Решение на Съда (трети състав) от 4 юли 1985 г. # Alain-Pierre Allo и други срещу Комисия на Европейските общности. # Длъжностни лица - Лихви върху възнаграждение, изплащано със задна дата. # Дело 176/83.


Решение на Общия съд (девети състав) от 21 май 2015 г.#Wine in Black GmbH срещу Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП).#Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Общността „Wine in Black“ — По-ранна словна марка на Общността „NOVAL BLACK“ — Относително основание за отказ — Липса на вероятност от объркване — Сходство между знаците — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009.#Дело T-420/14.


Решение на Съда (трети състав) от 9 април 1987 г. # Наказателно производство срещу Jacques Verbrugge. # Искане за преюдициално заключение: Tribunal de police de Reims - Франция. # Дело 160/86.


Решение на Съда (четвърти състав) от 22 май 2003 г. # Комисия на Европейските общности срещу Великото херцогство Люксембург. # Неизпълнение на задължения от държава-членка. # Дело C-335/02.


title: Решение на Съда (голям състав) от 19 ноември 2013 г.#Съвет на Европейския съюз срещу Европейска комисия.#Годишно адаптиране на възнагражденията и пенсиите на длъжностните лица и другите служители на Европейския съюз — Правилник за длъжностните лица — Жалба за отмяна — Съобщение COM(2011) 829 окончателен — Предложение COM(2011) 820 окончателен — Иск за установяване на неправомерно бездействие — Представяне на предложение на основание член 10 от приложение XI към Правилника за длъжностните лица — Бездействие на Комисията — Жалба с отпаднал предмет — Липса на основание за произнасяне.#Дело C‑66/12.

text:
         РЕШЕНИЕ НА СЪДА (голям състав)
      19 ноември 2013 година (
            *1
         )
      „Годишно адаптиране на възнагражденията и пенсиите на длъжностните лица и другите служители на Европейския съюз — Правилник за длъжностните лица — Жалба за отмяна — Съобщение COM(2011) 829 окончателен — Предложение COM(2011) 820 окончателен — Иск за установяване на неправомерно бездействие — Представяне на предложение на основание член 10 от приложение XI към Правилника за длъжностните лица — Бездействие на Комисията — Жалба с отпаднал предмет — Липса на основание за произнасяне“
      По дело C‑66/12
      с предмет жалба за отмяна на основание член 263 ДФЕС, с която при условията на евентуалност е съединен иск за установяване на неправомерно бездействие на основание член 265 ДФЕС, постъпила в Съда на 9 февруари 2012 г.,

         Съвет на Европейския съюз, за който се явяват г‑н M. Bauer и г‑н J. Herrmann, в качеството на представители,
      жалбоподател,
      подпомаган от:

         Чешка република, за която се явяват г‑н M. Smolek, г‑н D. Hadroušek и г‑н J. Vláčil, в качеството на представители,

         Кралство Дания, за което се явяват г‑жа V. Pasternak Jørgensen и г‑н C. Thorning, в качеството на представители,

         Федерална република Германия, за която се явяват г‑н T. Henze и г‑н N. Graf Vitzthum, в качеството на представители,

         Ирландия, за която се явява г‑жа E. Creedon, в качеството на представител, подпомагана от г‑н C. Toland, BL, и г‑н A. Joyce, solicitor,

         Кралство Испания, за което се явяват г‑жа N. Díaz Abad и г‑жа S. Centeno Huerta, в качеството на представители,

         Френска република, за която се явяват г‑н G. de Bergues, г‑н D. Colas и г‑н J.‑S. Pilczer, в качеството на представители,

         Република Латвия, за която се явяват г‑н I. Kalniņš и г‑жа A. Nikolajeva, в качеството на представители,

         Кралство Нидерландия, за което се явяват г‑жа C. Wissels и г‑жа M. Bulterman, в качеството на представители,

         Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия, за което се явяват г‑жа E. Jenkinson и г‑жа J. Beeko, в качеството на представители, подпомагани от г‑н R. Palmer, barrister,
      встъпили страни,
      срещу

         Европейска комисия, за която се явяват г‑н J. Currall, г‑н D. Martin и г‑н J.‑P. Keppenne, в качеството на представители, със съдебен адрес в Люксембург,
      ответник,
      подпомагана от:

         Европейски парламент, за който се явяват г‑н A. Neergaard и г‑жа S. Seyr, в качеството на представители,
      встъпила страна,
      СЪДЪТ (голям състав),
      състоящ се от: г‑н V. Skouris, председател, г‑н K. Lenaerts, заместник-председател, г‑н A. Tizzano, г‑жа R. Silva de Lapuerta, г‑н T. von Danwitz (докладчик), г‑н E. Juhász, г‑н M. Safjan, г‑н C. G. Fernlund и г‑н J. L. da Cruz Vilaça, председатели на състави, г‑н A. Rosas, г‑н G. Arestis, г‑н J.‑C. Bonichot, г‑н Ал. Арабаджиев, г‑жа C. Toader и г‑н C. Vajda, съдии,
      генерален адвокат: г‑н Y. Bot,
      секретар: г‑н V. Tourrès, администратор,
      предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 2 юли 2013 г.,
      след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 12 септември 2013 г.,
      постанови настоящото

         Решение

               1

               Съветът на Европейския съюз иска:

                        —

                        да се отменят на основание член 263 ДФЕС:

                                 —

                                 Съобщението на Комисията от 24 ноември 2011 г. за предоставяне на допълнителна информация към доклада на Комисията относно клаузата за изключване от 13 юли 2011 г. (COM(2011) 829 окончателен, наричано по-нататък „обжалваното съобщение“), доколкото с него Европейската комисия окончателно отказва да представи пред Европейския парламент и Съвета подходящо предложение на основание член 10 от приложение XI към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз, приет с Регламент (ЕИО, Евратом, ЕОВС) № 259/68 на Съвета от 29 февруари 1968 година за установяване на Правилник за длъжностните лица и Условия за работа на другите служители на Европейските общности и установяване на специални мерки, временно приложими за длъжностни лица на Комисията (ОВ L 56, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 8, стр. 12), изменен с Регламент (ЕС, Евратом) № 1080/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. (ОВ L 311, стр. 1), в редакцията му след поправка, публикувана на 5 юни 2012 г. (ОВ L 144, стр. 48, наричан по-нататък „Правилникът“), и

                                 —

                                 Предложението на Комисията за регламент на Съвета за адаптиране, считано от 1 юли 2011 г., на възнагражденията и пенсиите на длъжностните лица и другите служители на Европейския съюз и на корекционните коефициенти, прилагани по отношение на тях, представено на 24 ноември 2011 г. (COM(2011) 820 окончателен, наричано по-нататък „обжалваното предложение“),

                        —

                        при условията на евентуалност, да се установи на основание член 265 ДФЕС, че Комисията е нарушила договорите, като не е представила пред Парламента и Съвета подходящо предложение на основание член 10 от приложение XI към Правилника.

         Правна уредба

               2

               Член 65 от Правилника гласи:
               „1.   Съветът ежегодно преразглежда [възнагражденията] на длъжностните лица и на другите служители на Съюза. Преразглеждането се извършва през септември съгласно съвместен доклад на Комисията, изготвен въз основа на съвместен индекс, изготвен от Статистическата служба на Европейския съюз в съгласие с националните статистически служби на държавите членки; индексът отразява положението във всяка от държавите членки на Съюза към 1 юли всяка година.
               При преразглеждането Съветът преценява дали, като част от икономическата и социална политика на Съюза, [възнагражденията] трябва да бъд[ат] коригиран[и]. По-специално Съветът взема предвид увеличението на [възнагражденията], получавани в публичния сектор, и нуждите от назначаване на нов персонал.
               2.   В случай на съществена промяна в жизнения стандарт Съветът решава в срок от два месеца от какво адаптиране се нуждаят корекционните коефициенти и дали е необходимо то да бъде приложено със задна дата.
               3.   По смисъла на настоящия член Съветът взема решение с квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията съгласно член 16, параграфи 4 и 5 [ДЕС]“.

               3

               Съгласно член 82, параграф 2 от Правилника, в случай че в съответствие с член 65, параграф 1 от същия Съветът реши да адаптира размера на възнагражденията, адаптирането намира приложение и по отношение на пенсиите.

               4

               Според член 65а от Правилника правилата за прилагането на членове 64 и 65 от него са посочени в приложение ХI към Правилника.

               5

               Член 1, включен в глава 1, раздел 1 от това приложение, предвижда, че за целите на преразглеждането, предвидено в член 65, параграф 1 от Правилника, всяка година преди края на октомври Евростат съставя доклад относно промяната на жизнения стандарт в Брюксел (Белгия) (брюкселски международен индекс), промяната на жизнения стандарт извън Брюксел (икономически паритети и имплицитни индекси) и относно промените в покупателната способност на възнагражденията, получавани от държавните служители в националните централни администрации на осем държави членки (специфични индикатори).

               6

               Раздел 2 от глава 1 от приложение XI към Правилника, озаглавен „Годишно адаптиране на [възнагражденията] и пенсиите“, се състои от член 3, според който:
               „1.   Съгласно член 65, параграф 3 от Правилника за персонала Съветът, по предложение на Комисията и въз основа на критериите, посочени в раздел 1 от настоящото приложение, преди края на всяка година взема решение относно адаптирането на [възнагражденията] и пенсиите, с действие от 1 юли.
               2.   Размерът на адаптирането се определя чрез умножаване на брюкселския международен индекс по специфичния индикатор. Адаптирането е в нетно изражение в еднакъв за всички процент.
               […]
               5.   За Белгия и Люксембург не [се] прилага корекционен коефициент. Приложимите корекционни коефициенти:

                        a)

                        към [възнагражденията] на длъжностните лица [на Европейския съюз], работещи в друга държава членка и в някои други места на работа;

                        б)

                        […] към пенсиите [на длъжностните лица], изплащани в други държави членки за частта, съответстваща на правата, придобити преди 1 май 2004 г;

                  се определят въз основа на съотношението между съответстващите икономически паритети, посочени в член 1, и обменните курсове, определени за съответните държави в член 63 от Правилника за персонала.
               […]“.

               7

               Глава 5 от приложение XI към Правилника е озаглавена „Клауза за изключване“. Тя се състои от член 10, който предвижда:
               „В случай на сериозно и внезапно влошаване на социално-икономическото положение [в] Съюза, оценено като такова в светлината на обективни данни, представени за тази цел от Комисията, последната внася подходящо предложение, по което Европейският парламент и Съветът се произнасят в съответствие с процедурата, предвидена в член 336 [ДФЕС]“.

               8

               Според член 15, параграф 1 от това приложение разпоредбите му се прилагат от 1 юли 2004 г. до 31 декември 2012 г.

         Обстоятелства, предхождащи спора

               9

               Като счита, че последните финансови и икономически кризи в Европейския съюз водят до „сериозно и внезапно влошаване на икономическото и социалното положение в рамките на [Съюза]“ по смисъла на член 10 от приложение ХI към Правилника, през декември 2010 г. Съветът отправя искане към Комисията да му представи своевременно, на основание посочения член 10, подходящи предложения, така че Парламентът и самият Съвет да могат да ги разгледат и приемат преди края на 2011 г.

               10

               В отговор на това искане на 13 юли 2011 г. Комисията представя на Съвета Доклад относно клаузата за изключване (член 10 от приложение XI към Правилника) (COM(2011) 440 окончателен), в който, като се основава на петнадесет показателя и на европейската икономическа прогноза, публикувана от нейната Генерална дирекция „Икономически и финансови въпроси“ на 13 май 2011 г., заключава, че не е целесъобразно да се представя предложение по член 10 от приложение XI към Правилника.

               11

               Разглеждането на този доклад предизвиква обсъждания в Съвета, в резултат на които е отправено ново искане до Комисията да приложи посочения член 10 и да представи подходящо предложение за адаптиране на възнагражденията.

               12

               В отговор на това искане Комисията представя обжалваното съобщение, което се основава по-специално на икономическите прогнози, предоставени от нейната Генерална дирекция „Икономически и финансови въпроси“ на 10 ноември 2011 г. Комисията отново заключава, че Съюзът не е изправен пред изключителни обстоятелства по смисъла на член 10 от приложение XI към Правилника, поради което тя не може да приложи клаузата за изключване.

               13

               Същия ден Комисията внася обжалваното предложение, основано на „нормалния“ метод за адаптиране на възнагражденията, предвиден в член 3 от приложение XI към Правилника, с което предлага адаптиране в размер на 1,7 %.

               14

               С Решение 2011/866/ЕС на Съвета от 19 декември 2011 година относно предложението на Комисията за регламент на Съвета за адаптиране, считано от 1 юли 2011 г., на възнагражденията и пенсиите на длъжностните лица и другите служители на Европейския съюз и на корекционните коефициенти, прилагани по отношение на тях (ОВ L 341, стр. 54), Съветът решава „да не приеме [обжалваното] предложение[…]“, по-специално по следните съображения:

                        „(8)

                        […] Съветът изразява убеждението си, че настоящата финансова и икономическа криза в Съюза, в резултат на която се извършват съществени фискални корекции, inter alia корекции на заплатите на националните държавни служители, в голям брой държави членки представлява сериозно и внезапно влошаване на социално-икономическото положение в Съюза.

                  […]

                        (13)

                        С оглед на посоченото по-горе Съветът смята, че позицията на Комисията по отношение на наличието на сериозно и внезапно влошаване на социално-икономическото положение и отказът ѝ да представи предложение съгласно член 10 от приложение ХI към Правилника за длъжностните лица почиват на явно незадоволителни и погрешни основания.

                        (14)

                        След като Съдът […] постанови в [Решение от 24 ноември 2010 г. по дело Комисия/Съвет (C-40/10, Сборник, стр. I-12043)], че за периода на прилагане на приложение ХI към Правилника за длъжностните лица процедурата, установена в член 10 от него, представлява единственият начин да се отчете икономическата криза при адаптирането на възнагражденията, Съветът разчиташе Комисията да приложи в предложение този член в период на криза.

                        (15)

                        Съветът е убеден, че предвид формулировката на член 10 от приложение ХI към Правилника за длъжностните лица и съгласно установеното във второто изречение от член 13, параграф 2 [ДЕС] задължение институциите да осъществяват лоялно сътрудничество помежду си Комисията бе задължена да представи адекватно предложение на Съвета. Заключенията на Комисията и непредставянето на такова предложение нарушават това задължение.

                        (16)

                        Тъй като Съветът може да действа единствено по предложение на Комисията, обстоятелството, че Комисията не достигна до правилните, основани на данните заключения, и не представи предложение по член 10 от приложение XI към Правилника за длъжностните лица, попречи на Съвета да отговори правилно на сериозното и внезапно влошаване на социално-икономическото положение с приемането на акт по член 10 от приложение XI към Правилника за длъжностните лица“.

         Искания на страните и производство пред Съда

               15

               Съветът иска от Съда:

                        —

                        да отмени на основание член 263 ДФЕС обжалваното съобщение, доколкото с него Комисията окончателно отказва да представи пред Парламента и пред самия Съвет подходящо предложение на основание член 10 от приложение XI към Правилника, както и да отмени обжалваното предложение,

                        —

                        при условията на евентуалност, да установи на основание член 265 ДФЕС, че Комисията е нарушила договорите, като не е представила пред Парламента и самия Съвет подходящо предложение на основание член 10 от приложение XI към Правилника, и

                        —

                        да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

               16

               Комисията иска от Съда да отхвърли жалбата и да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

               17

               С определение на председателя на Съда от 20 април 2012 г. Парламентът е допуснат да встъпи в производството в подкрепа на исканията на Комисията. С определение на председателя на Съда от 6 юли 2012 г. Чешката република, Кралство Дания, Федерална република Германия, Ирландия, Кралство Испания, Френската република, Република Латвия, Кралство Нидерландия и Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия са допуснати да встъпят в подкрепа на исканията на Съвета.

         По жалбата и иска

               18

               По настоящото дело Съветът поддържа, че Комисията е нарушила член 10 от приложение XI към Правилника във връзка с член 13, параграф 2, второ изречение ДЕС и с член 241 ДФЕС, като е представила обжалваното предложение въз основа на „нормалния“ метод за адаптиране, предвиден в член 3 от това приложение, и по този начин е отказала да представи подходящо предложение на основание на посочения член 10.

               19

               Комисията поддържа, че производството е недопустимо, тъй като Съветът не е приел решението за подаване на жалбата, съответно предявяване на иска с квалифицирано мнозинство от своите членове. Освен това нито обжалваното съобщение, нито обжалваното предложение били актове, които подлежат на обжалване по смисъла на член 263 ДФЕС. Накрая, не били изпълнени условията по член 265 ДФЕС, по-специално тъй като Комисията изразила становище по искането на Съвета, като изтъкнала, че не са налице предпоставките за започване на процедурата по член 10 от приложение XI към Правилника. Съветът не бил обаче лишен от съдебна защита, тъй като можел да изложи гледната си точка в производството по жалбата на Комисията срещу отказа на Съвета да приеме обжалваното предложение, представено на основание член 3 от приложение XI към Правилника. При условията на евентуалност Комисията оспорва основателността на жалбата за отмяна и на иска за установяване на неправомерно бездействие, като поддържа, че Съветът не е доказал, че тя е допуснала явна грешка при преценката на икономическото и социалното положение в Съюза.

               20

               Следва да се посочи, че както дело Комисия/Съвет, приключило с Решение от 19 ноември 2013 г. (C‑63/12), така и настоящото дело се отнасят до адаптирането на възнагражденията и пенсиите на длъжностните лица и другите служители на Съюза за 2011 г. и в основата му е непостигането на съгласие между Комисията и Съвета по въпроса дали за тази година следва да се приложи „нормалният“ автоматичен метод, предвиден в член 3 от приложение XI към Правилника, или клаузата за изключване, предвидена в член 10 от това приложение и приложима „в случай на сериозно и внезапно влошаване на социално-икономическото положение [в] Съюза“. За тясната връзка между двете дела свидетелства и обстоятелството, че по всяко от тях страните препращат към съдържанието на писмените си изявления по другото дело, които прилагат.

               21

               В точки 57—77 от посоченото по-горе Решение от 19 ноември 2013 г. по дело Комисия/Съвет Съдът се произнася по разпределението на ролите между институциите във връзка с годишното адаптиране на възнагражденията и пенсиите, по-специално що се отнася до определянето на правното основание за адаптирането и прилагането на клаузата за изключване.

               22

               При тези обстоятелства следва да се установи, че е отпаднал предметът на настоящото производство и следователно липсва основание за произнасяне по същество.

         По съдебните разноски

               23

               Съгласно член 142 от Процедурния правилник на Съда, когато липсва основание за произнасяне по същество, Съдът определя съдебните разноски по своя преценка.

               24

               В случая предметът на производството e отпаднал не вследствие на поведението на някоя от страните, а поради обстоятелството че с посоченото по-горе Решение от 19 ноември 2013 г. по дело Комисия/Съвет Съдът се е произнесъл по разглежданата по него жалба за отмяна.

               25

               При тези обстоятелства следва да се постанови, че Съветът, Комисията и встъпилите страни понасят направените от тях съдебни разноски.

               По изложените съображения Съдът (голям състав) реши:

                           1)

                           Липсва основание за произнасяне по делото.

                           2)

                           Чешката република, Кралство Дания, Федерална република Германия, Ирландия, Кралство Испания, Френската република, Република Латвия, Кралство Нидерландия, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия, Европейският парламент, Съветът на Европейския съюз и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски.

                     Подписи

            (
            *1
         )	Език на производството: френски.


title: Решение на Съда (първи състав) от 8 ноември 2012 г.#Finanzamt Hildesheim срещу BLC Baumarkt GmbH & Co. KG.#Преюдициално запитване, отправено от Bundesfinanzhof.#Шеста директива ДДС — Член 17, параграф 5, трета алинея — Право на приспадане на данъка, платен по получена доставка — Стоки и услуги, които се използват както за облагаеми, така и за освободени доставки — Отдаване под наем на сграда за търговски площи и за жилищни нужди — Критерий за изчисляване на подлежащата на приспадане част на ДДС.#Дело C‑511/10.

text:
         РЕШЕНИЕ НА СЪДА (първи състав)
      8 ноември 2012 година (
            *1
         )
      „Шеста директива ДДС — Член 17, параграф 5, трета алинея — Право на приспадане на данъка, платен по получена доставка — Стоки и услуги, които се използват както за облагаеми, така и за освободени доставки — Отдаване под наем на сграда за търговски площи и за жилищни нужди — Критерий за изчисляване на подлежащата на приспадане част на ДДС“
      По дело C-511/10
      с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Bundesfinanzhof (Германия) с акт от 22 юли 2010 г., постъпил в Съда на 27 октомври 2010 г., в рамките на производство по дело

         Finanzamt Hildesheim

      срещу

         BLC Baumarkt GmbH & Co. KG,

      СЪДЪТ (първи състав),
      състоящ се от: г-н A. Tizzano, председател на състав, г-н A. Borg Barthet, г-н M. Ilešič, г-н J.-J. Kasel (докладчик) и г-жа M. Berger, съдии,
      генерален адвокат: г-н P. Cruz Villalón,
      секретар: г-н A. Calot Escobar,
      като има предвид становищата, представени:

               —

               за германското правителство, от г-н T. Henze и г-н J. Möller, в качеството на представители,

               —

               за гръцкото правителство, от г-жа F. Dedousi и г-жа G. Kotta, както и от г-н K. Boskovits, в качеството на представители,

               —

               за правителството на Обединеното кралство, от г-жа C. Murrell, в качеството на представител,

               —

               за Европейската комисия, от г-жа C. Soulay и г-н B.-R. Killmann, в качеството на представители,

         след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 26 април 2012 г.,
      постанови настоящото

         Решение

               1

               Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 17, параграф 5, трета алинея от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1, наричана по-нататък „Шеста директива“).

               2

               Запитването е отправено в рамките на спор между Finanzamt Hildesheim (наричано по-нататък „Finanzamt“) и дружеството по германското право BLC Baumarkt GmbH & Co. KG (наричано по-нататък „BLC“) по повод на изчисляването на подлежащата на приспадане част на данъка върху добавената стойност (наричан по-нататък „ДДС“), платен по получена доставка във връзка с недвижим имот, използван както за облагаеми, така и за освободени от ДДС сделки.

         Правна уредба

         Правна уредба на Съюза

               3

               Дванадесето съображение от Шеста директива има следното съдържание:
               „като има предвид, че правилата за приспадане на данъка следва да бъдат хармонизирани в частта им, която влияе върху действително събираните суми; […] приспаданата част следва да бъде изчислявана по подобен начин във всички държави членки“ [неофициален превод].

               4

               Член 17, параграф 5 от Шеста директива предвижда:
               „Що се отнася до стоките и услугите, предназначени да бъдат използвани от данъчнозадълженото лице както за сделки, попадащи в обхвата на параграфи 2 и 3, за които данъкът върху добавената стойност подлежи на приспадане, така и за сделки, за които данъкът върху добавената стойност не подлежи на приспадане, приспада се само частта от [ДДС], която се приписва на първата категория сделки.
               Тази част се определя в съответствие с член 19 за всички сделки, извършвани от данъчнозадълженото лице.
               Обаче държавите членки могат:

                        а)

                        да разрешат на данъчнозадълженото лице да определи съответната част за всеки сектор на икономическата си дейност, при условие че се води отделна отчетност за всеки сектор;

                        б)

                        да задължат данъчнозадълженото лице да определи съответната част за всеки сектор от икономическата си дейност и да води отделна отчетност за всеки сектор;

                        в)

                        да разрешат или задължат данъчнозадълженото лице да извърши приспадането на базата на използването на всички или на част от стоките и услугите;

                        г)

                        да разрешат на данъчнозадълженото лице или да го задължат да извърши приспадането в съответствие с предвиденото в първа алинея правило за всички стоки и услуги, използвани за всички сделки, посочени в нея;

                        д)

                        да предвидят за случаите, в които неподлежащият на приспадане от данъчнозадълженото лице [ДДС] е незначителен, той да бъде третиран като нулев“ [неофициален превод].

               5

               Член 19, параграф 1 от Шеста директива предвижда:
               „Подлежащата на приспадане част съгласно член 17, параграф 5, първа алинея представлява дробна величина:

                        —

                        с числител общата сума без данък върху добавената стойност на годишния оборот от сделки, за които [ДДС] подлежи на приспадане съгласно член 17, параграфи 2 и 3, и

                        —

                        знаменател общата сума без данък върху добавената стойност на годишния оборот от сделките, включени в числителя, и от сделките, за които [ДДС] не подлежи на приспадане. Държавите членки могат също да включват в знаменателя сумата на субсидиите освен посочените в член 11, част А, параграф 1, буква а).

                  Частта се определя на годишна база в процентно изражение със закръгляне до число, която не превишава следващото цяло число единица“ [неофициален превод].

         Германско право

               6

               Член 15, параграф 4 от Закона за данъка върху оборота (Umsatzsteuergesetz 1999, BGBl. 1999 I, стр. 1270) в редакцията му след Закона за изменение на данъците от 2003 г. (Steueränderungsgesetz 2003, BGBl. 2003 I, стр. 2645, наричан по-нататък „UStG“) предвижда:
               „Ако търговецът използва стока, доставена, внесена или придобита на територията на Общността за целите на търговската си дейност, или доставка на услуга, само частично при извършването на сделки, при които е изключено приспадането на платения данък по получени доставки, то не се приспада частта от платения данък по получени доставки, която икономически е свързана с посочените сделки. Търговецът може да определи частта, която не подлежи на приспадане, като извърши обективна преценка. Изчисляването на неподлежащата на приспадане част от платения данък по получени доставки съобразно съотношението между сделките, които изключват правото на приспадане, и сделките, които дават възможност за такова приспадане, е допустимо, когато не е възможно друго причисляване според икономически критерий“.

         Спорът по главното производство и преюдициалният въпрос

               7

               В периода между 2003 г. и 2004 г. BLC построява сграда, в която има както жилища, така и търговски помещения. След завършването на строежа BLC дава сградата под наем, като част от отдадената под наем площ е освободена от облагане с ДДС, а останалата част се облага с този данък. В декларацията си за ДДС за 2004 г. BLC прави частично приспадане на данъка, платен по получени доставки във връзка с тази сграда. За тази цел това дружество изчислява размера на подлежащия на приспадане ДДС, като прилага процент, определен в зависимост от съществуващото отношение между оборота, реализиран от отдаването под наем на търговските площи, и оборота, реализиран от другите сделки по отдаване под наем (наричан по-нататък „метод, основан на оборота“).

               8

               След извършена проверка Finanzamt приема, че в съответствие с член 15, параграф 4 от UStG размерът на подлежащия на приспадане данък, платен по получени доставки, трябва да се определи в зависимост от съответната площ на търговските площи и на жилищата. В конкретния случай направеното според този последен метод разпределение води до намаляване на размера на подлежащия на приспадане ДДС. Вследствие на това Finanzamt съставя ревизионен данъчен акт на BLC.

               9

               BLC подава жалба срещу този ревизионен акт до Finanzgericht. Тази юрисдикция уважава жалбата, като приема, че член 15, параграф 4, трето изречение от UStG е в разрез с правото на Съюза. Всъщност член 17, параграф 5, трета алинея, буква в) от Шеста директива не допуска държава членка да установява като основен критерий за разпределяне метод, който е различен от метода, основан на оборота.

               10

               Finanzamt сезира Bundesfinanzhof с ревизионна жалба, насочена срещу решението на Finanzgericht. Според Bundesfinanzhof следва да се реши въпросът дали една от възможностите, посочени в член 17, параграф 5, трета алинея от Шеста директива, по-специално посочената в член 17, параграф 5, трета алинея, буква в) от тази директива, позволява на държавите членки да ограничат разпределянето, произтичащо от прилагането на метода, основан на оборота, в смисъл, че този метод може да се използва само когато никаква друга икономическа привръзка не е възможна.

               11

               При тези условия Bundesfinanzhof решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
               „Трябва ли член 17, параграф 5, трета алинея от Шеста директива […] да се тълкува в смисъл, че дава възможност на държавите членки да предвидят, че за разпределянето на платения по получени доставки ДДС във връзка със строителството на сграда със смесено предназначение с предимство се прилага критерий за разпределяне, различен от критерия, [произтичащ от метода, основан на] оборота?“.

         По преюдициалния въпрос

               12

               С въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 17, параграф 5, трета алинея от Шеста директива трябва да се тълкува в смисъл, че позволява на държавите членки да предвидят, че за целите на изчисляването на подлежащата на приспадане част на ДДС, платен по получени доставки във връзка със строителството на сграда със смесено предназначение, с предимство се прилага критерий за разпределяне, различен от посочения в член 19, параграф 1 от тази директива критерий, основан на оборота.

               13

               За да се отговори на този въпрос, следва да се напомни, че с член 17, параграф 5 от Шеста директива се въвежда режим, който се прилага за правото на приспадане на ДДС, когато данъкът се отнася до стоки или услуги, които се използват от данъчнозадълженото лице „както за сделки, попадащи в обхвата на параграфи 2 и 3, за които данъкът върху добавената стойност подлежи на приспадане, така и за сделки, за които данъкът върху добавената стойност не подлежи на приспадане“. В такъв случай съгласно член 17, параграф 5, първа алинея от Шеста директива приспадането се допуска само за частта от ДДС, която е пропорционална на първата категория сделки (Решение от 18 декември 2008 г. по дело Royal Bank of Scotland, C-488/07, Сборник, стр. I-10409, точка 17).

               14

               По силата на член 17, параграф 5, втора алинея от Шеста директива подлежащата на приспадане сума се изчислява като пропорция, определена съгласно член 19 от същата директива (Решение по дело Royal Bank of Scotland, посочено по-горе, точка 18).

               15

               Въпреки това, както следва от точка 19 от Решение по дело Royal Bank of Scotland, посочено по-горе, член 17, параграф 5, трета алинея от Шеста директива, който започва с думата „обаче“, разрешава дерогация от правилото, предвидено в параграф 5, първа и втора алинея от същия член, тъй като позволява на държавите членки да предвидят единия от останалите изброени в третата алинея методи за определяне на подлежащата на приспадане сума, а именно определянето на отделна пропорция за всеки сектор на дейността или приспадане въз основа на използването на всички или част от стоките и услугите за определена дейност, или дори да предвидят изключване на правото на приспадане при определени условия.

               16

               Следователно, доколкото член 17, параграф 5, трета алинея от Шеста директива трябва да се разглежда като дерогация от посочения член 17, параграф 5, първа и втора алинея, при упражняването на предоставените им с тази разпоредба правомощия държавите членки трябва да зачитат полезното действие на член 17, параграф 5, първа алинея от Шеста директива, както и принципите, стоящи в основата на общата система на ДДС, по-конкретно принципите на данъчен неутралитет и на пропорционалност.

               17

               При това положение обстоятелството, че на държава членка е позволено да приеме законодателство като описаното от запитващата юрисдикция, което се отклонява най-общо от правилата, установени в член 17, параграф 5, първа и втора алинея, както и в член 19, параграф 1 от Шеста директива, би довело до нарушение на тази директива. Всъщност подобно законодателство би поставило под въпрос целта на Шеста директива, прогласена в дванадесето съображение от нея, според което изчисляването на подлежащата на приспадане част трябва да се прави по подобен начин във всички държави членки.

               18

               Впрочем това се потвърждава и от целта на член 17, параграф 5, трета алинея от Шеста директива, чиито разпоредби се прилагат в определени случаи, тъй като целят по-специално, имайки предвид присъщите специфични характеристики на дейностите на данъчнозадълженото лице, да позволят на държавите членки да стигнат до по-точни резултати (вж. в този смисъл Решение по дело Royal Bank of Scotland, посочено по-горе, точка 24).

               19

               От това следва, че член 17, параграф 5 от Шеста директива допуска за определена сделка, като строежа на сграда със смесено предназначение, държава членка, при зачитане на стоящите в основата на общата система на ДДС принципи, да предпочете един от предвидените в третата алинея от тази разпоредба методи за изчисляване на подлежащата на приспадане част.

               20

               Относно приложимите към този вид положения правила за изчисляване на подлежащата на приспадане част следва да се уточни, че с изключение на тези, които трябва да бъдат използвани при прилагане на член 17, параграф 5, трета алинея, буква г) от Шеста директива, който препраща изрично към правилото за изчисляване, посочено в член 17, параграф 5, първа алинея от тази директива, предвидените в член 19, параграф 1 от нея правила не се прилагат, когато отделен вид случай се урежда от един от останалите специални режими, предвидени в член 17, параграф 5, трета алинея от посочената директива (вж. в този смисъл Решение по дело Royal Bank of Scotland, посочено по-горе, точка 21).

               21

               Всъщност от текста на член 17, параграф 5 и член 19, параграф 1 от Шеста директива е видно, че последната разпоредба се отнася само до подлежащата на приспадане част, която е предвидена в член 17, параграф 5, първа алинея от тази директива, и така установява подробно правило за изчисляване само на частта, визирана в първата от тези две разпоредби (Решение по дело Royal Bank of Scotland, посочено по-горе, точка 22), както и, по аналогия, на приспадането, което трябва да се извърши в приложение на член 17, параграф 5, трета алинея, буква г) от посочената директива.

               22

               При липсата обаче на указания в Шеста директива държавите членки имат задачата да установят, при спазване на правото на Съюза, както и на принципите, на които се основава общата система на ДДС, методите и правилата за изчисляване на подлежащата на приспадане част на ДДС, платен по получени доставки. При упражняване на това правомощие посочените държави са длъжни да вземат предвид целта и структурата на тази директива (вж. в този смисъл Решение от 13 март 2008 г. по дело Securenta, C-437/06, Сборник, стр. I-1597, точки 34 и 35).

               23

               В конкретния случай следва да се констатира, че с оглед, първо, на целта на член 17, параграф 5, трета алинея от Шеста директива, която, както беше напомнено в точка 18 от настоящото решение, е да се позволи на държавите членки да постигнат по-точни резултати при изчисляването на подлежащата на приспадане част, второ, на структурата на член 17, параграф 5 от тази директива, и трето, на принципа на данъчен неутралитет, на който се основава общата система на ДДС и който може да се счита за приложен в член 17, параграф 5, трета алинея, държавите членки трябва при упражняване на правомощията, признати с тази последна разпоредба, да следят изчисляването на подлежащата на приспадане част на ДДС, платен по получени доставки, да бъде възможно най-точно (вж. по аналогия, що се отнася до определянето на съотношението между икономическите и неикономическите дейности, Решение по дело Securenta, посочено по-горе, точка 37).

               24

               При това положение Шеста директива допуска при упражняване на това правомощие държавите членки да прилагат за дадена сделка метод или критерий за разпределяне, различен от метода, основан на оборота, по-конкретно като този, основан на разглежданата в делото по главното производство площ, при условие че възприетият метод гарантира по-точно определяне на подлежащата на приспадане част на ДДС, платен по получени доставки, в сравнение с прилагането на метода, основан на оборота.

               25

               В делото по главното производство запитващата юрисдикция следва да провери дали тези условия са спазени.

               26

               Вследствие на това на поставения въпрос следва да се отговори, че член 17, параграф 5, трета алинея от Шеста директива трябва да се тълкува в смисъл, че позволява на държавите членки да предвидят, че за целите на изчисляването на подлежащата на приспадане част на ДДС, платен по получени доставки във връзка с определена сделка, като строителството на сграда със смесено предназначение, с предимство се прилага критерий за разпределяне, различен от посочения в член 19, параграф 1 от тази директива критерий, основан на оборота, при условие че избраният метод гарантира по-точно определяне на подлежащата на приспадане част.

         По съдебните разноски

               27

               С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

               По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:

                     Член 17, параграф 5, трета алинея от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа трябва да се тълкува в смисъл, че позволява на държавите членки да предвидят, че за целите на изчисляването на подлежащата на приспадане част на данъка върху добавената стойност, платен по получени доставки във връзка с определена сделка, като строителството на сграда със смесено предназначение, с предимство се прилага критерий за разпределяне, различен от посочения в член 19, параграф 1 от тази директива критерий, основан на оборота, при условие че избраният метод гарантира по-точно определяне на посочената подлежаща на приспадане част.

                     Подписи

            (
            *1
         )	Език на производството: немски.


Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 1 юли 2010 г. # Paulette Füller-Tomlinson срещу Европейски парламент. # Публична служба. # Дело F-97/08.


title: Решение на Съда (трети състав) от 18 октомври 2012 г. # TETS Haskovo AD срещу Direktor na Direktsia "Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto" - Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite. # Искане за преюдициално заключение: Administrativen sad Varna - България. # Данъчни въпроси - ДДС - Право на приспадане - Непарична вноска - Разрушаване на недвижими имоти - Нови конструкции - Корекция. # Дело C-234/11.

text:
                                        Сборник съдебна практика
                                        РЕШЕНИЕ НА СЪДА (трети състав)
                                           18 октомври 2012 година *
      „Данъчни въпроси — ДДС — Право на приспадане — Непарична вноска — Разрушаване на
                             недвижими имоти — Нови конструкции — Корекция“
   По дело C-234/11
   с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от
   Административен съд Варна (България) с акт от 3 май 2011 г., постъпил в Съда на 16 май
   2011 г., в рамките на производство по дело
   „ТЕЦ Хасково“ АД
   срещу
   Директора на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“, гр. Варна, при
   Централно управление на Националната агенция за приходите,
                                            СЪДЪТ (трети състав),
   състоящ се от: г-жа R. Silva de Lapuerta (докладчик), изпълнявяща длъжността председател на
   трети състав, г-н K. Lenaerts, г-н E. Juhász, г-н T. von Danwitz и г-н D. Sváby, съдии,
   генерален адвокат: г-жа J. Kokott,
   секретар: г-жа K. Sztranc-Sławiczek, администратор
   предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 10 май
   2012 г.,
   като има предвид становищата, представени:
   — за „ТЕЦ Хасково“ АД, от адв. M. Димитров,
   — за директора на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“, гр. Варна, при
       Централно управление на Националната агенция за приходите, от г-н Св. Аврамов,
   — за българското правителство, от г-н Юл. Атанасов и г-н Цв. Иванов, в качеството на
       представители,
   — за Европейската комисия, от г-жа C. Soulay и г-н Д. Русанов, в качеството на представители,
   * Език на производството: български.
BG
          ECLI:EU:C:2012:644                                                                    1
 ---pagebreak---                                   РЕШЕНИЕ ОТ 18.10.2012 г. — ДЕЛО C-234/11
                                             ТЕЦ ХАСКОВО
  след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от
  14 юни 2012 г.,
  постанови настоящото
                                              Решение
1 Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 185 от Директива 2006/112/ЕО на
  Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената
  стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7,
  наричана по-нататък „Директивата“).
2 Запитването е отправено в рамките на спор между „ТЕЦ Хасково“ АД (наричано по-нататък
  „ТЕЦ Хасково“) и директора на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“, гр.
  Варна, при Централно управление на Националната агенция за приходите (наричан по-нататък
  „директорът“), относно корекция на данъчния кредит за данък върху добавената стойност
  (наричан по-нататък „ДДС“).
  Право на Съюза
3 Съгласно член 1, параграф 2, втора алинея от Директивата:
  „За всяка сделка ДДС, начисляван върху цената на стоките или услугите по ставката, приложима
  за такива стоки или услуги, е изискуем след приспадането на сумата на ДДС, поета пряко от
  различните елементи на себестойността“.
4 Съгласно член 168 от Директивата:
  „Доколкото стоките и услугите се използват за целите на облагаемите сделки на
  данъчнозадължено лице, същото има правото, в държава членка, в която извършва тези сделки
  да приспадне следното от дължимия данък върху добавената стойност, който то е задължено да
  плати:
  a)   дължимия или платен ДДС в тази държава членка по отношение на доставката за него на
       стоки или услуги, извършена или която предстои да бъде извършена от друго
       данъчнозадължено лице;
  […]“.
5 Съгласно член 184 от Директивата първоначално определената сума за приспадане се коригира,
  когато е по-голяма или по-малка от тази, на която данъчнозадълженото лице е имало право.
6 Текстът на член 185 от Директивата гласи:
  „1. Корекция се прави по-специално, когато след изготвяне на справка-декларацията по ДДС
  настъпи някаква промяна във факторите, използвани за определяне на сумата за приспадане,
  например когато покупките се анулират или се получат намаления на цените.
  2. Чрез дерогация от параграф 1, не се прави корекция в случай на сделки, по които не е
  извършено никакво плащане или е извършено частично плащане, или в случай на унищожаване,
  погиване или кражба на вещ, надлежно доказани или потвърдени, или в случай на стоки,
  запазени за целите на даването на подаръци с малка стойност или даването на мостри […]
  2                                                                              ECLI:EU:C:2012:644
 ---pagebreak---                                    РЕШЕНИЕ ОТ 18.10.2012 г. — ДЕЛО C-234/11
                                              ТЕЦ ХАСКОВО
   Въпреки това, в случай на сделки, по които не е извършено никакво плащане или е извършено
   частично плащане, или в случай кражба, държавите членки могат да изискват извършването на
   корекция“.
7  Съгласно член 186 от Директивата държавите членки определят подробните правила за
   прилагане на членове 184 и 185.
   Българско право
8  Законът за данък върху добавената стойност (ДВ, бр. 63 от 4 август 2006 г., наричан по-нататък
   „ЗДДС“) е в сила от 1 януари 2007 г.
9  Съгласно член 5 от ЗДДС:
   „Стока по смисъла на този закон е всяка движима и недвижима вещ, включително електрическа
   енергия, газ, вода, топлинна или хладилна енергия и други подобни, както и стандартният
   софтуер“.
10 Съгласно член 6, алинея 1 от ЗДДС:
   „Доставка на стока по смисъла на този закон е прехвърлянето на правото на собственост или
   друго вещно право върху стоката“.
11 Съгласно член 10 от ЗДДС:
   „(1) Не е доставка на стока или услуга доставката към приобретателя от преобразуващия се, от
   отчуждителя или от апортиращия в резултат на:
   […]
   3.   извършване на непарична вноска в търговско дружество.
   (2) В случаите по ал. 1 лицето, което получава стоките или услугите, е правоприемник и на
   всички права и задължения по този закон във връзка с тях, включително на правото на
   приспадане на данъчен кредит и на задълженията за извършване на корекция на ползвания
   данъчен кредит.
   […]“.
12 Извършването на корекции на ползваното право на данъчен кредит, извън случаите на
   изменение на данъчната основа и промяна вида на доставката, са регламентирани в
   разпоредбата на член 79 от ЗДДС, съгласно който:
   „[…]
   (3) Регистрирано лице, което изцяло или частично е приспаднало данъчен кредит за
        произведени, закупени, придобити или внесени от него стоки, при унищожаване,
        установяване на липси или при бракуване на стоките, както и при промяна на
        предназначението им, за което вече не е налице право на приспадане на данъчен кредит,
        начислява и дължи данък в размер на приспаднатия данъчен кредит.
   ECLI:EU:C:2012:644                                                                           3
 ---pagebreak---                                     РЕШЕНИЕ ОТ 18.10.2012 г. — ДЕЛО C-234/11
                                               ТЕЦ ХАСКОВО
   (4) Корекцията […] се извършва в данъчния период, през който са възникнали съответните
        обстоятелства, чрез съставяне на протокол за извършената корекция […] за този данъчен
        период.
   […]
   (6) […]за стоките или услугите, които са дълготрайни активи по смисъла на Закона за
        корпоративното подоходно облагане, лицето дължи данък […]“.
13 Ограниченията на корекциите са предвидени в член 80, алинея 2 от ЗДДС по следния начин:
   „Корекции по чл. 79, ал. 3 не се извършват в случаите на:
   1. унищожаване, липса или брак, причинени от непреодолима сила, както и в случаите на
   унищожаване на акцизни стоки под административен контрол по реда на Закона за акцизите и
   данъчните складове;
   2. унищожаване, липса или брак, причинени от аварии или катастрофи, за които лицето може да
   докаже, че не са причинени по негова вина;
   […]
   4. технологичен брак в допустимите норми, определени с технологичната документация за
   съответното производство или дейност;
   5. брак поради изтичане срока на годност/трайност, определен съгласно изискванията на
   нормативен акт;
   6. брак на дълготрайни материални активи по смисъла на Закона за счетоводството, когато
   балансовата им стойност е по-ниска от 10 на сто от отчетната им стойност.
   […]“.
   Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
14 Основният предмет на дейност на „ТЕЦ Хасково“ е производство на електрическа енергия, а
   също и пренос и разпределение на топлинна енергия. То експлоатира намираща се в Хасково
   (България) топлоелектрическа централа.
15 На 2 април 2008 г. „Финанс инженеринг“ АД (наричано по-нататък „Финанс инженеринг“)
   закупува от община Хасково комплекс от недвижими имоти, състоящ се по-конкретно от три
   сгради за енергопроизводство (охладителна кула, комин и производствена сграда). За покупката
   е дължим ДДС.
16 На 4 юли 2008 г. „ТЕЦ Хасково“ увеличава своя капитал посредством апортиране на
   принадлежащия на „Финанс инженеринг“ и закупен от община Хасково комплекс от недвижими
   имоти.
17 Органът по приходите към териториалната дирекция в гр. Варна на Националната агенция за
   приходите приема, че осъществената от „Финанс инженеринг“ апортна вноска не е доставка на
   стоки, тъй като дружеството е прехвърлило група от недвижими имоти, които представляват
   съвкупност от активи.
   4                                                                           ECLI:EU:C:2012:644
 ---pagebreak---                                    РЕШЕНИЕ ОТ 18.10.2012 г. — ДЕЛО C-234/11
                                              ТЕЦ ХАСКОВО
18 На 29 юли 2009 г. „ТЕЦ Хасково“ получава разрешение за извършване на строеж в рамките на
   проект за модернизация на топлоелектрическата централа на Хасково, който предполага
   разрушаване на част от имотите, внесени от „Финанс инженеринг“ в капитала на това
   дружество, а именно охладителна кула, комин и производствена сграда. Разрушаването, което се
   осъществява между 1 януари и 28 февруари 2010 г., е осъществено от друго дружество.
   Отпадъчното желязо от разрушаването е препродадено, като сделката е обложена с ДДС.
19 През април 2010 г. на „ТЕЦ Хасково“ е направена данъчна ревизия за периода от 1 ноември
   2009 г. до 28 февруари 2010 г. Във връзка с това се установява, че преди внасянето им в
   капитала на „ТЕЦ Хасково“ разглежданите имоти са били закупени от „Финанс инженеринг“,
   което вече е приспаднало данъчния кредит във връзка с осъществяването на тази покупка.
20 С оглед на тези обстоятелства, и по-специално предвид това, че част от разглежданите в
   главното производство сгради са били разрушени, органът по приходите към териториалната
   дирекция на Националната агенция за приходите в гр. Варна приема, че са налице условията за
   извършване на корекция на приспаднатия ДДС във връзка с вече платения от „Финанс
   инженеринг“ данък.
21 С ревизионен акт от 19 юли 2010 г. органът по приходите приема, че „ТЕЦ Хасково“, в
   качеството му на приобретател на правата и задълженията на „Финанс инженеринг“, дължи
   сумата 1 268 581 лева в резултат от корекцията на приспаднатия от „Финанс инженеринг“
   данъчен кредит, както и лихви върху тази сума в размер на 45 606 лева.
22 „ТЕЦ Хасково“ обжалва по административен ред ревизионния акт с твърдението, че не следвало
   да се прави корекция, тъй като разрушаването на съответните сгради имало за цел те да бъдат
   заменени с нови сгради, които да служат за осъществяване на облагаеми доставки. На
   1 декември 2010 г. директорът отхвърля жалбата.
23 „ТЕЦ Хасково“ подава жалба и до Административен съд гр. Варна срещу посоченото решение.
24 Тази юрисдикция посочва, че националното законодателство въвежда разграничение между
   съзнателното унищожаване на вещи и погиването им поради външна причина, като само във
   втория случай не се извършва корекция по отношение на данъчнозадълженото лице. При тези
   обстоятелства юрисдикцията решава да спре производството и да постави на Съда следните
   преюдициални въпроси:
   „1. Как следва да се тълкува понятието „унищожаване на имущество“ по смисъла на чл. 185, § 2
        от Директива[та][…] и за целите на корекцията на приспаднатия при придобиването на
        имуществото данък, от значение ли са мотивите за унищожаването и/или условията, при
        които то е настъпило?
   2)   Следва ли надлежно доказаното разрушаване на стопански активи единствено с цел
        изграждане на нови, модернизирани такива със същото предназначение, да се тълкува като
        „промяна на факторите, определящи сумата за приспадане“ по смисъла на чл. 185, § 1 от
        Директива[та][…]?
   3)   Следва ли чл. 185, § 2 от Директива[та][…] да се тълкува по начин, че допуска държавите
        членки да предвиждат извършването на корекции при унищожаване на имущество само в
        случаите, в които при придобиването му не е извършвано плащане или е извършено
        частично плащане?
   4)   Следва ли разпоредбата на чл. 185, § 1 и § 2 от Директива[та][…] да се тълкува по начин, че
        не допуска национална правна уредба като тази по чл. 79, ал. 3 от ЗДДС и чл. 80, ал. 2, т. 1
        от ЗДДС, която предвижда извършването на корекция на ползвания данъчен кредит в
   ECLI:EU:C:2012:644                                                                              5
 ---pagebreak---                                      РЕШЕНИЕ ОТ 18.10.2012 г. — ДЕЛО C-234/11
                                                ТЕЦ ХАСКОВО
       случаите на унищожаване на имущество, при придобиването на което е извършено цялостно
       плащане на основата и на начисления данък и която поставя неизвършването на корекции
       на данъчния кредит в зависимост от условие, различно от извършването на плащане?
   5)  Следва ли чл. 185, § 2 от Директива[та][…] да се тълкува по начин, че изключва
       възможността за коригиране на приспаднат данъчен кредит в случай на събаряне на
       сграден фонд, извършено единствено с цел създаване на нов, модернизиран и заместващ
       сграден фонд със същото предназначение като това на съборения и който сграден фонд ще
       служи за извършване на доставки с право на данъчен кредит?“.
   По преюдициалните въпроси
   По втория въпрос
25 Със своя втори въпрос, на който следва да се отговори най-напред, запитващата юрисдикция
   иска да установи по същество дали член 185, параграф 1 от Директивата трябва да се тълкува в
   смисъл, че разрушаване, като разглежданото в главното производство, на множество сгради за
   производство на енергия и тяхното заместване с по-модерни сгради със същото
   предназначение представляват промяна на факторите, които се вземат предвид при
   определянето на подлежащия на приспадане размер на ДДС във връзка с платения вече данък,
   която е настъпила след изготвяне на справка-декларацията по ДДС и която поради това
   създава задължение за извършване на корекция на това приспадане.
26 За да се отговори на този въпрос, най-напред следва да се посочи, че членове 184—186 от
   Директивата определят приложимия режим към евентуалното възникване на правото на
   данъчната администрация да изисква корекция от данъчнозадълженото лице, включително по
   отношение на корекцията на отнасящите се до дълготрайни активи данъчни кредити.
27 Трябва да се припомни освен това, че установеният в Директивата за ДДС режим на приспадане
   цели да облекчи изцяло предприемача от тежестта на ДДС, който е дължим или платен във
   връзка с всички негови икономически дейности. Общата система на ДДС следователно цели да
   гарантира пълен неутралитет на данъчната тежест върху всички икономически дейности,
   независимо от техните цели или резултати, при условие че съответните дейности по принцип
   подлежат на облагане с ДДС (вж. Решение от 22 март 2012 г. по дело Клуб, C-153/11, точка 35
   и цитираната съдебна практика).
28 От член 168 от Директивата следва, че доколкото данъчнозадълженото лице, което в това си
   качество придобива стока, използва тази стока за нуждите на своите облагаеми дейности, то
   има право да приспадне дължимия за тази стока или платен ДДС. Това право на приспадане
   възниква в момента, в който подлежащият на приспадане данък стане изискуем, или в момента
   на доставяне на стоките (вж. Решение по дело Клуб, посочено по-горе, точка 36 и цитираната
   съдебна практика).
29 Що се отнася до евентуалното въздействие върху посоченото приспадане на настъпили след
   него обстоятелства, то от съдебната практика следва, че използването или намерението за
   използване на стоките или услугите определя обхвата на първоначалното приспадане, на което
   има право данъчнозадълженото лице, както и обхвата на евентуалните корекции в
   последващите периоди, които следва да се извършат при условията на членове 185—187 от
   Директивата (вж. в този смисъл Решение от 15 декември 2005 г. по дело Centralan Property,
   C-63/04, Recueil, стр. I-11087, точка 54 и цитираната съдебна практика).
   6                                                                           ECLI:EU:C:2012:644
 ---pagebreak---                                    РЕШЕНИЕ ОТ 18.10.2012 г. — ДЕЛО C-234/11
                                              ТЕЦ ХАСКОВО
30 Всъщност предвиденият от тези разпоредби на Директивата механизъм за корекции е
   неразделна част от установения от нея режим на приспадане на ДДС.
31 В това отношение трябва да се подчертае, че предвидените в Директивата правила в областта на
   корекцията целят да увеличат точността на приспаданията така, че да се осигури неутралитетът
   на ДДС по начин, по който осъществените на предходния етап операции да продължат да
   предоставят право на приспадане само доколкото служат за получаването на обложени с такъв
   данък доставки. По този начин чрез посочените правила Директивата има за цел да създаде
   тясна и пряка връзка между правото на приспадане на платения ДДС и използването на
   съответните стоки или услуги за облагаеми впоследствие операции (вж. Решение по дело
   Centralan Property, посочено по-горе, точка 57).
32 Що се отнася до възникването на евентуално задължение за корекция на приспадането на ДДС
   във връзка с платения вече данък, то член 185, параграф 1 от Директивата установява
   принципа, съгласно който подобна корекция трябва да бъде осъществена по-специално когато
   промяната на факторите, използвани за определяне на сумата за приспадане, са настъпили след
   изготвяне на справка-декларацията по ДДС.
33 При тези условия се поставя въпросът дали при случай като този в главното производство —
   при който разрушаването на недвижимите имоти е осъществено в рамките на модернизирането
   на термична централа с оглед на продължаване на икономически дейности, които имат за
   предмет производството на енергия — следва да се установи съществуването на подобни
   промени по смисъла на член 185, параграф 1 от Директивата, и ако се установи — дали поради
   това е приложим самият принцип на механизма за корекции.
34 В това отношение в случай като този в главното производство заместването на остарели
   конструкции с по-модерни сгради със същата функция, и следователно използването на
   последните за облагаеми впоследствие доставки, не прекъсва изобщо пряката връзка, която
   съществува между първоначалното придобиване на съответните сгради, от една страна, и от
   друга страна, икономическите дейности, осъществени впоследствие от данъчнозадълженото
   лице. По този начин придобиването на разглежданите имоти, а след това и разрушаването им с
   оглед на тяхното модернизиране, могат да се разглеждат като последователност от свързани
   помежду си доставки, имащи за предмет осъществяването на облагаеми доставки на същото
   основание, каквото е покупката на нови недвижими имоти и тяхното пряко използване.
35 Това тълкуване е валидно на още по-голямо основание при обстоятелства, при които
   придобитите сгради са били разрушени само частично, нови сгради са били изградени на
   същите, преди това придобити площи и някои отпадъци от разрушаването на старите сгради са
   били препродадени, като тези продажби са довели до облагаеми впоследствие доставки.
36 При тези условия на втория въпрос следва да се отговори, че член 185, параграф 1 от
   Директивата трябва да се тълкува в смисъл, че разрушаване, като разглежданото в главното
   производство, на множество сгради за производство на енергия и тяхното заместване с
   по-модерни сгради със същото предназначение не представляват промяна на факторите, които
   се вземат предвид при определянето на подлежащия на приспадане размер на ДДС във връзка
   с платения вече данък, която е настъпила след изготвяне на справка-декларацията по ДДС и
   която поради това не създава задължение за извършване на корекция на това приспадане.
37 На останалите поставени въпроси не следва да се отговаря предвид отговора на втория въпрос,
   който изключва възможността за промяна на относимите към ДДС фактори при обстоятелства
   като тези в главното производство.
   ECLI:EU:C:2012:644                                                                         7
 ---pagebreak---                                  РЕШЕНИЕ ОТ 18.10.2012 г. — ДЕЛО C-234/11
                                            ТЕЦ ХАСКОВО
   По съдебните разноски
38 С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело
   представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция,
   последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне
   на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на
   възстановяване.
   По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:
   Член 185, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година
   относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в
   смисъл, че разрушаване, като разглежданото в главното производство, на множество
   сгради за производство на енергия и тяхното заместване с по-модерни сгради със същото
   предназначение не представляват промяна на факторите, които се вземат предвид при
   определянето на подлежащия на приспадане размер на данъка върху добавената стойност
   във връзка с платения вече данък, която е настъпила след изготвяне на
   справка-декларацията по данък върху добавената стойност и която поради това не създава
   задължение за извършване на корекция на това приспадане.
   Подписи
   8                                                                           ECLI:EU:C:2012:644


Решение на Съда от 19 февруари 1998 г. # Northern Ireland Fish Producers' Organisation Ltd (NIFPO) и Northern Ireland Fishermen's Federation срещу Department of Agriculture for Northern Ireland. # Искане за преюдициално заключение: High Court of Justice in Northern Ireland, Queen's Bench Division - Обединеното кралство. # Рибарство. # Дело C-4/96.