title: Дело T-746/15: Жалба, подадена на 22 декември 2015 г. — Biofa/Комисия

text:
               15.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 59/46

         Жалба, подадена на 22 декември 2015 г. — Biofa/Комисия
   (Дело T-746/15)
   (2016/C 059/53)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Biofa AG (Мюнзинген, Германия) (представители: C. Stallberg и S. Knoblich, Rechtsanwälte)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/2069 на Комисията от 17 ноември 2015 година за одобряване на основното вещество натриев хидрогенкарбонат (ОВ L 301, 18 ноември 2015 г., стр. 42),

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем основания.

               1.

               Първо основание: Нарушение на правото на закрилата на данните
               Данните на жалбоподателя относно неговия продукт за растителна защита „VitiSan®“ били обект на закрила на данните по член 59 от Регламент (ЕО) № 1107/2009 (1). Ето защо използването на тези данни за одобряване на основното вещество натриев хидрогенкарбонат нарушавало правото на жалбоподателя на закрила на данните.

               2.

               Второ основание: Нарушение на принципа на субсидиарност на производството за одобряване на основни вещества
               Одобряването на основното вещество натриев хидрогенкарбонат нарушавало принципа на субсидиарност в областта на правната уредба на растителната защита, тъй като с препарата на жалбоподателя за растителна защита „VitiSan®“, който съдържа калиев хидрогенкарбонат, бил налице разрешен продукт за растителна защита със сходно активно вещество.

               3.

               Трето основание: Нарушение на принципа на приоритет при производството за одобряване на основни вещества
               В съответствие с принципа на приоритет подадената от жалбоподателя молба за одобряване на натриевия хидрогенкарбонат като активно вещество блокирала одобряването на тази субстанция като основно вещество.

               4.

               Четвърто основание: Нарушение на правото на собственост на жалбоподателя
               Неоснователното използване на данните на жалбоподателя за одобряване на натриевия хидрогенкарбонат като основно вещество нарушавало правото му интелектуална собственост по член 17, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).

               5.

               Пето основание: Нарушение на изискването за защита на поверителната търговска информация
               Неоснователното използване на данните на жалбоподателя за одобряване на натриевия хидрогенкарбонат като основно вещество нарушавало и правото на защита на поверителната търговска информация по член 7 от Хартата.

               6.

               Шесто основание: Нарушение на общия принцип на равно третиране
               Неоснователното използване на данните на жалбоподателя за одобряване на натриевия хидрогенкарбонат като основно вещество нарушавало също и принципа на равно третиране. Докато жалбоподателят е трябвало да направи съществени инвестиции във връзка с необходимите за одобряването данни, ответникът използвал тези данни в полза на трети лица, които не е трябвало да изпълняват тези изисквания.

               7.

               Седмо основание: нарушение на принципа за защита на оправданите правни очаквания
               На последно място, неоснователното използване на данните на жалбоподателя за одобряване на натриевия хидрогенкарбонат като основно вещество водело и до нарушение на принципа за защита на оправданите правни очаквания. Жалбоподателят имал оправдани правни очаквания, че неговите данни относно продукта за растителна защита „VitiSan®“ ще се използват при спазване на изискванията за закрила на данните.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1107/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 година относно пускането на пазара на продукти за растителна защита и за отмяна на директиви 79/117/ЕИО и 91/414/ЕИО на Съвета (OB L 309, стр. 1).


title: Дело C-84/07: Решение на Съда (втори състав) от 4 декември 2008 г.  — Комисия на Европейските общности/Република Гърция (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Директива 92/51/ЕИО — Признаване на дипломи — Обучение, завършено в лаборатория за свободно обучение , която не е призната за учебно заведение от приемащата държава-членка — Оптик)

text:
               24.1.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/2

         Решение на Съда (втори състав) от 4 декември 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Гърция
   (Дело C-84/07) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директива 92/51/ЕИО - Признаване на дипломи - Обучение, завършено в „лаборатория за свободно обучение“, която не е призната за учебно заведение от приемащата държава-членка - Оптик)
   (2009/C 19/02)
   Език на производството: гръцки
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: G. Zavvos и H. Støvlbæk)

      Ответник: Република Гърция (представител: E. Skandalou)
   Предмет
   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Нарушение на член 3, член 4, параграф 1, буква б) и член 12 от Директива 92/51/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 година относно втора обща система за признаване на професионално образование и обучение за допълнение на Директива 89/48/ЕИО (ОВ L 209, стр. 25; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 2, стр. 212)
   Диспозитив

               1)

               Република Гърция, като:

                           —

                           не признава дипломи в областта на оптиката, издадени от компетентните италиански власти вследствие на обучение, предоставено в рамките на споразумение, по силата на което предоставено в Гърция обучение от частна структура е признато от посочените власти;

                           —

                           поставя разглеждането на искания за признаване на италиански дипломи в областта на оптиката в зависимост от изпращането от италианските власти на отговорите на пет въпроса, които гръцките власти предварително са им поставили;

                           —

                           не предоставя правото на избор между стаж за приспособяване и изпит за правоспособност на лицата, подали искания за признаване на италиански дипломи в областта на оптиката преди влизането в сила на Закон 2916/2001 относно структурата на университетското или приравненото с него образование и правната уредба на въпроси, свързани с технологичния сектор на това образование

                     не е изпълнила задълженията си по член 3, член 4, параграф 1, буква б), трета алинея и член 12 от Директива 92/51/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 година относно втора обща система за признаване на професионално образование и обучение за допълнение на Директива 89/48/ЕИО, изменена с Директива 2001/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 май 2001 година.

               2)

               Осъжда Република Гърция да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 95, 28.4.2007 г.


title: Дело C-110/15: Решение на Съда (втори състав) от 22 септември 2016 г. (преюдициално запитване от Consiglio di Stato — Италия) — Microsoft Mobile Sales International Oy, по-рано Nokia Italia SpA и др./Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC) и др. (Преюдициално запитване — Сближаване на законодателствата — Интелектуална собственост — Авторско право и сродни права — Директива 2001/29/ЕО — Изключително право на възпроизвеждане — Изключения и ограничения — Член 5, параграф 2, буква б) — Изключение за копиране за лично ползване — Справедливо обезщетение — Сключване на частноправни споразумения за определяне на критериите за освобождаване от събирането на справедливо обезщетение — Възстановяване на обезщетението, което може да бъде искано само от крайния ползвател)

text:
               14.11.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 419/15

         Решение на Съда (втори състав) от 22 септември 2016 г. (преюдициално запитване от Consiglio di Stato — Италия) — Microsoft Mobile Sales International Oy, по-рано Nokia Italia SpA и др./Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC) и др.
   (Дело C-110/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Сближаване на законодателствата - Интелектуална собственост - Авторско право и сродни права - Директива 2001/29/ЕО - Изключително право на възпроизвеждане - Изключения и ограничения - Член 5, параграф 2, буква б) - Изключение за копиране за лично ползване - Справедливо обезщетение - Сключване на частноправни споразумения за определяне на критериите за освобождаване от събирането на справедливо обезщетение - Възстановяване на обезщетението, което може да бъде искано само от крайния ползвател))
   (2016/C 419/18)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Consiglio di Stato

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Microsoft Mobile Sales International Oy, по-рано Nokia Italia SpA, Hewlett-Packard Italiana srl, Telecom Italia SpA, Samsung Electronics Italia SpA, Dell SpA, Fastweb SpA, Sony Mobile Communications Italy SpA, Wind Telecomunicazioni SpA

      Ответници: Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC), Società italiana degli autori ed editori (SIAE), Istituto per la tutela dei diritti degli artisti interpreti esecutori (IMAIE), в ликвидация, Associazione nazionale industrie cinematografiche audiovisive e multimediali (Anica), Associazione produttori televisivi (Apt)

      в присъствието на: Assotelecomunicazioni (Asstel), Vodafone Omnitel NV, H3G SpA, Movimento Difesa del Cittadino, Assoutenti, Adiconsum, Cittadinanza Attiva, Altroconsumo

      Диспозитив

   Правото на Европейския съюз, в частност член 5, параграф 2, буква б) от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, според която, от една страна, условие за освобождаване от плащането на таксата при копиране за лично ползване на производителите и вносителите на апаратура и на носители — предназначени за употреба, явно различна от копирането за лично ползване — е сключването на споразумения между образувание, което има законоустановен монопол върху представителството на интересите на авторите на произведения, и лицата, задължени да плащат обезщетението, или техните професионални организации, а от друга страна, възстановяването на такава такса, когато е недължимо платена, може да се иска само от крайния ползвател на апаратурата и носителите.

      (1)  ОВ C 178, 1.6.2015 г.


title: Дело C-47/12: Решение на Съда (първи състав) от 11 септември 2014 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Köln — Германия) — Kronos International Inc./Finanzamt Leverkusen (Преюдициално запитване — Членове 49 и 54 ДФЕС — Свобода на установяване — Членове 63 ДФЕС и 65 ДФЕС — Свободно движение на капитали — Данъчно законодателство — Корпоративен данък — Законодателство на държава членка, целящо премахването на двойното данъчно облагане на разпределената печалба — Метод на приспадане, прилаган към дивидентите, разпределени от дружества, местни лица за държавата членка, в която е установено дружество получател — Метод на освобождаване, прилаган към дивидентите, разпределени от дружества, местни лица за държава членка, различна от държавата членка, в която е установено дружеството получател, или за трета страна — Различно третиране на загубите на дружеството — получател на дивидентите)

text:
               17.11.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 409/2

         Решение на Съда (първи състав) от 11 септември 2014 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Köln — Германия) — Kronos International Inc./Finanzamt Leverkusen
   (Дело C-47/12) (1)

   ((Преюдициално запитване - Членове 49 и 54 ДФЕС - Свобода на установяване - Членове 63 ДФЕС и 65 ДФЕС - Свободно движение на капитали - Данъчно законодателство - Корпоративен данък - Законодателство на държава членка, целящо премахването на двойното данъчно облагане на разпределената печалба - Метод на приспадане, прилаган към дивидентите, разпределени от дружества, местни лица за държавата членка, в която е установено дружество получател - Метод на освобождаване, прилаган към дивидентите, разпределени от дружества, местни лица за държава членка, различна от държавата членка, в която е установено дружеството получател, или за трета страна - Различно третиране на загубите на дружеството - получател на дивидентите))
   2014/C 409/02
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Finanzgericht Köln

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Kronos International Inc.

      Ответник: Finanzamt Leverkusen

      Диспозитив

               1)

               Съвместимостта с правото на Съюза на национална правна уредба като разглежданата в главното дело — съгласно която дружество местно лице за дадена държава членка не може да приспада корпоративния данък, заплатен в друга държава членка или в трета страна от разпределящите дивидентите капиталови дружества, тъй като тези дивиденти са освободени от данък в първата държава членка, когато са получени от дружества за техни участия от поне 10 % от капитала на разпределящото дружество, като в разглеждания случай получилото дивидентите дружество в действителност притежава 90 % от капитала на разпределящото дружество и е било учредено съгласно законодателството на трета страна — следва да се преценява с оглед на членове 63 ДФЕС и 65 ДФЕС.

               2)

               Член 63 ДФЕС следва да се тълкува в смисъл, че допуска към дивидентите, разпределени от дружества, местни лица за други държави членки или за трети страни, да се прилага методът на освобождаване, при положение че към дивидентите, разпределени от дружества, местни лица за същата държава членка, в която е установено и дружеството получател, се прилага методът на приспадане, като в случай че това дружество получател е регистрирало загуба, в резултат на прилагането на метода на приспадане следва изцяло или частично да бъде възстановен платеният от разпределящото местно дружество данък.

      (1)  ОВ C 98, 31.3.2012 г.


title: Дело F-26/12: Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 18 септември 2014 г.  — Cerafogli/ЕЦБ (Публична служба — Персонал на ЕЦБ — Достъп на персонала на ЕЦБ до документи, свързани със служебното правоотношение — Правила, приложими за заявленията на персонала на ЕЦБ — Досъдебна процедура — Правило за съответствие — Възражение за незаконосъобразност, посочено за първи път с жалбата — Допустимост — Право на ефективна съдебна защита — Консултации с комитета по персонала за приемането на правилата, приложими към заявленията на персонала на ЕЦБ за достъп до документи, свързани със служебното правоотношение)

text:
               24.11.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 421/48

         Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 18 септември 2014 г. — Cerafogli/ЕЦБ
   (Дело F-26/12) (1)

   ((Публична служба - Персонал на ЕЦБ - Достъп на персонала на ЕЦБ до документи, свързани със служебното правоотношение - Правила, приложими за заявленията на персонала на ЕЦБ - Досъдебна процедура - Правило за съответствие - Възражение за незаконосъобразност, посочено за първи път с жалбата - Допустимост - Право на ефективна съдебна защита - Консултации с комитета по персонала за приемането на правилата, приложими към заявленията на персонала на ЕЦБ за достъп до документи, свързани със служебното правоотношение))
   2014/C 421/66
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Maria Concetta Cerafogli (Франкфурт на Майн, Германия) (представител: S. Pappas, avocat)

      Ответник: Европейска централна банка (представители: A. Sáinz de Vicuña Barroso, E. Carlini и S. Lambrinoc, както и D. Waegenbaur, avocat)

      Предмет

   Искане за отмяна на отказа на ЕЦБ по заявлението на жалбоподателката за достъп до документи, както и искане за обезщетение за вреди.

      Диспозитив

               1)

               Отменя решението от 21 юни 2011 г., с което заместник генералният директор на генерална дирекция „Човешки ресурси, бюджет и организация“ на Европейската централна банка частично отхвърля заявлението за достъп до някои документи, подадено на 20 май 2011 г. от г-жа Cerafogli.

               2)

               Осъжда Европейската централна банка да заплати на г-жа Cerafogli сума в размер на 1  000 EUR.

               3)

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               4)

               Осъжда Европейската централна банка да понесе направените от нея съдебни разноски и да заплати съдебните разноски, направени от г-жа Cerafogli.

      (1)  ОВ C 184, 23.6.2012 г., стр. 22.


title: Дело C-377/08: Решение на Съда (седми състав) от 2 юли 2009 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione, Италия) — EGN BV — Filiale Italiana/Agenzia delle Entrate — Ufficio di Roma 2 (Шеста директива ДДС — Член 17, параграф 3, буква a) — Възможност за приспадане и възстановяване на платения по получени доставки ДДС — Доставки на далекосъобщителни услуги — Предоставяне на услуги в полза на получател, установен в друга държава-членка — Член 9, параграф 2, буква д) — Определяне на мястото на доставка)

text:
               29.8.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 205/10

         Решение на Съда (седми състав) от 2 юли 2009 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione, Италия) — EGN BV — Filiale Italiana/Agenzia delle Entrate — Ufficio di Roma 2
   (Дело C-377/08) (1)

   (Шеста директива ДДС - Член 17, параграф 3, буква a) - Възможност за приспадане и възстановяване на платения по получени доставки ДДС - Доставки на далекосъобщителни услуги - Предоставяне на услуги в полза на получател, установен в друга държава-членка - Член 9, параграф 2, буква д) - Определяне на мястото на доставка)
   2009/C 205/17
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Corte suprema di cassazione

      Страни в главното производство

      Ищец: EGN BV — Filiale Italiana

      Ответник: Agenzia delle Entrate — Ufficio di Roma 2

      Предмет

   Преюдициално запитване — Corte suprema di cassazione — Тълкуване на член 9, параграф 2, буква д) и на член 17, параграф 3, буква а) от Директива 77/388/ЕИО: Шеста директива на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВL 145, стр.1) — Предоставяне на трансгранични телекомуникационни услуги — Право на доставчика на такива услуги на право на приспадане на заплатения по предходни доставки данък, както във вътрешния режим

      Диспозитив

   Член 17, параграф 3, буква a) от Шеста Директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, изменена с Директива 95/7/ЕО на Съвета от 10 април 1995 година, трябва да се тълкува в смисъл, че установен на територията на държава-членка доставчик на далекосъобщителни услуги като този по главното производство има право съгласно тази разпоредба да приспадне или да получи възстановяване в същата държава-членка на платения по получени доставки данък върху добавената стойност във връзка с далекосъобщителни услуги, предоставени на предприятие, което е установило своята икономическа дейност в друга държава-членка, след като подобен доставчик щеше да има това право, ако разглежданите услуги бяха предоставени на територията на първата държава-членка.

      (1)  ОВ C 285 от 8.11.2008 г.


title: Дело C-76/13: Иск, предявен на 12 февруари 2013 г. — Европейска комисия/Португалска република

text:
               27.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 123/11

         Иск, предявен на 12 февруари 2013 г. — Европейска комисия/Португалска република
   (Дело C-76/13)
   2013/C 123/17
   Език на производството: португалски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: P. Guerra e Andrade, G. Braun и L. Nicolae)

      Ответник: Португалска република

      Искания на ищеца

               —

               да се постанови, че Португалската република не е изпълнила Решение на Съда от 7 октомври 2010 г. по дело Комисия/Португалия (C-154/09) (1),

               —

               да се осъди Португалската република да заплати на Комисията периодична имуществена санкция в размер на 43 264,64 EUR за всеки ден забава на изпълнението на решението, считано от датата на постановяване на решението по настоящото дело до пълното изпълнение на Решение от 7 октомври 2010 г. по дело C-154/09,

               —

               да се осъди Португалската република да плати на Комисията глоба с фиксиран размер от 5 277,3 EUR за всеки ден забава, считано от 7 октомври 2010 г., когато е постановено Решение по дело C-154/09, до:

                           —

                           датата на изпълнение на посоченото съдебно решение, в случай че Съдът приеме, че Португалската република се е съобразила с него преди постановяване на решението по настоящото дело,

                           —

                           датата на постановяване на решението по настоящото дело, ако Решение по дело C-154/09 не е било изпълнено по-рано.

               —

               да се осъди Португалската република да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Португалската република все още не е определила предприятията, които следва да предоставят универсалната услуга, съгласно производство в съответствие с член 3, параграф 2 и член 8, параграф 2 от Директивата за универсалната услуга (2). От друга страна, в португалския Закон за електронните съобщения продължават да се съдържат всички задължения, включени в основните правила относно концесията за публично предоставяне на далекосъобщителни услуги, установени с Декрет-закон №31/2003, съгласно който PT Comunicações ще предоставя универсалната услуга посредством договор за концесия със срок до 2025 г. За целите на глобата Комисията предлага на Съда да приложи коефициент 7 по скáла от 1 до 20.
   Разглежданото нарушение застрашава постигането на основните цели на правото относно конкуренцията, които са свързани с либерализиране на пазара на далекосъобщенията, и нарушава основните принципи на правото на Съюза, какъвто е принципът на забрана на дискриминация. Посоченото нарушение застрашава и ефективността на универсалната услуга, която е една от основните цели на правната уредба в областта на далекосъобщенията. В действителност Portugal Telecom се ползва от концесия, която му е предоставена, без да е налице каквато и да е обществена поръчка, поради което няма гаранция, че обществената услуга се предоставя при най-добрите условия от гледна точка на ефективност на разходите и конкуренцията не е гарантирана чрез ограничаване на непозволените нарушения на пазара.

      (1)  Сборник, стр. I-00127.

      (2)  Директива 2002/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги (ОВ L 108, стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 213).


title: Дело C-110/11: Преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия) на 4 март 2011 г. — Minister van Financiën, друга страна: G. in ’t Veld

text:
               28.5.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 160/11

         Преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия) на 4 март 2011 г. — Minister van Financiën, друга страна: G. in ’t Veld
   (Дело C-110/11)
   2011/C 160/12
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Hoge Raad der Nederlanden

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Minister van Financiën

      Друга страна: G. in ’t Veld

      Преюдициални въпроси

               1.

               Следва ли правилата за разпределяне на компетентността по Дял II от Регламент (ЕИО) № 1408/71 (1) да се приложат така, че да се приемат за приложими разпоредбите на нидерландското законодателство и в резултат на това да могат да се съберат социалноосигурителни вноски съгласно нидерландската схема за социална сигурност в случай като разглеждания в конкретното производство, в който заето лице по трудово правоотношение живее в Испания, има нидерландско гражданство и при прилагане на нидерландското трудово право работи като моряк за работодател със седалище в Нидерландия на борда на кораби, плаващи под флага на Нидерландските Антили, извън територията на Общността, независимо че ако се вземат предвид единствено разпоредбите на вътрешното нидерландско право, не би следвало да се приема, че това лице принадлежи към нидерландската схема за социална сигурност, тъй като не живее в Нидерландия?

               2.

               В каква степен в конкретния случай е от значение обстоятелството, че при прилагането на разпоредбите относно социалното осигуряване на заетите лица по трудово правоотношение се следва политика, според която, като се позовават на общностното право, компетентните административни органи приемат, че моряците в случай като настоящия са осигурени лица?

               3.

               В каква степен в конкретния случай е от значение обстоятелството, че съответната трудова дейност се упражняват инцидентно в териториалните води на определена държава членка или в пристанище на нейна територия?

      (1)  Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социалнa сигурност на заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (ОВ L 149, стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26).


title: Дело T-149/10: Жалба, подадена на 25 март 2010 г. — Hynix Semiconductor/Комисия

text:
               5.6.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/42

         Жалба, подадена на 25 март 2010 г. — Hynix Semiconductor/Комисия
   (Дело T-149/10)
   2010/C 148/70
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Hynix Semiconductor, Inc. (Icheon-si, Корея) (представители: A. Woodgate и O. Heinisch, Solicitors)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на Комисията C(2010) 150 от 9 декември 2009 г.;

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски;

               —

               да се разпореди всякаква друга мярка, която Общият съд счита за подходяща.

      Правни основания и основни доводи

   С настоящата жалба жалбоподателят иска да се отмени решението на Комисията С(2010) 150, с което се отхвърля поради липса на общностен интерес жалбата му за предполагаеми нарушения от страна на Rambus по член 102 ДФЕС във връзка с претендирани евентуално неправомерни такси за използването на някои патенти за чипове от вида „Dynamic Random Access Memory“ (DRAM) (Дело COMP/38.636 — Rambus) след решение на Комисията от 9 декември 2009 г., с което тя налага на Rambus някои ангажименти съгласно член 9 от Регламент (ЕО) № 1/2003 (1) и решава, че не са налице основания за предприемане на действия от нейна страна.
   В подкрепа на твърденията си жалбоподателят излага три правни основания.
   Първо, той твърди, че Комисията е нарушила основно процесуално изискване, като не е предоставила в достатъчна степен достъп до съответните документи.
   Второ, жалбоподателят твърди, че е налице силен общностен интерес за подаване на жалбата. Той твърди, че Комисията основава решението си да отхвърли жалбата изключително на обстоятелството, че не е налице общностен интерес при положение, че е приела решението по член 9. Според жалбоподателя в този случай възприетото от Комисията становище и обосновка правят въпроса за общностния интерес и за действителността на решението за отхвърляне на жалбата тясно свързани с действителността на решението по член 9, което е обжалвано от него по дело T-148/10.
   Третото, четвъртото и петото правно основание са едни и същи с изложените по дело T-148/10 първо, второ и трето правно основание и се отнасят до нарушения, за които твърди, че са допуснати от Комисията при приемането на решението по член 9, налагащо на Rambus поемането на някои ангажименти.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).


title: Дело C-124/12: Преюдициално запитване, отправено от Административен съд Пловдив (България) на 07 март 2012 година — „ЕЙ И ЕС — 3C МАРИЦА ИЗТОК 1“ ЕООД/Директор на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“ Пловдив

text:
               26.5.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 151/19

         Преюдициално запитване, отправено от Административен съд Пловдив (България) на 07 март 2012 година — „ЕЙ И ЕС — 3C МАРИЦА ИЗТОК 1“ ЕООД/Директор на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“ Пловдив
   (Дело C-124/12)
   2012/C 151/34
   Език на производството: български

      Препращаща юрисдикция

   Административен съд Пловдив

      Страни в главното производство

      Жалбоподател:„ЕЙ И ЕС — ЗС МАРИЦА ИЗТОК 1“ЕООД

      Ответник: Директор на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“ Пловдив

      Преюдициални въпроси

               1.

               В съответствие ли е с член 168, буква (а) и член 176 на Директива 2006/112/ЕО (1) правило като това по член 70, алинея 1, точка 2 от Закона за данък върху добавената стойност, според което следва да не се признае на данъчнозадължено лице правото на приспадане на данък върху добавената стойност за получени транспортни услуги, работно облекло и предпазни средства и направени командировъчни разходи, поради причина, че същите се предоставят безвъзмездно на физически лица — работници, полагащи труд в полза на данъчнозадълженото лице, като се имат предвид следните обстоятелства:

                           —

                           данъчнозадълженото лице няма трудови договори с работниците, а ползва труда им на основание договорно отношение с друго данъчнозадължено лице по „предоставяне на персонал“, което е работодател на работниците;

                           —

                           получените транспортни услуги се използват за транспортиране на работниците и служителите от отделни сборни пунктове в различни населени места до местоработата им и обратно и не съществува за работниците организиран обществен транспорт до и около месторабота;

                           —

                           осигуряването на работно облекло и предпазни средства се изисква от Кодекса на труда и Закона за здравословни и безопасни условия на труд;

                           —

                           по отношение на транспортните услуги, работно облекло, предпазните средства и на направените командировъчни разходи, приспадането на данъка би било неоспоримо, ако бяха осигурени и извършени от работодателя на работниците. В случая обаче същите покупки е направило данъчнозадължено лице, което не е работодател, а получава ползите от труда и понася разходите по него въз основа на правоотношения по предоставяне на персонал.

               2.

               Овластява ли член 176 на Директива 2006/112/ЕО държава членка да въведе с присъединяването си към Европейския съюз ограничително условие към упражняването на правото на данъчен кредит като това по член 70, алинея 1, точка 2 от Закона за данък върху добавената стойност „стоките или услугите са предназначени за безвъзмездни доставки“, при положение, че действащия до датата на присъединяване закон не е изрично предвиждал такова ограничение?

               3.

               В случай, че отговорът на предходния въпрос е положителен, следва ли, че получени стоки и услуги са предназначени за„безвъзмездни доставки“, когато същите са закупени за целите на икономическата дейност, но поради тяхното естество, използването им, изисква те да се предоставят на работниците, полагащи труд в предприятието на данъчнозадълженото лице?

      (1)  OB L 347, стр. 1; Специално българско издание: глава 9, том 3, стр. 7


title: Дело T-420/14: Жалба, подадена на 11 юни 2014 г.  — Wine in Black/СХВП — Quinta do Noval — Vinhos (Wine in Black)

text:
               8.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 303/33

         Жалба, подадена на 11 юни 2014 г. — Wine in Black/СХВП — Quinta do Noval — Vinhos (Wine in Black)
   (Дело T-420/14)
   2014/C 303/41
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Wine in Black GmbH (Берлин, Германия) (представители: A. Bauer и V. Ahmann, lawyers)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Quinta do Noval — Vinhos, SA (Pinhão, Португалия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               изцяло да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 6 март 2014 г. по дело R 1601/2013-1,

               —

               да осъди ответника и другата страна в производството пред апелативния състав да заплатят съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят.

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „Wine in Black“ за стоки и услуги от класове 33, 35 и 42 — заявка за марка на Общността № 1 0 9 49  071.

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Quinta do Noval — Vinhos, SA.

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Словна марка „NOVAL BLACK“ за стоки от клас 33.

      Решение на отдела по споровете: Приема възражението.

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело F-54/09: Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 30 ноември 2009 г. — Lebedef/Комисия (Публична служба — Длъжностни лица — Годишен отпуск — Командироване на половин работен ден с оглед синдикално представителство — Неразрешено отсъствие — Приспадане на правото на годишен отпуск — Член 60 от Правилника за длъжностните лица — Явно неоснователна жалба)

text:
               30.1.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 24/79

         Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 30 ноември 2009 г. — Lebedef/Комисия
   (Дело F-54/09) (1)

   (Публична служба - Длъжностни лица - Годишен отпуск - Командироване на половин работен ден с оглед синдикално представителство - Неразрешено отсъствие - Приспадане на правото на годишен отпуск - Член 60 от Правилника за длъжностните лица - Явно неоснователна жалба)
   2010/C 24/150
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Люксембург) (представител: F. Frabetti, avocat)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: J. Currall и G. Berscheid)

      Предмет на делото

   Отмяна на няколко решения, свързани с приспадането на 39 дни от отпуска, на който жалбоподателят има право за 2008 г.

      Диспозитив на определението

               1.

               Отхвърля жалбата като явно лишена от каквото и да било правно основание.

               2.

               Осъжда г-н Lebedef да заплати всички съдебни разноски

      (1)  JO C 167, 18.7.2009 г., стр. 28.


title: Дело T-92/11: Решение на Общия съд от 20 март 2013 г. — Andersen/Комисия (Държавни помощи — Помощи, предоставени от датските власти в полза на държавното предприятие DSB — Договори за обществена услуга за предоставяне железопътен транспорт на пътници между Копенхаген и Истад — Решение, с което помощта се обявява за съвместима с вътрешния пазар при определени условия — Прилагане във времето на нормите на материалното право)

text:
               4.5.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/17

         Решение на Общия съд от 20 март 2013 г. — Andersen/Комисия
   (Дело T-92/11) (1)

   (Държавни помощи - Помощи, предоставени от датските власти в полза на държавното предприятие DSB - Договори за обществена услуга за предоставяне железопътен транспорт на пътници между Копенхаген и Истад - Решение, с което помощта се обявява за съвместима с вътрешния пазар при определени условия - Прилагане във времето на нормите на материалното право)
   2013/C 129/33
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Jørgen Andersen (Ballerup, Дания) (представители: адв. M. Nissen, адв. G. van de Walle de Ghelcke и адв. J. Rivas Andrés)

      Ответник: Европейска комисия (представители: T. Maxian Rusche и L. Armati)

      Встъпили страни в подкрепа на ответника: Кралство Дания (представители: C. Vang, подпомаган от адв. K. Lundgaard Hansen и адв. R. Holdgaard); и Danske Statsbaner (DSB) (Копенхаген, Дания) (представители: адв. S. Kalsmose-Hjelmborg и адв. M. Honoré)

      Предмет

   Искане за частична отмяна на Решение 2011/3/ЕС на Комисията от 24 февруари 2010 година относно договорите за обществена услуга за транспорт между датското Министерство на транспорта и „Danske statsbaner“ [държавна помощ C 41/08 (ex NN 35/08)] (ОВ L 7, стр. 1).

      Диспозитив

               1.

               Отменя член 1, втора алинея от Решение 2011/3/ЕС на Комисията от 24 февруари 2010 година относно договорите за обществена услуга за транспорт между датското Министерство на транспорта и „Danske statsbaner“ [държавна помощ C 41/08 (ex NN 35/08)].

               2.

               Осъжда Европейската комисия да понесе направените от нея съдебни разноски, както и направените от г-н Jørgen Andersen, с изключение на тези, причинени от встъпилите страни.

               3.

               Осъжда Кралство Дания да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези, направени от г-н M. Andersen поради встъпването по делото на Кралство Дания.

               4.

               Осъжда Danske Statsbaner (DSB) да заплати направените от него съдебни разноски, както и тези, направени от г-н M. Andersen поради встъпването по делото на това предприятие.

      (1)  ОВ C 103, 2.4.2011 г.


title: Дело C-151/10: Преюдициално запитване, отправено от Arbeidshof te Antwerpen — Afdeling Hasselt (Белгия) на 31 март 2010 г. — Dai Cugini NV/Rijksdienst voor Sociale Zekerheid

text:
               19.6.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/22

      Преюдициално запитване, отправено от Arbeidshof te Antwerpen — Afdeling Hasselt (Белгия) на 31 март 2010 г. — Dai Cugini NV/Rijksdienst voor Sociale Zekerheid
      (Дело C-151/10)
      (2010/C 161/31)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Arbeidshof te Antwerpen — Afdeling Hasselt

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Dai Cugini NV

         Ответник: Rijksdienst voor Sociale Zekerheid

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Национални разпоредби, в частност презумпцията по член 22б от Закона от 27 юни 1969 г. за изменение на Декрет-закона от 28 декември 1944 година за социалната сигурност на работниците и член 171 от Програмния закон от 22 декември 1989 г., в изменената си впоследствие редакция, съвместими ли са с разпоредбите на общностното право и с Директива 97/81/ЕО (1) на Съвета от 15 декември 1997 г., и по-конкретно с клауза 5, параграф 1, буква а) от приложението към нея, съгласно която в контекста на принципа на недискриминация между работниците на непълно работно време и тези на пълно работно време държавите членки, след консултации със социалните партньори в съответствие с националното законодателство или практика, трябва да определят и да прегледат пречките от правно или административно естество, които могат да ограничат възможностите за работа при непълно работно време и, при необходимост, да ги отстранят?

                  2.

                  Национални разпоредби, които задължават работодателите да изготвят и съхраняват многобройни ведомости съгласно членове 157—169 от Програмния закон от 22 декември 1989 г., като за неизпълнението на тези задължения се предвиждат наказателноправни санкции, налагане на административни глоби и гражданскоправни санкции, съвместими ли са с разпоредбите на общностното право и с Директива 97/81/ЕО на Съвета от 15 декември 1997 г., и по-конкретно с клауза 5, параграф 1, буква а) от приложението към нея, съгласно която в контекста на принципа на недискриминация между работниците на непълно работно време и тези на пълно работно време държавите членки, след консултации със социалните партньори в съответствие с националното законодателство или практика, трябва да определят и да прегледат пречките от правно или административно естество, които могат да ограничат възможностите за работа при непълно работно време и, при необходимост, да ги отстранят?

         (1)  Директива 97/81/ЕО на Съвета от 15 декември 1997 година относно Рамково споразумение за работа при непълно работно време,сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ЕКП) (ОВ L 14, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 35).


title: Дело T-192/09: Решение на Общия съд от 17 декември 2010 г. — Amen Corner/СХВП — Comercio Electrónico Ojal (SEVE TROPHY) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Общността „SEVE TROPHY“ — По-ранни фигуративни марки на Общността „Seve Ballesteros Trophy“ и „SEVE TROPHY“ — Относителни основания за отказ — Липса на сходство между стоките и услугите — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009) — Липса на неоснователно извличане на полза от отличителния характер или от репутацията на по-ранните марки и липса на увреждането им — Член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               12.2.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 46/11

         Решение на Общия съд от 17 декември 2010 г. — Amen Corner/СХВП — Comercio Electrónico Ojal (SEVE TROPHY)
   (Дело T-192/09) (1)

   (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността „SEVE TROPHY“ - По-ранни фигуративни марки на Общността „Seve Ballesteros Trophy“ и „SEVE TROPHY“ - Относителни основания за отказ - Липса на сходство между стоките и услугите - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009) - Липса на неоснователно извличане на полза от отличителния характер или от репутацията на по-ранните марки и липса на увреждането им - Член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2011/C 46/21
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Amen Corner (Мадрид, Испания) (представители: J. A. Calderón Chavero и T. Villate Consonni, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: J. Crespo Carrillo)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Comercio Electrónico Ojal, SL (Мадрид)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 5 март 2009 г. по преписка № R 462/2008-2 относно производство по възражение между Amen Corner, SA и Comercio Electrónico Ojal, SL

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Amen Corner, SA да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 167, 18.7.2009 г.


title: Дело C-206/07: Определение на председателя на Съда от 20 ноември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Португалска република

text:
               23.2.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/39

         Определение на председателя на Съда от 20 ноември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Португалска република
   (Дело C-206/07) (1)

   (2008/C 51/69)

      Език на производството: португалски

   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 129, 9.6.2007 г.


title: Дело C-182/12: Решение на Съда (осми състав) от 7 март 2013 г. (преюдициално запитване от Székesfehérvári Törvényszék — Унгария) — Gábor Fekete/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri (Митнически кодекс на Общността — Член 137 — Регламент за прилагане на Митническия кодекс — Член 561, параграф 2 — Условия за пълно освобождаване от вносни мита — Внос в държава членка на превозно средство, чийто собственик е установен в трета държава — Лична употреба на превозното средство, разрешена от собственика по начин, различен от трудов договор, сключен с ползвателя — Липса на освобождаване)

text:
               27.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 123/7

         Решение на Съда (осми състав) от 7 март 2013 г. (преюдициално запитване от Székesfehérvári Törvényszék — Унгария) — Gábor Fekete/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri
   (Дело C-182/12) (1)

   (Митнически кодекс на Общността - Член 137 - Регламент за прилагане на Митническия кодекс - Член 561, параграф 2 - Условия за пълно освобождаване от вносни мита - Внос в държава членка на превозно средство, чийто собственик е установен в трета държава - Лична употреба на превозното средство, разрешена от собственика по начин, различен от трудов договор, сключен с ползвателя - Липса на освобождаване)
   2013/C 123/10
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Székesfehérvári Törvényszék

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Gábor Fekete

      Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      Предмет

   Преюдициално запитване — Székesfehérvári Törvényszék — Тълкуване на член 561, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 253, стp. 1) — Условия за пълно освобождаване от вносни мита — Лична употреба на превозно средство — Понятие за трудово правоотношение — Внос в държава членка на автомобил, принадлежащ на фондация, установена в трета държава, от председателя на управителния съвет на посочената фондация — Упълномощаване от въпросната фондация на председателя на нейния управителен съвет да ползва и шофира съответния автомобил

      Диспозитив

   Член 561, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността, изменен с Регламент (ЕИО) № 993/2001 на Комисията от 4 май 2001 г., трябва да се тълкува в смисъл, че пълното освобождаване от вносни мита, предвидено в тази разпоредба за превозно средство, използвано за лични цели от лице, установено на митническата територия на Европейския съюз, може да се предостави само ако тази лична употреба е била предвидена в трудов договор, обвързващ това лице със собственика на превозното средство, установен извън тази територия.

      (1)  ОВ C 217, 21.7.2012 г.


title: Дело C-640/13: Иск, предявен на 4 декември 2013 г. — Европейска комисия/Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия

text:
               15.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 78/2

         Иск, предявен на 4 декември 2013 г. — Европейска комисия/Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия
   (Дело C-640/13)
   2014/C 78/04
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: R. Lyal, W. Roels)

      Ответник: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия

      Искания на ищеца

               —

               да се приеме за установено, че като е съкратило с обратна сила срока за упражняване на правото на данъкоплатците на възстановяване на събрани в нарушение на правото на Съюза данъци, Обединеното кралство не е изпълнило задълженията си по член 4, параграф 3 от ДЕС;

               —

               да се осъди Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия да заплати съдебните разноски.

      Разглежданата национална правна уредба

   Член 107 от Закона за финансите от 2007 г. лишава с обратна сила данъкоплатците от правото на възстановяване на незаконосъобразно събран данък.

      Основания и основни доводи

   При липса на каквато и да е разпоредба на правото на ЕС в тази област националното право на всяка от държавите членки е това, което следва да определи процесуалните правила, уреждащи съдебните производства за защита на правата, които гражданите черпят от правото на Съюза. Въпреки това, тази процесуална автономия е подчинена на съблюдаването на принципите на ефективност и равностойност и на други общоприложими правни принципи, като правната сигурност и защитата на оправданите правни очаквания. Член 107 от Закона за финансите от 2007 г. не спазва тези принципи и поради това е несъвместим с член 4, параграф 3 ДЕС.


title: Дело C-182/16 P: Жалба, подадена на 29 март 2016 г. от Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 4 февруари 2016 г. по дело T-247/14, Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост

text:
               16.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 296/18

         Жалба, подадена на 29 март 2016 г. от Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 4 февруари 2016 г. по дело T-247/14, Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
   (Дело C-182/16 P)
   (2016/C 296/23)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG (представител: S. Labesius, Rechtsanwalt)

      Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост, Salumificio Fratelli Beretta SpA

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Съда:

               —

               да отмени обжалваното решение частично и да отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост, доколкото в останалата част жалбата пред Общия съд е била отхвърлена, при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд и

               —

               да осъди ответника и встъпилата страна да заплатят съдебните разноски в производството пред Общия съд, а ответника — и тези в производството пред Съда.

      Основания и основни доводи

   Жалбата е основана на допуснато от Общия съд нарушение на правото на Съюза, доколкото в решението си от 4 февруари 2016 г. той е нарушил член 8, параграф 1, буква б) oт Регламент № 207/2009 (1) на Съвета относно марката на Общността и член 296, параграф 2 ДФЕС.
   Накратко, Общият съд е допуснал грешка при преценката на вероятността от объркване въз основа на степента на отличителност на по-ранната марка „MINI WINI“ и сходството на знаците и стоките по заявка за регистрация на марка на Европейския съюз „Stick MiniMINI …“, както и с оглед на самостоятелната отличителна роля на елемента „MiniMINI“ в заявката. В допълнение, Общият съд не е съобразил, че слабите по своята същност елементи на марката допринасят също за вероятността от объркване, както и специфичните обстоятелства, свързани с дистрибуцията на стоките, влияещи на степента на внимание на съответните потребители и тенденцията им да съкращават марката до един слаб, но визуално доминиращ елемент.
   Освен това Общият съд е допуснал грешка в правото, тъй като дори да трябва да се приеме, че даден словен елемент има чисто описателен характер, това не е пречка този елемент да се признае за доминиращ за целите на преценката на сходството на знаците. Също така, решението на Общия съд е основано на изопачаване на фактите във връзка с преценката на доминиращия елемент с оглед на техния размер и разположение в знака по оспорената заявка за регистрация на марка на Европейския съюз. В допълнение, Общият съд е допуснал грешка в правото, приемайки, че визуалното сходство следва да се преценява в зависимост от степента на отличителност на визуалните елементи в оспорената заявка за регистрация на марка на Европейския съюз. Накрая, обжалваното съдебно решение не е било надлежно мотивирано, доколкото Общият съд е пропуснал да изложи мотиви относно степента на внимание на съответните потребители що се отнася до конкретните спорни стоки.

      (1)  ОВ L 78, стр. 1.


title: Дело T-444/17: Жалба, подадена на 12 юли 2017 г. — CompuGroup Medical/EUIPO — Medion (life coins)

text:
               28.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 283/54

         Жалба, подадена на 12 юли 2017 г. — CompuGroup Medical/EUIPO — Medion (life coins)
   (Дело T-444/17)
   (2017/C 283/84)
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: CompuGroup Medical AG (Кобленц, Германия) (представител: B. Dix, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Medion AG (Есен, Германия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „life coins“ — заявка за регистрация № 12 541 538

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 25 април 2017 г. по преписка R 1569/2016-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-242/11 P: Жалба, подадена на 20 май 2011 г. от Caixa Geral de Depósitos S.A. срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 3 март 2011 г. по дело T-401/07, Caixa Geral de Depósitos/Комисия

text:
               23.7.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 219/8

         Жалба, подадена на 20 май 2011 г. от Caixa Geral de Depósitos S.A. срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 3 март 2011 г. по дело T-401/07, Caixa Geral de Depósitos/Комисия
   (Дело C-242/11 P)
   2011/C 219/12
   Език на производството: португалски

      Страни

      Жалбоподател: Caixa Geral de Depósitos, S.A. (CGD) (представител: N. Ruiz, advogado.)

      Други страни в производството: Европейска комисия, Португалска република

      Искания на жалбоподателя

               —

               Жалбоподателят иска от Съда да отмени решението, постановено от Общия съд по дело T-401/07 и вследствие на това да приеме за редовно подадена жалбата за отмяна на жалбоподателя и да я обяви за допустима, да върне делото на Общия съд, който да се произнесе по искането за частична отмяна на обжалваното решение и за осъждане на Комисията да плати сумата от 1 925 858,61 EUR, ведно с лихвите за забава, както и да осъди Комисията да заплати съдебните разноски по производството и тези на жалбоподателя.

               —

               При условията на евентуалност, жалбоподателят иска от Съда да отмени решението, постановено от Общия съд по дело T-401/07 и вследствие на това да приеме за редовно подадена жалбата за отмяна на жалбоподателя и да я обяви за допустима, да реши окончателно спора и да уважи предявените от жалбоподателя пред първата инстанция претенции.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква три правни основания:
   1.   Първо и главно основание за обжалване, свързано с активната легитимация на жалбоподателя и с нарушението на член 263 ДФЕС

   Жалбоподателят счита, че обжалваното решение (1) го засяга пряко и лично, тъй като освен посредник по сделката посоченото дружество — съгласно текста на решението, с което е одобрена субсидията, и на спогодбата, сключена с Комисията за неговото прилагане — е действително кредитната институция, която е сключила за своя сметка и на свой риск договорите за кредит с крайните получатели, от които произтичат лихвите за забава предмет на лихвената субсидия, предоставена от ЕФРР.
   Освен гореизложеното, тъй като субсидията е предоставена на CGD, за да бъдат компенсирани лихвените субсидии, които крайните получатели трябва да му платят, Общият съд не е разгледал надлежно въпроса дали държавата членка адресат на обжалваното решение е могла да избегне пораждането на последици от обжалваното решение в правната сфера на CGD, като се има предвид, че хипотезата, в която държавата допълва невнесената от ЕФРР вноска, е чисто теоретична.
   2.   Второ основание за обжалване, при условията на евентуалност, свързано с нарушението на правото на Съюза от Общия съд поради това, че е приел за недопустима претенцията на Португалската република по дело T-387/07 (Португалия/Комисия), Решение от 3 март 2011 г.

   Жалбоподателят счита, че в постановеното Решение по дело T-387/07 не е преценено надлежно наличието на порока липса на мотиви или на неправилно мотивиране на обжалваното решение, като се има предвид, че: a) в обжалваното решение не се излагат ясно двата порока, произтичащи от поведението на жалбоподателите, нито окончателният размер, до който трябва да се намали вноската на ЕФРР, и б) самият Общ съд основава законосъобразността на обжалваното решение на мотиви, различни от тези, които Комисията е изтъкнала, за да мотивира намаляването на вноската на ЕФРР.
   Постановеното по дело T-387/07 Решение допуска и грешка при прилагане на правото, тъй като заменя мотивите на обжалваното решение със свои собствени мотиви.
   3.   Трето основание за обжалване, при условията на евентуалност, свързано с редовността на действителното осъществяване на разходите и с нарушението на член 21, параграф 1 от Регламент № 4253/88
       (2)
      и на спогодбата

   Жалбоподателят смята, че в Решението, постановено по дело T-387/07 не е преценено надлежно наличието на следните пороци на обжалваното решение: a) фактическа грешка, както и грешка при прилагане на правото, доколкото то изхожда от предпоставката, че лихвените субсидии по кредитите предмет на SGAIA (обща субсидия за подкрепа на местните инвестиции) могат да се плащат на крайните получатели чрез посредника, б) грешка при прилагане на правото, тъй като е отхвърлил възможността условията по член 13, параграф 3 от Регламент (ЕИО) № 2052/88 (3) да трябва да са изпълнени едва към момента на изчисляване на общата сума на субсидията, в) грешка при прилагане на правото, доколкото в него се приема, че SGAIA е трябвало да следва режим на приключване, който гарантира, че сумите, съответстващи на лихвени субсидии с ненастъпил падеж, ще бъдат дебитирани от специалната сметка, и/или внесени по втора специална банкова сметка до 31.12.2001 г., като в противен случай до посочената дата съответните разходи не могат да се считат за извършени, г) грешка при прилагане на правото, доколкото в него се приема, че SGAIA е трябвало да следва режим на приключване, който гарантира, че сумите, съответстващи на лихвени субсидии с ненастъпил падеж към датата 31.12.2001 г., ще бъдат изплатени предварително на крайните получатели и вследствие на това, дебитирани от специалната сметка до 31.12.2001 г., като в противен случай до посочената дата съответните разходи не могат да се считат за извършени.

      (1)  Решение C(2007) 3772 на Комисията от 31 юли 2007 година за намаляване на помощта, предоставена от Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР) във връзка с общата субсидия за подкрепа на местните инвестиции в Португалия по силата на Решение C(95) 1769 на Комисията от 28 юли 1995 година.

      (2)  Регламент (ЕИО) № 4253/88 на Съвета от 19 декември 1988 година за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2052/88 относно координацията между дейностите на различните структурни фондове, от една страна, и тези на Европейската инвестиционна банка и на другите съществуващи финансови инструменти, от друга страна (ОВ L 374, стр. 1).

      (3)  Регламент (ЕИО) № 2052/88 на Съвета от 24 юни 1988 година за задачите на структурните фондове, тяхната ефективност, както и координацията на дейностите на фондовете помежду им и с тези на Европейската инвестиционна банка и на другите съществуващи финансови инструменти (ОВ L 185, стр. 9).


title: Дело C-608/10: Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Hamburg (Германия) на 24 декември 2010 г. — Südzucker AG/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               9.4.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/2

         Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Hamburg (Германия) на 24 декември 2010 г. — Südzucker AG/Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Дело C-608/10)
   2011/C 113/02
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Finanzgericht Hamburg

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Südzucker AG

      Ответник: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Преюдициални въпроси

               1.

               Може ли да се приеме, че титулярят на лицензия за износ има право на възстановяване при износ само когато е посочен като износител в клетка 2 от подадената до компетентното митническо учреждение декларация за износ (член 5, параграф 7 от Регламент № 800/1999 (1))?

               2.

               При утвърдителен отговор на първия въпрос: допуска ли член 78, параграфи 1 и 3 от Митническия кодекс на Общността (2) да се извърши последваща проверка на декларацията за износ, за да се измени името на износителя в клетка 2 от декларацията, и в случай като разглеждания в главното производство длъжни ли са митническите органи да уредят ситуацията и да отпуснат на износителя възстановяване при износ?

               3.

               При утвърдителен отговор на втория въпрос: могат ли митническите органи направо да уредят ситуацията по смисъла на член 78, параграф 3 от Митническия кодекс на Общността, като отпуснат възстановяване на износителя, без да е необходимо първо да поправят декларацията за износ?

      (1)  Регламент (ЕО) № 800/1999 на Комисията от 15 април 1999 година за установяване на общи подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на земеделски продукти (ОВ L 102, стр. 11; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 27, стр. 187).

      (2)  Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 302, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58).


title: Дело C-489/14: Решение на Съда (трети състав) от 6 октомври 2015 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice, Family Division (England & Wales) — Обединеното кралство) — A/B (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по брачни дела и по дела, свързани с родителска отговорност — Регламент (ЕО) № 2201/2003 — Висящ процес — Член 16 и член 19, параграфи 1 и 3 — Дело за съдебна раздяла в първа държава членка и дело за развод във втора държава членка — Компетентност на първия сезиран съд — Понятие за „установена“ компетентност — Прекратяване на първото дело и образуване на ново дело за развод в първата държава членка — Последици — Часова разлика между държавите членки — Последици за реда за сезиране на съдилищата)

text:
               23.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 389/11

         Решение на Съда (трети състав) от 6 октомври 2015 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice, Family Division (England & Wales) — Обединеното кралство) — A/B
   (Дело C-489/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по граждански дела - Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по брачни дела и по дела, свързани с родителска отговорност - Регламент (ЕО) № 2201/2003 - Висящ процес - Член 16 и член 19, параграфи 1 и 3 - Дело за съдебна раздяла в първа държава членка и дело за развод във втора държава членка - Компетентност на първия сезиран съд - Понятие за „установена“ компетентност - Прекратяване на първото дело и образуване на ново дело за развод в първата държава членка - Последици - Часова разлика между държавите членки - Последици за реда за сезиране на съдилищата))
   (2015/C 389/12)
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   High Court of Justice, Family Division (England & Wales)

      Страни в главното производство

      Ищец: A

      Ответник: B

      Диспозитив

   Когато става дума за дело за съдебна раздяла и дело за развод, водени между едни и същи страни пред съдилища на две държави членки, член 19, параграфи 1 и 3 от Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000, трябва да се тълкува в смисъл, че в случай като разглеждания в главното производство, в който делото пред първия сезиран съд в първата държава членка се прекратява след сезирането на втория съд във втората държава членка, критериите за наличие на висящ процес вече не са изпълнени и съответно компетентността на първия сезиран съд трябва да не се смята за установена.

      (1)  ОВ C 26, 26.1.2015 г.


title: Дело F-11/14: Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 18 май 2015 г. — Dupré/ЕСВД (Публична служба — Персонал на ЕСВД — Срочно нает служител — Член 98 от Правилника — Член 2, буква д) от Условията за работа на другите служители на Европейския съюз — Договора за наемане на работа — Класиране — Възражение за незаконосъобразност на обявлението за свободна длъжност — Длъжност на степен AD 5, открита за служителите на дипломатическите служби и за длъжностните лица от степен AD 5 до AD 14 — Принцип на съответствие между степента и длъжността — Неприсъствено съдебно решение)

text:
               29.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/42

         Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 18 май 2015 г. — Dupré/ЕСВД
   (Дело F-11/14) (1)

   ((Публична служба - Персонал на ЕСВД - Срочно нает служител - Член 98 от Правилника - Член 2, буква д) от Условията за работа на другите служители на Европейския съюз - Договора за наемане на работа - Класиране - Възражение за незаконосъобразност на обявлението за свободна длъжност - Длъжност на степен AD 5, открита за служителите на дипломатическите служби и за длъжностните лица от степен AD 5 до AD 14 - Принцип на съответствие между степента и длъжността - Неприсъствено съдебно решение))
   (2015/C 213/69)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Bruno Dupré (Etterbeek, Белгия) (представители: S. Rodrigues и A. Tymen, avocats)

      Ответник: Европейска служба за външна дейност (представители: S. Marquardt и M. Silva)

      Предмет

   Искане за обявяване на недействителност на договора на жалбоподателя, доколкото го класира в степен AD5 и за обезщетяване на вредата, която твърди, че е претърпял.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Всяка страна понася направените от нея разноски.

      (1)  ОВ C 102, 7.4.2014 г., стр. 45.


title: Дело C-547/13: Решение на Съда (десети състав) от 4 март 2015 г. (преюдициално запитване от Administratīvā rajona tiesa — Латвия) — „Oliver Medical“ SIA/Valsts ieņēmumu dienests (Преюдициално запитване — Регламент (ЕИО) № 2658/87 — Обща митническа тарифа — Тарифно класиране — Комбинирана номенклатура — Позиции 8543, 9018 и 9019 — Лазерни апарати и апарати с ултразвук, както и техните части и принадлежности)

text:
               27.4.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 138/12

         Решение на Съда (десети състав) от 4 март 2015 г. (преюдициално запитване от Administratīvā rajona tiesa — Латвия) — „Oliver Medical“ SIA/Valsts ieņēmumu dienests
   (Дело C-547/13) (1)

   ((Преюдициално запитване - Регламент (ЕИО) № 2658/87 - Обща митническа тарифа - Тарифно класиране - Комбинирана номенклатура - Позиции 8543, 9018 и 9019 - Лазерни апарати и апарати с ултразвук, както и техните части и принадлежности))
   (2015/C 138/15)
   Език на производството: латвийски

      Запитваща юрисдикция

   Administratīvā rajona tiesa

      Страни в главното производство

      Жалбоподател:„Oliver Medical“ SIA

      Ответник: Valsts ieņēmumu dienests

      Диспозитив

   Комбинираната номенклатура, съдържаща се в приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа, в редакцията ѝ след приемането последователно на Регламент (ЕО) № 1214/2007 на Комисията от 20 септември 2007 г., Регламент (ЕО) № 1031/2008 на Комисията от 19 септември 2008 г., Регламент (ЕО) № 948/2009 на Комисията от 30 септември 2009 г., Регламент (ЕС) № 861/2010 на Комисията от 5 октомври 2010 г. и Регламент (ЕС) № 1006/2011 на Комисията от 27 септември 2011 г., трябва да се тълкува в смисъл, че за да се прецени дали продукти като разглежданите в главното производство трябва да се класират по-скоро в позиция 9018 от тази номенклатура като апарати или инструменти, предназначени за медицински цели, или в позиция 9019 от нея като апарати за механотерапия, отколкото в позиция 8543 от посочената номенклатура като електрически апарати със специфична функция, следва да се вземат предвид всички относими към случая обстоятелства, доколкото те са свързани със свойствените за тези продукти обективни характеристики и качества. Сред относимите обстоятелства следва да се прецени използването, за което са предназначени посочените продукти от производителя, както и условията и мястото на използването им. Фактът, че дадени продукти са предназначени за лечение на едно или повече заболявания, и фактът, че лечението трябва да се извършва в одобрен медицински център под контрола на правоспособно лице, са индиции, въз основа на които може да се установи, че тези продукти са предназначени за медицински цели. Напротив, фактът, че дадени продукти позволяват главно естетически подобрения, и фактът, че с тези продукти може да се борави извън рамките на медицински център, например в козметичен салон, без намесата на правоспособно лице, са индиции, с които може да се опровергае твърдението, че посочените продукти са предназначени за медицински цели. Размерите, теглото и използваната технология не са определящи обстоятелства за класирането на продукти като разглежданите в главното производство в позиция 9018 от същата номенклатура.

      (1)  ОВ C 377, 21.12.2013 г.


title: Дело T-104/14 P: Жалба, подадена на 17 февруари 2014 г. от Европейска комисия срещу решението, постановено на 11 декември 2013 г. от Съда на публичната служба по дело F-130/11, Verile и Gjergji/Комисия

text:
               19.5.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 151/22

         Жалба, подадена на 17 февруари 2014 г. от Европейска комисия срещу решението, постановено на 11 декември 2013 г. от Съда на публичната служба по дело F-130/11, Verile и Gjergji/Комисия
   (Дело T-104/14 P)
   2014/C 151/29
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Европейска комисия (представители: J. Currall, D. Martin и G. Gattinara)

      Други страни в производството: Marco Verile (Cadrezzate, Италия) и Anduela Gjergji (Брюксел, Белгия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решението на Съда на публичната служба от 11 декември 2013 г. по дело F-130/11, Verile и Gjergji/Комисия;

               —

               да постанови, че всяка от страните понася направените от нея съдебни разноски по настоящото производство;

               —

               да осъди г-н Verile и г-жа Gjergji да заплатят съдебните разноски, направени в производството пред Съда на публичната служба.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага четири правни основания в подкрепа на жалбата си.

               1.

               Първото правно основание е изведено от нарушение на понятието за увреждащ акт, доколкото СПС е приел, че жалбата в първоинстанционното производство е допустима, квалифицирайки като увреждащ акт предложението на Комисията до заинтересованите лица относно броя бонуси за осигурителен стаж в рамките на прехвърлянето на техните пенсионни права на основание член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (относно точки 37 — 55 от обжалваното съдебно решение).

               2.

               Второто правно основание е изведено от това, че СПС неправомерно е разгледал служебно възражението за незаконосъобразност на приетите през 2011 г. общи разпоредби за изпълнение относно прехвърлянето на пенсионни права. Комисията изтъква, че това правно основание не е било изрично изтъкнато от жалбоподателите в първоинстанционното производство и освен това не е било обсъдено от страните при условията на състезателност (относно точки 72 и 73 от обжалваното съдебно решение).

               3.

               Третото правно основание е изведено от грешки при прилагане на правото, допуснати от СПС при тълкуването на член 11 от приложение VIII към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз и на разпоредбите относно прехвърлянето на пенсионните права (относно точки 74 — 98, 106, 109 и 110 от обжалваното съдебно решение). Комисията изтъква, че като приема, че понятието за „капиталова стойност“ по член 11, параграф 2 от посоченото приложение VIII е различно от понятието за „актюерската равностойност“ по член 11, параграф 1 и определено в член 8 от посоченото приложение VIII, СПС се ограничава с буквално тълкуване, водещо до изводи, които могат да доведат до значителни неравенства в третирането между длъжностните лица, поискали прехвърляне „in“ и длъжностните лица, поискали прехвърляне „out“ на техните пенсионни права. Комисията поддържа, че даденото от СПС тълкуване е несъвместимо както с изискванията за финансово равновесие на пенсионната схема на Европейския съюз, така и с правото на собственост на длъжностните лица, искащи прехвърляне „in“.

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от това, че СПС е допуснал грешки при прилагане на правото като е приел, че правата на жалбоподателите в първоинстанционното производство в областта на прехвърляне на техните пенсионни права са били вече „напълно учредени“ към момента на влизането в сила на приетите през 2011 г. общи разпоредби за изпълнение относно прехвърлянето на пенсионните права, доколкото едва в окончателното решение за бонификация се определят прехвърлените пенсионни права (относно точки 99 — 108 от обжалваното съдебно решение).


title: Дело C-536/11: Преюдициално запитване, отправено от Oberlandesgericht Wien (Австрия) на 20 октомври 2011 г. — Bundeswettbewerbsbehörde/Donau Chemie AG и др.

text:
               14.1.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 13/5

         Преюдициално запитване, отправено от Oberlandesgericht Wien (Австрия) на 20 октомври 2011 г. — Bundeswettbewerbsbehörde/Donau Chemie AG и др.
   (Дело C-536/11)
   2012/C 13/11
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Oberlandesgericht Wien

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Bundeswettbewerbsbehörde

      Ответници: Donau Chemie AG, Donauchem GmbH, DC Druck-Chemie Süd GmbH & Co KG, Brenntag Austria Holding GmbH, Brenntag CEE GmbH, Ashland-Südchemie-Kernfest GmbH, Ashland Südchemie Hantos GmbH

      Други страни в производството: Bundeskartellanwalt, Verband Druck & Medientechnik

      Преюдициални въпроси

               1.

               Правото на Съюза, по-специално в светлината на Решение на Съда от 14 юни 2011 г. по дело Pfleiderer (C-360/09), допуска ли съществуването на разпоредба от национално картелно право, според която — (също и) в производства, в които се прилага член 101 ДФЕС или член 102 ДФЕС във връзка с Регламент № 1/2003/ЕО (1) — достъп до преписката пред компетентния по спорове относно картелното право съд може да се предоставя на трето, неучастващо в производството лице — с цел то да може да подготви исковете си за обезщетение за вреди срещу участниците в картел — само при условие, че всички страни в производството без изключение дадат съгласието си за това, като същата национална разпоредба не дава възможност на националния съд във всеки конкретен случай да претегля защитените от правото на Съюза интереси при определяне на условията за разрешаване или отказ на достъпа до съответната преписката?

         При положителен отговор на първия въпрос:

               2.

               В този случай правото на Съюза допуска ли съществуването на такава национална разпоредба, ако тя в действителност се прилага еднакво към изцяло национални картелни производства и не предвижда специално правило за разрешаване на достъп до документи, предоставени във връзка със заявления за освобождаване от глоби, но, от друга страна, сходни национални разпоредби, приложими в други видове производства — по-специално в спорни и в безспорни граждански или наказателни производства — позволяват достъп до съдебната преписка и без съгласието на страните, при условие че неучастващото в производството лице, [подало искането за предоставяне на достъп до преписката,] докаже, че има правен интерес за достъп до преписката и в конкретния случай достъпът до преписката не противоречи на по-висши интереси на друго лице или на по-висши обществените интереси?

      (1)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора; ОВ L 1, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167.


title: Дело T-354/12: Жалба, подадена на 3 август 2012 г. — Afepadi и др./Комисия

text:
               29.9.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/30

         Жалба, подадена на 3 август 2012 г. — Afepadi и др./Комисия
   (Дело T-354/12)
   2012/C 295/54
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподатели: Asociación Española de Fabricantes de Preparados alimenticios especiales, dietéticos y plantas medicinales (Afepadi) (Барселона, Испания), Elaborados Dietéticos, SA (Испания), Nova Diet, SA (Бургос, Испания), Laboratorios Vendrell, SA (Испания), Ynsadiet, SA (Мадрид, Испания) (представител: P. Velázquez González, abogada)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да отмени съображения № 11, 14 и 17 от Регламент (ЕС) № 432/2012 на Комисията, тъй като засягат сериозно интересите им,

               —

               в интерес на правната сигурност да обяви, че е необходимо отхвърлянето на здравните претенции, предвидени в член 13 от Регламент (ЕО) № 1924/2006 на Европейския парламент и на Съвета, да се осъществи посредством нормативен акт,

               —

               да осъди Европейската комисия да заплати разноските по настоящото дело.

      Правни основания и основни доводи

   На 16 май 2012 г. Комисията приема Регламент (ЕС) № 432/2012 за създаване на списък на разрешените здравни претенции за храни, различни от претенциите, които се отнасят до намаляване на риска от заболяване и до развитието и здравето на децата (1). С този регламент се прилагат разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1924/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно хранителни и здравни претенции за храните (2).
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите изтъкват нарушение на принципа на правна сигурност.
   В това отношение се твърди, че въпреки осъществените дейности, задачата на Комисията съгласно член 13, параграф 3 от Регламент (ЕО) 1924/2006 да приеме списък на разрешените претенции, валиден за Общността, не е изпълнена изцяло, доколкото не всички здравни претенции, подложени на преценката на ЕОБХ, са били предмет решение, с което се допускат. Поради това са налице значителен брой претенции, които следва да бъдат разгледани тепърва или да бъдат разгледани по-задълбочено, сред които са тези относно ботаническите субстанции, обикновено използвани от жалбоподателите за производство на хранителни продукти.
   Така произвеждащите храни икономически оператори, които използват ботанически субстанции, знаят със сигурност кои са принципно приетите здравни претенции, които се основават на научни данни (222–те вече одобрени здравни претенции) и кои субстанции могат да използват в храните си. Те обаче не са уведомени по същия ред (чрез регламент) какъв е статута на претенциите, които не са включени в списъка на разрешените претенции: дали все още са неразгледани или следва да бъдат предмет на по-задълбочено разглеждане, дали са били отхвърлени или разрешени и кога или в какъв срок.

      (1)  ОВ L 136, стр. 1.

      (2)  ОВ L 404, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 18, стр. 244.


title: Дело T-53/11: Жалба, подадена на 24 януари 2011 г. — Aecops/Комисия

text:
               7.5.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 139/20

         Жалба, подадена на 24 януари 2011 г. — Aecops/Комисия
   (Дело T-53/11)
   2011/C 139/39
   Език на производството: португалски

      Страни

      Жалбоподател: AECOPS — Associação de Empresas de Construção, Obras Públicas e Serviços (Лисабон, Португалия) (представители: J. da Cruz Vilaça и L. Pinto Monteiro, advogados)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени в съответствие с член 263 ДФЕС решението, прието от Комисията на 27 октомври 2010 година, под референтен номер 89 0771 P1, с което се намалява на 48 504 201 португалско ескудо размерът на финансовата помощ, одобрена с Решение C(89) 0570 на Комисията от 22 март 1989 година и в същото време се изисква връщане на сумата от 628 880,97 EUR;

               —

               да осъди Европейската комисия да заплати направените от нея съдебни разноски, както и тези на жалбоподателя.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от превишаване на разумния срок за приемане на решението, което води до:

                           —

                           Погасяване по давност на производството: жалбоподателят счита, че към момента на приемане на обжалваното решение вече бил изтекъл четиригодишния давностен срок, предвиден в член 3 от Регламент (ЕО, ЕВРАТОМ) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности (ОВ L 312, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 166). От друга страна, дори и да се направи проверка за евентуално прекъсване на този давностен срок, той продължил повече от двукратния давностен срок, без да е било прието някакво решение в съответствие с предвиденото в член 3, точка 1, параграф 4 от посочения регламент. С оглед на погасяването по давност на разглежданото право, обжалваното решение трябва да се счита за незаконно и неизпълнимо;

                           —

                           Нарушение на принципа на правна сигурност: жалбоподателят счита, че факта, че Комисията е оставила да изминат повече от двадесет години между момента, към който се отнасят твърдените нередности и датата на приемане на окончателното решение предполага неспазване на принципа на правна сигурност. Този основен принцип на правния ред на Европейския съюз предвижда, че всяко лице има право институциите на Съюза да разгледат неговите искания в разумен срок;

                           —

                           Нарушение на правото на защита: жалбоподателят счита, че е нарушено неговото право на защита, тъй като изтичането на период от повече от двадесет години между момента, в който са били допуснати твърдените нередности и приемането на окончателното решение го е лишило от възможността да представи становище своевременно, тоест когато е разполагал с документите, които можели да обосноват разходите, разглеждани като неподлежащи на финансиране от Комисията.

               2.

               Второто правно основание е изведено от неизпълнението на задължението за мотивиране: жалбоподателят счита, че обжалваното решение не отговаря на изискванията за мотивиране, наложени в член 296 ДФЕС. Причините, поради които е намалена финансовата помощ, отпусната от Европейския социален фонд, не са изложени дори и накратко в обжалваното решение; също така в писмото на Instituto de Gestão do Fundo Social Europeu, с което решението се съобщава на жалбоподателя, не са посочени дори в минимална степен мотивите, които са обосновали намаляването на помощта, нито кои разходи подлежат на субсидиране и кои не. Според жалбоподателя констатираните пропуски в мотивите също би трябвало да накарат Общият съд да отмени обжалваното решение.


title: Дело T-140/12: Жалба, подадена на 28 март 2012 г. — Teva Pharma и Teva Pharmaceuticals Europe/EMA

text:
               9.6.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 165/26

         Жалба, подадена на 28 март 2012 г. — Teva Pharma и Teva Pharmaceuticals Europe/EMA
   (Дело T-140/12)
   2012/C 165/45
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Teva Pharma BV (Утрехт, Нидерландия) и Teva Pharmaceuticals Europe BV (Утрехт, Нидерландия) (представители: D. Anderson, QC (Queen’s Counsel), K. Bacon, Barrister, G. Morgan и C. Drew, Solicitors)

      Ответник: Европейска агенция по лекарствата

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               Да отмени решението на Европейската агенция по лекарствата, което се съдържа в писмо ѝ от 24 януари 2012 г., и с което се отхвърля заявлението на жалбоподателите за пускане на пазара;

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата жалбоподателите изтъкват едно правно основание, изведено от твърдението, че отказът да се уважи заявлението им за разрешително за пускане на пазара на генеричен вариант на лекарствен продукт сирак противоречи на член 8 от Регламент (ЕО) № 141/2000 (1), тълкуван надлежно. По-конкретно, противоречи на текста и на смисъла на член 8, както и на политиката, която стои в основата на посочения регламент и на свързаните с него подготвителни работи, да се изключи от пазара генеричен вариант на лекарствен продукт сирак за срок, който е по-голям от предвидения в член 8, параграф 1 от същия регламент десетгодишен срок. Жалбоподателите освен това твърдят, че член 8, параграф 3 допуска при определени обстоятелства подобен лекарствен продукт да получи разрешително за пускане на пазара чрез дерогация от член 8, параграф 1. Подобно разрешение обаче не може да доведе до продължаване на десетгодишния срок на търговска изключителност за първия лекарствен продукт сирак.

      (1)  Регламент (ЕО) № 141/2000 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1999 година за лекарствата сираци (ОВ 2000 L 18, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 5, стр. 233)


title: Дело C-31/07: Определение на председателя на Съда от 16 ноември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Ирландия

text:
               23.2.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/38

         Определение на председателя на Съда от 16 ноември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Ирландия
   (Дело C-31/07) (1)

   (2008/C 51/66)

      Език на производството: английски

   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 56, 10.3.2007 г.


               11.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/18

         Състави и разпределение на съдиите в състави
   2009/C 270/06
   С решение от 30 ноември 2005 г. (1) Съдът на публичната служба реши да заседава в три състава и в пленум. С решение от 24 септември 2008 г. (2), за периода от 1 октомври 2008 г. до 30 септември 2011 г. Съдът на публичната служба избра за председател на 1-ви състав съдията г-н S. GERVASONI. С решение от 7 октомври 2009 г., за периода от 7 октомври 2009 г. до 30 септември 2011 г. Съдът на публичната служба избра за председател на 2-ри състав съдията г-н H. TAGARAS и разпредели съдиите в състави по следния начин:

                  1-ви състав

               г-н S. GERVASONI, председател на състав,
               г-н H. KREPPEL и г-жа M.I. ROFES I PUJOL, съдии,

                  2-ри състав

               г-н H. TAGARAS, председател на състав,
               г-жа I. BORUTA и г-н S. VAN RAEPENBUSCH, съдии,

                  3-ти състав от трима съдии

               г-н P. MAHONEY, председател на Съда на публичната служба,
               г-н H. KREPPEL, г-жа I. BORUTA, г-н S. VAN RAEPENBUSCH и г-жа M.I. ROFES I PUJOL, съдии.

         В последния състав председателят ще заседава, като се редува или със съдиите г-н H. KREPPEL и г-н S. VAN RAEPENBUSCH, или със съдиите г-жа I. BORUTA и г-жа M.I. ROFES I PUJOL, без да се засяга връзката между делата.

      (1)  ОВ C 322, 17.12.2005 г., стр. 16.

      (2)  ОВ C 272, 25.10.2008 г., стр. 3.


title: Дело F-75/08: Жалба, подадена на 1 септември 2008 г. — Aparicio и др./Комисия

text:
               8.11.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 285/56

         Жалба, подадена на 1 септември 2008 г. — Aparicio и др./Комисия
   (Дело F-75/08)
   (2008/C 285/102)
   Език на производството: френски
   Страни

      Жалбоподатели: Jorge Aparicio (Antiguo Cuscatlan, Салвадор) и други (представители: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocats)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Предмет и описание на спора
   От една страна, незаконосъобразност на член 5, точка 1, буква г) от Общите разпоредби по прилагане относно процедурата за подбор на договорно наети служители 3а, и от друга страна, отмяна на решението на Европейската служба за подбор на персонал (EPSO) да не впише имената на жалбоподателите в списъка на успелите кандидати и в базата данни на процедурата за назначаване CAST 27/Relex.
   Искания на жалбоподателите

               —

               да се обяви член 5, точка 1, буква г) от Общите разпоредби по прилагане относно процедурата за подбор на договорно наети служители 3а за незаконосъобразен,

               —

               да се отменят решенията на Европейската служба за подбор на персонал (EPSO) да не впише имената на жалбоподателите в списъка на успелите кандидати и в базата данни на процедурата за назначаване CAST 27/Relex,

               —

               да се осъди Комисията на Европейските общности да заплати съдебните разноски.


title: Дело C-302/17: Преюдициално запитване от Krajský súd v Bratislave (Словакия), постъпило на 24 май 2017 г. — PPC Power a.s./Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky, Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty

text:
               14.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/5

         Преюдициално запитване от Krajský súd v Bratislave (Словакия), постъпило на 24 май 2017 г. — PPC Power a.s./Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky, Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty
   (Дело C-302/17)
   (2017/C 269/07)
   Език на производството: словашки

      Запитваща юрисдикция

   Krajský súd v Bratislave

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: PPC Power a.s.

      Ответници: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky, Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty

      Преюдициален въпрос

   Следва ли целите и принципите на Директива 2003/87/ЕО (1) за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО (наричана по-нататък „Директивата“), а именно (i) целта за намаляване на емисиите благодарение на технологичния напредък (член 1 и съображения 2 и 20), (ii) целта за запазване на икономическото развитие и целостта на вътрешния пазар, както и на условията за конкуренция (съображения 5 и 7), (iii) целта за осигуряване на финансово и икономически изгодни условия за намаляване на емисиите (член 1), принципът на правна сигурност за операторите по член 3, буква е), във връзка с обстоятелството, че съгласно член 9 операторите са в правото си да разчитат на неизменяемостта на Националния разпределителен план, считано от поне 18 месеца преди началото на релевантния период (т.е. за периода 2008—2012 г. най-малко от 30 юни 2006 г.), (iv) изискването, че квотите следва да се разпределят безплатно (член 10), (v) правото на лицата по член 13, параграф 3, втора алинея да им бъдат разпределени квоти за емисии в замяна на притежаваните от тях квоти, които държавите членки са отменили по смисъла на член 13, параграф 3, първа алинея, да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба на държава членка, която налага на операторите по член 3, буква е) от Директивата, подлежащи на данъчно облагане на територията на тази държава членка, задължение за заплащане на специален данък, (i) чието правно основание се състои в това, че на облагане с данък подлежи управлението на квоти за емисии (в случаите на неизползване и на продажба), без да се вземе предвид дали в резултат на това операторът получава изгода, (ii) при положение че тези квоти за емисии са били разпределени на тези оператори въз основа на Националния разпределителен план, представен от държавата членка на Европейската комисия за периода 2008—2012 г. по смисъла на член 9 от Директивата (т.е. за този план са били уведомени Комисията и държавите членки съгласно член 9, параграф 1 от Директивата и същият не е бил отхвърлен от Европейската комисия по смисъла на член 9, параграф 3 от Директивата), който предвижда, съгласно член 10 от Директивата, че за петгодишния период, започващ на 1 януари 2008 г., 100 % от квотите за емисии се разпределят безплатно, (iv) когато ставката на този данък представлява 80 % от облагаемата основа на квотите за емисии, установена като сума от резултатите, получени чрез умножаване на прехвърлените (продадените) квоти за емисии през всеки календарен месец, по средната пазарна цена на квотите за емисии през календарния месец, предхождащ месеца, в който е било извършено прехвърлянето им, и от резултата, получен чрез умножаване на неизползваните квоти за емисии по средната пазарна цена на квотите за емисии през съответната календарна година, (v) когато средните пазарни цени се изчисляват като осреднена стойност на цените на последната осъществена за деня сделка на борсата (т.е. данъкът не зависи от цената, на която действително са продадени квотите за емисии)?

      (1)  ОВ L 275, 2003 г., стр. 32; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 78.