title: Дело C-458/19 P: Жалба, подадена на 14 юни 2019 г. от ClientEarth срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 4 април 2019 г. по дело T-108/17, ClientEarth/Комисия

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/35

      Жалба, подадена на 14 юни 2019 г. от ClientEarth срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 4 април 2019 г. по дело T-108/17, ClientEarth/Комисия
      (Дело C-458/19 P)
      (2019/C 263/40)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: ClientEarth (представител: A. Jones, barrister)

         Друга страна в производството: Европейска комисия, Европейска агенция по химикали

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени решението на Общия съд по дело T-108/17;

                  —

                  да върне делото за разглеждане от Общия съд или при условията на евентуалност,

                  —

                  да отмени решението на Общия съд по дело T-108/17, и

                  —

                  да обяви жалбата му за допустима и обоснована и така да отмени обжалваното решение, като при всички случаи,

                  —

                  осъди Комисията да заплати съдебните разноски, в това число разноските на встъпилите страни в първоинстанционното производство и в производството по обжалване.

         Основания и основни доводи

         Първо основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато обявил, че подадената пред него жалба „може да бъде само относно законосъобразността на решението по искането за вътрешно преразглеждане, но не и относно това дали заявлението за разрешение е достатъчно или не“ и че „основанията и доводите, представени пред Общия съд в производство за отмяната на решение, с което се отхвърля искане за вътрешно преразглеждане, биха могли да се приемат за допустими само ако тези основания и доводи вече са били представени от жалбоподателя в искането за вътрешно преразглеждане,“ и на това основание обявил, че в някои части жалбата за отмяна на жалбоподателя е недопустима.

         Второ основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато изискал твърде висока степен на доказване от неправителствените организации (НПО), когато предприемат действия на основание членове 10 и 12 от Орхуския регламент (1).

         Трето основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато приел, че намаляването на количеството непреработено ВПСБ (2), произведено или използвано с помощта на рециклиран вариант на ВПСБ, може да се окачестви като функция, съответстваща на Регламент № 1907/2006 (3), и като основа за анализ на алтернативите.

         Четвърто основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато приел, че преценката на съответствието, предвидена в член 60, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 19047/2006, е чисто формална и не изисква да се провери дали предоставената от заявителя информация действително отговаря на изискванията по член 62 и приложение I.

         Пето основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато тълкувал член 60, параграф 4 в смисъл, че допуска произнасяне относно равновесието между рисковете и ползите, без да е налице информация, установяваща, че рискът отговаря на изискванията по приложение I.

         Шесто основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато приел, че „в светлината на член 60, параграф 2 и на член 62, параграф 4, буква г) от Регламент № 1907/2006 следва да се приеме, че само данните, свързани с характерните свойства на веществото, включени в приложение XIV към Регламент № 1907/2006, са релевантни за оценката на рисковете, посочени в член 60, параграф 4, първо изречение от Регламент № 1907/2006“.

         Седмо основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато тълкувал принципа на предпазните мерки.

         (1)  Регламент (ЕО) № 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността (ОВ L 264, 2006 г., стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 126).

         (2)  Вещество, пораждащо сериозно безпокойство.

         (3)  Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) № 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО на Комисията (ОВ L 396, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 60, стр. 3).


title: Дело C-466/19 P: Жалба, подадена на 18 юни 2019 г. от Qualcomm, Inc., Qualcomm Europe, Inc. срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 9 април 2019 г. по дело T-371/17, Qualcomm и Qualcomm Europe/Комисия

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/36

      Жалба, подадена на 18 юни 2019 г. от Qualcomm, Inc., Qualcomm Europe, Inc. срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 9 април 2019 г. по дело T-371/17, Qualcomm и Qualcomm Europe/Комисия
      (Дело C-466/19 P)
      (2019/C 263/41)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Qualcomm, Inc., Qualcomm Europe, Inc. (представители: M. Pinto de Lemos Fermiano Rato, advogado, M. Davilla, dikigoros)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателите искат от Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното съдебно решение,

                  —

                  да отмени Решение C(2017) 2258 окончателен на Европейската комисия от 31 март 2017 г. във връзка с производство съгласно член 18, параграф 3 и член 24, параграф 1, буква г) от Регламент № 1/2003 на Съвета по преписка AT.39711 — Qualcomm (агресивни търговски практики); (наричано по-нататък „решението“),

                  —

                  при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане с оглед на постановеното от Съда решение, и

                  —

                  да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски, направени от жалбоподателя пред Съда и Общия съд.

         Основания и основни доводи

         Първо основание: Общият съд не разгледал изтъкнатите от жалбоподателя доводи.

         Второ основание: констатацията, че решението е надлежно мотивирано, се основава на явни фактически грешки, на грешки при прилагане на правото и на непълнота на мотивите.

         Трето основание: констатацията, че поисканата с решението информация е необходима, се основава на явни грешки при прилагане на правото и явни фактически грешки, изопачаване на доказателствата, непълнота на мотивите и на факта, че не са разгледани всички релевантни доказателства.

         Четвърто основание: констатацията, че поисканата с решението информация е пропорционална, се основава на явни фактически грешки, изопачаване на доказателствата и на непълнота на мотивите.

         Пето основание: Общият съд приложил неправилно нормите, уреждащи тежестта на доказване, що се отнася до предполагаеми нарушения на член 102 ДФЕС.

         Шесто основание: някои констатации на Общия съд нарушават правото да не се предоставя самоуличаваща информация.


title: Дело T-357/19: Жалба, подадена на 14 юни 2019 г. — Италия/Комисия

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/57

      Жалба, подадена на 14 юни 2019 г. — Италия/Комисия
      (Дело T-357/19)
      (2019/C 263/64)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Италианска република (P. Gentili, avvocato dello Stato, и G. Palmieri)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд да отмени Решение за изпълнение C(2019) 2652 окончателен на Комисията от 3 април 2019 година, нотифицирано на 4 април 2019 г., с което се одобрява „Grande Progetto Nazionale Banda Ultra Larga — Aree Bianche“ (GP BUL), с размер на допустимите разходи 941 022 670 EUR, в частта, в която това решение изключва разходите на бенефициера за ДДС от помощта на ЕФРР, но същевременно обявява, че тези разходи попадат в обхвата на помощта; да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първото основание е изведено от нарушение на член 69, параграф 3, буква в) от Регламент 1303/2013 (1), тъй като нито едно от трите основания за изключване на разходите за ДДС не съответства на хипотеза, при която е възможно събиране на ДДС в съответствие с националната правна уредба относно ДДС.

                  2.

                  Второто основание е изведено от нарушение на правната уредба относно данъчнозадълженото по ДДС лице (членове 9 и 13 Директива 2006/112/ЕО (2)) и относно органът, който събира ДДС (членове 206 и 250 от посочената директива); жалбоподателят се позовава също на нарушение на националните конституции и на основната структура на държавите членки (член 4, параграф 2 ДЕС); изтъква се и нарушение на член 69, параграф 3, буква в) от Регламент 1303/2013. В това отношение жалбоподателят твърди, че е незаконосъобразно да се счете, че платеният от MiSE (министерство на икономическото развитие), като бенефициер на безвъзмездната помощ от ЕФРР, ДДС по получени доставки подлежи на възстановяване, тъй като друго министерство (това на финансите) е събрало тези суми като данъчни приходи.

                  3.

                  Третото основание е изведено от нарушение на членове 9, 11, 13 и 28 от Директива 2006/112/ЕО. Според жалбоподателя фактът, че Infratel е дружество in house на MiSE (министерство на икономическото развитие) не изключва, че доставките на стоки и предоставянето на услуги от дружеството на министерството се фактурират, като се начислява ДДС.

                  4.

                  Четвъртото основание е изведено от нарушение на член 61, параграф 8 и член 69, параграф 3, буква в) от Регламент 1303/2013. Жалбоподателят изтъква, че разглежданият проект е съфинансиран от ЕФРР като държавна помощ. Следователно не може да се счита за генериращ приходи проект.

         (1)  Регламент (ЕС) № 1303/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за определяне на общоприложими разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд, Кохезионния фонд, Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони и Европейския фонд за морско дело и рибарство и за определяне на общи разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд, Кохезионния фонд и Европейския фонд за морско дело и рибарство, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1083/2006 на Съвета (ОВ L 347, 2013 г., стр. 320).

         (2)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-657/18: Определение на Съда (шести състав) от 11 април 2019 г. (преюдициално запитване от Općinski sud u Novom Zagrebu — Хърватия) — Hrvatska radiotelevizija/TY (Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Регламент (ЕО) № 805/2004 — Европейско изпълнително основание — Нотариуси, действащи в производства по принудително изпълнение въз основа на автентичен документ — Производства, които не са състезателни — Член 18 ДФЕС — Обратна дискриминация — Липса на привръзка с правото на Съюза — Явна липса на компетентност на Съда)

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/12

      Определение на Съда (шести състав) от 11 април 2019 г. (преюдициално запитване от Općinski sud u Novom Zagrebu — Хърватия) — Hrvatska radiotelevizija/TY
      (Дело C-657/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда - Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси - Регламент (ЕО) № 805/2004 - Европейско изпълнително основание - Нотариуси, действащи в производства по принудително изпълнение въз основа на автентичен документ - Производства, които не са състезателни - Член 18 ДФЕС - Обратна дискриминация - Липса на привръзка с правото на Съюза - Явна липса на компетентност на Съда)
      (2019/C 280/15)
      Език на производството: хърватски

         Запитваща юрисдикция

      Općinski sud u Novom Zagrebu

         Страни в главното производство

         Ищец: Hrvatska radiotelevizija

         Ответник: TY

         Диспозитив

      Произнасянето по въпросите, отправени от Općinski sud u Novom Zagrebu (Общински съд Нови Загреб, Хърватия), очевидно не е от компетентността на Съда на Европейския съюз.

         (1)  ОВ C 4, 7.1.2019 г.


title: Дело C-364/19: Преюдициално запитване от Tribunalul Galați (Румъния), постъпило на 7 май 2019 г. — XU и др./SC Credit Europe Ipotecar IFN SA и Credit Europe Bank

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/19

      Преюдициално запитване от Tribunalul Galați (Румъния), постъпило на 7 май 2019 г. — XU и др./SC Credit Europe Ipotecar IFN SA и Credit Europe Bank
      (Дело C-364/19)
      (2019/C 288/25)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul Galați

         Страни в главното производство

         Ищци: XU, YV, ZW, AU, BZ, CA, DB, EC

         Ответници: SC Credit Europe Ipotecar IFN SA и Credit Europe Bank

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 1, параграф 2 и член 4, параграф 2 от Директива 93/13/ЕИО (1) съобразно тяхното тълкуване в решение Andriciuc и др., C-186/16, да се тълкуват в смисъл, че при наличието на клауза относно валутния риск, която възпроизвежда национална разпоредба, националният съд е длъжен да разгледа с предимство релевантността на забраната по член 1, параграф 2 от Директивата или спазването от страна на продавача или доставчика на задължението за предоставяне на информация, уредено в член 4, параграф 2 от Директивата, без да извършва предварителна преценка на разпоредбите по член 1, параграф 2?

                  2)

                  Трябва ли член 1, параграф 2 и член 4, параграф 2 от Директива 93/13/ЕИО да се тълкуват в смисъл, че при неспазване на задължението за информиране на потребителя преди сключването на договора за кредит продавачът или доставчикът може да се позове на разпоредбите по член 1, параграф 2 от Директивата, за да не се подлага на преценка дали договорна клауза относно валутния риск, която възпроизвежда разпоредба от националното право, има неравноправен характер?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело C-365/19: Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Schwerin (Германия), постъпило на 8 май 2019 г. — FD/Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/20

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Schwerin (Германия), постъпило на 8 май 2019 г. — FD/Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg
      (Дело C-365/19)
      (2019/C 288/26)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Schwerin

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: FD

         Ответник: Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

         Преюдициален въпрос

      Представлява ли член 30, параграф 6 от Регламент (ЕС) № 1307/2013 (1), евентуално във връзка с член 28, параграф 2 от Делегиран регламент (ЕС) № 639/2014 (2), основание за възникването на право на разпределяне на права на плащане за референтната 2016 г. в полза на млад земеделски стопанин включително в случай, че на основание член 24 от Регламент (ЕС) № 1307/2013 вече са му били разпределени безплатно права на плащане от националния таван за 2015 г., съответстващи на тогавашните му площи?

         (1)  Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за установяване на правила за директни плащания за земеделски стопани по схеми за подпомагане в рамките на общата селскостопанска политика и за отмяна на Регламент (ЕО) № 637/2008 на Съвета и Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета (ОВ L 347, 2013 г., стр. 608).

         (2)  Делегиран регламент на Комисията от 11 март 2014 година за допълнение на Регламент (ЕС) № 1307/2013 на Европейския парламент и на Съвета за установяване на правила за директни плащания за земеделски стопани по схеми за подпомагане в рамките на общата селскостопанска политика и за изменение на приложение X към същия регламент (ОВ L 181, 2014 г., стр. 1).


title: Дело C-374/19: Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 13 май 2019 г. — HF/Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/21

      Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 13 май 2019 г. — HF/Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler
      (Дело C-374/19)
      (2019/C 288/27)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesfinanzhof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: HF

         Ответник: Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли данъчнозадължено лице, което създава дълготраен актив за използването му за облагаеми сделки с право на приспадане (в случая строежа на сграда за кафене), да коригира приспадането по член 185, параграф 1 и член 187 от Директивата 2006/112/ЕО (1), когато преустанови доставките, даващи право на приспадане (в случая стопанисването на кафенето), и от този момент насетне дълготрайният актив не се използва в частта, съответстваща на извършваните преди това облагаеми сделки?

         (1)  Директива на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-380/19: Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 15 май 2019 г. — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/22

      Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 15 май 2019 г. — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG
      (Дело C-380/19)
      (2019/C 288/28)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Ответник: Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Възниква ли задължението за предоставяне на информация по член 13, параграф 2 от Директива 2013/11/ЕС (1), състоящо се в посочване в общите условия на предвидената в член 13, параграф 1 информация, и тогава когато търговецът предоставя общите условия за изтегляне в своя уебсайт, в който не се сключват договори?

                  2)

                  Ако отговорът на първия въпрос е утвърдителен: изпълнява ли в такъв случай търговецът задължението си да посочи информацията в общите условия и тогава когато съобщава информацията не в предоставен за изтегляне файл, а на друго място в своя уебсайт?

                  3)

                  Изпълнява ли търговецът задължението си да посочи информацията в общите условия, когато освен документ с общите условия връчва на потребителя отделен документ с изготвен пак от него списък с цени и услуги, който съдържа информацията по член 13, параграф 1 от Директивата?

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2013 година за алтернативно решаване на потребителски спорове и за изменение на Регламент (ЕО) № 2006/2004 и Директива 2009/22/ЕО (ОВ L 165, 2013 г., стр. 63).


title: Дело C-381/19: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Cluj (Румъния), постъпило на 15 май 2019 г. — SC Banca E S.A./G.D.

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/22

      Преюдициално запитване от Curtea de Apel Cluj (Румъния), постъпило на 15 май 2019 г. — SC Banca E S.A./G.D.
      (Дело C-381/19)
      (2019/C 288/29)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Cluj

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: SC Banca E S.A.

         Ответник: G.D.

         Преюдициален въпрос

      Следва ли, предвид предимството на правото на Съюза, принципите на правна сигурност и на ефективност да се тълкуват в смисъл, че не допускат при спор в областта на защитата на правата на потребителите, след като потребителят е сезирал съда, да се изменят процедурните правила със задължително решение на Curtea Constituțională (Конституционен съд, Румъния), прието съгласно закон за изменение на Codul de procedură civilă (Граждански процесуален кодекс), с което се въвежда ново средство за правна защита, което може да бъде използвано от търговеца, с последващо увеличение на продължителността и разходите, свързани с производството?


title: Дело C-397/19: Преюдициално запитване от Tribunalul București (Румъния), постъпило на 22 май 2019 г. — AX/Statul Român — Ministerul Finanțelor Publice

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/23

      Преюдициално запитване от Tribunalul București (Румъния), постъпило на 22 май 2019 г. — AX/Statul Român — Ministerul Finanțelor Publice
      (Дело C-397/19)
      (2019/C 288/30)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul București

         Страни в главното производство

         Ищец: AX

         Ответник: Statul Român — Ministerul Finanțelor Publice

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли Механизмът за сътрудничество и проверка (МСП), създаден с Решение 2006/928/ЕО на Комисията от 13 декември 2006 г. (1), да се счита за акт, приет от институция на Европейския съюз по смисъла на член 267 ДФЕС, който подлежи на тълкуване от Съда?

                  2)

                  Трябва ли да се счита, че Механизмът за сътрудничество и проверка (МСП), създаден с Решение 2006/928/ЕО на Комисията от 13 декември 2006 г., представлява неразделна част от Договора за присъединяването на Република България и Румъния към Европейския съюз, подписан от Румъния в Люксембург на 25 април 2005 г., и че той следва да се тълкува и прилага с оглед на неговите разпоредби? Имат ли задължителен характер за румънската държава изискванията, съдържащи се в докладите, изготвяни в рамките на този механизъм, и в случай на положителен отговор, длъжен ли е националният съд, който отговаря за прилагането на разпоредбите на правото на Съюза в рамките на своята компетентност, да гарантира прилагането на тези разпоредби, като при необходимост откаже служебно да приложи разпоредбите на националното право, които противоречат на изискванията, съдържащи се в докладите, изготвяни съгласно този механизъм?

                  3)

                  Трябва ли член 2 във връзка с член 4, параграф 3 от Договора за Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че в обхвата на задължението на държавата членка да спазва принципите на правовата държава попада и необходимостта Румъния да спазва изискванията, съдържащи се в докладите, изготвяни в рамките на Механизма за сътрудничество и проверка (МСП), създаден с Решение 2006/928/ЕО на Европейската комисия от 13 декември 2006 година?

                  4)

                  Допуска ли член 2 във връзка с член 4, параграф 3 от Договора за Европейския съюз, и по-конкретно необходимостта от спазване на ценностите на правовата държава, национална правна уредба като тази по член 96, параграф 3, буква a) от Закон № 303/2004 за статута на съдиите и прокурорите, в който понятието „съдебна грешка“ се определя лаконично и абстрактно като извършване на процесуални действия в явно нарушение на нормите на материалното и процесуалното право, без да се уточнява естеството на нарушените правни разпоредби, приложното поле ratione materiae и ratione temporis на тези разпоредби в процеса, начините, срокът и процедурите за установяване на нарушението на правните норми, органът, компетентен да установи нарушението на тези правни разпоредби, като се създава възможност за непряко оказване на натиск върху магистратите?

                  5)

                  Допуска ли член 2 във връзка с член 4, параграф 3 от Договора за Европейския съюз, и по-конкретно необходимостта от спазване на ценностите на правовата държава, национална правна уредба като тази по член 96, параграф 3, буква b), от Закон № 303/2004 за статута на съдиите и прокурорите, в който понятието „съдебна грешка“ се определя като постановяване на окончателно съдебно решение, което е в явно противоречие със закона или в разрез с фактическата обстановка, произтичаща от събраните в производството доказателства, без да се посочва процедурата за установяване на това противоречие и без конкретно да се определя значението на това противоречие на съдебното решение по отношение на приложимите правни разпоредби и фактическата обстановка, като по този начин се създава възможност за блокиране на дейността по тълкуване на закона и на доказателствата от страна на магистратите (съдии и прокурори)?

                  6)

                  Допуска ли член 2 във връзка с член 4, параграф 3 от Договора за Европейския съюз, и по-конкретно необходимостта от спазване на ценностите на правовата държава, национална правна уредба като тази по член 96, параграф 3 от Закон № 303/2004 за статута на съдиите и прокурорите, по силата на който се установява гражданската имуществена отговорност на магистратите (съдии и прокурори) в отношенията с държавата само въз основа на нейната преценка и евентуално въз основа на консултативния доклад на Инспектората относно наличието на умисъл или груба небрежност на магистратите при допускане на техническата грешка, без те да имат възможност да упражнят изцяло своето право на защита, така че се създава възможност за произволно започване и приключване на производството по установяване на имуществената отговорност на магистратите по отношение на държавата?

                  7)

                  Допуска ли член 2 от Договора за Европейския съюз, и по-конкретно необходимостта от спазване на ценностите на правовата държава, национална правна уредба като тази по член 539, параграф 2, последно изречение, във връзка с член 541, параграфи 2 и 3 от Наказателно-процесуалния кодекс, съгласно които на подсъдимия се предоставя имплицитно sine die извънредно правно средство за защита sui generis срещу окончателно съдебно решение относно законосъобразността на предварителното задържане, в случай на оправдаване по същество на подсъдимия — правно средство за защита, което се разглежда само от граждански съд — в случай че незаконосъобразността на задържането под стража не е установена с решението на наказателния съд, в нарушение на принципите на предвидимост и достъпност на правната норма, на специализацията на съдилищата и на правната сигурност?

         (1)  Решение на Комисията от 13 декември 2006 г. за създаване на механизъм за сътрудничество и проверка на напредъка на Румъния в постигането на специфични цели в областите на съдебната реформа и борбата срещу корупцията (ОВ L 354, 2006 г., стр. 56; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 51, стр. 55).


title: Дело C-398/19: Преюдициално запитване от Kammergericht Berlin (Германия), постъпило на 23 май 2019 г. — BY

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/24

      Преюдициално запитване от Kammergericht Berlin (Германия), постъпило на 23 май 2019 г. — BY
      (Дело C-398/19)
      (2019/C 288/31)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Kammergericht Berlin

         Страни в главното производство

         Издирвано лице: BY

         Друга страна в производството: Generalstaatsanwaltschaft Berlin

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Важат ли произтичащите от решение на Съда на Европейския съюз от 6 септември 2016 г., Petruhhin (C-182/15) (1) принципи относно прилагането на членове 18 ДФЕС и 21 ДФЕС в случаите на подадена от трета държава молба за екстрадиция на гражданин на ЕС и когато центърът на интереси на издирваното лице е преместен в замолената държава членка към момент, към който все още не е бил гражданин на ЕС?

                  2)

                  Въз основа на решение на Съда на Европейския съюз от 6 септември 2016 г., Petruhhin (C-182/15), длъжна ли е държавата членка по произход, която е уведомена за молбата за екстрадиция, да поиска от молещата трета държава да ѝ предостави материалите по делото, за да провери условията за провеждане на наказателно преследване?

                  3)

                  Въз основа на решение на Съда на Европейския съюз от 6 септември 2016 г., Petruhhin (C-182/15), длъжна ли е държавата членка, до която е изпратена молба за екстрадиция на гражданин на ЕС от трета държава, да откаже екстрадицията и сама да проведе наказателно преследване, ако това е възможно съгласно националното ѝ право?

         (1)  EU:C:2016:630.


title: Дело C-405/19: Преюдициално запитване от Hof van Cassatie (Белгия), постъпило на 24 май 2019 г. — Vos Aannemingen BVBA/Belgische Staat

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/25

      Преюдициално запитване от Hof van Cassatie (Белгия), постъпило на 24 май 2019 г. — Vos Aannemingen BVBA/Belgische Staat
      (Дело C-405/19)
      (2019/C 288/32)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Hof van Cassatie (Белгия)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Vos Aannemingen BVBA

         Ответник: Belgische Staat

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 17 от Директива 77/388/ЕИО (1) да се тълкува в смисъл, че когато определени разходи ползват и трето лице — както когато при продажбата на жилища строителният инвеститор заплаща рекламни и административни разходи и брокерски комисиони, които ползват и собствениците на земята — това обстоятелство не е пречка за възможността напълно да се приспадне данъкът върху добавената стойност, с който са обложени тези разходи, стига да е установено, че между разходите и икономическата дейност на данъчнозадълженото лице има пряка и непосредствена връзка и че ползата за третите лица е акцесорна по отношение на нуждите на предприятието на данъчнозадълженото лице?

                  2)

                  Важи ли това правило и когато става дума не за общи разходи, а за разходи, които следва да се отнесат към съвсем конкретни облагаеми или необлагаеми с ДДС извършвани доставки, както в случая — към продажбата на жилищата, от една страна, и към продажбата на земята, от друга?

                  3)

                  Обстоятелството, че данъчнозадълженото лице е имало възможността или правото да фактурира отчасти тези разходи на ползващото ги трето лице, но не го е направило, има ли значение за преценката дали свързаният с тези разходи ДДС подлежи на приспадане?

         (1)  Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, 1977 г., стр. 1).


title: Дело T-469/19: Жалба, подадена на 8 юли 2019 г. — Barzanti/Парламент

text:
               2.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/80

      Жалба, подадена на 8 юли 2019 г. — Barzanti/Парламент
      (Дело T-469/19)
      (2019/C 295/105)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Roberto Barzanti (Сиена, Италия) (представител: M. Merola, avvocato)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви за несъществуващо или да отмени изцяло решението, за което жалбоподателят е уведомен с обжалваното съобщение и с което Европейският парламент преизчислява пенсионните права за осигурителен стаж и възраст и разпорежда възстановяване на изплатената сума на основание на предходното определяне на пенсионните права,

                  —

                  да осъди Европейския парламент да възстанови всички неоснователно удържани суми ведно със законната лихва от момента на удържането им, като осъди Европейския парламент да изпълни постановеното съдебно решение и да предприеме всички необходими правни и фактически действия и да вземе съответните решения, за да обезпечи незабавното и пълно възстановяване на първоначалното равнище на пенсионното обезщетение,

                  —

                  да осъди Европейския парламент да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Основанията и основните доводи са сходни с посочените по дело T-389/19, Coppo Gavazzi/Парламент.


title: Дело T-179/16 RENV: Решение на Общия съд от 19 юни 2019 г. — L’Oréal/EUIPO — Guinot (MASTER SMOKY) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „MASTER SMOKY“ — По-ранна национална фигуративна марка „MASTERS COLORS PARIS“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001))

text:
               9.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 305/36

      Решение на Общия съд от 19 юни 2019 г. — L’Oréal/EUIPO — Guinot (MASTER SMOKY)
      (Дело T-179/16 RENV) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „MASTER SMOKY“ - По-ранна национална фигуративна марка „MASTERS COLORS PARIS“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001))
      (2019/C 305/43)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: L’Oréal (Париж, Франция) (представители: T. de Haan и P. Péters, avocats)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: D. Hanf)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Guinot (Париж, Франция) (представител: A. Sion, avocat)

         Предмет

      Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 23 февруари 2016 г. (преписка R 2905/2014-5), относно производство по възражение между Guinot и L’Oréal

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда L’Oréal да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 222, 20.6.2016 г.


title: Дело T-522/19: Жалба, подадена на 23 юли 2019 г. — Aldi/EUIPO (BBQ BARBECUE SEASON)

text:
               9.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 305/68

      Жалба, подадена на 23 юли 2019 г. — Aldi/EUIPO (BBQ BARBECUE SEASON)
      (Дело T-522/19)
      (2019/C 305/78)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Aldi GmbH & Co. KG (Мюлхайм ан дер Рур, Германия) (представители: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen и M. Minkner, Rechtsanwälte)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз „BBQ BARBECUE SEASON“ в черен, сив, бял, оранжев, светлооранжев и тъмнооранжев цвят — заявка за регистрация № 17 879 203

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 17 май 2019 г. по преписка R 1359/2018-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело C-338/19: Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Италия), постъпило на 25 април 2019 г. — Telecom Italia SpA/Regione Sardegna

text:
               16.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/2

      Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Италия), постъпило на 25 април 2019 г. — Telecom Italia SpA/Regione Sardegna
      (Дело C-338/19)
      (2019/C 312/02)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Telecom Italia SpA

         Ответник: Regione Sardegna

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 16 от Регламент (ЕО) № 659/1999 (1) от 22 март 1999 година, приложим ratione temporis, който предвижда, че „[б]ез да се засяга член 23, Комисията може, в случаите на злоупотреба с помощ, да открие официална процедура по разследване съгласно член 4, параграф 4. Членове 6, 7, 9 и 10, член 11, параграф 1, членове 12, 13, 14 и 15 се прилагат mutatis mutandis“, да се тълкува в смисъл, че Европейската комисия трябва да приеме предварително решение за възстановяване и в случаите на злоупотреба с помощ (без да се засяга правото на Комисията да сезира директно Съда на Европейския съюз съгласно член 23 от Регламент № 659/1999)?
                  При отрицателен отговор на предходния въпрос, трябва ли член 16 от Регламент (ЕО) № 659/1999 от 22 март 1999 г. да бъде обявен за невалиден поради нарушение на член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз (предишен член 88, параграф 2 от Договора за ЕО)?

                  2)

                  Трябва ли член 9, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 794/2004 (2) на Комисията от 21 април 2004 г. (за прилагането от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г.), изменен с Регламент (ЕО) № 271/2008 (3) на Комисията от 30 януари 2008 г., да се тълкува в смисъл, че лихвеният процент, предвиден в този член за възстановяването на несъвместими или неправомерни държавни помощи, се прилага и в случай на възстановяване на държавни помощи, които са одобрени с условно решение и са приложени по начин, който представлява злоупотреба, тъй като е настъпило предвиденото условие?

         (1)  Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ L 83, 1999 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41).

         (2)  Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за прилагането от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета относно определянето на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за създаване на Европейската общност (ОВ L 140, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 2, стр. 42).

         (3)  Регламент (ЕО) № 271/2008 на Комисията от 30 януари 2008 година за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004 за прилагането на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета относно определянето на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за създаване на Европейската общност (ОВ L 82, 2008 г., стр. 1).


title: Дело C-368/19: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 6 май 2019 г. — Telecom Italia SpA и др./Roma Capitale и др.

text:
               16.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/3

      Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 6 май 2019 г. — Telecom Italia SpA и др./Roma Capitale и др.
      (Дело C-368/19)
      (2019/C 312/03)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Vodafone Italia SpA, Lindam Srl

         Ответници: Roma Capitale, Regione Lazio, Vodafone Italia SpA, Telecom Italia SpA, Wind Tre SpA, Wind Telecomunicazioni SpA

         Преюдициален въпрос

      Допуска ли правото на Европейския съюз национална правна уредба (като тази по член 8, параграф 6 от Закон № 36 от 22 февруари 2001 г.), която се тълкува и прилага в смисъл, че позволява на отделните местни административни органи да установяват критерии за разполагане на съоръженията за мобилни телефонни услуги, включително под формата на забрана, като например забраната за поставяне на антени в определени райони или на определено отстояние от сгради от даден тип?


title: Дело C-369/19 P: Жалба, подадена на 8 май 2019 г. от José-Ramón Herrero Torres срещу решението на Общия съд (осми състав), постановено на 8 март 2019 г. по дело T 326/18 — Herrero Torres/EUIPO – DZ Licores (CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES)

text:
               16.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/3

      Жалба, подадена на 8 май 2019 г. от José-Ramón Herrero Torres срещу решението на Общия съд (осми състав), постановено на 8 март 2019 г. по дело T 326/18 — Herrero Torres/EUIPO – DZ Licores (CARAJILLO LICOR 43 CUARENTA Y TRES)
      (Дело C-369/19 P)
      (2019/C 312/04)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: José-Ramón Herrero Torres (представител: J. Donoso Romero, abogado)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      С решението си от 15 юли 2019 г. Съдът (състав по допускане на касационните жалби) отказва да допусне касационно обжалване на решението и възлага на José-Ramón Herrero Torres да поеме направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-377/19: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 13 май 2019 г. — Benedetti Pietro e Angelo S.S. и др./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

text:
               16.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/4

      Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 13 май 2019 г. — Benedetti Pietro e Angelo S.S. и др./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)
      (Дело C-377/19)
      (2019/C 312/05)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Benedetti Pietro e Angelo S.S., Capparotto Giampaolo e Lorenzino S.S., Gonzo Dino S.S., Soc. Agr. Semplice F.Lli Isolan, Mantovani Giuseppe e Giorgio S.S., Azienda Agricola Padovani Luigi, Az. Agr. La Pila di Mastrotto Piergiorgio e C. S.S., Azienda Agricola Mastrotto Giuseppe

         Ответник: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

         Преюдициален въпрос

      В случай като описания допуска ли член 16 от Регламент (ЕО) № 595/2004 (1) национална разпоредба като член 9 от Декрет-закон № 49/2003, във връзка с член 2, алинея 3 от Декрет-закон № 157 от 24 юни 2004 г., в която като критерий за определяне на приоритетната категория, на която следва да се възстанови неправомерно събраната такса, се предвижда редовното месечно плащане от страна на изкупвача?

         (1)  Регламент (ЕО) № 595/2004 на Комисията от 30 март 2004 година за определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 1788/2003 на Съвета относно въвеждането на такса в сектора на млякото и млечните продукти (ОВ L 94, 2004 г., стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 55, стр. 17).


title: Дело C-399/19: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 22 май 2019 г. — Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni/BT Italia SpA и др.

text:
               16.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/5

      Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 22 май 2019 г. — Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni/BT Italia SpA и др.
      (Дело C-399/19)
      (2019/C 312/06)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

         Ответници: BT Italia SpA, Basictel SpA, BT Enia Telecomunicazioni SpA, Telecom Italia SpA, PosteMobile SpA

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допуска ли член 12, параграф 1, буква а) от Директива 2002/20/ЕО (1) национална разпоредба, която поставя в тежест на операторите, на които е издаден лиценз по силата на същата директива, всички административни разходи на националния регулаторен орган във връзка с организацията и изпълнението на всички функции — включително регулаторните, надзорните, санкционните и функциите за разрешаване на спорове, предоставени му от европейската уредба на електронните съобщения (съдържаща се в директиви 2002/19/ЕО (2), 2002/20/ЕО, 2002/21/ЕО (3) и 2002/22/ЕО) (4), или посочените в член 12, параграф 1, буква a) от Директива 2002/20/ЕО дейности се изчерпват с „регулаторната ex ante“ дейност, извършвана от националния регулаторен орган?

                  2)

                  Трябва ли член 12, параграф 2 от Директива 2002/20/ЕО да се тълкува в смисъл, че годишният отчет за административните разходи на националния регулаторен орган и за събраните такси: a) може да се публикува след приключване на финансовата година, през която са били събрани административните такси, в съответствие с националните закони за счетоводно отчитане на публичния сектор; б) дава възможност на националния регулаторен орган да внесе „съответните корекции“ и по отношение на финансови години, които не са в непосредствена близост?

         (1)  Директива 2002/20/ЕO на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно разрешението на електронните съобщителни мрежи и услуги („Директива за разрешение“) (ОВ 2002, L 108, стр. 21; Специално издание на български език 2007 г., глава 13, том 35, стр. 183).

         (2)  Директива 2002/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно достъпа до електронни съобщителни мрежи и тяхната инфраструктура и взаимосвързаността между тях (Директива за достъпа) (ОВ 2002, L 108, стр. 7; Специално издание на български език 2007 г., глава 13, том 35, стр.169).

         (3)  Директива 2002/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (Рамкова директива) (ОВ 2002, L 108,стр. 33; Специално издание на български език 2007 г., глава 13, том 35, стр.195).

         (4)  Директива 2002/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги (Директива за универсалната услуга) (ОВ 2002, L 108, стр. 51 Специално издание на български език 2007 г., глава 13, том 35, стр.213).


title: Дело C-447/19 P: Жалба, подадена на 11 юни 2019 г. от SA Close, Cegelec срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 9 април 2019 г. по дело T-259/15, Close и Cegelec/Парламент

text:
               16.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/5

      Жалба, подадена на 11 юни 2019 г. от SA Close, Cegelec срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 9 април 2019 г. по дело T-259/15, Close и Cegelec/Парламент
      (Дело C-447/19 P)
      (2019/C 312/07)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: SA Close, Cegelec (представители: J.-L. Teheux, J.-M. Rikkers, avocats)

         Друга страна в производството: Европейски парламент

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да отмени обжалваното съдебно решение

                  —

                  а следователно, да уважи исканията, отправени от жалбоподателите в първоинстанционното производство и съответно да отмени решението от 19 март 2015 г., с което Парламентът възложил обществената поръчка за строителство по „проекта за разширяване и обновяване на сградата [Konrad Adenauer] в Люксембург“, обособена позиция 73 (електроенергийна инсталация), референтен № INLO-D-UPIL-T-14-A04, на временното сдружение ENERGIE-KAD (съставено от дружествата MERSCH et SCHMITZ PRODUCTION SARL и ENERGOLUX SA) и така не избрал офертата на жалбоподателите;

                  —

                  да осъди Парламента да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Според жалбоподателите Общият съд не изпълнил задължението си да изложи мотиви по смисъла на член 296 ДФЕС, на член 113, параграф 2 от Финансовия регламенти на член 161, параграфи 2 и 3 от Правилата за прилагане на Финансовия регламент.
      Освен това Общият съд изопачил смисъла на второто основание, повдигнато в първоинстанционното производство, придал неправилно значение на понятието за явна грешка в преценката, на принципа на добра администрация и на произтичащите от това задължения и допуснал грешка в анализа, довела до изопачаване на фактите и доказателствата.
      Накрая, според жалбоподателите обжалваното съдебно решение не е достатъчно мотивирано и изобщо не дава отговор на някои от повдигнатите от тях доводи.


title: Дело C-457/19 P: Жалба, подадена на 14 юни 2019 г. от Amador Rodriguez Prieto срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 4 април 2019 г. по дело T-61/18, Rodriguez Prieto/Комисия

text:
               16.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/6

      Жалба, подадена на 14 юни 2019 г. от Amador Rodriguez Prieto срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 4 април 2019 г. по дело T-61/18, Rodriguez Prieto/Комисия
      (Дело C-457/19 P)
      (2019/C 312/08)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Amador Rodriguez Prieto (представители: S. Orlandi, T. Martin, avocats)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Съдът да постанови:

                  —

                  отменя решението на Общия съд от 4 април 2019 г. по дело T-61/18 в частта му, с която се отхвърля искането на жалбоподателя за обезщетение за неимуществени вреди;

                  —

                  осъжда Комисията да обезщети жалбоподателя за претърпените от него неимуществени вреди, като му изплати обезщетение във фиксиран размер на 100 000 EUR;

                  —

                  осъжда Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква, че обжалваното решение е опорочено от грешка при прилагане на правото, що се отнася до виновното поведение на Комисията спрямо него в хода на наказателното производство, в частност с оглед на неговото положение на лице, подало сигнал за нередност, което е в основата на „случая Евростат“.


title: Дело C-510/19: Преюдициално запитване от Hof van beroep te Brussel (Белгия), постъпило на 4 юли 2019 г. — Openbaar Ministerie, YU, ZV/AZ

text:
               16.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/7

      Преюдициално запитване от Hof van beroep te Brussel (Белгия), постъпило на 4 юли 2019 г. — Openbaar Ministerie, YU, ZV/AZ
      (Дело C-510/19)
      (2019/C 312/09)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Hof van beroep te Brussel

         Страни в главното производство

         Встъпили страни: Openbaar Ministerie, YU, ZV

         Подсъдим: AZ

         Преюдициални въпроси

                  1.

                              1

                              Представлява ли понятието „съдебен орган“ по смисъла на член 6, параграф 2 от Рамковото решение (1) самостоятелно понятие на правото на Съюза?

                              2

                              При утвърдителен отговор на въпрос 1.1: въз основа на какви критерии може да се установи дали даден орган на изпълняващата държава членка е такъв съдебен орган и дали съответно издадената от него европейска заповед за арест е съдебно решение?

                              3

                              При утвърдителен отговор на въпрос 1.1: попада ли нидерландската Openbaar Ministerie (прокуратура), по-специално Officier van Justitie (прокурор), в обхвата на понятието „съдебен орган“ по смисъла на член 6, параграф 2 от Рамковото решение, и съответно представлява ли издадената от този орган европейска заповед за арест съдебно решение?

                              4

                              При утвърдителен отговор на въпрос 1.3: допустимо ли е първоначалното предаване да се проверява от съдебен орган, по-конкретно Overleveringskamer te Amsterdam (състав, компетентен за предаването към съда в Амстердам, Нидерландия), съгласно член 15 от Рамковото решение, който наред с друго гарантира правото на заинтересованото лице да бъде изслушано и да има достъп до правосъдие, докато за допълнителното предаване по член 27 от Рамковото решение е компетентен друг орган, а именно прокурорът, при което не е гарантирано правото на заинтересованото лице да бъде изслушано и да има достъп до правосъдие, така че без основателна причина в Рамковото решение има очевидна непоследователност?

                              5

                              При утвърдителен отговор на въпроси 1.3. и 1.4.: трябва ли членове 14, 19 и 27 от Рамковото решение да се тълкуват в смисъл, че прокуратурата, която действа в качеството на изпълняващ съдебен орган, трябва по-специално да спазва правото на заинтересованото лице на изслушване и на достъп до правосъдие, преди да даде съгласието си за наказателно преследване, осъждане или задържане на лице с цел изпълнение на наказание лишаване от свобода или мярка, изискваща задържане, за престъпление, извършено преди предаването му въз основа на европейска заповед за арест и за което не се отнася искането за предаване?

                  2.

                  Представлява ли прокурорът към Arrondissrichsket Amsterdam (Окръжна прокуратура Амстердам), който действа съгласно член 14 от нидерландския Wet van 29 april 2004 tot implementatie van het kaderbesluit van de Raad van de Europese Unie betreffende het Europees aanhoudingsbevel en de procedures van overlevering tussen de lidstaten van de Europese Unie (Закон за транспониране на Рамково решение на Съвета на Европейския съюз относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки на Европейския съюз) (Overleveringswet), изпълняващ съдебен орган по смисъла на член 6, параграф 2 от Рамковото решение, който предава издирваното лице и може да даде съгласието си по смисъла на член 27, параграф 3, буква ж) и параграф 4 от Рамковото решение?

         (1)  Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 г. относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите-членки (ОВ 2002, L 190, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3).


title: Дело C-572/19 P: Жалба, подадена на 26 юли 2019 г. от European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 22 май 2019 г. по дело T-604/15: Ertico — ITS Europe/Комисия

text:
               16.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/9

      Жалба, подадена на 26 юли 2019 г. от European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 22 май 2019 г. по дело T-604/15: Ertico — ITS Europe/Комисия
      (Дело C-572/19 P)
      (2019/C 312/11)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: European Road Transport Telematics Implementation Coordination Organisation — Intelligent Transport Systems & Services Europe (Ertico — ITS Europe) (представители M. Wellinger и K. T'Syen, avocats)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да отмени решението на Общия съд от 22 май 2019 г. по дело T-604/15,

                  —

                  да отмени обжалваното решение (1) и да потвърди статута на МСП (микро-, малко или средно предприятие) на жалбоподателя и

                  —

                  да осъди Комисията да заплати всички съдебни разноски, включително и тези за производството пред Общия съд.

         Основания и основни доводи

                  1)

                  Обжалваното решение е опорочено от грешка при прилагане на правото, тъй като в него се приема, че i) точки 1.2.6 и 1.2.7 от приложението към Решение 2012/838/ЕС (2) на Комисията от 18 декември 2012 година относно приемането на правила за осигуряване на последователно удостоверяване на съществуването и правния статут, както и на оперативния и финансовия капацитет на участниците в непреки дейности, подпомагани чрез безвъзмездно финансиране по Седма рамкова програма на Европейската общност за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности и по Седма рамкова програма на Европейската общност за атомна енергия за ядрени изследователски дейности и обучение и ii) член 22 от Регламент № 58/2003 (3) на Съвета от 19 декември 2002 година относно установяването на статута на изпълнителните агенции, отговарящи за някои задачи по управлението на програмите на Общността се отнасят до различни правни способи за защита.

                  2)

                  Обжалваното решение е опорочено поради неправилно прилагане и нарушаване на МСП препоръката (4) и на основните правни принципи на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания (а следователно и поради грешка при прилагане на правото), тъй като в него се приема за правно допустим отказ за признаване на жалбоподателя на статут на МСП въз основа на „целта и духа“ на МСП препоръката, въпреки че жалбоподателят формално отговаря на критериите на МСП препоръката (като това не се оспорва в обжалваното решение).

                  3)

                  Обжалваното решение е опорочено от явна грешка в преценката и по същество е невалидно, тъй като в него се приема, че жалбоподателят „не е търпял затрудненията, на които са подложени обикновено МСП“ (и следователно не е МСП от гледна точка на „целта и духа“ на МСП препоръката).

         (1)  Решение от 18 август 2015 г. на групата по утвърждаване на Европейската комисия.

         (2)  ОВ L 359, 2012 г., стр. 45.

         (3)  ОВ L 11, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 8, стр. 256.

         (4)  Препоръка на Комисията от 6 май 2003 година относно определението за микро-, малки или средни предприятия (ОВ L 124, 2003 г., стр. 36).


title: Дело T-40/16: Жалба, подадена на 29 юли 2019 г. — MU/Парламент

text:
               16.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/11

      Жалба, подадена на 29 юли 2019 г. — MU/Парламент
      (Дело T-40/16)
      (2019/C 312/12)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: MU (представител: A. Bruno, avvocato)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да установи и обяви незаконосъобразността на акта на Европейския парламент от 11.12.2015 г. за отказ на допълнително плащане за стажанти с увреждания по член 24, параграф 9 от вътрешните правила, които уреждат стажовете и учебните посещения в секретариата на Европейския парламент,

                  —

                  вследствие на това, да обяви правото на жалбоподателя да му се признае право на допълнителното плащане, предвидено в член 29, параграф 9 от правилата относно стажовете в Европейския парламент, като лице със 70 % инвалидност,

                  —

                  да осъди Европейския парламент да отпусне на жалбоподателя допълнителното обезщетение, предвидено от приложимата правна уредба, ведно с лихвите и парична преоценка от деня на административното заявление до действителното изплащане. При уважаване на жалбата да му присъди съдебните разноски по производството.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква:

                  1.

                  че признаването на допълнителното плащане за лица с увреждания, предвидено в член 24, параграф 9 от вътрешните правила, които уреждат стажовете и учебните посещения в секретариата на Европейския парламент, не е дискреционно правомощие на същия парламент;

                  2.

                  че степента на инвалидност е потвърдена или установена от доверения лекар на Европейския парламент според това дали се основава на национално удостоверение или на подробно становище на лекаря на стажанта, и с позоваване на „европейска скала на оценка на пристъпи за медицински цели върху физическото и психическото състояние“.

                  3.

                  Правото на преценка на Европейския парламент, дори и да съществува в конкретния случай, е надхвърлено немотивирано. Следва да се уточни в това отношение, че референтната норма провежда разграничение между случая, в който инвалидността се основава на удостоверение на национален орган, както е в настоящия случай — и в който то се потвърждава от доверения лекар на Европейския парламент, и случая — различен, в който тя се основава на доклад на лекаря на стажанта. Само в последния случай степента на инвалидност се установява от лекаря на Европейския парламент.


title: Дело T-457/19: Жалба, подадена на 4 юли 2019 г. — Synthomer/Комисия

text:
               16.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/13

      Жалба, подадена на 4 юли 2019 г. — Synthomer/Комисия
      (Дело T-457/19)
      (2019/C 312/14)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Synthomer plc (Харлоу, Обединено кралство) (представители: J. Lesar, Solicitor и K. Beal, QC)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение на Комисията C(2019) 2526 окончателен от 2 април 2019 г. относно държавна помощ SA.44896, приведена в действие от Обединеното кралство за освобождаване на финансирането на групи на (КЧД);

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква девет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: Комисията неправилно приложила член 107, параграф 1 ДФЕС и/или допуснала явна грешка в оценката или преценката при избора си на референтна рамка за анализ на режима на данъчно облагане. Комисията трябвало да приеме за референтна рамка режима на корпоративно данъчно облагане на Обединеното Кралство, а не просто самия данъчен режим на контролираните чуждестранни дружества (КЧД).

                  2.

                  Второ основание: Комисията допуснала грешка при прилагането на правото във връзка с приложението на член 107, параграф 1 ДФЕС и/или явна грешка в оценката или преценката, като приела неправилен подход при анализа на данъчния режим на (КЧД). В съображения 124—126 от обжалваното решение Комисията неправилно квалифицирала разпоредбите на глава 9 от част 9A от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) на Обединеното кралство като форма на дерогация от общото данъчно облагане, съдържащо се в глава 5 от него.

                  3.

                  Трето основание: Комисията допуснала грешка при прилагането на правото във връзка с приложението на член 107, параграф 1 ДФЕС като приела в съображения 127—151 от обжалваното решение, че критерият за селективност бил изпълнен, тъй като предприятия в сходно фактическо и правно положение били третирани по различен начин.

                  4.

                  Четвърто основание: „пълното“ освобождаване съгласно член 371IB от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) на Обединеното кралство от 2010 г. било обосновано от характера и общата структура на данъчната система.

                  5.

                  Пето основание: 75 % освобождаване съгласно член 371ID от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) от 2010 г. било обосновано от характера и общата структура на данъчната система.

                  6.

                  Шесто основание: допусната била явна грешка в оценката или преценката във връзка със 75 % освобождаване и определеното изходно съотношение.

                  7.

                  Седмо основание: Решението на Комисията не спазвало общия правен принцип на ЕС на недискриминация или равенство.

                  8.

                  Осмо основание: Комисията допуснала грешка при прилагането на правото като приложила по аналогия или чрез неправомерно препращане Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета, (1) която не била приложима ratione temporis.

                  9.

                  Девето основание: Комисията допуснала грешка при прилагането на правото във връзка с приложението на член 107, параграф 1 ДФЕС като приела в съображение 176 от обжалваното решение, че съществува категория получатели (включваща жалбоподателя) и че жалбоподателят е получил помощ, която трябва да бъде възстановена съгласно член 2, параграф 1 от обжалваното решение.

         (1)  Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета от 12 юли 2016 година за установяване на правила срещу практиките за избягване на данъци, които пряко засягат функционирането на вътрешния пазар (ОВ L 193, 2016 г., стр. 1).


title: Дело T-470/19: Жалба, подадена на 4 юли 2019 г. — Essentra и др./Комисия

text:
               16.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/15

      Жалба, подадена на 4 юли 2019 г. — Essentra и др./Комисия
      (Дело T-470/19)
      (2019/C 312/15)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Essentra plc (Milton Keynes, Обединено кралство), ESNT Holdings (No.2) Ltd (Milton Keynes) и Essentra Finance Ltd (Milton Keynes) (представители: J. Lesar, Solicitor, и K. Beal, QC)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение на Комисията C(2019) 2526 окончателен от 2 април 2019 г. относно държавна помощ SA.44896, приведена в действие от Обединеното кралство за освобождаване на финансирането на групи на (КЧД);

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква десет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: Комисията неправилно приложила член 107, параграф 1 ДФЕС и/или допуснала явна грешка в оценката или преценката при избора си на референтна рамка за анализ на режима на данъчно облагане. Комисията трябвало да приеме за референтна рамка режима на корпоративно данъчно облагане на Обединеното Кралство, а не просто самия данъчен режим на контролираните чуждестранни дружества (КЧД).

                  2.

                  Второ основание: Комисията допуснала грешка при прилагането на правото във връзка с приложението на член 107, параграф 1 ДФЕС и/или явна грешка в оценката или преценката, като приела неправилен подход при анализа на данъчния режим на (КЧД). В съображения 124—126 от обжалваното решение Комисията неправилно квалифицирала разпоредбите на глава 9 от част 9A от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) на Обединеното кралство като форма на дерогация от общото данъчно облагане, съдържащо се в глава 5 от него.

                  3.

                  Трето основание: Комисията допуснала грешка при прилагането на правото във връзка с приложението на член 107, параграф 1 ДФЕС като приела в съображения 127—151 от обжалваното решение, че критерият за селективност бил изпълнен, тъй като предприятия в сходно фактическо и правно положение били третирани по различен начин.

                  4.

                  Четвърто основание: 75 % освобождаване съгласно член 371ID от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) от 2010 г. било обосновано от характера и общата структура на данъчната система.

                  5.

                  Пето основание: изключението „съчетана лихва“ съгласно член 371IE от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) от 2010 г. било оправдано от характера и общата структура на данъчната система.

                  6.

                  Шесто основание: облагането с данък на КЧД, за които важи освобождаването, съдържащо се в Глава 9 от част 9A от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) от 2010 г. на Обединеното кралство, като категория, би накърнило свободата на установяване на жалбоподателя в противоречие с член 49 ДФЕС.

                  7.

                  Седмо основание: допусната била явна грешка в оценката или преценката във връзка със 75 % освобождаване и определеното изходно съотношение.

                  8.

                  Осмо основание: Решението на Комисията не спазвало общия правен принцип на ЕС на недискриминация или равенство.

                  9.

                  Девето основание: Комисията допуснала грешка при прилагането на правото като приложила по аналогия или чрез неправомерно препращане Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета, (1) която не била приложима ratione temporis.

                  10.

                  Десето основание: Комисията допуснала грешка при прилагането на правото във връзка с приложението на член 107, параграф 1 ДФЕС като приела в съображение 176 от обжалваното решение, че съществува категория получатели (включваща жалбоподателя) и че жалбоподателят е получил помощ, която трябва да бъде възстановена съгласно член 2, параграф 1 от обжалваното решение.

         (1)  Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета от 12 юли 2016 година за установяване на правила срещу практиките за избягване на данъци, които пряко засягат функционирането на вътрешния пазар (ОВ L 193, 2016 г., стр. 1).


title: Дело T-471/19: Жалба, подадена на 4 юли 2019 г. — Eland Oil & Gas/Комисия

text:
               16.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/16

      Жалба, подадена на 4 юли 2019 г. — Eland Oil & Gas/Комисия
      (Дело T-471/19)
      (2019/C 312/16)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Eland Oil & Gas plc (Абърдийн, Обединено кралство) (представители: J. Lesar, Solicitor, и K. Beal, QC)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение на Комисията C(2019) 2526 окончателен от 2 април 2019 г. относно държавна помощ SA.44896, приведена в действие от Обединеното кралство за освобождаване на финансирането на групи на (КЧД);

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква десет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: Комисията неправилно приложила член 107, параграф 1 ДФЕС и/или допуснала явна грешка в оценката или преценката при избора си на референтна рамка за анализ на режима на данъчно облагане. Комисията трябвало да приеме за референтна рамка режима на корпоративно данъчно облагане на Обединеното Кралство, а не просто самия данъчен режим на контролираните чуждестранни дружества (КЧД).

                  2.

                  Второ основание: Комисията допуснала грешка при прилагането на правото във връзка с приложението на член 107, параграф 1 ДФЕС и/или явна грешка в оценката или преценката, като приела неправилен подход при анализа на данъчния режим на (КЧД). В съображения 124—126 от обжалваното решение Комисията неправилно квалифицирала разпоредбите на глава 9 от част 9A от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) на Обединеното кралство като форма на дерогация от общото данъчно облагане, съдържащо се в глава 5 от него.

                  3.

                  Трето основание: Комисията допуснала грешка при прилагането на правото във връзка с приложението на член 107, параграф 1 ДФЕС като приела в съображения 127—151 от обжалваното решение, че критерият за селективност бил изпълнен, тъй като предприятия в сходно фактическо и правно положение били третирани по различен начин.

                  4.

                  Четвърто основание: „пълното“ освобождаване съгласно член 371IB от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) на Обединеното кралство от 2010 г. било обосновано от характера и общата структура на данъчната система.

                  5.

                  Пето основание: 75 % освобождаване съгласно член 371ID от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) от 2010 г. било обосновано от характера и общата структура на данъчната система.

                  6.

                  Шесто основание: изключението „съчетана лихва“ съгласно член 371IE от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) от 2010 г. било оправдано от характера и общата структура на данъчната система.

                  7.

                  Седмо основание: допусната била явна грешка в оценката или преценката във връзка със 75 % освобождаване и определеното изходно съотношение.

                  8.

                  Осмо основание: Решението на Комисията не спазвало общия правен принцип на ЕС на недискриминация или равенство.

                  9.

                  Девето основание: Комисията допуснала грешка при прилагането на правото като приложила по аналогия или чрез неправомерно препращане Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета, (1) която не била приложима ratione temporis..

                  10.

                  Десето основание: Комисията допуснала грешка при прилагането на правото във връзка с приложението на член 107, параграф 1 ДФЕС като приела в съображение 176 от обжалваното решение, че съществува категория получатели (включваща жалбоподателя) и че жалбоподателят е получил помощ, която трябва да бъде възстановена съгласно член 2, параграф 1 от обжалваното решение.

         (1)  Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета от 12 юли 2016 година за установяване на правила срещу практиките за избягване на данъци, които пряко засягат функционирането на вътрешния пазар (ОВ L 193, 2016 г., стр. 1).


title: Дело C-40/17: Решение на Съда (втори състав) от 29 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf — Германия) — Fashion ID GmbH & Co.KG/Verbraucherzentrale NRW eV (Преюдициално запитване — Защита на физическите лица при обработването на лични данни — Директива 95/46/ЕО — Член 2, буква г) — Понятието „администратор“ — Оператор на уебсайт, интегрирал в него социална приставка, която дава възможност лични данни на посетителя на този сайт да бъдат разкривани на доставчика на тази приставка — Член 7, буква е) — Законосъобразност на обработването на данни — Вземане предвид на интересите на оператора на уебсайта или на тези на доставчика на социалната приставка — Член 2, буква з) и член 7, буква a) — Съгласие на съответното физическо лице — Член 10 — Информиране на съответното физическо лице — Национална правна уредба, съгласно която сдруженията за защита на интересите на потребителите притежават активна процесуална легитимация)

text:
               23.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 319/2

      Решение на Съда (втори състав) от 29 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf — Германия) — Fashion ID GmbH & Co.KG/Verbraucherzentrale NRW eV
      (Дело C-40/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Защита на физическите лица при обработването на лични данни - Директива 95/46/ЕО - Член 2, буква г) - Понятието „администратор“ - Оператор на уебсайт, интегрирал в него социална приставка, която дава възможност лични данни на посетителя на този сайт да бъдат разкривани на доставчика на тази приставка - Член 7, буква е) - Законосъобразност на обработването на данни - Вземане предвид на интересите на оператора на уебсайта или на тези на доставчика на социалната приставка - Член 2, буква з) и член 7, буква a) - Съгласие на съответното физическо лице - Член 10 - Информиране на съответното физическо лице - Национална правна уредба, съгласно която сдруженията за защита на интересите на потребителите притежават активна процесуална легитимация)
      (2019/C 319/02)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Fashion ID GmbH & Co.KG

         Ответник: Verbraucherzentrale NRW eV

         в присъствието на: Facebook Ireland Ltd, Landesbeauftragte für Datenschutz und Informationsfreiheit Nordrhein-Westfalen

         Диспозитив

                  1)

                  Членове 22—24 от Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 година за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която позволява на сдруженията за защита на интересите на потребителите да предявяват искове срещу предполагаемите извършители на посегателства срещу защитата на личните данни.

                  2)

                  Оператор на уебсайт като Fashion ID GmbH & Co. KG, който интегрира в сайта си социална приставка, даваща възможност на браузъра на посетителя на този сайт да извиква съдържание, което е на доставчика на тази приставка, и за целта да предава на този доставчик лични данни на посетителя, може да се счита за администратор по смисъла на член 2, буква г) от Директива 95/46. Тази администраторска отговорност обаче е ограничена — само за операцията или набора от операции по обработване на лични данни, чиито цели и средства той действително определя, а именно събирането на въпросните данни и разкриването им чрез предаване.

                  3)

                  В случай като разглеждания в главното производство, при който операторът на уебсайт интегрира в сайта си социална приставка, даваща възможност на браузъра на посетителя на този сайт да извиква съдържание, което е на доставчика на тази приставка, и за целта да предава на този доставчик лични данни на посетителя, е необходимо и операторът, и доставчикът да преследват с тези операции по обработване законни интереси по смисъла на член 7, буква е) от Директива 95/46, за да имат право да извършват въпросните операции.

                  4)

                  Член 2, буква з) и член 7, буква a) от Директива 95/46 трябва да се тълкуват в смисъл, че в случай като разглеждания в главното производство, при който операторът на уебсайт интегрира в сайта си социална приставка, даваща възможност на браузъра на посетителя на този сайт да извиква съдържание, което е на доставчика на тази приставка, и за целта да предава на този доставчик лични данни на посетителя, този оператор трябва да получи визираното в тези разпоредби съгласие само за операцията или набора от операции по обработване на лични данни, чиито цели и средства той действително определя. Освен това член 10 от тази директива трябва да се тълкува в смисъл, че в такъв случай предвиденото в този член задължение за предоставяне на информация е в тежест и на въпросния оператор, като обаче информацията, която той дължи на съответното физическо лице, се отнася само до операцията или набора от операции по обработване на лични данни, чиито цели и средства този оператор действително определя.

         (1)  ОВ C 112, 10.4.2017 г.


title: Дело C-411/17: Решение на Съда (голям състав) от 29 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Cour constitutionnelle — Белгия) — Inter-Environnement Wallonie ASBL, Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres („Преюдициално запитване — Околна среда — Конвенция от Еспо — Конвенция от Орхус — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Директива 92/43/ЕИО — Член 6, параграф 3 — Понятие „проект“ — Оценка на въздействието върху съответната територия — Член 6, параграф 4 — Понятие „императивни причини от приоритетен обществен интерес“ — Опазване на дивите птици — Директива 2009/147/ЕО — Оценка на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда — Директива 2011/92/ЕС — Член 1, параграф 2, буква а) — Понятие „проект“ — Член 2, параграф 1 — Член 4, параграф 1 — Оценка на въздействието върху околната среда — Член 2, параграф 4 — Освобождаване от оценка — Постепенно изоставяне на ядрената енергия — Национално законодателство, което предвижда, от една страна, възобновяването за период от близо десет години на промишленото производство на електроенергия от спряна ядрена централа, което води до отлагането с десет години на първоначално определената от националния законодател дата за извеждането от експлоатация на тази централа и преустановяването на дейността ѝ, и от друга страна, до отлагането пак с десет години на първоначално предвидения от същия законодател срок за извеждането от експлоатация и спирането на промишленото производство на електроенергия от действаща централа — Липса на оценка на въздействието върху околната среда)

text:
               23.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 319/3

      Решение на Съда (голям състав) от 29 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Cour constitutionnelle — Белгия) — Inter-Environnement Wallonie ASBL, Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres
      (Дело C-411/17) (1)

      („Преюдициално запитване - Околна среда - Конвенция от Еспо - Конвенция от Орхус - Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна - Директива 92/43/ЕИО - Член 6, параграф 3 - Понятие „проект“ - Оценка на въздействието върху съответната територия - Член 6, параграф 4 - Понятие „императивни причини от приоритетен обществен интерес“ - Опазване на дивите птици - Директива 2009/147/ЕО - Оценка на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда - Директива 2011/92/ЕС - Член 1, параграф 2, буква а) - Понятие „проект“ - Член 2, параграф 1 - Член 4, параграф 1 - Оценка на въздействието върху околната среда - Член 2, параграф 4 - Освобождаване от оценка - Постепенно изоставяне на ядрената енергия - Национално законодателство, което предвижда, от една страна, възобновяването за период от близо десет години на промишленото производство на електроенергия от спряна ядрена централа, което води до отлагането с десет години на първоначално определената от националния законодател дата за извеждането от експлоатация на тази централа и преустановяването на дейността ѝ, и от друга страна, до отлагането пак с десет години на първоначално предвидения от същия законодател срок за извеждането от експлоатация и спирането на промишленото производство на електроенергия от действаща централа - Липса на оценка на въздействието върху околната среда)
      (2019/C 319/03)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour constitutionnelle

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Inter-Environnement Wallonie ASBL, Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen ASBL

         Ответник: Conseil des ministres

         в присъствието на: Electrabel SA

         Диспозитив

                  1)

                  Член 1, параграф 2, буква а), първо тире, член 2, параграф 1 и член 4, параграф 1 от Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда трябва да се тълкуват в смисъл, че възобновяването за период от близо десет години на промишленото производство на електроенергия от спряна ядрена централа, което води до отлагането с десет години на първоначално определената от националния законодател дата за нейното извеждане от експлоатация и преустановяване на дейността, и отлагането пак с десет години на първоначално предвидения срок от същия законодател за извеждането от експлоатация и спирането на промишленото производство на електроенергия от действаща централа — мерки, включващи дейности по модернизация на съответните централи, които могат да променят физическото състояние на обектите — представляват „проект“ по смисъла на тази директива, който по принцип и при съобразяване с проверките, които трябва да бъдат направени от запитващата юрисдикция, трябва да бъде подложен на оценка на въздействието върху околната среда, преди да бъдат приети тези мерки. Фактът, че прилагането на въпросните мерки налага последващи актове, като издаването за едната от съответните централи на ново индивидуално разрешение за производство на електроенергия за промишлени цели, не е определящ в тази насока. Дейностите, неразривно свързани с посочените мерки, също трябва да бъдат подложени на такава оценка, преди да бъдат приети същите мерки, ако — което трябва да бъде проверено от запитващата юрисдикция — на този етап тяхното естество и евентуалното им въздействие върху околната среда могат да бъдат индивидуализирани в достатъчна степен.

                  2)

                  Член 2, параграф 4 от Директива 2011/92 трябва да се тълкува в смисъл, че разрешава държава членка да освободи проект като разглеждания по главното производство от оценка на въздействието върху околната среда, за да гарантира сигурността на снабдяването си с електроенергия, само ако тази държава членка докаже, че рискът за сигурността на това снабдяване е разумно допустим и че разглежданият проект е толкова спешен, че може да оправдае липсата на такава оценка, стига да са спазени задълженията по член 2, параграф 4, втора алинея, букви а)—в) от същата директива. Тази възможност за освобождаване обаче не засяга задълженията, наложени на съответната държава членка по силата на член 7 от цитираната директива.

                  3)

                  Член 1, параграф 4 от Директива 2011/92 трябва да се тълкува в смисъл, че национална правна уредба като разглежданата по главното производство не представлява специален акт на националното законодателство по смисъла на тази разпоредба, който по силата на последната разпоредба е изключен от приложното поле на тази директива.

                  4)

                  Член 6, параграф 3 от Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна трябва да се тълкува в смисъл, че мерки като разглежданите по главното производство, заедно с дейностите по модернизация и привеждане в съответствие с настоящите стандарти за сигурност, представляват проект, който подлежи на подходяща оценка на въздействието му върху съответните защитени територии. Тези мерки трябва да бъдат подложени на такава оценка, преди да бъдат приети от законодателя. Обстоятелството, че прилагането на въпросните мерки налага последващи актове, като издаването за едната от съответните централи на ново индивидуално разрешение за производство на електроенергия за промишлени цели, не е определящо в тази насока. Дейностите, неразривно свързани със същите мерки, също трябва да бъдат подложени на такава оценка, преди да бъдат приети мерките, ако — което следва да бъде проверено от запитващата юрисдикция — на този етап тяхното естество и евентуалното им въздействие върху защитените територии могат да бъдат индивидуализирани в достатъчна степен.

                  5)

                  Член 6, параграф 4, първа алинея от Директива 92/43 трябва да се тълкува в смисъл, че целта във всеки един момент да се гарантира сигурността на електроснабдяването на държава членка представлява императивна причина от приоритетен обществен интерес по смисъла на тази разпоредба. Член 6, параграф 4, втора алинея от тази директива трябва да се тълкува в смисъл, че когато в защитената територия, която може да бъде засегната от даден проект, има приоритетен природен тип местообитание или приоритетен вид — което следва да бъде проверено от запитващата юрисдикция — единствено необходимостта да се премахне реална и тежка заплаха от прекъсване на електроснабдяването на съответната държава членка може при обстоятелства като тези по главното производство да представлява съображение за обществена безопасност по смисъла на тази разпоредба.

                  6)

                  Правото на Съюза трябва да се тълкува в смисъл, че националната юрисдикция може — ако вътрешното право го допуска — по изключение да запази последиците на мерки като разглежданите по главното производство, за които се твърди, че са били приети в разрез със задълженията, установени в Директиви 2011/92 и 92/43, ако запазването е оправдано от императивни съображения, свързани с необходимостта да се премахне реална и тежка заплаха от прекъсване на електроснабдяването на съответната държава членка, на която не би могло да се противодейства с други средства и алтернативи, по-специално в рамките на вътрешния пазар. Посоченото запазване може да бъде само за периода, строго необходим за отстраняването на тази нередност.

         (1)  ОВ C 300, 11.9.2017 г.


title: Дело C-469/17: Решение на Съда (голям състав) от 29 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — Funke Medien NRW GmbH/Bundesrepublik Deutschland (Преюдициално запитване — Авторско право и сродни права — Директива 2001/29/ЕО — Информационно общество — Хармонизиране на някои аспекти на авторското право и сродните му права — Член 2, буква a) — Право на възпроизвеждане — Член 3, параграф 1 — Публично разгласяване — Член 5, параграфи 2 и 3 — Изключения и ограничения — Обхват — Харта на основните права на Европейския съюз)

text:
               23.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 319/5

      Решение на Съда (голям състав) от 29 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — Funke Medien NRW GmbH/Bundesrepublik Deutschland
      (Дело C-469/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Авторско право и сродни права - Директива 2001/29/ЕО - Информационно общество - Хармонизиране на някои аспекти на авторското право и сродните му права - Член 2, буква a) - Право на възпроизвеждане - Член 3, параграф 1 - Публично разгласяване - Член 5, параграфи 2 и 3 - Изключения и ограничения - Обхват - Харта на основните права на Европейския съюз)
      (2019/C 319/04)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Funke Medien NRW GmbH

         Ответник: Bundesrepublik Deutschland

         Диспозитив

                  1)

                  Член 2, буква а) и член 3, параграф 1 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество трябва да се тълкуват в смисъл, че съставляват мерки за пълна хармонизация на предметното съдържанието на предвидените в тях права. Член 5, параграф 3, буква в), втора хипотеза и буква г) от тази директива трябва да се тълкуват в смисъл, че не съставляват мерки за пълна хармонизация на обхвата на изключенията и ограниченията, съдържащи се в тях.

                  2)

                  Свободата на информация и свободата на печата, закрепени в член 11 от Хартата на основните права на Европейския съюз, не могат извън изключенията и ограниченията, предвидени в член 5, параграфи 2 и 3 от Директива 2001/29, да обосноват дерогиране на изключителните права на автора на възпроизвеждане и публично разгласяване, предвидени съответно в член 2, буква а) и в член 3, параграф 1 от тази директива.

                  3)

                  В рамките на съизмерването, което следва да се направи от националния съд с оглед на всички обстоятелства по съответния случай между изключителните права на автора по член 2, буква а) и член 3, параграф 1 от Директива 2001/29, от една страна, и правата на ползвателите на закриляни обекти съгласно дерогиращите разпоредби на член 5, параграф 3, буква в), втора хипотеза и буква г) от тази директива, от друга страна, националният съд трябва да се основава на тълкуване на въпросните разпоредби, което зачита техния текст, запазва полезното им действие и същевременно е в пълно съответствие с основните права, гарантирани от Хартата на основните права на Европейския съюз.

         (1)  ОВ C 382, 13.11.2017 г.


title: Дело C-476/17: Решение на Съда (голям състав) от 29 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — Pelham GmbH, Moses Pelham, Martin Haas/Ralf Hütter, Florian Schneider-Esleben (Преюдициално запитване — Авторско право и сродни права — Директива 2001/29/ЕО — Информационно общество — Хармонизиране на някои аспекти на авторското право и сродните му права — Изготвяне на извадка (sampling) — Член 2, буква в) — Продуцент на звукозаписи — Право на възпроизвеждане — „Частично“ възпроизвеждане — Член 5, параграфи 2 и 3 — Изключения и ограничения — Обхват — Член 5, параграф 3, буква г) — Цитати — Директива 2006/115/ЕО — Член 9, параграф 1, буква б) — Право на разпространение — Основни права — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 13 — Свобода на изкуствата)

text:
               23.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 319/6

      Решение на Съда (голям състав) от 29 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — Pelham GmbH, Moses Pelham, Martin Haas/Ralf Hütter, Florian Schneider-Esleben
      (Дело C-476/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Авторско право и сродни права - Директива 2001/29/ЕО - Информационно общество - Хармонизиране на някои аспекти на авторското право и сродните му права - Изготвяне на извадка (sampling) - Член 2, буква в) - Продуцент на звукозаписи - Право на възпроизвеждане - „Частично“ възпроизвеждане - Член 5, параграфи 2 и 3 - Изключения и ограничения - Обхват - Член 5, параграф 3, буква г) - Цитати - Директива 2006/115/ЕО - Член 9, параграф 1, буква б) - Право на разпространение - Основни права - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 13 - Свобода на изкуствата)
      (2019/C 319/05)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Pelham GmbH, Moses Pelham, Martin Haas

         Ответници: Ralf Hütter, Florian Schneider-Esleben

         Диспозитив

                  1)

                  С оглед на Хартата на основните права на Европейския съюз член 2, буква в) от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество трябва да се тълкува в смисъл, че изключителното право на продуцента на звукозаписи, предоставено от тази разпоредба, да разреши или забрани възпроизвеждането на своя звукозапис му позволява да се противопостави на използването от трето лице дори на съвсем кратка звукова извадка от неговия звукозапис с цел да бъде включена в друг звукозапис, освен ако извадката не бъде включена в него в изменен и неразпознаваем по време на слушане вид.

                  2)

                  Член 9, параграф 1, буква б) от Директива 2006/115/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година за правото на отдаване под наем и в заем и за някои права, свързани с авторското право в областта на интелектуалната собственост, трябва да се тълкува в смисъл, че звукозапис, който съдържа музикални извадки, прехвърлени от друг звукозапис, не представлява „копие“ на този друг звукозапис по смисъла на посочената разпоредба, след като не възпроизвежда целия или значителна част от същия.

                  3)

                  Държава членка не може да предвиди в националното си право изключение или ограничение от правото на продуцента на звукозаписи, предвидено в член 2, буква в) от Директива 2001/29, различно от предвидените в член 5 от тази директива.

                  4)

                  Член 5, параграф 3, буква г) от Директива 2001/29 трябва да се тълкува в смисъл, че понятието „цитати“, съдържащо се в тази разпоредба, не обхваща положението, в което е невъзможно да се установи засегнатото от разглеждания цитат произведение.

                  5)

                  Член 2, буква в) от Директива 2001/29 трябва да се тълкува в смисъл, че съставлява мярка за пълна хармонизация на предметното съдържание на предвиденото в него право.

         (1)  ОВ C 347, 16.10.2017 г.