Решение на Общия съд (състав по жалбите) от 21 май 2014 г. # Европейска комисия срещу Luigi Macchia. # Дело T-368/12 P.


title: Решение на Съда (четвърти състав) от 8 декември 2016 г.#Undis Servizi Srl срещу Comune di Sulmona.#Преюдициално запитване, отправено от Consiglio di Stato.#Преюдициално запитване — Обществени поръчки за услуги — Възлагане на поръчката без провеждане на процедура за възлагане на обществена поръчка — „Вътрешно“ възлагане — Условия — Аналогичен контрол — Извършване на основната част от дейността — Дружество изпълнител с публичен капитал, притежавано от няколко органа на местна власт — Дейност, извършвана и в полза на органи на местна власт, които нямат дялово участие — Дейност, наложена от публичен орган, който няма дялово участие.#Дело C-553/15.

text:
         РЕШЕНИЕ НА СЪДА (четвърти състав)
      8 декември 2016 година (
            *1
         )
      „Преюдициално запитване — Обществени поръчки за услуги — Възлагане на поръчката без провеждане на процедура за възлагане на обществена поръчка — „Вътрешно“ възлагане — Условия — Аналогичен контрол — Извършване на основната част от дейността — Дружество изпълнител с публичен капитал, притежавано от няколко органа на местна власт — Дейност, извършвана и в полза на органи на местна власт, които нямат дялово участие — Дейност, наложена от публичен орган, който няма дялово участие“
      По дело C‑553/15
      с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Consiglio di Stato (Държавен съвет, Италия) с акт от 25 юни 2015 г., постъпил в Съда на 26 октомври 2015 г., в рамките на производство по дело

         Undis Servizi Srl

      срещу

         Comune di Sulmona,

      в присъствието на:

         Cogesa SpA,

      СЪДЪТ (четвърти състав),
      състоящ се от: T. von Danwitz, председател на състава, E. Juhász (докладчик), C. Vajda, K. Jürimäe и C. Lycourgos, съдии,
      генерален адвокат: M. Campos Sánchez-Bordona,
      секретар: A. Calot Escobar,
      предвид изложеното в писмената фаза на производството,
      като има предвид становищата, представени:

               —

               за Undis Servizi Srl, от S. Della Rocca, avvocato,

               —

               за Comune di Sulmona, от G. Blandini и M. Fracassi, avvocati,

               —

               за Cogesa SpA, от R. Colagrande, avvocato,

               —

               за италианското правителство, от G. Palmieri, в качеството на представител, подпомагана от C. Colelli, avvocato dello Stato,

               —

               за Европейската комисия, от G. Conte и A. Tokár, в качеството на представители,

         предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
      постанови настоящото

         Решение

               1

               Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на правото на Съюза, свързано с възлагането на обществена поръчка без провеждане на процедура за възлагане на обществени поръчки, наричано „вътрешно“ възлагане.

               2

               Запитването е отправено във връзка със спор между Undis Servizi Srl (наричано по-нататък „Undis“) и Comune di Sulmona (община Сулмона, Италия) по повод на прякото възлагане от тази община на поръчка за услуги на Cogesa SpA.

         Правна уредба

         Правото на Съюза

               3

               Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги (ОВ L 134, 2004 г., стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116 и поправка в ОВ L 182, 2008 г., стр. 282) установява приложимата нормативна уредба спрямо поръчките, възлагани от възлагащите органи.

               4

               Член 1 от тази директива, озаглавен „Определения“, предвижда в параграф 2, буква а):
               „Обществени поръчки“ са писмени договори с определен паричен интерес, сключени между един или повече икономически оператори и един или повече възлагащи органи, с обект изпълнение на строителство, доставяне на стоки или предоставяне на услуги по смисъла на настоящата директива“.

               5

               Правната уредба на Съюза в областта на възлагането на обществени поръчки, която е в сила към момента на настъпване на фактите по главното производство, не предвижда възможността за пряко възлагане на обществена поръчка без провеждането на процедура за възлагане на обществени поръчки, наречено „вътрешно“ възлагане. Такава възможност обаче се допуска от практиката на Съда, който е предвидил и условията в това отношение.

               6

               В съответствие с тази вече утвърдена съдебна практика възлагащ орган, като орган на местната власт, е освободен от задължението за провеждане на процедура за възлагане на обществени поръчки, ако са изпълнени две условия, от една страна, той да упражнява върху съответния юридически отделен от него правен субект — изпълнител на поръчката, контрол, аналогичен на този, който упражнява върху собствените си служби, и от друга страна, изпълнителят да осъществява основната част от дейността си с възлагащия орган или възлагащите органи, който или които го притежава(т) (вж. в този смисъл решение от 18 ноември 1999 г., Teckal, C‑107/98, EU:C:1999:562, т. 50).

               7

               Директива 2004/18 е отменена и заменена с Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18 (ОВ L 94, 2014 г., стр. 65). Съгласно член 91 от Директива 2014/24 отмяната на Директива 2004/18 влезе в сила на 18 април 2016 г.

         Италианското право

               8

               Съгласно сведенията, съдържащи се в акта за преюдициално запитване, нито една разпоредба на италианското право не определя условията, при които се допуска пряко възлагане на обществени поръчки, като националното право препраща в това отношение към правото на Съюза.

               9

               Член 30 от decreto legislativo № 267 – Testo unico delle leggi sull’ordinamento degli enti locali (Законодателен декрет № 267 –единен текст на законите за организацията на местната власт) от 18 август 2000 г. (редовна притурка към GURI № 162 от 28 септември 2000 г.) предвижда:
               „1.   С цел координирано изпълнение на определени функции и услуги местните органи могат да сключват специални споразумения помежду си.
               2.   Споразуменията трябва да определят целите, продължителността, формите на консултиране между договарящите страни, финансовите им взаимоотношения и взаимните задължения и гаранции.
               3.   По въпроси от тяхната компетентност държавата и регионът могат да предвидят за управление на конкретна услуга за определен срок или за извършване на определена дейност форми на задължително споразумение между местните органи, след изготвяне на типова правна уредба.
               […]“.

               10

               Както посочва запитващата юрисдикция, член 149 bis, параграф 1, второ изречение от decreto legislativo № 152 – Norme in materia ambientale (Законодателен декрет № 152 относно нормативната уредба в областта на околната среда) от 3 април 2006 г. (редовна притурка към GURI № 96 от 14 април 2006 г.) гласи:
               „Може да се извърши пряко възлагане в полза на изцяло публични дружества, които отговарят на предвидените в европейската правна уредба изисквания за вътрешно управление и които при всички положения са собственост на органите на местна власт, намиращи се в съответната територия“.

         Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси

               11

               От представената на Съда преписка е видно, че с решение от 30 септември 2014 г. общинският съвет на община Сулмона е възложил услугата по управление на пълния цикъл на битовите отпадъци на Cogesa, дружество с изцяло публичен капитал, притежавано от няколко общини от Regione Abruzzo (Регион Абруцо, Италия), включително община Сулмона. Последната притежава 200 акции от общо 1200 акции, в които се разпределя капиталът на това дружество, тоест участие от около 16,6 % в този капитал.

               12

               На 30 октомври 2014 г., когато договорът с Cogesa за поръчката за услуги все още не е сключен, органите на местна власт, притежаващи дялово участие в посоченото дружество, сключват споразумение с оглед на съвместното упражняване върху този правен субект на контрол, аналогичен на този, който те упражняват върху собствените си служби (наричано по-нататък „споразумението от 30 октомври 2014 г.“).

               13

               С комплексно екологично разрешително № 9/11 Регион Абруцо задължава Cogesa, в съответствие с принципите за самодостатъчност, близост до гражданите и субсидиарност, да преработва и да оползотворява битовите отпадъци на определени общини от този регион, които не са акционери в това дружество.

               14

               Undis — дружество, заинтересовано от разглежданата в главното производство поръчка за услуги, подава жалба пред Tribunale amministrativo regionale per l’Abruzzo (Регионален административен съд Абруцо, Италия) срещу решението за възлагане на тази поръчка за услуги и срещу решението за одобряване на проекта за междуобщинско споразумение, посочен в точка 12 от настоящото съдебно решение. Като изтъква, че са нарушени член 2 от decreto legislativo № 163 – Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE (Законодателен декрет № 163 за приемане на Кодекс на обществените поръчки за строителство, услуги и доставки в изпълнение на директиви 2004/17/ЕО и 2004/18/ЕО) от 12 април 2006 г. (редовна притурка към GURI № 100 от 2 май 2006 г.), както и членове 43 ДФЕС, 49 ДФЕС и 86 ДФЕС, Undis твърди, че не са били изпълнени необходимите две условия, за да може посочената поръчка да бъде обект на „вътрешно“ възлагане.

               15

               Undis по-конкретно изтъква, че условието възлагащият орган да упражнява върху съответния юридически отделен от него правен субект — изпълнител на поръчката, контрол, аналогичен на този, който упражнява върху собствените си служби, не е било изпълнено. Всъщност община Сулмона била миноритарен акционер в Cogesa, споразумението от 30 октомври 2014 г. било сключено след решението за възлагането на разглежданата в главното производство поръчка за услуги и уставът на това дружество предоставял на неговите органи автономно правомощие, несъвместимо с понятието за аналогичен контрол. Undis добавя, че условието правният субект — изпълнител на поръчката, да осъществява основната част от дейността си с възлагащия орган или възлагащите органи, който или които го притежава(т), също не е било изпълнено. Всъщност според Undis счетоводните баланси на Cogesa за периода 2011—2013 г. показват, че то реализира едва 50 % от цялостната си дейност с местните органи, които са негови акционери, като в тази цялостна дейност трябва да се включи дейността, осъществявана от това дружество в полза на общините, които не са негови акционери.

               16

               Tribunale amministrativo regionale per l’Abruzzo (Регионален административен съд Абруцо) отхвърля жалбата. Този съд най-напред приема, че условието за аналогичен контрол е изпълнено поради сключването на споразумението от 30 октомври 2014 г. Той по-нататък постановява, че условието във връзка с извършването на основната част от дейността също е изпълнено, като пояснява, че ако не се отчита дейността, осъществявана от Сogesa в полза на общините, които не са негови акционери, дейността, извършвана за общините, които са негови акционери, е надхвърляла 90 % от оборота на това дружество, като оставащият процент може да се разглежда като напълно странична дейност.

               17

               Consiglio di Stato (Държавен съвет, Италия), сезиран с въззивна жалба от Undis, отбелязва, че независимо от факта, че Директива 2014/24 не е приложима ratione temporis към спора в главното производство, разпоредбите на член 12 от същата при всички положения са важни с оглед на разрешаването на този спор.

               18

               Що се отнася до условието във връзка с извършването на основната част от дейността, Consiglio di Stato (Държавен съвет) се позовава на решение от 11 май 2006 г., Carbotermo и Consorzio Alisei (C‑340/04, EU:C:2006:308, т. 65), в което Съдът постановява, че „трябва да се счете, че определящият оборот е този, който въпросното предприятие реализира по силата на решенията за възлагане, приети от контролиращия субект — орган на местна власт, включително оборотът, реализиран с потребители в изпълнение на тези решения“. С оглед на тази съдебна практика решенията за възлагане, които трябва да се вземат предвид за проверката дали това условие е изпълнено, следователно са само тези, приети пряко от контролиращия публичноправен субект. Впрочем от член 12, параграф 2 от Директива 2014/24 би могло да произтича разширяване на кръга на релевантното възлагане.

               19

               Consiglio di Stato (Държавен съвет) обаче отбелязва, че в никоя разпоредба от споменатата директива не се посочва, че при преценката дали въпросното условие е изпълнено, трябва да се вземе предвид възлагането по отношение на публичноправните субекти, които нямат дялово участие, когато възлагането е направено с властнически акт на по-висш публичен орган, който също няма дялово участие.

               20

               Освен това според Consiglio di Stato (Държавен съвет) се поставя въпросът дали е необходимо в спора в главното производство да се вземе предвид — за да се провери дали е изпълнено условието относно извършването на основната част от дейността — възлагането, направено в полза на публичноправните субекти, акционери на Cogesa, преди сключването на споразумението от 30 октомври 2014 г. Consiglio di Stato (Държавен съвет) препраща в това отношение към член 12, параграф 5, втора алинея от Директива 2014/24.

               21

               При тези обстоятелства Consiglio di Stato (Държавен съвет) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:

                        „1)

                        При определяне на основната част от дейността на контролирания субект трябва ли да се вземе предвид и дейността, наложена от публичен орган, който няма дялово участие в този субект, в полза на публичноправни субекти, които нямат дялово участие?

                        2)

                        При определяне на основната част от дейността на контролирания субект трябва ли да се вземе предвид и възлагането в полза на публичноправни субекти, които имат дялово участие в контролирания субект, преди изпълнението на условието за аналогичния контрол?“.

         По преюдициалните въпроси

               22

               В самото начало следва да се приеме за установено, че разглежданите в главното производство факти, припомнени в точки 11 и 12 от настоящото съдебно решение, предшестват изтичането, на 18 април 2016 г., на крайния срок за транспониране на Директива 2014/24 от държавите членки. Поради това преюдициалните въпроси следва да се преценят ratione temporis от гледна точка само на Директива 2004/18, както е тълкувана в практиката на Съда.

               23

               Освен това следва да се отбележи, че запитващата юрисдикция в конкретния случай не дава никакво пояснение, що се отнася до въпроса дали стойността на разглежданата в главното производство поръчка надвишава прага за прилагане на Директива 2004/18. Впрочем актът за преюдициално запитване не съдържа и необходимите сведения, за да се определи дали става въпрос за обществена поръчка за услуги или за концесия на услуги.

               24

               Вярно е, че изключението от задължението за прилагане на правилата на Съюза, когато са изпълнени условията за „вътрешно“ възлагане, може да се приложи както в случаите, които са обхванати от Директива 2004/18, така и в случаите, попадащи извън нейното приложно поле (вж. в този смисъл решение от 29 ноември 2012 г., Econord, C‑182/11 и C‑183/11, EU:C:2012:758, т. 26 и цитираната съдебна практика). Все пак във втория случай прилагането на посоченото изключение има значение за разрешаването на спора в главното производство само ако по отношение на въпросната поръчка се прилагат основните правила и общите принципи на Договора за функционирането на ЕС, което предполага, че тя е от сигурен трансграничен интерес (вж. в този смисъл решение от 6 октомври 2016 г., Tecnoedi Costruzioni, C‑318/15, EU:C:2016:747, т. 19 и цитираната съдебна практика).

               25

               Предвид духа на сътрудничество, който ръководи отношенията между националните юрисдикции и Съда в рамките на преюдициалното производство, липсата на тези предварителни констатации от страна на запитващата юрисдикция не води до недопустимост на запитването, ако въпреки посочения пропуск предвид произтичащите от преписката обстоятелства Съдът счита, че е в състояние да даде полезен отговор на запитващата юрисдикция. При все това Съдът дава своя отговор само при условие запитващата юрисдикция да установи, че са изпълнени условията за прилагането на правото на Съюза (вж. по аналогия решение от 11 декември 2014 г., Azienda sanitaria locale № 5 „Spezzino“ и др., C‑113/13, EU:C:2014:2440, т. 48).

               26

               Следователно отговорът на Съда на поставените от запитващата юрисдикция въпроси почива на предположението, че Директива 2004/18 се прилага за разглежданата в главното производство обществена поръчка, или, ако това не е така, поръчката представлява сигурен трансграничен интерес, което трябва да се провери от тази юрисдикция.

         По първия въпрос

               27

               С този въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали в рамките на прилагането на практиката на Съда относно прякото „вътрешно“ възлагане на обществени поръчки, за да се определи дали правният субект — изпълнител, осъществява основната част от дейността си за възлагащия орган, в частност органите на местна власт, които са негови акционери и които го контролират, в тази дейност трябва да се включи и дейността, наложена на правния субект от публичен орган, който няма дялово участие в този субект, в полза на органи на местна власт, които също нямат дялово участие в посочения субект и не упражняват никакъв контрол върху него.

               28

               Съгласно практиката на Съда основната цел на нормите на правото на Съюза в областта на обществените поръчки, а именно свободното движение на стоки и услуги и осигуряването на ненарушена конкуренция във всички държави членки, включва задължението за прилагане на нормите относно процедурите за възлагане на обществени поръчки, предвидени от релевантните директиви, когато възлагащ орган, например орган на местна власт, възнамерява да сключи писмено възмезден договор с юридически обособен правен субект, независимо дали самият този субект също е възлагащ орган (вж. в този смисъл решения от 18 ноември 1999 г., Teckal, C‑107/98, EU:C:1999:562, т. 51 и от 11 януари 2005 г., Stadt Halle и RPL Lochau, C‑26/03, EU:C:2005:5, т. 44 и 47).

               29

               Съдът е подчертал, че всяко изключение от изпълнението на това задължение следва да се тълкува стриктно (решения от 11 януари 2005 г., Stadt Halle и RPL Lochau, C‑26/03, EU:C:2005:5, т. 46 и от 8 май 2014 г., Datenlotsen Informationssysteme, C‑15/13, EU:C:2014:303, т. 23).

               30

               Тъй като публичният орган може да изпълнява възложените му задачи от обществен интерес със свои собствени административни, технически и други средства, без да е длъжен да прибягва до други правни субекти, които не са част от неговите служби (вж. в този смисъл решение от 11 януари 2005 г., Stadt Halle и RPL Lochau, C‑26/03, EU:C:2005:5, т. 48), Съдът обосновава допускането на изключението за т.нар. „вътрешно“ възлагане с особената вътрешна връзка, която в подобен случай е налице между възлагащия орган и изпълнителя, дори последният да е юридически отделен от него правен субект (вж. в този смисъл решение от 8 май 2014 г., Datenlotsen Informationssysteme, C‑15/13, EU:C:2014:303, т. 29). В такива случаи може да се приеме, че възлагащият орган в действителност използва собствените си средства (вж. в този смисъл решение от 8 май 2014 г., Datenlotsen Informationssysteme, C‑15/13, EU:C:2014:303, т. 25) и че субектът изпълнител на практика е част от вътрешните му служби.

               31

               Това изключение изисква освен възлагащият орган да упражнява върху правния субект — изпълнител, контрол, аналогичен на упражнявания върху собствените си служби, също този правен субект да осъществява основната част от дейностите си в полза на възлагащия орган или възлагащите органи, който или които го притежава(т) (вж. в този смисъл решение от 18 ноември 1999 г., Teckal, C‑107/98, EU:C:1999:562, т. 50).

               32

               Така че е необходимо дейността на правния субект — изпълнител, да е предназначена главно за органа или органите, който или които го притежава(т), като всяка друга дейност може да има само страничен характер. За да прецени дали това е така, компетентният съд трябва да вземе предвид всички обстоятелства по случая — както в качествено, така и в количествено отношение. В тази връзка релевантният оборот е този, който правният субект реализира по силата на решенията за възлагане, приети от този или тези контролиращ(и) субект(и) — орган(и) на местна власт (вж. в този смисъл решения от 18 май 2006 г., Carbotermo и Consorzio Alisei, C‑340/04, EU:C:2006:308, т. 63 и 65 и от 17 юли 2008 г., Комисия/Италия, C‑371/05, непубликувано, EU:C:2008:410, т. 31).

               33

               Изискването съответното лице да извършва основната част от дейността си с органа или органите, който или които го притежава(т), има за цел да гарантира, че Директива 2004/18 се прилага и в случаите, когато предприятие, контролирано от един или повече органи, развива пазарна дейност и поради това може да бъде в конкуренция с други предприятия. Всъщност дадено предприятие не е непременно лишено от свобода на действие единствено поради факта че отнасящите се до него решения се контролират от органа или органите на местна власт, който или които го притежава(т), ако предприятието все пак може да упражнява съществена част от икономическата си дейност с други оператори. Напротив, когато услугите на това предприятие са предназначени по същество само за този орган или тези органи на местна власт, изглежда обосновано това предприятие да бъде освободено от ограниченията по Директива 2004/18, тъй като те са продиктувани от намерението да се защити конкуренция, която в този случай вече не следва да съществува (вж. по аналогия решение от 11 май 2006 г., Carbotermo и Consorzio Alisei, C‑340/04, EU:C:2006:308, т. 60—62).

               34

               От тази съдебна практика следва, че всякаква дейност на правния субект — изпълнител, която е предназначена за лица, различни от лицата, които го притежават, а именно за лица, които нямат никакви контролни правоотношения с този субект, включително публични органи, трябва да се разглежда като упражнявана в полза на трети лица.

               35

               Следователно, с оглед на тази съдебна практика, в главното производство, органите на местна власт, които нямат дялово участие в Cogesa, трябва да се разглеждат като трети лица. Всъщност съгласно сведенията, съдържащи се в акта за преюдициално запитване, между тези органи на местна власт и това дружество не съществува никакво контролно правоотношение, поради което липсва особената вътрешна връзка между възлагащия орган и правния субект — изпълнител, която съгласно практиката на Съда обосновава изключението за т.нар. „вътрешно“ възлагане.

               36

               Поради това, за да се провери дали Cogesa извършва основната част от дейността си с органите на местна власт, които го притежават, дейността, която това дружество осъществява за органите на местна власт, непритежаващи дялово участие в него, трябва да се разглежда като упражнявана в полза на трети лица. Запитващата юрисдикция трябва да провери дали последната дейност може да се разглежда като имаща само страничен характер спрямо дейността на Cogesa с органите, които го притежават, по смисъла на практиката на Съда за т. нар. „вътрешно“ възлагане.

               37

               Този извод не може да се постави под въпрос от посоченото от запитващата юрисдикция обстоятелство, че дейността на Cogesa, упражнявана в полза на органите на местна власт, които нямат дялово участие, е наложена от публичен орган, който също не притежава дялово участие в това дружество. Всъщност, макар този публичен орган да е наложил посочената дейност на Cogesa, от съдържащите се в акта за преюдициално запитване сведения следва, че той не притежава дялово участие в това дружество и не упражнява никакъв контрол върху него по смисъла на практиката на Съда за т.нар. „вътрешно“ възлагане. При пълната липса на контрол от посочения публичен орган дейността, която той налага на Cogesa, трябва да се разглежда като дейност, осъществявана за трети лица.

               38

               Предвид изложените съображения на първия поставен въпрос следва да се отговори, че в рамките на прилагането на практиката на Съда относно прякото „вътрешно“ възлагане на обществени поръчки, за да се определи дали правният субект — изпълнител, осъществява основната част от дейността си за възлагащия орган, в частност органите на местна власт, които са негови акционери и които го контролират, в тази дейност не следва да се включва дейността, наложена на правния субект от публичен орган, който няма дялово участие в този субект, в полза на органи на местна власт, които също нямат дялово участие в посочения субект и не упражняват никакъв контрол върху него. Последната дейност трябва да се разглежда като дейност, извършвана за трети лица.

         По втория въпрос

               39

               С този въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали за целите на преценката дали правният субект — изпълнител, извършва основната част от дейността си за органите на местна власт, които са негови акционери и които съвместно упражняват върху него контрол, аналогичен на този, който упражняват върху собствените си служби, следва да се вземе предвид и дейността, която посоченият субект е извършил за тези органи на местна власт, преди да влезе в сила този съвместен контрол.

               40

               В това отношение следва да се припомни, че съгласно практиката на Съда, за да прецени условието във връзка с извършването на основната част от дейността, националният съд трябва да вземе предвид всички обстоятелства по случая — както в качествено, така и в количествено отношение (вж. в този смисъл решение от 18 май 2006 г., Carbotermo и Consorzio Alisei, C‑340/04, EU:C:2006:308, т. 63 и 64).

               41

               В случая от сведенията, съдържащи се в акта за преюдициално запитване, е видно, че Cogesa вече е извършвало дейности за притежаващите го органи на местна власт още преди сключването на споразумението от 30 октомври 2014 г. Тези дейности със сигурност трябва да се вземат предвид, ако продължават към момента на възлагане на обществена поръчка. Освен това дейностите, приключили преди 30 октомври 2014 г., също могат да са от значение за преценката дали условието във връзка с извършването на основната част от дейността е изпълнено. Всъщност предишните дейности могат да съставляват индиция за значимостта на дейността, която Cogesa планира да осъществява за местните органи негови акционери, щом влезе в сила аналогичният им контрол.

               42

               С оглед на изложените съображения, за целите на преценката дали правният субект — изпълнител, извършва основната част от дейността си за органите на местна власт, които са негови акционери и които съвместно упражняват върху него контрол, аналогичен на този, който упражняват върху собствените си служби, следва да се вземат предвид всички обстоятелства по случая, които могат да включват дейността, която този правен субект — изпълнител, е извършил за същите органи на местна власт, преди да влезе в сила този съвместен контрол.

         По съдебните разноски

               43

               С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

               По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:

                           1)

                           В рамките на прилагането на практиката на Съда относно прякото „вътрешно“ възлагане на обществени поръчки, за да се определи дали правният субект — изпълнител, осъществява основната част от дейността си за възлагащия орган, в частност органите на местна власт, които са негови акционери и които го контролират, в тази дейност не следва да се включва дейността, наложена на правния субект от публичен орган, който няма дялово участие в този субект, в полза на органи на местна власт, които също нямат дялово участие в посочения субект и не упражняват никакъв контрол върху него. Последната дейност трябва да се разглежда като дейност, извършвана за трети лица.

                           2)

                           За целите на преценката дали правният субект — изпълнител, извършва основната част от дейността си за органите на местна власт, които са негови акционери и които съвместно упражняват върху него контрол, аналогичен на този, който упражняват върху собствените си служби, следва да се вземат предвид всички обстоятелства по случая, които могат да включват дейността, която този правен субект — изпълнител, е извършил за същите органи на местна власт, преди да влезе в сила този съвместен контрол.

                     Подписи

            (
            *1
         )	* Език на производството: италиански.


title: Решение на Съда (четвърти състав) от 16 юли 2009 г.#Infopaq International A/S срещу Danske Dagblades Forening.#Искане за преюдициално заключение: Højesteret - Дания.#Авторско право - Информационно общество - Директива 2001/29/ЕО - Членове 2 и 5 - Литературни и художествени произведения - Понятие за възпроизвеждане - "Частично" възпроизвеждане - Възпроизвеждане на кратки откъси от литературни произведения - Статии от пресата - Възпроизвежданe с временен и преходен характер - Технологичен процес, състоящ се в сканиране на статии, последвано от конвертиране в текстов файл, електронно обработване на възпроизведеното, запаметяване и отпечатване на част от възпроизведеното.#Дело C-5/08.

text:
      Дело C-5/08
      Infopaq International A/S
      срещу
      Danske Dagblades Forening
      (Преюдициално запитване, отправено от Højesteret)
      „Авторско право — Информационно общество — Директива 2001/29/ЕО — Членове 2 и 5 — Литературни и художествени произведения — Понятие за възпроизвеждане — „Частично“ възпроизвеждане — Възпроизвеждане на кратки откъси от литературни произведения — Статии от пресата — Възпроизвежданe с временен и преходен характер — Технологичен процес, състоящ се в сканиране на статии, последвано от конвертиране в текстов файл, електронно обработване
         на възпроизведеното, запаметяване и отпечатване на част от възпроизведеното“

      Резюме на решението
      1.        Сближаване на законодателствата — Авторско право и сродни права — Директива 2001/29 — Хармонизиране на някои аспекти на авторското
            право и сродните му права в информационното общество — Право на възпроизвеждане — Частично възпроизвеждане — Понятие
      (член 2, буква а) от Директива 2001/29 на Европейския парламент и на Съвета)
      2.        Сближаване на законодателствата — Авторско право и сродни права — Директива 2001/29 — Хармонизиране на някои аспекти на авторското
            право и сродните му права в информационното общество — Право на възпроизвеждане — Изключения и ограничения — Условия — Преходен
            характер на действието по възпроизвеждане
      (член 5, параграф 1 от Директива 2001/29 на Европейския парламент и на Съвета)
      1.        Действие, извършено в хода на процес на снемане на данни, което се изразява в компютърно запаметяване на състоящ се от единадесет
         думи откъс от закриляно произведение, както и в отпечатването на този откъс, може да спада към понятието за частично възпроизвеждане
         по смисъла на член 2 от Директива 2001/29 относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права
         в информационното общество, ако възсъздадените по този начин елементи са израз на собственото интелектуално творение на техния
         автор, което запитващата юрисдикция следва да провери.

      Всъщност авторското право по смисъла на член 2, буква а) от Директива 2001/29 може да се приложи единствено по отношение на
         обект, който е оригинален, в смисъл че е собствено интелектуално творение на неговия автор. Що се отнася до частите на произведение,
         те са защитени с авторско право, когато като части от произведението допринасят за оригиналността на цялото произведение.
         По този начин различните части на произведението се ползват със закрила по посочената разпоредба, при условие че съдържат
         някои от елементите, които са израз на собственото интелектуално творение на автора на това произведение. Като се има предвид
         изискването за широко тълкуване на обхвата на закрилата, предоставена с член 2 от посочената директива, не би могло да се
         изключи, че някои отделни изречения или дори някои съставни части от изречения от съответния текст могат да предадат на читателя
         оригиналността на публикации като статии в пресата, като му представят елемент, който сам по себе си е израз на собственото
         интелектуално творение на автора на тази статия. Следователно подобни изречения или съставни части от изречения могат да бъдат
         предмет на закрилата, предвидена в член 2, буква а) от Директивата.

      (вж. точки 37—39, 47, 48 и 51; точка 1 от диспозитива)
      2.        Действието по отпечатване на откъс от единадесет думи, извършено в хода на процес на снемане на данни, състоящ се в сканиране
         на статии от пресата, последвано от конвертиране в текстов файл, електронно обработване на възпроизведеното, запаметяване
         и отпечатване на част от възпроизведеното, не отговаря на условието за преходен характер по член 5, параграф 1 от Директива
         2001/29 относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество и следователно
         не може да се осъществява без съгласието на съответните носители на авторски права.

      Всъщност дадено действие може да бъде квалифицирано като „преходно“ по смисъла на второто условие от посочената разпоредба
         само ако продължителността на неговото съществуване е ограничена до необходимото за доброто функциониране на съответния технологичен
         процес, което означава, че този процес трябва да бъде автоматизиран така, че да заличава това действие по автоматичен начин
         без човешка намеса веднага след приключването на неговата функция, насочена към осъществяването на подобен процес. При все
         това с последното действие на възпроизвеждане от разглеждания процес на снемане на данни се осъществява възпроизвеждане извън
         сферата на информационните технологии, като се отпечатват файловете, в които се съдържат откъсите от единадесет думи, и по
         този начин се възпроизвеждат тези откъси върху хартиен носител. След като обаче е фиксирано върху подобен материален носител,
         възпроизведеното може да изчезне само ако този носител бъде унищожен. Освен това, тъй като процесът на снемане на данни очевидно
         не може сам по себе си да доведе до унищожаването на подобен носител, изтриването на възпроизведеното зависи единствено от
         волята на ползвателя на подобен процес, като изобщо не е сигурно, че той ще иска да го унищожи, поради което съществува опасност
         възпроизведеното да продължи да съществува през продължителен период от време в зависимост от нуждите на ползвателя. При тези
         условия посоченото последно действие от процеса на снемане на данни, при коeто сe отпечатват откъси от единадесет думи, не
         представлява преходно действие по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 2001/29.

      (вж. точки 64, 67—70 и 74; точка 2 от диспозитива)
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (четвърти състав)
      16 юли 2009 година(*)

      „Авторско право — Информационно общество — Директива 2001/29/ЕО — Членове 2 и 5 — Литературни и художествени произведения — Понятие за възпроизвеждане — „Частично“ възпроизвеждане — Възпроизвеждане на кратки откъси от литературни произведения — Статии от пресата — Възпроизвежданe с временен и преходен характер — Технологичен процес, състоящ се в сканиране на статии, последвано от конвертиране в текстов файл, електронно обработване
         на възпроизведеното, запаметяване и отпечатване на част от възпроизведеното“

      По дело C‑5/08
      с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 234 ЕО от Højesteret (Дания) с акт от 21 декември 2007 г., постъпил
         в Съда на 4 януари 2008 г., в рамките на производство по дело

      Infopaq International A/S
      срещу
      Danske Dagblades Forening,

      СЪДЪТ (четвърти състав),
      състоящ се от: г‑н K. Lenaerts, председател на състав, г‑н T. Von Danwitz, г‑жа R. Silva de Lapuerta, г‑н G. Arestis и г‑н J.
         Malenovský (докладчик), съдии,

      генерален адвокат: г‑жа V. Trstenjak,
      секретар: г‑жа C. Strömholm, администратор,
      предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 20 ноември 2008 г.,
      като има предвид становищата, представени:
      –        за Infopaq International A/S, от адв. A. Jensen, advokat,
      –        за Danske Dagblades Forening, от адв. M. Dahl Pedersen, advokat,
      –        за австрийското правителство, от г‑н E. Riedl, в качеството на представител,
      –        за Комисията на Европейските общности, от г‑н H. Krämer и г‑н H. Støvlbæk, в качеството на представители,
      след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 12 февруари 2009 г.,
      постанови настоящото
      Решение
      1        Преюдициалното запитване се отнася, от една страна, до тълкуването на член 2, буква а) от Директива 2001/29/ЕО на Европейския
         парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права
         в информационното общество (ОВ L 167, стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230), и
         от друга страна, до условията за освобождаване на временните действия на възпроизвеждане по смисъла на член 5 от тази директива.

      2        Запитването е отправено в рамките на спор между Infopaq International A/S (наричано по-нататък „Infopaq“) и Danske Dagblades
         Forening (наричано по-нататък „DDF“) по повод на отхвърлянето на искането на първото да се признае, че то не е било длъжно
         да получи съгласието на носителите на авторските права, за да извършва действия на възпроизвеждане на статии от пресата посредством
         автоматизиран процес, изразяващ се в сканирането на статиите и конвертирането им в цифров файл, последвано от електронна обработка
         на този файл.

       Правна уредба
       Международно право
      3        Съгласно член 9, параграф 1 от Споразумението за свързаните с търговията аспекти на правата върху интелектуалната собственост,
         фигуриращо в приложение 1 В от Споразумението от Маракеш за създаване на Световната търговска организация, одобрено с Решение
         94/800/ЕО на Съвета от 22 декември 1994 година относно сключването от името на Европейската общност, що се отнася до въпроси
         от нейната компетентност, на споразуменията, постигнати на Уругвайския кръг на многостранните преговори (1986—1994 г.) (ОВ
         L 336, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 3):

      „Страните членки следва да спазват разпоредбите на членове от 1 до 21 от Бернската конвенция (1971 г.) и приложението към
         нея. […]“

      4        Член 2 от Бернската конвенция за закрила на литературните и художествени произведения (Парижки акт от 24 юли 1971 г.) в редакцията
         ѝ след изменението от 28 септември 1979 г. (наричана по-нататък „Бернска конвенция“) има следното съдържание:

      „(1)      Понятието „литературни и художествени произведения“ включва всеки продукт от литературната, научната и художествената област,
         независимо от начина и формата на изразяването му, като книги, брошури и други писмени произведения; […]

      […]
      (5)      Сборници от литературни и художествени произведения като енциклопедии и антологии, които поради подбор и подреждане на съдържанието
         им, представляват интелектуални творения, се закрилят без да се накърнява авторското право върху всяко от произведенията,
         съставляващо част от такъв сборник.

      […]
      (8)      Закрилата по тази Конвенция не се прилага към ежедневните новини или различните факти, които имат характер на обикновена пресинформация.“
      5        Съгласно член 9, алинея 1 от Бернската конвенция авторите на литературни и художествени произведения, закриляни от тази Конвенция,
         имат изключителното право да разрешават възпроизвеждането на тези произведения по какъвто и да е начин или в каквато и да
         е форма.

       Общностно право
      6        Член 1 от Директива 91/250/ЕИО на Съвета от 14 май 1991 година относно правната защита на компютърните програми (ОВ L 122,
         стр. 42; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 114) гласи:

      „1.      В съответствие с разпоредбите на настоящата директива, държавите членки закрилят с авторско право компютърните програми като
         литературни произведения по смисъла на Бернската конвенция за закрила на литературните и художествените произведения. […]

      […]
      3.      Компютърна програма се закриля, ако е оригинална, в смисъл че е собственото интелектуално творчество на автора. Никакви други
         критерии не са приложими за определяне пригодността [ѝ] за закрила.“

      7        Член 3, параграф 1 от Директива 96/9/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 11 март 1996 година за правна закрила на базите
         данни (ОВ L 77, стр. 20; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 17, стр. 102) гласи:

      „В съответствие с настоящата директива базите данни, които с оглед на подбора или подреждането на съдържанието им представляват
         собствено интелектуално творение на автора, ще бъдат закриляни като такива от авторското право. Никакви други критерии няма
         да бъдат приложими за определяне пригодността им за тази закрила.“

      8        Съображения 4, 6, 9—11, 20—22, 31 и 33 от Директива 2001/29 гласят:

      „(4)      Хармонизирана правна рамка в областта на авторското право и сродните му права, като се повишава правната сигурност и едновременно
         с това се осигурява високо ниво на закрила на интелектуалната собственост, ще насърчи значителни инвестиции в творческите
         и иновационни дейности, включително в инфраструктурата на мрежи […]

      (6)      Без хармонизиране на общностно равнище законодателните дейности на национално равнище, които вече са започнати в редица държави
         членки, за да се отговори на технологичните предизвикателства, биха могли да доведат до значителни различия в закрилата и
         чрез тях до ограничения на свободното движение на услуги и стоки, които съдържат, или се основават на интелектуална собственост,
         което би предизвикало ново фрагментиране на вътрешния пазар и законодателна несъгласуваност. Последиците от такива законодателни
         несъответствия и правна несигурност ще станат по-значителни с по-нататъшното развитие на информационното общество, което вече
         значително е увеличило трансграничното ползване на интелектуална собственост. Това развитие следва да продължи. Значителните
         правни несъответствия и несигурност по отношение на закрилата могат да затруднят осъществяването на икономии от мащаба за
         нови продукти и услуги, съдържащи авторско право и сродните му права.

      […]
      (9)      Всяка хармонизация на авторското право и сродните му права трябва да се основава на висока степен на закрила, тъй като такива
         права са основни за интелектуалното творчество. […]

      (10)      Ако авторите или артистите изпълнители следва да продължат творческата си и артистична работа, те трябва да получат съответно
         възнаграждение за използването на техните произведения […]

      (11)      Строга и ефективна система за защита на авторското право и сродните му права е един от основните начини, които позволяват
         да се гарантира на европейското културно творчество и продуцентство получаването на необходимите средства и да се запази независимостта
         и достойнството на творците и изпълнителите.

      […]
      (20)      Настоящата директива се основава на принципите и правилата, вече установени в директиви, понастоящем в сила в тази област,
         и по-специално Директиви [91/250] […] и [96/9] и развива тези принципи и правила, и ги поставя в контекста на информационното
         общество. Разпоредбите на настоящата директива следва да се прилагат, без да се накърняват разпоредбите на гореупоменатите
         директиви, освен ако в настоящата директива не е предвидено друго.

      (21)      Настоящата директива следва да определи приложното поле на действията, предмет на правото на възпроизвеждане по отношение
         на различни бенефициери. Това следва да се извърши в съответствие с достиженията на правото на Европейския съюз. Необходимо
         е да се даде на тези действия широко определение, за да се гарантира правна сигурност във вътрешния пазар.

      (22)      Целта за оказване на адекватна подкрепа на разпространението на културата не трябва да бъде постигната, като се жертва строгата
         закрила на правата или като се толерират незаконни форми на разпространение на имитирани или пиратски произведения на изкуството.

      […]
      (31)      Трябва да се поддържа справедлив баланс между правата и интересите на различните категории притежатели [другаде в текста:
         носители] на права, както и на различните категории притежатели на права и ползватели на закриляни обекти. […]

      […]
      (33)      Изключителното право на възпроизвеждане следва да е предмет на изключение, за да се разрешат някои действия на временно възпроизвеждане,
         които имат инцидентен или преходен характер, съставляващи неразделна и основна част от технологичния процес, и се извършват
         с единствената цел да позволят ефективно предаване в мрежа между трети страни от посредник или законно използване на произведение
         или друг закрилян обект. Съответните действия на възпроизвеждане не би следвало да имат собствена икономическа стойност. Доколкото
         отговарят на тези условия, това изключение обхваща изключения [да се чете: „действия“], които позволяват осъществяването на
         браузинг, както и действия на кашинг, включително тези, които позволяват ефективното функциониране на системите за предаване,
         при условие че посредникът не изменя информацията и не пречи на законното използване на технологията, широко призната и използвана
         от промишлеността за получаване на данни за използването на информацията. Използване се счита за законно, когато е разрешено
         от титуляра на права [другаде в текста: „носителя на правото“] или не е ограничено от закона.“

      9        Съгласно член 2, буква а) от Директива 2001/29:

      „Държавите членки предвиждат изключителното право да разрешават или забраняват пряко или непряко, временно или постоянно възпроизвеждане
         по какъвто и да е начин и под каквато и да е форма, изцяло или частично:

      а)      за авторите — на техните произведения.“
      10      Член 5 от същата директива гласи:

      „1.      Временни действия на възпроизвеждане, посочени в член 2, които имат преходен или инцидентен характер, които представляват
         неразделна и съществена част от технологичния процес и чиято единствена цел е да позволи:

      а)      предаването в мрежа между трети лица чрез посредник или
      б)      законно използване
      на произведение или закрилян обект, и които нямат самостоятелно стопанско значение, се освобождават от правото на възпроизвеждане,
         предвидено в член 2.

      […]
      5.      Изключенията и ограниченията, предвидени в параграфи 1, 2, 3 и 4, се прилагат само в някои специални случаи, които не засягат
         нормалното използване на произведението или друг закрилян обект, и не засягат неоправдано законните интереси на притежателя
         на права.“

      11      Съгласно член 6 от Директива 2006/116/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 12 декември 2006 година за срока за закрила
         на авторското право и някои сродни права (ОВ L 372, стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 3,
         стр. 7):

      „Фотографии, които са оригинални, в смисъл че са собствено авторско интелектуално произведение, се закрилят в съответствие
         с член 1. Никакви други критерии не се прилагат за определяне на тяхната пригодност за закрила. Държавите членки могат да
         предвидят закрилата и на други фотографии.“

       Национално право
      12      Член 2 и член 5, параграф 1 от Директива 2001/29 са транспонирани в датския правов ред посредством член 2 и член 11а, параграф 1
         от Закон № 395 за авторското право (lov № 395 om ophavsret) от 14 юни 1995 г. (Lovtidende 1995 г. A, стр. 1796), изменен и кодифициран по-конкретно със Закон № 1051 (lov № 1051 om ændring af ophavsretsloven) от 17 декември
         2002 г. (Lovtidende 2002 г. A, стр. 7881).

       Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
      13      Infopaq упражнява дейност в областта на следенето и анализа на печата, която се състои по същество в изготвяне на резюмета
         на подбрани статии от датските ежедневници и от различни периодични издания. Този подбор на статии се извършва в зависимост
         от избрани от клиентите теми и се осъществява посредством процес, наречен „снемане на данни“. Резюметата се изпращат на клиентите
         по електронната поща.

      14      DDF е датската браншова организация на издателите на ежедневници, чиято цел е по-конкретно да съдейства на своите членове
         по всички въпроси на авторското право.

      15      През 2005 г. DDF узнава, че Infopaq извършва обработка с търговска цел на публикувани статии без съгласието на носителите
         на авторските права върху тези статии. Тъй като счита, че подобно съгласие е необходимо за обработката на статии посредством
         разглеждания процес, DDF уведомява Infopaq за своята позиция.

      16      Процесът на снемане на данни съдържа следните пет фази, които според DDF водят до четири действия на възпроизвеждане на статии
         от пресата.

      17      Първо, сътрудниците на Infopaq ръчно вписват съответните издания в електронна база данни.

      18      Второ, изданията се сканират, като преди това подшивката им се разрязва така, че всички листове да са свободни. Преди изданието
         да бъде поставено в сканиращото устройство, от базата данни се подбира частта, която подлежи на обработка. Тази операция позволява
         да се създаде файл с формат TIFF („Tagged Image File Format“) за всяка страница на изданието. След края на тази операция TIFF
         файлът се прехвърля върху OCR сървър („Optical Character Recognition“) (оптично разпознаване на символи).

      19      Трето, този OCR сървър конвертира TIFF файла в данни, които подлежат на цифрова обработка. В хода на този процес изображението
         на всеки символ се конвертира в цифров код, който указва на компютъра какъв е символът. Например изображението на буквите
         „TDC“ се преобразува в информация, която компютърът разпознава като буквите „TDC“ и конвертира в текстов формат, който може
         да бъде разпознат от системата на компютъра. Тези данни се записват под формата на текстови файлове, които могат да бъдат
         разчетени от всяка програма за текстообработка. Процесът OCR приключва с изтриването на TIFF файла.

      20      Четвърто, текстовият файл се анализира, като се търсят предварително определени ключови думи. При всяка открита ключова дума
         се създава файл, който посочва заглавието, раздела и номера на страницата на изданието, където се намира ключовата дума, както
         и величина, изразена в проценти от 0 до 100, която показва мястото на тази ключова дума в текста, като по този начин се улеснява
         прочитът на статията. С цел да се подобри още повече откриването ѝ при прочит на статията, ключовата дума се откроява заедно
         с петте думи, които я предшестват, и петте думи, които я следват (по-нататък „откъс от единадесет думи“). Процесът приключва
         с изтриването на текстовия файл.

      21      Пето, процесът на снемане на данни завършва със създаването на информационен фиш за всяка страница от изданието, където е
         открита ключовата дума. Информационният фиш може да има следната форма:

      „4 ноември 2005 г. – Dagbladet Arbejderen, стр. 3:

      TDC: 73 % „за бъдещото прехвърляне на групата TDC, която ще бъде купена от“.
      22      Infopaq оспорва, че подобна дейност се нуждае от съгласието на носителите на авторските права и сезира Østre Landsret с иск
         срещу DDF, с който иска последната да бъде задължена да признае, че Infopaq има правото да използва горепосочения процес без
         съгласието на тази браншова организация или на нейните членове. Тъй като Østre Landsret отхвърля иска, Infopaq обжалва решението
         му пред запитващата юрисдикция.

      23      Според тази юрисдикция е безспорно, че съгласието на носителите на авторските права не се изисква за упражняването на дейност
         по следене на пресата и съставяне на резюмета, доколкото тя се изразява в прочит на всяко издание от човек, ръчен подбор на
         релевантните статии въз основа на предварително определени ключови думи, както и в предаването на автора на резюмето на ръчно
         съставен фиш за резултата, който показва ключовата дума в статията и мястото на тази статия в изданието. Също така страните
         по главното производство се съгласяват относно факта, че само по себе си съставянето на резюме е законно и не изисква съгласието
         на носителя на посочените права.

      24      Освен това страните са съгласни, че посоченият процес на снемане на данни се състои от две действия на възпроизвеждане, а
         именно създаването на TIFF файлове при сканирането на печатните статии и създаването на текстови файлове чрез конвертиране
         на TIFF файловете. Освен това е безспорно, че този процес води до възпроизвеждането на части от сканираните статии, след като
         откъсът от единадесет думи се запаметява в компютър и тези единадесет думи се отпечатват на хартиен носител.

      25      При все това страните по главното производство не са съгласни по въпроса дали последните две посочени по-горе действия представляват
         действия на възпроизвеждане по член 2 от Директива 2001/29. Те също така спорят по въпроса дали всички разглеждани в главното
         производство действия евентуално са обхванати от предвиденото в член 5, параграф 1 от тази директива освобождаване от правото
         на възпроизвеждане.

      26      При тези условия Højesteret решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:

      „1)      Може ли запаметяването и последващото отпечатване на откъс от публикувана статия, състоящ се от ключова дума, пет думи, които
         я предшестват, и пет думи, които я следват, да се счита за действие на възпроизвеждане, ползващо се със закрила по член 2
         от Директива [2001/29]?

      2)      Следва ли да се вземат предвид обстоятелствата, при които се извършват временните действия на възпроизвеждане, за да могат
         посочените действия да се квалифицират като „преходни“ по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 2001/29?

      3)      Може ли временно действие на възпроизвеждане да се квалифицира като „преходно“, ако възпроизведеното е предмет на обработка,
         например ако се създава текстов файл въз основа на картинен файл или ако се търсят поредици от думи в текстов файл?

      4)      Може ли временно действие на възпроизвеждане да се квалифицира като „преходно“, ако е запаметена част от възпроизведеното,
         включваща един или повече текстови откъса от единадесет думи?

      5)      Може ли временно действие на възпроизвеждане да се квалифицира като „преходно“, ако е отпечатана част от възпроизведеното,
         включваща един или повече текстови откъса от единадесет думи?

      6)      За да може временно действие на възпроизвеждане да се счита за „неразделна и съществена част от технологичния процес“ по смисъла
         на член 5, параграф 1 от Директива 2001/29, трябва ли да се вземе предвид на кой етап от технологичния процес се извършва
         то?

      7)      Може ли временно действие на възпроизвеждане да се счита за „неразделна и съществена част от технологичния процес“, ако се
         състои в сканиране на цели публикувани статии — ръчно извършвана операция, чрез която тези статии се конвертират от печатна
         информация в цифрови данни?

      8)      Може ли временно действие на възпроизвеждане да се счита за „неразделна и съществена част от технологичния процес“, ако се
         състои в отпечатване на част от възпроизведеното, съдържаща един или повече текстови откъса от единадесет думи?

      9)      Включва ли понятието „законно използване“ по член 5, параграф 1 от Директива 2001/29 всяка форма на използване, за която не
         е необходимо съгласието на носителите на авторските права?

      10)      Може ли извършваното от предприятие сканиране на цели публикувани статии, последвано от обработка на възпроизведеното, запаметяване
         и евентуално отпечатване на част от възпроизведеното, включваща един или повече текстови откъса от единадесет думи, с цел
         тези разпечатки да се използват за дейността на това предприятие по изготвянето на резюмета, да се включи в понятието „законно
         използване“ по член 5, параграф 1 от Директива 2001/29 дори ако носителите на авторските права не са дали своето съгласие
         за тези действия?

      11)      Кои са критериите, по които следва да се прецени дали временните действия на възпроизвеждане имат „самостоятелно стопанско
         значение“ по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 2001/29, ако останалите условия на тази разпоредба са изпълнени?

      12)      Трябва ли производствената печалба, която ползвателят реализира от временните действия на възпроизвеждане, да бъде взета предвид
         при преценка дали действията имат „самостоятелно стопанско значение“ по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 2001/29?

      13)      Може ли да се приеме, че извършваното от предприятие без съгласието на носителите на авторските права сканиране на цели публикувани
         статии, последвано от обработка на възпроизведеното, запаметяване и евентуално отпечатване на част от възпроизведеното, включваща
         един или повече текстови откъса от единадесет думи, спада към „някои специални случаи, които не засягат нормалното използване“
         на посочените статии и които „не засягат неоправдано законните интереси на притежателя на права“ по смисъла на член 5, параграф 5
         от Директива 2001/29?“

       По преюдициалните въпроси
       Предварителна бележка
      27      В началото е необходимо да се напомни, че както от изискването за еднакво прилагане на общностното право, така и от принципа
         за равенство следва, че разпоредба от общностното право като тази на член 2 от Директива 2001/29, чийто текст не съдържа изрично
         препращане към правото на държава членка с оглед на определяне на нейния смисъл и обхват, трябва по принцип да получи самостоятелно
         и еднакво тълкуване навсякъде в Общността (вж. по-специално Решение от 6 февруари 2003 г. по дело SENA, C‑245/00, Recueil,
         стр. I‑1251, точка 23 и Решение от 7 декември 2006 г. по дело SGAE, C‑306/05, Recueil, стр. I‑11519, точка 31).

      28      Тези изисквания се налагат по-специално относно Директива 2001/29, като се има предвид текстът на съображения 6 и 21 от нея.

      29      Ето защо австрийското правителство няма основание да поддържа, че държавите членки следва да дефинират понятието „частично
         възпроизвеждане“, посочено в член 2 от Директива 2001/29 (в този смисъл относно понятието „публично“, предвидено в член 3
         от същата директива, вж. Решение по дело SGAE, посочено по-горе, точка 31).

       По първия въпрос
      30      С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали понятието „частично възпроизвеждане“ по смисъла
         на Директива 2001/29 трябва да се тълкува в смисъл, че обхваща действията по компютърно запаметяване на откъс от единадесет
         думи и по отпечатване на подобен откъс на хартиен носител.

      31      Налага се да се отбележи, че Директива 2001/29 не определя нито понятието „възпроизвеждане“, нито понятието „частично възпроизвеждане“.

      32      При тези условия тези понятия трябва да бъдат дефинирани с оглед на текста и контекста на разпоредбите на член 2 от Директива
         2001/29, където те са посочени, и в светлината както на целите на тази директива като цяло, така и на международното право
         (вж. в този смисъл Решение по дело SGAE, посочено по-горе, точки 34 и 35, както и цитираната съдебна практика).

      33      Член 2, буква а) от Директива 2001/29 предвижда, че авторите имат изключителното право да разрешават или забраняват пълното
         или частичното възпроизвеждане на техните произведения. От това следва, че закрилата на правото на автора да разреши или да
         забрани възпроизвеждането има за предмет дадено „произведение“.

      34      В това отношение обаче от общата система на Бернската конвенция, и по-специално от член 2, алинеи 5 и 8 от нея произтича,
         че закрилата на някои обекти като литературни или художествени произведения предполага те да представляват интелектуални творения.

      35      Също така в съответствие с член 1, параграф 3 от Директива 91/250, член 3, параграф 1 от Директива 96/9 и член 6 от Директива
         2006/116 произведения като компютърни програми, бази данни или фотографии са защитени с авторско право само ако са оригинални,
         в смисъл че са собствено интелектуално творение на техния автор.

      36      Като изгражда хармонизирана правна рамка в областта на авторското право, Директива 2001/29 се основава на същия принцип, както
         следва от съображения 4, 9—11 и 20 от нея.

      37      При тези условия авторското право по смисъла на член 2, буква а) от Директива 2001/29 може да се приложи единствено по отношение
         на обект, който е оригинален, в смисъл че е собствено интелектуално творение на неговия автор.

      38      Що се отнася до частите на произведение, следва да се констатира, че нищо в Директива 2001/29 или в друга приложима в тази
         област директива не показва, че за тези части се прилага различен режим от този на цялото произведение. От това следва, че
         те са защитени с авторско право, когато като части от произведението допринасят за оригиналността на цялото произведение.

      39      С оглед на съображенията, изложени в точка 37 от настоящото решение, по този начин различните части на произведението се ползват
         със закрила по член 2, буква а) от Директива 2001/29, при условие че съдържат някои от елементите, които са израз на собственото
         интелектуално творение на автора на това произведение.

      40      Колкото до обхвата на подобна закрила на произведението, от съображения 9—11 от Директива 2001/29 произтича, че основната
         цел на последната е да създаде висока степен на закрила в полза по-специално на авторите, като им позволява да получат съответно
         възнаграждение за използването на техните произведения, включително при възпроизвеждането на същите, за да могат те да продължат
         своята творческа и артистична работа.

      41      В същата перспектива съображение 21 от Директива 2001/29 изисква действията, обхванати от правото на възпроизвеждане, да се
         схващат в широк смисъл.

      42      Това изискване за широко определение на посочените действия впрочем присъства и в текста на член 2 от тази директива, който
         използва изрази като „пряко или непряко“, „временно или постоянно“, „по какъвто и да е начин“ и „под каквато и да е форма“.

      43      Като последица от това закрилата, предоставена с член 2 от Директива 2001/29, трябва да има широк обхват.

      44      Що се отнася до статиите от пресата, посоченото в точка 37 от настоящото решение собствено интелектуално творение на автора
         им произтича поначало от начина на представяне на темата и от езиковия изказ. Впрочем в делото по главното производство е
         безспорно, че статиите от пресата като такива представляват литературни произведения по смисъла на Директива 2001/29.

      45      Колкото до въпроса кои елементи от тези произведения обхваща закрилата, следва да се посочи, че те са съставени от думи, които
         взети поотделно, не представляват сами по себе си интелектуално творение на автора, който ги използва. Само посредством избора,
         подредбата и комбинацията от тези думи авторът може да изрази своя творчески дух по оригинален начин и да достигне до резултат,
         представляващ интелектуално творение.

      46      Следователно думите сами по себе си не представляват елементи, които закрилата обхваща.

      47      Въпреки това, като се има предвид изискването за широко тълкуване на обхвата на закрилата, предоставена с член 2 от Директива
         2001/29, не би могло да се изключи, че някои отделни изречения или дори някои съставни части от изречения от съответния текст
         могат да предадат на читателя оригиналността на публикации като статии в пресата, като му представят елемент, който сам по
         себе си е израз на собственото интелектуално творение на автора на тази статия. Следователно подобни изречения или съставни
         части от изречения могат да бъдат предмет на закрилата, предвидена в член 2, буква а) от тази директива.

      48      С оглед на тези съображения възсъздаването на откъс от закриляно произведение, който подобно на разглежданите в главното производство
         откъси се състои от единадесет последователни думи от произведението, може да представлява частично възпроизвеждане по смисъла
         на член 2 от Директива 2001/29, ако този откъс съдържа елемент от произведението, който сам по себе си изразява собственото
         интелектуално творение на автора — което запитващата юрисдикция следва да провери.

      49      От друга страна, следва да се посочи, че използваният от Infopaq процес на снемане на данни позволява възсъздаването на многобройни
         откъси от закриляни произведения. Всъщност при този процес се възпроизвежда откъс от единадесет думи всеки път, когато в съответното
         произведение се появи ключова дума, а и често в зависимост от няколко ключови думи, тъй като някои клиенти на Infopaq желаят
         да се съставят резюмета въз основа на множество критерии.

      50      С това посоченият процес увеличава вероятността Infopaq да извърши частични възпроизвеждания по смисъла на член 2, буква а)
         от Директива 2001/29, тъй като натрупването на посочените откъси може да доведе до възстановяване на обширни фрагменти, които
         могат да отразят оригиналността на съответното произведение, поради това че съдържат известен брой елементи, които са в състояние
         да изразят собствено интелектуално творение на автора на това произведение.

      51      С оглед на гореизложеното на първия въпрос следва да се отговори, че действие, извършено в хода на процес на снемане на данни,
         което се изразява в компютърното запаметяване на състоящ се от единадесет думи откъс от закриляно произведение, както и в
         отпечатването на този откъс, може да спада към понятието за частично възпроизвеждане по смисъла на член 2 от Директива 2001/29,
         ако възсъздадените по този начин елементи са израз на собственото интелектуално творение на техния автор, което запитващата
         юрисдикция следва да провери.

       По въпроси 2—12
      52      Ако се предположи, че разглежданите в главното производство действия спадат към понятието за частично възпроизвеждане на закриляно
         произведение по смисъла на член 2 от Директива 2001/29, от членове 2 и 5 от тази директива следва, че подобно възпроизвеждане
         не може да се извърши без съгласието на съответния автор, освен ако това възпроизвеждане отговаря на условията по член 5 от
         тази директива.

      53      В този контекст с въпроси 2—12 запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали действията на възпроизвеждане,
         извършени в хода на процес на снемане на данни като този по главното производство, отговарят на условията по член 5, параграф 1
         от Директива 2001/29 и следователно дали този процес може да се реализира без съгласието на съответните носители на авторски
         права, когато има за цел да се състави резюме на статии от пресата и се изразява в сканиране на целите статии, запаметяване
         на откъс от единадесет думи и отпечатване на този откъс.

      54      Съгласно член 5, параграф 1 от Директива 2001/29 действие на възпроизвеждане е освободено от правото на възпроизвеждане, предвидено
         в член 2 от нея, само ако отговаря на пет условия, а именно когато:

      –        това действие е временно,
      –        има преходен или инцидентен характер,
      –        представлява неразделна и съществена част от технологичния процес,
      –        неговата единствена цел е да позволи предаването в мрежа между трети лица чрез посредник или законно използване на произведение
         или закрилян обект, и

      –        посоченото действие няма самостоятелно стопанско значение.
      55      Най-напред следва да се отбележи, че тези условия са кумулативни, в смисъл че и само едно от тях да не е спазено, действието
         на възпроизвеждане няма да бъде освободено по член 5, параграф 1 от Директива 2001/29 от правото на възпроизвеждане, предвидено
         в член 2 от нея.

      56      По-нататък за поединичното тълкуване на всяко от тези условия следва да се напомни, че съгласно постоянната съдебна практика
         разпоредбите на директива, които се отклоняват от общ принцип, установен със същата директива, трябва да бъдат предмет на
         стриктно тълкуване (Решение от 29 април 2004 г. по дело Kapper, C‑476/01, Recueil, стр. I‑5205, точка 72 и Решение от 26 октомври
         2006 г. по дело Комисия/Испания, C‑36/05, Recueil, стр. I‑10313, точка 31).

      57      Такъв е случаят с предвиденото в член 5, параграф 1 от Директива 2001/29 освобождаване, което представлява отклонение от общия
         принцип, установен с тази директива, а именно изискването за разрешение на носителя на авторското право за всяко възпроизвеждане
         на закриляното произведение.

      58      Това е така, още повече ако освобождаването трябва да бъде тълкувано в светлината на член 5, параграф 5 от Директива 2001/29,
         според който то е приложимо само в някои специални случаи, които не засягат нормалното използване на произведението или друг
         закрилян обект и не засягат неоправдано законните интереси на носителя на правото.

      59      В съответствие със съображения 4, 6 и 21 от Директива 2001/29 условията по член 5, параграф 1 от нея трябва да се тълкуват
         също в светлината на изискването за правна сигурност на авторите, що се отнася до закрилата на техните произведения.

      60      В настоящото дело Infopaq поддържа, че разглежданите в главното производство действия на възпроизвеждане отговарят на условието
         относно преходния характер, тъй като се заличават в края на процеса на електронно търсене.

      61      В това отношение следва да се констатира, че в съответствие с третото условие, напомнено в точка 54 от настоящото решение,
         действие на възпроизвеждане с временен и преходен характер има за цел осъществяването на технологичен процес и трябва да представлява
         неразделна и съществена част от него. При тези условия, като се имат предвид принципите, изтъкнати в точки 57 и 58 от настоящото
         решение, посочените действия на възпроизвеждане не следва да надхвърлят необходимото за доброто функциониране на този технологичен
         процес.

      62      Правната сигурност на носителите на авторски права налага освен това съхраняването и изтриването на възпроизведеното да не
         зависят от човешка преценка, по-специално от преценката на ползвателя на закриляните произведения. Всъщност в подобен случай
         по никакъв начин не би могло да се гарантира, че съответното лице действително ще изтрие възпроизведеното или при всички случаи,
         че ще го изтрие, когато неговото съществуване вече не оправдано с оглед на функцията му, насочена към осъществяването на даден
         технологичен процес.

      63      Подобен извод се потвърждава от съображение 33 от Директива 2001/29, в което като характерни примери на действията, посочени
         в член 5, параграф 1 от нея, се изброяват действия, които позволяват осъществяването на браузинг, както и действия на кашинг,
         включително тези, които позволяват ефективното функциониране на системите за предаване. Подобни действия по дефиниция се извършват
         и заличават автоматично и без човешка намеса.

      64      С оглед на гореизложеното следва да се констатира, че дадено действие може да бъде квалифицирано като „преходно“ по смисъла
         на второто условие по член 5, параграф 1 от Директива 2001/29 само ако продължителността на неговото съществуване е ограничена
         до необходимото за доброто функциониране на съответния технологичен процес, което означава, че този процес трябва да бъде
         автоматизиран така, че да заличава това действие по автоматичен начин без човешка намеса веднага след приключването на неговата
         функция, насочена към осъществяването на подобен процес.

      65      В делото по главното производство не би могло поначало да се отхвърли възможността първите две разглеждани действия на възпроизвеждане,
         а именно създаването на TIFF файлове, както и на текстови файлове чрез конвертиране на TIFF файловете, да бъдат квалифицирани
         като преходни, след като автоматично се заличават от паметта на компютъра.

      66      Що се отнася до третото действие на възпроизвеждане, а именно компютърното запаметяване на откъса от единадесет думи, представените
         на Съда данни не позволяват да се прецени дали технологичният процес е автоматизиран по такъв начин, че файлът да се изтрива
         от паметта на компютъра без човешка намеса и в кратък промеждутък от време. В този смисъл запитващата юрисдикция следва да
         определи дали неговото изтриване зависи от волята на ползвателя на възпроизведеното и дали няма опасност този файл да бъде
         съхранен след приключването на неговата функция по осъществяване на съответния технологичен процес.

      67      Безспорно е обаче, че с последното действие на възпроизвеждане от процеса на снемане на данни Infopaq осъществява възпроизвеждане
         извън сферата на информационните технологии. То отпечатва файловете, в които се съдържат откъсите от единадесет думи, и по
         този начин възпроизвежда тези откъси върху хартиен носител.

      68      След като обаче е фиксирано върху подобен материален носител, възпроизведеното може да изчезне само ако този носител бъде
         унищожен.

      69      Освен това, тъй като процесът на снемане на данни очевидно не може сам по себе си да доведе до унищожаването на подобен носител,
         изтриването на възпроизведеното зависи единствено от волята на ползвателя на подобен процес, като изобщо не е сигурно, че
         той ще иска да го унищожи, поради което съществува опасност възпроизведеното да продължи да съществува през продължителен
         период от време в зависимост от нуждите на ползвателя.

      70      При тези условия следва да се констатира, че последното действие от разглеждания в главното производство процес на снемане
         на данни, при което Infopaq отпечатва откъси от единадесет думи, не представлява преходно действие по смисъла на член 5, параграф 1
         от Директива 2001/29.

      71      Освен това нито от представената на Съда преписка, нито от твърденията на страните не произтича, че подобно действие може
         да има инцидентен характер.

      72      От гореизложеното следва, че посоченото действие не отговаря на второто условие по член 5, параграф 1 от Директива 2001/29
         и поради това не би могло да бъде освободено от правото на възпроизвеждане, предвидено в член 2 от нея.

      73      От това следва, че разглежданият в главното производство процес на снемане на данни не може да се осъществява без съгласието
         на носителите на авторските права и поради това не е необходимо да се разглежда дали четирите действия, от които този процес
         се състои, отговарят на другите условия по член 5, параграф 1.

      74      Ето защо на въпроси 2—12 следва да се отговори, че действието по отпечатване на откъс от единадесет думи, извършено в хода
         на процес на снемане на данни като разглеждания в главното производство, не отговаря на условието за преходен характер по
         член 5, параграф 1 от Директива 2001/29 и следователно не може да се осъществява без съгласието на съответните носители на
         авторски права.

       По тринадесетия въпрос
      75      С оглед на отговора, даден на въпроси 2—12, не следва да се отговаря на тринадесетия въпрос.

       По съдебните разноски
      76      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход
         на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени
         за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

      По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:
      1)      Действие, извършено в хода на процес на снемане на данни, което се изразява в компютърно запаметяване на състоящ се от единадесет
            думи откъс от закриляно произведение, както и в отпечатването на този откъс, може да спада към понятието за частично възпроизвеждане
            по смисъла на член 2 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането
            на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество, ако възсъздадените по този начин елементи
            са израз на собственото интелектуално творение на техния автор, което запитващата юрисдикция следва да провери.
      2)      Действието по отпечатване на откъс от единадесет думи, извършено в хода на процес на снемане на данни като разглеждания в
            главното производство, не отговаря на условието за преходен характер по член 5, параграф 1 от Директива 2001/29 и следователно
            не може да се осъществява без съгласието на съответните носители на авторски права.
      Подписи
      * Език на производството: датски.


Решение на Общия съд (първи състав) от 6 юни 2013 г. # Interroll Holding AG срещу Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП). # Марка на Общността - Заявка за словна марка на Общността "Inspired by efficiency" - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009. # Дело T-126/12.


Решение на Съда от 12 декември 1974 г. # B.N.O. Walrave, L.J.N. Koch срещу Association Union cycliste internationale, Koninklijke Nederlandsche Wielren Unie и Federación Española Ciclismo. # Искане за преюдициално заключение: Arrondissementsrechtbank Utrecht - Нидерландия. # Дело 36-74.


Решение на Общия съд (седми състав) от 19 април 2013 г. # Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) срещу Европейска комисия. # ЕСФ - Действие по обучение - Намаление на първоначално предоставената финансова помощ - Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 - Погасителна давност - Правна сигурност - Право на защита - Разумен срок - Задължение за мотивиране. # Дело T-53/11.


Решение на Първоинстанционния съд (трети състав) от 12 декември 2002 г. # Carmelo Morello срещу Комисия на Европейските общности. # Длъжностни лица - Мотиви - Иск за отмяна - Иск за обезщетение за вреди. # Съединени дела T-338/00 и T-376/00.


Решение на Съда (втори състав) от 21 октомври 2004 г. # Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП) срещу Erpo Möbelwerk GmbH. # Жалба - Марка на Общността - Синтагма DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT. # Дело C-64/02 P.


Решение на Съда (голям състав) от 29 юни 2004 г. # Front national срещу Европейски парламент. # Жалба. # Дело C-486/01 P.


Решение на Съда (шести състав) от 16 октомври 2001 г. # Комисия на Европейските общности срещу Република Гърция. # Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директиви 90/388/ЕИО и 96/2/ЕО. # Съединени дела C-396/99 и C-397/99.


Решение на Съда (първи състав) от 9 юли 1987 г. # Marco Castagnoli срещу Комисия на Европейските общности. # недопустимост. # Дело 329/85.


Решение на Съда (втори състав) от 11 юли 1985 г. # Heinrich Maag срещу Комисия на Европейските общности. # Длъжностни лица. # Дело 43/84.


Решение на Съда от 7 януари 2004 г.#K.B. срещу National Health Service Pensions Agency и Secretary of State for Health.#Искане за преюдициално заключение: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Обединеното кралство.#Член 141 ЕО - Директива 75/117/ЕИО - Равно третиране на мъжете и жените.#Дело C-117/01.


Решение на Съда (първи състав) от 19 март 1964 г. # Estelle Schmitz, по съпруг Roland Wollast срещу Европейска икономическа общност. # Дело 18-63.


Решение на Съда (втори състав) от 7 юли 1971 г. # Helmut Müllers срещу Икономически и социален комитет ЕИО и ЕОАЕ. # Дело 79-70.


Решение на Първоинстанционния съд (четвърти състав) от 14 октомври 2004 г. # Sergio Sandini срещу Съд на Европейските общности. # Длъжностни лица - Иск за обезщетение за вреди. # Дело T-389/02.