които не живеят в жилището на двамата съпрузи - Условия за предоставяне)
   2014/C 39/50
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Mark Hall (Питърсфилд, Обединено кралство) (представители: L. Levi и M. Vandenbussche, адвокати)

      Ответници: Европейска комисия (представители: J. Currall и D. Martin) и Европейски полицейски колеж (CEPOL) (представител: F. Bánfi)

      Предмет

   Искане за отмяна на решенията, с които се отхвърля молбата на жалбоподателя да му бъде предоставена надбавка за дете на издръжка и надбавка за образование за трите деца на неговата съпруга за периода, в който последните все още живеят във Филипините.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля като недопустима жалбата в частта, насочена срещу Европейския полицейски колеж.

               2.

               Отменя мълчаливия отказ от 25 март 2011 г., както и изричното решение от 11 юли 2011 г. на Европейската комисия, с които се отхвърля искането за предоставяне на надбавка за дете на издръжка и на надбавка за образование за трите деца на съпругата на г-н Hall за периода, през който те все още живеят във Филипините.

               3.

               Отхвърля жалбата срещу Европейската комисия в останалата ѝ част.

               4.

               Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски и съдебните разноски, направени от г-н Hall.

               5.

               Осъжда г-н Hall да понесе направените от Европейския полицейски колеж съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 138, 12.5.2012 г., стр. 35.


title: Дело C-296/16 P: Жалба, подадена на 25 май 2016 г. от Dextro Energy GmbH & Co. KG срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 16 март 2016 г. по дело T-100/15, Dextro Energy GmbH & Co. KG/Европейска комисия

text:
               8.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 287/14

         Жалба, подадена на 25 май 2016 г. от Dextro Energy GmbH & Co. KG срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 16 март 2016 г. по дело T-100/15, Dextro Energy GmbH & Co. KG/Европейска комисия
   (Дело C-296/16 P)
   (2016/C 287/18)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Dextro Energy GmbH & Co. KG (представители: M. Hagenmeyer и T. Teufer, Rechtsanwälte)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 16 март 2016 г. по дело T-100/15 в неговата цялост.

               —

               В случай, че жалбата бъде обявена за основателна, жалбоподателят моли да бъдат уважени исканията му, предявени в първоинстанционното производство, а именно:

                           1.

                           да се отмени Регламент (ЕС) 2015/8 (1) на Комисията от 6 януари 2015 година относно отказ за разрешаване на някои здравни претенции за храните, различни от претенциите, които се отнасят до намаляване на риска от заболяване и до развитието и здравето на децата,

                           2.

                           да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски по производството.

      Основания и основни доводи

   С преценката си, че при „сложни факти от научен и технически характер“ упражняването на свободата на преценка от ответника подлежи единствено на контрол за злоупотреба с власт, Общият съд още в началото се отказва от голяма част от проверката за свободата на преценката, която обаче от фактически гледна точка следвало да бъде извършена от Общия съд и от Съда. Общият съд и Съдът не били ограничени само до контрола злоупотребено ли е с власт при упражняването на свободата на преценка от ответника. Напротив съдът можел и трябвало да провери дали ответникът е разтълкувал съответно предписанията на европейския законодател в член 18, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1924/2006 и правилно е упражнил свободата си на преценка. При проверката на съда трябвало да се включи всяка форма на погрешно упражняване на свободата на преценка. Това на практика не е се случило поради погрешно претегляне и преценка на „други фактори, които с основание могат да бъдат взети предвид и са относими за разглеждания въпрос“.
   Освен това жалбоподателят изтъква нарушение на член 18, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1924/2006, в подкрепа на което твърдение посочва три основания:
   Първо, отказът да бъдат разрешени спорните здравни претенции се основавал на допуснати от ответника грешки в свободата на преценка. Това следвало най-напред от предвидената в член 18, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1924/2006 йерархия на факторите, които с основание могат да бъдат взети предвид и са относими. Не всяко вземане в предвид на основателен и относим фактор можело да обоснове отказа да бъдат разрешени фактически уместни и достатъчно обосновани от научна гледна точка здравни претенции. Според жалбоподателя съгласно съображение 17 от Регламента те не могат да бъдат „основния аспект“ на решението, с което се дава разрешение. При „основния аспект“ във връзка със здравните претенции следвало да се вземе предвид „научно обосноваване“. Това претегляне намерило отражение и в член 18, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1924/2006. Становището на Органа се посочвало в него на първо място.
   Второ, ответникът упражнил също правото си на преценка погрешно съгласно член 18, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1924/2006, защото неправилно изходил от това, че претенциите на жалбоподателя можели да предадат „подвеждащо и объркващо послание до потребителите“. Указание за научно доказаното действие на глюкозата не означавало нито, че следва да се консумира захар или че следва да се консумира твърде много захар, нито че нямало препоръки от трети лица за намаляване на консумацията на захар. Ето защо не можело да става въпрос за противоречие, още повече, доколкото ставало въпрос за конкретно посочени в претенциите здрави, активни и продължително тренирани мъже и жени.
   Трето, налице била друга грешка на ответника при упражняването на свободата му на преценка в рамките на член 18, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1924/2006, а именно, че неправилно изходил от това, че претенциите на жалбоподателя били двузначни и подвеждащи. За да бъдел подведен съобразителният среден потребител, здравните претенции на жалбоподателя трябвало да са подходящия за въвеждане в измама. Случаят обаче не бил такъв.
   По-нататък жалбоподателят изтъква нарушение на принципа на пропорционалност:
   Отказът да бъдат разрешени здравните претенции от ответника нарушавал принципа на пропорционалност. Като орган на ЕС, при упражняването на свободата си на преценка ответникът бил обвързан от принципа на пропорционалност по смисъла на член 5, параграф 4, първо изречение ДЕС. Като общо основание на отказа да бъдат разрешени здравните претенции на жалбоподателя послужили общоприети хранителни и здравни принципи, без да се вземат предвид в достатъчна степен конкретните обстоятелства в случая, поради което бил нарушен принципът на пропорционалност. Всъщност в конкретния случай общите принципи не водели до отхвърляне на претенциите на жалбоподателя, а във всеки случай налагали специални условия за използване и правила за етикетиране като по-малко ограничителна мярка. Освен това било ясно: Дори от хранителна и здравна гледна точка действаща посредством отказа за разрешение абсолютна и неограничена забрана на фактически уместните и достатъчно обосновани от научна гледна точка здравни претенции не била пропорционална мярка, за да се достигне високо потребителско равнище.
   Накрая жалбоподателят посочва нарушение на принципа на равно третиране:
   Отказът да бъдат разрешени предявените здравни претенции нарушавал също явно принципа на равно третиране. В сходни случаи ответникът подходил по различен начин с разрешенията, въпреки че не било налице фактическо основание за различно третиране.

      (1)  ОВ, L 3, стр. 6.


title: Дело C-300/12: Решение на Съда (първи състав) от 16 януари 2014 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzhof — Германия) — Finanzamt Düsseldorf-Mitte/Ibero Tours GmbH (Данък върху добавената стойност — Сделки на туристически агенти — Предоставяне на отстъпки на пътуващите лица — Определяне на данъчната основа при доставки на услуги, извършвани в рамките на посредническа дейност)

text:
               22.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 85/4

         Решение на Съда (първи състав) от 16 януари 2014 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzhof — Германия) — Finanzamt Düsseldorf-Mitte/Ibero Tours GmbH
   (Дело C-300/12) (1)

   (Данък върху добавената стойност - Сделки на туристически агенти - Предоставяне на отстъпки на пътуващите лица - Определяне на данъчната основа при доставки на услуги, извършвани в рамките на посредническа дейност)
   2014/C 85/07
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesfinanzhof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Finanzamt Düsseldorf-Mitte

      Ответник: Ibero Tours GmbH

      Предмет

   Преюдициално запитване — Bundesfinanzhof — Тълкуване на член 11, част В, параграф 1, буква а) и на член 26 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота (ОВ L 145, стр. 1) — Дейност на туристическите агенти — Предоставяне на отстъпка в цената, което води до намаляване в цената на посредническите услуги, предоставени на туроператорите — Определяне на данъчната основа на посредническата услуга

      Диспозитив

   Разпоредбите на Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа трябва да се тълкуват в смисъл, че принципите, определени от Съда на Европейския съюз в Решение от 24 октомври 1996 г. по дело Elida Gibbs (C-317/94), относно установяването на данъчната основа за данъка върху добавената стойност не се прилагат в случаите, когато туристически агент, действащ като посредник, по своя инициатива и на свои разноски предоставя на крайния потребител намаление на цената на извършваната от туроператора основна доставка.

      (1)  ОВ C 287, 22.9.2012 г.


title: Дело T-292/09: Определение на Общия съд от 6 септември 2011 г. — Mugraby/Съвет и Комисия (Иск за установяване на неправомерно бездействие — Неприемане от Съвета и Комисията на мерки срещу Ливанската република — Твърдяно нарушение на основните права на ищеца и на Споразумението за асоцииране между Общността и Ливанската република — Явна недопустимост — Иск за обезщетение — Иск, явно лишен от всякакво правно основание)

text:
               29.10.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 319/20

         Определение на Общия съд от 6 септември 2011 г. — Mugraby/Съвет и Комисия
   (Дело T-292/09) (1)

   (Иск за установяване на неправомерно бездействие - Неприемане от Съвета и Комисията на мерки срещу Ливанската република - Твърдяно нарушение на основните права на ищеца и на Споразумението за асоцииране между Общността и Ливанската република - Явна недопустимост - Иск за обезщетение - Иск, явно лишен от всякакво правно основание)
   2011/C 319/42
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Muhamad Mugraby (Бейрут, Ливан) (представители: J. Regouw и L. Spigt, avocats)

      Ответници: Съвет на Европейския съюз (представители: A. Vitro, B. Driessen и E. Finnegan) и Европейска комисия (представители: C. Tufvesson и S. Boelaert)

      Предмет

   На първо място, иск за установяване на неправомерно бездействие от страна на Съвета и Комисията, тъй като те незаконосъобразно не са се произнесли по искането на ищеца за приемане на мерки срещу Ливанската република поради твърдяното нарушение от тази държава на основните му права, както и на Споразумението за асоцииране, подписано между Общността и държавите ѝ членки, от една страна, и Ливанската република, от друга страна, и на второ място, иск за обезщетение на вредите, които ищецът твърди, че е претърпял вследствие на бездействието на тези институции

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда г-н Muhamad Mugraby да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 244, 10.10.2009 г.


title: Дело T-434/08: Решение на Общия съд от 12 април 2013 г. — Tono/Комисия (Конкуренция — Картели — Авторски права за публично изпълнение на музикални произведения чрез интернет, чрез спътник и чрез препредаване по кабел — Решение за установяване на нарушение на член 81 ЕО — Разпределяне на географския пазар — Двустранни споразумения между националните организации за колективно управление — Съгласувана практика, изключваща възможността за предоставяне на многотериториални лицензи и лицензи за множество репертоари — Доказване — Презумпция за невиновност)

text:
               1.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 156/36

         Решение на Общия съд от 12 април 2013 г. — Tono/Комисия
   (Дело T-434/08) (1)

   (Конкуренция - Картели - Авторски права за публично изпълнение на музикални произведения чрез интернет, чрез спътник и чрез препредаване по кабел - Решение за установяване на нарушение на член 81 ЕО - Разпределяне на географския пазар - Двустранни споразумения между националните организации за колективно управление - Съгласувана практика, изключваща възможността за предоставяне на многотериториални лицензи и лицензи за множество репертоари - Доказване - Презумпция за невиновност)
   2013/C 156/63
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Tono (Осло, Норвегия) (представители: S. Teigum и A. Ringnes, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre и J. Bourke)

      Предмет

   Искане за частична отмяна на Решение C(2008) 3435 окончателен на Комисията от 16 юли 2008 г. относно производство по член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/C2/38.698 — CISAC)

      Диспозитив

               1.

               Отменя член 3 от Решение C(2008) 3435 окончателен на Комисията от 16 юли 2008 година относно производство по член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/C2/38.698 — CISAC) в частта относно Tono.

               2.

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               3.

               Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски във връзка с главното производство.

               4.

               Tono и Комисията понасят направените от тях съдебни разноски във връзка с обезпечителното производство.

      (1)  ОВ C 313, 6.12.2008 г.


title: Дело C-391/11: Решение на Съда (шести състав) от 4 октомври 2012 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 2000/53/ЕО — Член 2, точка 3 — Опазване на околната среда — Излезли от употреба превозни средства — Понятие за производител)

text:
               24.11.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 366/14

         Решение на Съда (шести състав) от 4 октомври 2012 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия
   (Дело C-391/11) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 2000/53/ЕО - Член 2, точка 3 - Опазване на околната среда - Излезли от употреба превозни средства - Понятие за производител)
   2012/C 366/23
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: A. Marghelis и M. Patakia)

      Ответник: Кралство Белгия (представители: C. Pochet и T. Materne)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — В предвидения срок не са приети разпоредбите, необходими за съобразяване с член 2, точки 1 и 3 и член 5, параграфи 1, 2 и 4 от Директива 2000/53/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 септември 2000 година относно излезлите от употреба превозни средства (ОВ L 269, стр. 34; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 142) — Понятията „превозно средство“ и „производител“ — Въвеждане на непредвидени в Директивата условия за безплатното връщане на излезлите от употреба превозни средства

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля иска.

               2.

               Европейската комисия и Кралство Белгия понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 305, 15.10.2011 г.


title: Дело T-66/13: Решение на Общия съд от 16 юли 2014 г.  — Langguth Erben/СХВП (Форма на бутилка за алкохолна напитка) (Марка на Общността — Заявка за регистрация на триизмерна марка на Общността — Форма на бутилка за алкохолна напитка — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член7, параграф 1, буква б) и член 7, параграф 2, член 75, член 76, параграф 1 и член 77 от Регламент (ЕО) № °207/2009)

text:
               1.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 292/41

         Решение на Общия съд от 16 юли 2014 г. — Langguth Erben/СХВП (Форма на бутилка за алкохолна напитка)
   (Дело T-66/13) (1)

   ((Марка на Общността - Заявка за регистрация на триизмерна марка на Общността - Форма на бутилка за алкохолна напитка - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член7, параграф 1, буква б) и член 7, параграф 2, член 75, член 76, параграф 1 и член 77 от Регламент (ЕО) №o207/2009))
   2014/C 292/50
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG (Трабен-Трарбах, Германия) (представители: R. Kunze и G. Würtenberger, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: G. Marten, G. Schneider и D. Walicka)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 22 ноември 2012 г. (по дело R 129/2012-1) относно заявка за регистрация като марка на Общността на триизмерен знак, представляващ формата на бутилка за алкохолна напитка

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски, заплатени от Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП).

      (1)  ОВ C 108, 13.4.2013 г.


title: Дело T-128/15: Решение на Общия съд от 16 декември 2015 г. Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien/СХВП — Ruiz Moncayo (RED RIDING HOOD) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Общността „RED RIDING HOOD“ — По-ранна национална словна марка и по-ранна международна словна марка „ROTKÄPPCHEN“ — Относително основание за отказ — Липса на вероятност от объркване — Липса на сходство на знаците — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               8.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 48/50

         Решение на Общия съд от 16 декември 2015 г. Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien/СХВП — Ruiz Moncayo (RED RIDING HOOD)
   (Дело T-128/15) (1)

   ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността „RED RIDING HOOD“ - По-ранна национална словна марка и по-ранна международна словна марка „ROTKÄPPCHEN“ - Относително основание за отказ - Липса на вероятност от объркване - Липса на сходство на знаците - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   (2016/C 048/57)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien GmbH (Фрайбург, Германия) (представител: W. Berlit, адвокат)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: J. Lewis и A. Folliard-Monguiral)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Alberto Ruiz Moncayo (Ентрена, Испания) (представител: E. Valentín Prades, адвокат)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 28 януари 2015 г. (преписка R 1012/2014-4), постановено в производство по възражение със страни Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien GmbH и Alberto Ruiz Moncayo

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Rotkäppchen-Mumm Sektkellereien GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 171, 26.5.2015 г.


title: Дело C-509/14: Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco, Sala de lo Social (Испания), постъпило на 13 ноември 2014 г.  — Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF)/Luis Aira Pascual и др.

text:
               26.1.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 26/14

         Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco, Sala de lo Social (Испания), постъпило на 13 ноември 2014 г. — Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF)/Luis Aira Pascual и др.
   (Дело C-509/14)
   (2015/C 026/18)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF)

      Други страни: Luis Aira Pascual, Algeposa Terminales Ferroviarios S.L. и FOGASA.

      Преюдициални въпроси

   Допуска ли член 1, буква б) във връзка с член 4, параграф 1 от Директива 2001/23/ЕО (1) тълкуване на испанската правна уредба за транспониране на тези разпоредби, според което предприятие от публичния сектор, отговарящо за предоставянето на обществена услуга, неразделно свързана със собствената му дейност, за чието изпълнение е необходимо използване на специфични материални ресурси, не е длъжно да встъпи в правата и задълженията по трудовите правоотношения с персонала на предприятието, с което е сключило договор за извършването на тази услуга, като е наложило на последното да използва принадлежащите му материални ресурси, когато това предприятие от публичния сектор реши да не продължи договора и да предоставя пряко посочената услуга със собствения си персонал, изключвайки наетия от неговия съдоговорител персонал, по начин че услугата продължава да бъде предоставяна по същия начин, но от други работници, наети от друг работодател?

      (1)  Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите-членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности (ОВ L 82, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 20).


title: Дело T-62/11: Жалба, подадена на 25 януари 2011 г. — Air France — KLM/Комисия

text:
               26.3.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/8

         Жалба, подадена на 25 януари 2011 г. — Air France — KLM/Комисия
   (Дело T-62/11)
   2011/C 95/13
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Air France — KLM (Париж, Франция) (представители: A. Wachsmann и S. Thibault-Liger, avocats)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени изцяло на основание член 263 от ДФЕС Решение на Европейската комисия № C(2010) 7694 окончателен от 9 ноември 2010 г. относно процедура за прилагане на член 101 от Договора за функционирането на Европейския съюз, на член 53 от Споразумението за ЕИП и на член 8 от Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария по въпроси на въздушния транспорт, Преписка COMP/39.258 — Превоз на товари по въздуха в частта, която се отнася до Air France — KLM, както и мотивите, на които се основава неговия диспозитив;

               —

               да отмени поне член 5 б) и г) от Решение № C(2010) 7694 окончателен от 9 ноември 2010 г., с което на Air France-KLM се налагат две глоби и мотивите, на които то се основава, или тези глоби да се намалят до подходящ размер на основание член 261 ДФЕС,

               —

               във всички случаи Европейската комисия да бъде осъдена да заплати всички съдебни разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят се позовава на дванадесет правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от погрешното вменяване на отговорност на жалбоподателя за практиките на Société Air France и на KLM в нарушение на задължението за мотивиране, на правилата, уреждащи вменяването на отговорност на дружествата майки за практики на техните дъщерни дружества и тези за правоприемството между предприятия в рамките на групите, както и на принципите за личната отговорност и за индивидуализиране на наказанията.

               2.

               Второто правно основание е изведено от нарушение на правото на независим и безпристрастен съд в резултат от приемането на обжалваното решение от орган, съвместяващ правомощия за разследване и за налагане на наказание в нарушение на член 47, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз и на член 6, параграф 1 от Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи.

               3.

               Третото правно основание е изведено от нарушението на Известието на Комисията относно освобождаване от глоби или намаляване на техния размер, прието през 2002 г. (1) и на принципите на равно третиране и на оправданите правни очаквания в резултат от прилагането на това известие в полза на Lufthansa/Swiss, което не отговаряло на условията на Известието относно освобождаване от глоби или намаляване на техния размер.

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от неизпълнение на задължението за мотивиране в резултат от противоречие между разпоредителната част и мотивите на обжалваното решение що се отнася до определянето на вмененото на жалбоподателя нарушение.

               5.

               Петото правно основание е изведено от липсата на мотиви и от нарушение на принципите на равно третиране и на недопускане на дискриминация в резултат от прекратяването на преследването срещу единадесет авиокомпании.

               6.

               Шестото правно основание е изведено от нарушението на принципите на забрана на прилагането на по-тежките наказания с обратна сила и на оправданите правни очаквания в резултат от прилагането на Насоките на Комисията относно метода за определяне на глобите от 2006 г. (2) за изчисляването на наложените на жалбоподателя глоби независимо от обстоятелството, че тези Насоки са приети след началото на разследването; това прилагане на Насоките от 2006 г. с обратно действие довело до значително повишаване на размера на глобите, което не е могло разумно да бъде предвидено към момента на настъпване на фактите.

               7.

               Седмото правно основание е изведено от нарушението на правото на жалбоподателя да бъде изслушан и от принципа на равни процесуални възможности във връзка с изчисляването на наложените му глоби, тъй като не е проведено никакво обсъждане при условията на състезателно начало на основните елементи при изчисляването на глобите.

               8.

               Осмото правно основание е изведено от грешки, допуснати при изчисляването на наложените на жалбоподателя глоби при положение че тези глоби били изчислени въз основа на погрешни стойности на продажбите (i) в които трябвало да се включат само посочените допълнителни такси, но не и тарифите (ii) които не можели да включват сумите, съответстващи на 50 % от печалбите от изпращане на товари към Европейското икономическо пространство на Société Air France и на KLM.

               9.

               Деветото правно основание е изведено от погрешната преценка на тежестта на практиките на Société Air France и на KLM в резултат на явни грешки в преценката и нарушение на принципа на равно третиране от една страна, чрез отказа да се вземе предвид по-малката тежест на нарушенията във връзка с допълнителните такси, незначителната обща част от пазара на страните, ниските маржове, постигнати от Société Air France и от KLM и влошаването на финансовото положение на последните поради икономическата криза в сектора на превоза на товари по въздуха и от друга страна, чрез включването в обхвата на нарушението на контакти, свързани с практики, осъществени извън Европейското икономическо пространство.

               10.

               Десетото правно основание е изведено от нарушението на принципа на пропорционалност на наказанията и от явна грешка в преценката в резултат от прилагането на допълнителен размер от 16 % в наложените на жалбоподателя глоби и на липсата на мотиви относно приетия на това основание размер от 16 %.

               11.

               Единадесетото правно основание е изведено от погрешното изчисляване на приетата продължителност на вменяването на Société Air France нарушение, което е довело до необосновано увеличаване на наложената на жалбоподателя за това нарушение глоба.

               12.

               Дванадесетото правно основание е изведено от явно недостатъчния характер на намалението от 15 % на наложените на жалбоподателя глоби на основание регулаторните режими, уреждащи превоза на товари по въздуха между държавите членки и трети страни.

      (1)  Известие на Комисията относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (ОВ C 45, 2002 г., стр. 3).

      (2)  Насоки относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 1/2003 (ОВ C 210, 2006 г., стp. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 264).


title: Дело T-334/07: Иск, предявен на 31 август 2007 г. — Denka International/Комисия

text:
               10.11.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/55

         Иск, предявен на 31 август 2007 г. — Denka International/Комисия
   (Дело T-334/07)
   (2007/C 269/98)
   Език на производството: английски
   Страни

      Ищец: Denka International BV (Barneveld, Нидерландия) [представители: C. Mereu и K. Van Maldegem, lawyers]

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени Решение 2007/387/ЕО от 6 юни 2007 г. за невключване на дихлорвос в приложение I към Директива 91/414/ЕИО и оттегляне на разрешенията за продукти за растителна защита, съдържащи това вещество; и

               —

               да се осъди Комисията да заплати всички разноски по това производство, както и лихва за забава в размер на 8 %.

         Правни основания и основни доводи
   Изтъкнатите от ищеца правни основания и основни доводи са еднакви или сходни с онези по дело T-326/07 Cheminova и други/Комисия.


title: Съединени дела C-177/09—C-179/09: Определение на Съда (четвърти състав) от 17 ноември 2011 г. (преюдициални запитвания от Conseil d'État — Белгия) — Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Alix Walsh (C-177/09 и C-179/09), Jean-Marie Solvay de la Hulpe (C-177/09), Action et défense de l’environnement de la Vallée de la Senne et de ses affluents ASBL (ADESA), Réserves naturelles RNOB ASBL, Stéphane Banneux, Zénon Darquenne (C-178/09), Les amis de la Forêt de Soignes ASBL (C-179/09)/Région wallonne (Оценка на въздействието на проекти върху околната среда — Директива 85/337/ЕИО — Приложно поле — Понятие за отделен национален законодателен акт — Орхуска конвенция — Достъп до правосъдие по въпроси на околната среда — Обхват на правото да се обжалва законодателен акт)

text:
               10.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/7

         Определение на Съда (четвърти състав) от 17 ноември 2011 г. (преюдициални запитвания от Conseil d'État — Белгия) — Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Alix Walsh (C-177/09 и C-179/09), Jean-Marie Solvay de la Hulpe (C-177/09), Action et défense de l’environnement de la Vallée de la Senne et de ses affluents ASBL (ADESA), Réserves naturelles RNOB ASBL, Stéphane Banneux, Zénon Darquenne (C-178/09), Les amis de la Forêt de Soignes ASBL (C-179/09)/Région wallonne
   (Съединени дела C-177/09—C-179/09) (1)

   (Оценка на въздействието на проекти върху околната среда - Директива 85/337/ЕИО - Приложно поле - Понятие за отделен национален законодателен акт - Орхуска конвенция - Достъп до правосъдие по въпроси на околната среда - Обхват на правото да се обжалва законодателен акт)
   2012/C 73/11
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Conseil d'État

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Alix Walsh (C-177/09 и C-179/09), Jean-Marie Solvay de la Hulpe (C-177/09), Action et défense de l’environnement de la Vallée de la Senne et de ses affluents ASBL (ADESA), Réserves naturelles RNOB ASBL, Stéphane Banneux, Zénon Darquenne (C-178/09), Les amis de la Forêt de Soignes ASBL (C-179/09)

      Ответник: Région wallonne

      В присъствието на: Codic Belgique SA, Federal Express European Services Inc. (FEDEX) (C-177/09 и C-179/09), Intercommunale du Brabant wallon (IBW) (C-178/09)

      Предмет

   Преюдициални запитвания — Conseil d'État — Тълкуване на членове 1, 5, 6, 7, 8 и 10а от Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (ОВ L 175, стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 174), изменена с Директива 97/11/ЕО на Съвета от 3 март 1997 година (ОВ L 73, стр. 5; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 3, стр. 254) и Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 година за осигуряване участието на обществеността при изготвянето на определени планове и програми, отнасящи се до околната среда, и за изменение на Директиви 85/337/ЕИО и 96/61/ЕО на Съвета (ОВ L 156, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 8) — Тълкуване на членове 6 и 9 от Конвенцията от Орхус за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда, сключена на 25 юни 1998 г. и одобрена от името на Европейската общност с Решение 2005/370/ЕО на Съвета от 17 февруари 2005 г. (ОВ L 124, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 201) — Признаване, като отделни актове на националното законодателство, на някои „ратифицирани“ с декрет разрешителни, за които са налице императивни съображения от обществен интерес? — Липса на цялостно право на обжалване на решение за разрешаване на проекти, които могат да имат значително въздействие върху околната среда — Факултативно или задължително наличие на такова право — Екологично разрешително за стопанисване на административен и образователен център в Hulpe

      Диспозитив

               1.

               Член 1, параграф 5 от Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда, изменена с Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 година, трябва да се тълкува в смисъл, че от приложното поле на тази директива се изключват единствено проектите, подробностите по които са приети чрез отделен законодателен акт, така че целите на посочената директива да са били постигнати в рамките на законодателната процедура. Националният съд трябва да провери, че тези две условия са били изпълнени, отчитайки както съдържанието на приетия законодателен акт, така и законодателната процедура, довела до приемането му, в нейната цялост, и по-специално подготвителните актове и парламентарните обсъждания. В тази връзка законодателен акт, с който само и единствено се „ратифицира“ заварен административен акт, като същият законодателен акт се ограничава да посочи наличието на императивни съображения от обществен интерес, без преди това да е открита законодателна процедура по същество, позволяваща да се изпълнят тези условия, не може да се счита за отделен законодателен акт по смисъла на посочената разпоредба и следователно не е достатъчен за изключването на проект от приложното поле на Директива 85/337, изменена с Директива 2003/35.

               2.

               Член 9, параграф 2 от Конвенцията за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда, сключена на 25 юни 1998 г. и одобрена от името на Европейската общност с Решение 2005/370/ЕО на Съвета от 17 февруари 2005 година, и член 10а от Директива 85/337, изменена с Директива 2003/35, трябва да се тълкуват в смисъл, че:

                           —

                           когато проект, който попада в приложното поле на тези разпоредби, е приет със законодателен акт, въпросът дали този законодателен акт отговаря на условията съгласно член 1, параграф 5 от тази директива, трябва съгласно националните процесуални норми да може да бъде отнесен до съд или до независим и безпристрастен орган, установен по закон,

                           —

                           ако срещу такъв акт не е предвидено никакво производство за обжалване с припомнените по-горе естество и обхват, всяка национална юрисдикция, която е сезирана в рамките на своята компетентност, следва да упражни описания в предходното тире контрол и въз основа на него да изведе съответните последици, като евентуално остави този законодателен акт без приложение.

      (1)  ОВ C 180, 1.8.2009 г.