title: Дело C-181/18 P: Жалба, подадена на 5 март 2018 г. от Република Полша срещу определението, постановено от Общия съд (първи състав) на 14 декември 2017 г. по дело T-849/16, PGNiG Supply & Trading/Европейска комисия

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/21

         Жалба, подадена на 5 март 2018 г. от Република Полша срещу определението, постановено от Общия съд (първи състав) на 14 декември 2017 г. по дело T-849/16, PGNiG Supply & Trading/Европейска комисия
   (Дело C-181/18 P)
   (2018/C 152/26)
   Език на производството: полски

      Страни

      Жалбоподател: Република Полша (представител: B. Majczyna)

      Друга страна в производството: PGNiG Supply & Trading GmbH, Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени изцяло определение на Общия съд на Европейския съюз (първи състав) от 14 декември 2017 г., PGNiG Supply & Trading/Европейска комисия, T-849/16,

               —

               да се върне делото на Общия съд за ново разглеждане,

               —

               всяка от страните да бъде осъдена да понесе собствените си съдебни разноски.

      Основания и основни доводи

   С обжалваното определение Общият съд отхвърля жалбата на PGNiG Supply & Trading за отмяна на Решение C(2016) 6950 окончателен на Комисията от 28 октомври 2016 година за изменение на условията за изключване на газопровода OPAL от обхвата на задължението за прилагане на правилата за достъп на трети лица и тарифните регулации съгласно Директива 2003/55/ЕО, като приема, че жалбоподателят не е процесуално легитимиран.
   Според Република Полша в точки 6, 10, 11 и 43 от обжалваното определение Общият съд се е произнесъл и по съществото на спора относно валидността на спорното решение. С оглед на това Република Полша сочи следните основания за отмяна на обжалваното определение:
   Първо, наличие на нарушение на член 130, параграфи 1 и 7 от Процедурния правилник на Общия съд, както и нарушение на правото на Република Полша на ефективна съдебна защита и справедлив процес, гарантирано от член 47 от Хартата на основните права на Съюза, както и нарушение на принципа на състезателност поради направените в обжалваното определение фактически и правни констатации, отнасящи се до съществото на спора относно валидността на спорното решение, преди спорът да е могъл да бъде разгледан по същество в производството по дело T-883/16, Република Полша/Европейска комисия.
   Второ, наличие на грешка в правната оценка относно спорното решение, дължаща се на констатацията, че то предвижда предоставяне на достъп на трети лица до 50 % от преносния капацитет на газопровода Opal между Грайфсвалд и Брандов посредством прозрачна и недискриминационна тръжна процедура, така че други субекти да имат възможността да придобият капацитет, а така също и на констатацията, че спорното решение не въвежда ново регулативно изключение, а отменя отчасти съществуващо изключение. Според Република Полша оценката на правната същност и последиците от спорното решение е неправилна, доколкото спорното решение само привидно въвежда разрешения, представени като прозрачни и недискриминационни. Всъщност то съставлява механизъм, позволяващ само на предприятията от групата „Газпром“ да се ползват от не по-малко от 90 % от преносния капацитет на газопровода Opal, попадащ в обхвата на спорното решение (от които 50 % са капацитет, изцяло освободен от правилото за достъп на трети лица, а 40 % капацитет от вида DZK (свободно разпределим), които могат да бъдат резервирани само от Газпром).
   Трето, нарушение на задължението за надлежно мотивиране на обжалваното определение. Според Република Полша Общият съд не е изяснил въз основа на какви предпоставки е направил констатациите по същество във връзка със спорното решение. В резултат от това е невъзможно да се установят причините, поради които Общият съд е приел, че спорното решение предоставя достъп до капацитета на газопровода Opal за несвързани с групата „Газпром“ предприятия и ще се отрази благоприятно на конкуренцията на пазара на природен газ.


title: Дело T-158/18: Иск, предявен на 6 март 2018 г. — Scaloni и Figini/Комисия

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/56

         Иск, предявен на 6 март 2018 г. — Scaloni и Figini/Комисия
   (Дело T-158/18)
   (2018/C 152/66)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Ищци: Mario Scaloni (Анкона, Италия), Ennio Figini (Киаравале, Италия) (представител: P. Putti, avvocato)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на ищците

   Ищците молят Общия съд да осъди Съюза и/или Комисията — в зависимост от тълкуването, което ще даде на разглежданите директива и регламент — да плати обезщетение за цялата номинална стойност на акциите, така както е посочена в исковата молба и както личи от приложените документи, както и съдебните разноски по настоящото производство.

      Основания и основни доводи

   Ищците твърдят, че след влизането в сила на Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (текст от значение за ЕИП) (1), последвана от Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (2), италианската държава няма право да предприема действия в полза на някои свои банки, сред които Banca Marche.
   В подкрепа на иска си ищците излагат три основания.

               1.

               Първото основание е свързано с плащането на обезщетение за вреди, тъй като Комисията не е тълкувала Директива 59/2014/ЕС и Регламент № 806/2014 в съответствие с правото на Съюза, що се отнася до незаконосъобразното изключване на Banca Marche от рамката за държавни помощи и произтичащото от това нарушение на принципа на равенство и/или на недопускане на дискриминация.

                           —

                           В това отношение се изтъква, че Комисията е счела, че помощите в полза на банките, представени от различни държави членки, отговарят на условията по член 107, параграф 3, буква б) [ДФЕС], така че са законосъобразни. Планираните от Италия мерки трябвало да се оценят въз основа на същата разпоредба — единствената, която регламентира държавните помощи — а не въз основа на разпоредбите на Директивата и на Регламента. Тези два нормативни акта не регламентират държавни помощи, нито могат да ги регламентират, тъй като са актове на вторичното право. Помощите в полза на италианските банки също трябвало да бъдат одобрени, тъй като били основани на същите съображения като тези, които според Комисията, оправдават вече предоставените помощи.

                           —

                           Уточнява се също, че ако се приеме, че са приложими разпоредбите на вторичното правото, първото основание се състои в това, че като не е одобрила помощта, Комисията е нарушила принципа на равенство.

               2.

               Второто основание е изведено от нарушение на принципа на йерархията на разпоредбите на правото на Съюза от страна на европейския законодател.

                           —

                           В това отношение се изтъква, че ако Общият съд приеме, че направеното от Комисията тълкуване е правилно, нарушението ще произтича от нормативните актове и отговорността ще бъде на самия Европейски съюз.

               3.

               Третото основание е изведено от нарушение на основни принципи на италианския правен ред и от неприложимостта на общностното законодателство

                           —

                           В това отношение се изтъква, че ако Общият съд приеме, че Директивата и Регламентът също не нарушават принципа на равенство, италианският Конституционен съд ще трябва да проври съответствието на италианските конституционни разпоредби с принципа на равенство. В противен случай, правната уредба, която нарушава този принцип, няма да може да бъде включена в италианския правен ред.

      (1)  ОВ L 173, 2014 г., стр. 190.

      (2)  ОВ L 225, 2014 г., стр. 1.


title: Дело C-188/18: Иск, предявен на 12 март 2018 г. — Европейска комисия/Република Словения

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/22

         Иск, предявен на 12 март 2018 г. — Европейска комисия/Република Словения
   (Дело C-188/18)
   (2018/C 152/27)
   Език на производството: словенски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: P. Ondrůšek, G. von Rintelen, M. Žebre)

      Ответник: Република Словения

      Искания на ищеца

   Ищецът моли Съда:

               —

               да установи, че като до 18 април 2016 г. не е приела законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2014/23/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за възлагане на договори за концесия (ОВ L 94, 2014 г., стр. 1 и поправки в ОВ L 114, 2015 г., стр. 24 и ОВ L 82, 2018 г., стр. 17), или във всеки случай, като не ги е съобщила на Комисията, Република Словения не е изпълнила задълженията си по член 51 от тази директива,

               —

               на основание член 260, параграф 3 ДФЕС да осъди Република Словения да заплати периодична имуществена санкция в размер на 8 992,32 EUR на ден, считано от датата на постановяване на решението по настоящото дело,

               —

               да осъди Република Словения да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Съгласно член 51 от Директива 2014/23/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за възлагане на договори за концесия до 18 април 2016 г. Република Словения е трябвало да приеме и оповести законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за съобразяване с тази директива. Тъй като преди изтичането на този срок Република Словения не е уведомила Комисията за транспонирането на всички разпоредби на посочената директива, Комисията решава да предяви иск пред Съда.
   С иска си Комисията моли Съда да осъди Република Словения да заплати периодична имуществена санкция в размер на 8 992,32 EUR на ден. За изчисляването на този размер Комисията е взела предвид тежестта и продължителността на нарушението на правото на Съюза, както и възпиращото действие с оглед на платежоспособността на посочената държава членка, а именно Република Словения.
   Срокът за транспониране на директивата е изтекъл на 18 април 2016 г.


title: Дело T-160/18: Жалба, подадена на 2 март 2018 г. — Theodorakidi/EUIPO — Benopoulou (THYREOS VASSILIKI)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/57

         Жалба, подадена на 2 март 2018 г. — Theodorakidi/EUIPO — Benopoulou (THYREOS VASSILIKI)
   (Дело T-160/18)
   (2018/C 152/67)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Vassiliki Theodorakidi (Veroia, Гърция) (представител: F. Ikonomidou Ikonomou, lawyer)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Vassiliki Benopoulou (Kifissia, Гърция)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз „THYREOS VASSILIKI“ — заявка за регистрация, посочваща Европейския съюз № 8 206 963

      Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 19 декември 2017 г. по дело R 40/2017-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение и съответно да отхвърли искането за обявяване на недействителност;

               —

               да осъди EUIPO и другата страна в производството да заплатят съдебните разноски в настоящото производство и в производството пред апелативния състав на EUIPO.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001;

               —

               Апелативният състав на EUIPO е допуснал грешка при прилагане на правото, като е посочил, че другата страна е „добре известна“;

               —

               Нарушение на задължението за мотивиране;

               —

               Апелативният състав на EUIPO е допуснал грешка, като е приел, че не трябва да се поставят ограничения по отношение на стоките/услугите, за които следва да се приеме наличието на недействителност.


title: Дело T-542/11 RENV: Решение на Общия съд от 13 март 2018 г. — Alouminion tis Ellados/Комисия (Държавни помощи — Електричество — Решение, с което помощта се обявява за незаконна и несъвместима с вътрешния пазар и се разпорежда възстановяването ѝ — Преференциална тарифа за електричество, предоставена с договор, сключен със заварен доставчик — Прекратяване на договора от заварения доставчик — Спиране от съда при обезпечително производство на последиците от прекратяването на договора — Отмяна на решението на Комисията от Общия съд — Отмяна на решението на Общия съд от Съда — Връщане на делото на Общия съд — Обхват на жалбата след връщането — Квалификация като нова помощ в определението за налагане на временни мерки — Компетентност на Комисията — Ефективна съдебна защита — Квалификация на преференциалната тарифа като държавна помощ — Предимство — Оправдани правни очаквания — Право на защита на бенефициера — Задължение за възстановяване — Задължение за мотивиране)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/24

         Решение на Общия съд от 13 март 2018 г. — Alouminion tis Ellados/Комисия
   (Дело T-542/11 RENV) (1)

   ((Държавни помощи - Електричество - Решение, с което помощта се обявява за незаконна и несъвместима с вътрешния пазар и се разпорежда възстановяването ѝ - Преференциална тарифа за електричество, предоставена с договор, сключен със заварен доставчик - Прекратяване на договора от заварения доставчик - Спиране от съда при обезпечително производство на последиците от прекратяването на договора - Отмяна на решението на Комисията от Общия съд - Отмяна на решението на Общия съд от Съда - Връщане на делото на Общия съд - Обхват на жалбата след връщането - Квалификация като нова помощ в определението за налагане на временни мерки - Компетентност на Комисията - Ефективна съдебна защита - Квалификация на преференциалната тарифа като държавна помощ - Предимство - Оправдани правни очаквания - Право на защита на бенефициера - Задължение за възстановяване - Задължение за мотивиране))
   (2018/C 152/28)
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Жалбоподател: Alouminion tis Ellados VEAE, преди това Alouminion AE (Атина, Гърция) (представители: G. Dellis, N. Korogiannakis, E. Chrysafis, D. Diakopoulos и N. Keramidas, адвокати)

      Ответник: Европейска комисия (представители: A. Bouchagiar и É. Gippini Fournier)

      Предмет

   Жалба на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение 2012/339/ЕС на Комисията от 13 юли 2011 г. относно държавна помощ SA.26117 — C 2/10 (ex NN 62/09), предоставена от Гърция на Aluminium of Greece SA (ОВ L 166, 2012 г., стр. 83)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жабата.

               2)

               Осъжда Alouminion tis Ellados VEAE да понесе заедно с направените от него разноски и разноските, направени от Европейската комисия и от Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI).

      (1)  ОВ C 370, 17.12.2011 г.


title: Дело T-162/18: Жалба, подадена на 7 март 2018 г. — Beko/EUIPO — Acer (ALTUS)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/58

         Жалба, подадена на 7 март 2018 г. — Beko/EUIPO — Acer (ALTUS)
   (Дело T-162/18)
   (2018/C 152/68)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Beko plc (Watford, Обединено кралство) (представител: G. Tritton, barrister)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Acer, Inc. (Taipei City, Тайван)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз „ALTUS“ — Заявка за регистрация № 6 490 809

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 13 декември 2017 г. по преписка R 1991/2016-5

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение и да върне делото на EUIPO с цел преразглеждане на искането за спиране на производството по възражение;

               —

               да разпореди спиране на производството по възражение;

               —

               да осъди EUIPO да заплати както направените от нея съдебни разноски, така и съдебните разноски на жалбоподателя.

      Изложено основание

               —

               EUIPO неправилно не е уважила искането за спиране на производството по възражение до постановяване на решение в словашкото производство. По-специално жалбоподателят посочва, че мотивите на пети апелативен състав са явно неправилни и/или неразумни и/или той не е разгледал проблема „в неговата цялост“ и следователно не е бил в състояние да претегли различните интереси и/или се е стигнало до злоупотреба с власт.


title: Дело T-155/16: Определение на Общия съд от 6 март 2018 г. — CFA Institute/EUIPO — Bloss и др. (CERTIFIED FINANCIAL ENGINEER CFE)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/59

         Определение на Общия съд от 6 март 2018 г. — CFA Institute/EUIPO — Bloss и др. (CERTIFIED FINANCIAL ENGINEER CFE)
   (Дело T-155/16) (1)

   (2018/C 152/70)
   Език на производството: английски
   Председателят на седми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 211от 13.6.2016 г.


title: Дело T-156/16: Определение на Общия съд от 6 март 2018 г. — CFA Institute/EUIPO — Ernst и Häcker (CERTIFIED FINANCIAL MODELER CFM)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/59

         Определение на Общия съд от 6 март 2018 г. — CFA Institute/EUIPO — Ernst и Häcker (CERTIFIED FINANCIAL MODELER CFM)
   (Дело T-156/16) (1)

   (2018/C 152/71)
   Език на производството: английски
   Председателят на седми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 211 от 13.6.2016 г.


title: Дело T-641/17: Определение на Общия съд от 28 февруари 2018 г. — Ferri/ЕЦБ

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/59

         Определение на Общия съд от 28 февруари 2018 г. — Ferri/ЕЦБ
   (Дело T-641/17) (1)

   (2018/C 152/72)
   Език на производството: италиански
   Председателят на седми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 382 от 13.11.2017 г.


title: Дело C-72/18: Преюдициално запитване от Contencioso-Administrativo n° 1 de Pamplona (Испания), постъпило на 5 февруари 2018 г. — Daniel Ustariz Aróstegui/Departamento de Educación del Gobierno de Navarra

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/17

         Преюдициално запитване от Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona (Испания), постъпило на 5 февруари 2018 г. — Daniel Ustariz Aróstegui/Departamento de Educación del Gobierno de Navarra
   (Дело C-72/18)
   (2018/C 161/19)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Daniel Ustariz Aróstegui

      Ответник: Departamento de Educación del Gobierno de Navarra

      Преюдициален въпрос

               1)

               Трябва ли клауза 4 от Рамковото споразумение относно срочната работа, сключено между CES, UNICE и CEEP, прието с Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година (1), да се тълкува в смисъл, че не допуска регионална норма като разглежданата в главното производство, която изрично изключва признаването и изплащането на определено допълнително възнаграждение за степен на служители в публичната администрация на Навара от категорията „временно наети държавни служители“ — със срочен договор — на основание че това допълнително възнаграждение е възнаграждение за израстване и развитие на професионална кариера, която е присъща и отредена само за категорията „държавни служители“ (с безсрочен договор)?

      (1)  Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 175, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129).


title: Дело T-60/17: Решение на Общия съд от 22 март 2018 г. — Safe Skies/EUIPO — Travel Sentry (TSA LOCK) (Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Словна марка на Европейския съюз „TSA LOCK“ — Абсолютни основания за отказ — Отличителен характер — Липса на описателен характер — Член 7, параграф 1, букви б, в)и ж) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, букви б, в)и ж) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/50

         Решение на Общия съд от 22 март 2018 г. — Safe Skies/EUIPO — Travel Sentry (TSA LOCK)
   (Дело T-60/17) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство за обявяване на недействителност - Словна марка на Европейския съюз „TSA LOCK“ - Абсолютни основания за отказ - Отличителен характер - Липса на описателен характер - Член 7, параграф 1, букви б, в)и ж) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, букви б, в)и ж) от Регламент (ЕС) 2017/1001))
   (2018/C 161/55)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Safe Skies LLC (Ню Йорк, Ню Йорк, Съединени щати) (представител: V. Schwepler, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: A. Söder)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Travel Sentry, Inc. (Уиндърмър, Флорида, Съединени щати) (представители: J. L. Gracia Albero и V. Torelli, адвокати)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 24 ноември 2016 г. (преписка R 233/2016-4) по производство за обявяване на недействителност със страни Safe Skies и Travel Sentry.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Safe Skies LLC да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 104, 3.4.2017 г.


title: Дело C-84/18 P: Жалба, подадена на 6 февруари 2018 г. от Sophie Montel срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 29 ноември 2017 г. по дело T-634/16, Montel/Парламент

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/17

         Жалба, подадена на 6 февруари 2018 г. от Sophie Montel срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 29 ноември 2017 г. по дело T-634/16, Montel/Парламент
   (Дело C-84/18 P)
   (2018/C 161/20)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Sophie Montel (представител: G. Sauveur, avocat)

      Други страни в производството: Европейски парламент, Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се измени обжалваното решение и следователно:

               —

               да се отмени решението на генералния секретар на Европейския парламент от 24 юни 2016 г., съобщено на 6 юли 2016 г., в което се приема, че „в полза на г-жа Sophie Montel недължимо е платена сумата от 77 276,42 EUR“, и се разпорежда отговорният разпоредител с бюджетни кредити и счетоводителят на институцията да предприемат действия за възстановяването ѝ,

               —

               да се отмени и дебитно известие № 2016-897, което същият генерален финансов директор е подписал на 4 юли 2016 г.,

               —

               да се вземе решение по сумата, която да се присъди на жалбоподателя като обезщетение за неимуществените вреди, произтичащи едновременно от неоснователните обвинения, повдигнати преди приключването на разследването, от засягането на доброто му име и от значителните смущения, които е предизвикало обжалваното решение в неговия личен живот и политическа дейност,

               —

               да се вземе решение по сумата, която да се присъди на жалбоподателя за съдебни разноски,

               —

               да се осъди Европейският парламент да заплати всички съдебни разноски.

      Основания и основни доводи

               1.

               Първото основание е за липса на компетентност на автора на акта:

                           —

                           финансовите въпроси са от компетентността на Бюрото на Европейския парламент, а не от тази на генералния му секретар,

                           —

                           липса на делегирането ѝ на генералния секретар,

                           —

                           възражение за незаконосъобразност поради засягане на независимостта на членовете на ЕП и на правото им на безпристрастност.

               2.

               Второто основание е за нарушение на принципа „electa una via“:

                           —

                           председателят на Парламента е сезирал OLAF и френския съд.

               3.

               Третото основание е за нарушение на правото на защита:

                           —

                           нарушение от страна на председателя на Парламента на презумпцията за невиновност,

                           —

                           администрацията на Парламента е съдия и страна по спора,

                           —

                           промяна в хода на производството на твърденията на Парламента за нарушения,

                           —

                           отказ на председателя на Парламента да изслуша жалбоподателя.

               4.

               Четвъртото основание е за обръщане на тежестта на доказване:

                           —

                           Парламентът, въпреки че не разполага с каквито и да било сериозни доказателства, иска от жалбоподателя да докаже, че не е допуснал неизпълнение на задължения.

               5.

               Петото основание е за непълнота на мотивите:

                           —

                           единственият изложен мотив е публикуването на организационната структура, която обаче не доказва каквото и да било.

               6.

               Шестото основание е за накърняване на принципа на правна сигурност и на принципа на защита на оправданите правни очаквания:

                           —

                           няма правило за това какъв списък с доказателства следва да бъдат представени и жалбоподателят следователно е жертва на произвол от страна на Парламента.

               7.

               Седмото основание е за накърняване на гражданските права на парламентарните сътрудници:

                           —

                           Парламентът забранява на сътрудниците да извършват политическа дейност.

               8.

               Осмото основание е за дискриминационно третиране, за „Fumus persecutionis“ и за злоупотреба с власт:

                           —

                           жалбоподателят е подложен на тази процедура поради политическата враждебност, която председателят на Парламента проявявал към него.

               9.

               Деветото основание е за засягане на независимостта на членовете на ЕП:

                           —

                           работата на парламентарните сътрудници не се ограничава до законодателната дейност.

               10.

               Десетото основание е за липса на доказателства:

                           —

                           Парламентът единствено отговаря, че представените от жалбоподателя документи не установяват нищо, докато същите били доказателства за работата на сътрудника,

                           —

                           Парламентът не може да докаже твърденията си.

               11.

               Единадесетото основание е за нарушение на принципа на пропорционалност:

                           —

                           организационната структура (въз основа на която председателят на Парламента инициира процедурата) е публикувана през февруари 2015 г, а възстановяването на надвзетите суми се отнася за август 2014 г.


title: Дело C-117/18 P: Жалба, подадена на 14 февруари 2018 г. от PGNiG Supply & Trading GmbH срещу определението, постановено от Общия съд (първи състав) на 14 декември 2017 г. по дело T-849/16, PGNiG Supply & Trading GmbH/Европейска комисия

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/33

         Жалба, подадена на 14 февруари 2018 г. от PGNiG Supply & Trading GmbH срещу определението, постановено от Общия съд (първи състав) на 14 декември 2017 г. по дело T-849/16, PGNiG Supply & Trading GmbH/Европейска комисия
   (Дело C-117/18 P)
   (2018/C 161/37)
   Език на производството: полски

      Страни

      Жалбоподател: PGNiG Supply & Trading GmbH (представител: M. Jeżewski, adwokat)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               отмяна на обжалваното определение на Общия съд на Европейския съюз от 14 декември 2017 г., с което жалбата на PGNiG Supply & Trading по дело T-849/16 е обявена за недопустима,

               —

               произнасяне по допустимостта и обявяване за допустима на жалбата на PGNiG Supply & Trading по дело T-849/16, с която на основание член 263 ДФЕС е поискана отмяна на Решение C(2016) 6950 окончателен на Комисията от 28 октомври 2016 година за изменение на условията за изключване на газопровода OPAL от обхвата на задължението за прилагане на правилата за достъп на трети лица и тарифните регулации съгласно Директива 2003/55/ЕО.

      Основания и основни доводи

   Нарушение от страна на Общия съд на член 263, четвърта алинея ДФЕС поради неправилната констатация, че решението на Европейската комисия от 2016 г. не засяга жалбоподателя нито пряко, нито лично и не съставлява подзаконов акт, произтичаща от неправилно тълкуване на Общия съд относно характера и последиците на новото регулаторно изключение от 2016 г., включително чрез нарушение на член 36, параграф 1, букви а)—д) от директивата за природния газ в резултат от неприлагането на предпоставките за изключване на „нова газова инфраструктура“ и липсата на оценка за тяхното изпълнение, позволяваща в достатъчна степен да се преценят характерът и действието на изключението, въведено с решение на ЕК от 2016 г., и на новото регулаторно изключение от 2016 г., в резултат от неприлагането на параграф 1 по отношение на решението на Европейската комисия от 2016 г., изменящо обхвата на регулаторното изключение от 2009 г. Във връзка с това основание жалбоподателят сочи, че Общият съд не е преценил характера на новото регулаторно изключение, в резултат от което е достигнал до неправилна преценка на последиците от решението на Комисията за жалбоподателя.
   Неправилно тълкуване на член 263 от Договора поради констатацията, че жалбоподателят не е пряко засегнат от решението на Европейската комисия. Във връзка с това основание жалбоподателят сочи, че е неправилна преценката на Общия съд, съгласно която той не е пряко засегнат от решението на ЕК. Възприетият от Общия съд подход не е в съответствие с досегашната съдебна практика относно прякото въздействие на решенията на Европейската комисия по отношение на субекти, които не са държавни регулаторни органи, адресати на решения.
   Неправилно тълкуване на член 263 от Договора поради констатацията, че жалбоподателят не е лично засегна от решението на Европейската комисия. Във връзка с това основание жалбоподателят сочи, че пазарното му положение допуска такава индивидуализация съгласно съдебната практика по въпросите на допустимостта.
   Неправилно тълкуване на член 263, четвърта алинея in fine от Договора поради констатацията, че спорното решение не е подзаконов акт. Във връзка с разглежданото основание жалбоподателят твърди, че решението има характера на подзаконов акт.


title: Дело C-86/18: Иск, предявен на 7 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Велико Херцогство Люксембург

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/19

         Иск, предявен на 7 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Велико Херцогство Люксембург
   (Дело C-86/18)
   (2018/C 161/21)
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: P. Ondrůšek, F. Thiran, G. von Rintelen)

      Ответник: Велико Херцогство Люксембург

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като не е въвело най-късно до 18 април 2016 г., законовите, подзаконови и административни разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2014/23/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за възлагане на договори за концесия (ОВ L 94, стр. 1), или при всички положения, като не е съобщило тези разпоредби на Комисията, Великото херцогство Люксембург не е изпълнило задълженията си съгласно член 51 от посочената директива;

               —

               на основание член 260, параграф 3 ДФЕС да се наложи на Великото херцогство Люксембург периодична имуществена санкция в размер на 12 920 EUR на ден, считано от датата на постановяване на решението по настоящото дело за неизпълнение на задължението за съобщаване на мерките за транспониране на Директива 2014/23/ЕС;

               —

               да се осъди Велико Херцогство Люксембург да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

               1.

               Съгласно член 51, параграф 1 от Директива 2014/23/ЕС държавите членки са длъжни да въведат в сила разпоредбите, необходими, за да се съобразят с тази директива, най-късно до 18 април 2016 г. При липса на съобщаване на мерки за транспонирането на Директивата от страна на Люксембург, Комисията решава да сезира Съда.

               2.

               В исковата си молба Комисията предлага на Люксембург да се наложи периодична имуществена санкция от 12 920 EUR на ден. Размерът на санкцията е изчислен, като е отчетена тежестта и продължителността на нарушението, както и възпиращият ефект съобразно капацитета за плащане на посочената държава членка.


title: Дело T-272/17: Решение на Общия съд от 20 март 2018 г. — Webgarden/EUIPO (Dating Bracelet) (Марка на Европейския съюз — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Dating Bracelet“ — Абсолютно основание за отказ — Описателен характер — Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕС) 2017/1001) — По-ранна практика на EUIPO — Равно третиране — Правна сигурност)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/50

         Решение на Общия съд от 20 март 2018 г. — Webgarden/EUIPO (Dating Bracelet)
   (Дело T-272/17) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Dating Bracelet“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕС) 2017/1001) - По-ранна практика на EUIPO - Равно третиране - Правна сигурност))
   (2018/C 161/56)
   Език на производството: унгарски

      Страни

      Жалбоподател: Webgarden Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. (Будапеща, Унгария) (представител: G. Jambrik, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: P. Sipos)

      Предмет

   Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 1 март 2017 г. (преписка R 658/2016-5) относно заявка за регистрация на фигуративния знак „Dating Bracelet“ като марка на Европейския съюз

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Webgarden Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 231, 17.7.2017 г.


title: Дело T-165/18: Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Kahimbi Kasagwe/Съвет

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/61

         Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Kahimbi Kasagwe/Съвет
   (Дело T-165/18)
   (2018/C 161/73)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Delphin Kahimbi Kasagwe (Киншаса, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение за изпълнение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго в частта, в която името на жалбоподателя e оставeно под № 7 в приложение II към Решение 2010/788/ОВППС и под № 7 в приложение Iа към Регламент (ЕО) № 1183/2005

               —

               да приеме, че разпоредбите на член 3, параграф 2, буква а) от Решение 2010/788/ОВППС, изменено с Решение 2016/2231/ОВППС, и член 2б, параграф 1, буква а) от Регламент 1183/2005/ЕО са незаконосъобразни

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага в подкрепа на жалбата си четири основания, които в основната си част са идентични или сходни на посочените по дело T-163/18, Amisi Kumba/Съвет.


title: Дело T-246/16: Определение на Общия съд от 9 март 2018 г. — Aurora Group Danmark/EUIPO — Retail Distribution („PANZER“) (Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Оттегляне на искането за обявяване на недействителност — Липса на основание за произнасяне)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/51

         Определение на Общия съд от 9 март 2018 г. — Aurora Group Danmark/EUIPO — Retail Distribution („PANZER“)
   (Дело T-246/16) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство за обявяване на недействителност - Оттегляне на искането за обявяване на недействителност - Липса на основание за произнасяне))
   (2018/C 161/57)
   Език на производството: датски

      Страни

      Жалбоподател: Aurora Group Danmark A/S (Балеруп, Дания) (представител: L. Elmgaard Sørensen, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: първоначално D. Gaja, а впоследствие T. Frydendahl и D. Walicka)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Retail Distribution ApS (Хинеруп, Дания) (представител: E. A. Skovbo, avocate)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 3 март 2016 г. (преписка R 447/2015-1), постановено в производство за обявяване на недействителност между Retail Distribution и Aurora Group Danmark

      Диспозитив

               1)

               Липсват основания за произнасяне по жалбата.

               2)

               Осъжда Aurora Group Danmark A/S и Retail Distribution ApS да понесат собствените си съдебни разноски, както и всяко от тях да заплати половината от съдебните разноски на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO).

      (1)  ОВ C 279, 1.8.2016 г.


title: Дело C-119/18: Преюдициално запитване от Audiencia Nacional (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Telefónica Móviles España S.A.U./Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/34

         Преюдициално запитване от Audiencia Nacional (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Telefónica Móviles España S.A.U./Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)
   (Дело C-119/18)
   (2018/C 161/38)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Telefónica Móviles España S.A.U.

      Ответник: Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

      Преюдициални въпроси

               1)

               Допуска ли член 6, параграф 1 от Директива 2002/20/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно разрешението на електронните съобщителни мрежи и услуги (1) тълкуване, съгласно което дадена държава членка може да изисква от операторите на далекосъобщителни услуги годишна такса като предвидената в член 5 от Закон 8/2009 за финансирането на Corporación de Radio y Televisión Española от 28 август 2009 г., с цел тяхното участие във финансирането на Corporación de Radio y Televisión Española с оглед на положителното въздействие за сектора на далекосъобщителни услуги, което произтича от новата правна уредба на сектора на телевизионни и аудио-визуални услуги, и по-конкретно, от разширяването на стационарните и мобилните услуги за широколентов достъп, както и от премахването на рекламата и отказа на Corporación RTVE от платено съдържание и услугите за достъп до индивидуално платени събития предвид следните обстоятелства:

                           —

                           тази нова правна уредба не обосновава, нито през съответната данъчна година се установява наличието, пряко или непряко, на това положително въздействие за посочените оператори;

                           —

                           ставката на таксата е определена на 0,9 % върху брутните експлоатационни приходи, отчетени през съответната година, а не върху приходите от предоставянето на аудио-визуални услуги или от реклама, върху увеличението на тези приходи или върху печалбата от дейността. При това, доколкото тази такса представлява задължение за парична престация, предвидено в първоначалната редакция на член 5 от Закон 8/2009, тя може да не е обоснована по отношение на съответната аудио-визуална услуга, а посочената разпоредба е послужила като основание за отхвърляне на исканията за възстановяване на недължимо платените суми и за корекции на подадените от жалбоподателя данъчни декларации в обжалваното в настоящото административно производство решение?

               2)

               Пропорционална ли е съгласно изискванията на член 6, параграф 1 от Директива 2002/20/ЕО таксата, която се изисква от далекосъобщителните предприятия, осъществяващи дейност в Испания с географско покритие, което е по-голямо от територията на една автономна област, с оглед на описания начин на изчисляване, предвиден в член 5 от Закон 8/2009?

               3)

               Отговаря ли на изискването за прозрачност с оглед на предвиденото в член 6, параграф 1 и приложение [А] от Директива 2002/20/ЕО таксата, изискуема на основание член 5 от Закон 8/2009 за финансирането на Corporación de Radio y Televisión Española от 28 август 2009 г., ако не е ясна конкретната дейност, която представлява предоставяне на универсална или обществена услуга от Corporación de Radio y Televisión Española?

      (1)  ОВ L 108, 2002 г., стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 169.


title: Дело C-87/18: Иск, предявен на 7 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Велико херцогство Люксембург

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/20

         Иск, предявен на 7 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Велико херцогство Люксембург
   (Дело C-87/18)
   (2018/C 161/22)
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: P. Ondrůšek, F. Thiran, G. von Rintelen)

      Ответник: Велико херцогство Люксембург

      Искания на ищеца

               —

               да се признае за установено, че като не е въвело в сила до 18 април 2016 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за да се съобрази с Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ L 94, стр. 65), и при всички положения като не е уведомило Комисията за такива разпоредби, Великото херцогство Люксембург не е изпълнило задълженията си по член 90, параграф 1 от посочената директива,

               —

               на основание член 260, параграф 3 ДФЕС да се наложи на Великото херцогство Люксембург периодична имуществена санкция в размер на 11 628 EUR на ден, считано от датата на постановяването на решение по настоящото дело за неизпълнение на задължението за съобщаване на мерките за транспониране на Директива 2014/24/ЕС,

               —

               да се осъди Великото херцогство Люксембург да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

               1.

               Съгласно член 90, параграф 1 от Директива 2014/24/ЕС държавите членки са били длъжни до 18 април 2016 г. да въведат в сила разпоредбите, необходими за да се съобразят с тази директива. Тъй като Люксембург не е съобщило мерки за транспониране на директивата, Комисията решава да сезира Съда.

               2.

               В исковата си молба Комисията предлага да се наложи на Люксембург периодична имуществена санкция в размер на 11 628 EUR на ден. Размерът на периодичната имуществена санкция е изчислен с оглед на тежестта и на продължителността на нарушението, както и на възпиращото действие на санкцията предвид платежоспособността на тази държава членка.


title: Дело T-567/17: Определение на Общия съд от 13 март 2018 г. — Disney Enterprises/EUIPO — Di Molfetta („DiSNEY FROZEN“) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Оттегляне на заявката за регистрация — Липса на основание за произнасяне)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/51

         Определение на Общия съд от 13 март 2018 г. — Disney Enterprises/EUIPO — Di Molfetta („DiSNEY FROZEN“)
   (Дело T-567/17) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Оттегляне на заявката за регистрация - Липса на основание за произнасяне))
   (2018/C 161/58)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Disney Enterprises, Inc. (Бърбанк, Калифорния, Съединени щати) (представител: M. Graf, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: E. Markakis и A. Folliard-Monguiral)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Fabio Di Molfetta (Бишелие, Италия)

      Предмет

   Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 12 май 2017 г. (преписка R 2342/2016-5), постановено в производство по възражение между Fabio Di Molfetta и Disney Enterprises, Inc.

      Диспозитив

               1)

               Липсват основания за произнасяне по жалбата.

               2)

               Осъжда Disney Enterprises, Inc. да заплати собствените си съдебни разноски, както и тези на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO).

      (1)  ОВ C 347, 16.10.2017 г.


title: Дело T-166/18: Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Ilunga Luyoyo/Съвет

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/62

         Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Ilunga Luyoyo/Съвет
   (Дело T-166/18)
   (2018/C 161/74)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Ferdinand Ilunga Luyoyo (Киншаса, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение за изпълнение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго в частта, в която името на жалбоподателя е оставено под № 3 в приложение II към Решение 2010/788/ОВППС и под № 3 в приложение Iа към Регламент (ЕО) № 1183/2005,

               —

               да приеме, че разпоредбите на член 3, параграф 2, буква б) от Решение 2010/788/ОВППС, изменено с Решение 2016/2231/ОВППС, и член 2б, параграф 1, буква б) от Регламент 1183/2005/ЕО са незаконосъобразни,

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага в подкрепа на жалбата си четири основания, които в основната си част са идентични или сходни на посочените по дело T-163/18, Amisi Kumba/Съвет.


title: Дело T-46/18: Определение на Общия съд от 8 март 2018 г. — Comune di Milano/Съвет (Десезиране)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/52

         Определение на Общия съд от 8 март 2018 г. — Comune di Milano/Съвет
   (Дело T-46/18) (1)

   ((Десезиране))
   (2018/C 161/59)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Comune di Milano (Италия) (представители: F. Sciaudone и M. Condinanzi, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: E. Rebasti, M. Bauer и F. Florindo Gijón)

      Предмет

   Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решението на Съвета от 20 ноември 2017 г., прието в рамките на 3579-то заседание на Съвета в състав „Общи въпроси“, относно избора на новото седалище на Европейската агенция по лекарствата (EMA) в частта, в която е решено, че новото седалище на EMA ще бъде в Амстердам.

      Диспозитив

               1)

               Общият съд се десезира по дело Т-46/18, за да може Съдът да се произнесе по жалбата.

               2)

               Не се произнася по исканията за встъпване, представени от Кралство Нидерландия и от регион Ломбардия.

               3)

               Не се произнася по съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 94, 12.3.2018 г.


title: Дело C-120/18: Преюдициално запитване от Audiencia Nacional (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Orange España S.A.U./Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/35

         Преюдициално запитване от Audiencia Nacional (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Orange España S.A.U./Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)
   (Дело C-120/18)
   (2018/C 161/39)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Orange España S.A.U.

      Ответник: Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

      Преюдициални въпроси

               1)

               Допуска ли член 6, параграф 1 от Директива 2002/20/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно разрешението на електронните съобщителни мрежи и услуги (1) тълкуване, съгласно което дадена държава членка може да изисква от операторите на далекосъобщителни услуги годишна такса като предвидената в член 5 от Закон 8/2009 за финансирането на Corporación de Radio y Televisión Española от 28 август 2009 г., с цел тяхното участие във финансирането на Corporación de Radio y Televisión Española с оглед на положителното въздействие за сектора на далекосъобщителни услуги, което произтича от новата правна уредба на сектора на телевизионни и аудио-визуални услуги, и по-конкретно, от разширяването на стационарните и мобилните услуги за широколентов достъп, както и от премахването на рекламата и отказа на Corporación RTVE от платено съдържание и услугите за достъп до индивидуално платени събития предвид следните обстоятелства:

                           —

                           тази нова правна уредба не обосновава, нито през съответната данъчна година се установява наличието, пряко или непряко, на това положително въздействие за посочените оператори;

                           —

                           ставката на таксата е определена на 0,9 % върху брутните експлоатационни приходи, отчетени през съответната година, а не върху приходите от предоставянето на аудио-визуални услуги или от реклама, върху увеличението на тези приходи или върху печалбата от дейността. При това, доколкото тази такса представлява задължение за парична престация, предвидено в първоначалната редакция на член 5 от Закон 8/2009, тя може да не е обоснована по отношение на съответната аудио-визуална услуга, а посочената разпоредба е послужила като основание за отхвърляне на исканията за възстановяване на недължимо платените суми и за корекции на подадените от жалбоподателя данъчни декларации в обжалваното в настоящото административно производство решение?

               2)

               Пропорционална ли е съгласно изискванията на член 6, параграф 1 от Директива 2002/20/ЕО таксата, която се изисква от далекосъобщителните предприятия, осъществяващи дейност в Испания с географско покритие, което е по-голямо от територията на една автономна област, с оглед на описания начин на изчисляване, предвиден в член 5 от Закон 8/2009?

               3)

               Отговаря ли на изискването за прозрачност с оглед на предвиденото в член 6, параграф 1 и приложение [А] от Директива 2002/20/ЕО таксата, изискуема на основание член 5 от Закон 8/2009 за финансирането на Corporación de Radio y Televisión Española от 28 август 2009 г., ако не е ясна конкретната дейност, която представлява предоставяне на универсална или обществена услуга от Corporación de Radio y Televisión Española?

      (1)  ОВ L 108, 2002 г., стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 169.


title: Съединени дела C-52/16 и C-113/16: Решение на Съда (голям състав) от 6 март 2018 г. (преюдициални запитвания от Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — „SEGRO“ Kft./Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16), Günther Horváth/Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16) (Преюдициално запитване — Член 63 ДФЕС — Свободно движение на капитали — Права на ползване върху земеделски земи — Национална правна уредба, съгласно която занапред възможност за придобиване на такива права имат само близките родственици на собственика на земи и се отнемат, без да се предвижда обезщетение, правата, вече придобити от юридически лица или от физически лица, които не могат да докажат близка родствена връзка с този собственик)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/5

         Решение на Съда (голям състав) от 6 март 2018 г. (преюдициални запитвания от Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — „SEGRO“ Kft./Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16), Günther Horváth/Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16)
   (Съединени дела C-52/16 и C-113/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Член 63 ДФЕС - Свободно движение на капитали - Права на ползване върху земеделски земи - Национална правна уредба, съгласно която занапред възможност за придобиване на такива права имат само близките родственици на собственика на земи и се отнемат, без да се предвижда обезщетение, правата, вече придобити от юридически лица или от физически лица, които не могат да докажат близка родствена връзка с този собственик))
   (2018/C 161/04)
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели:„SEGRO“ Kft. (C-52/16) и Günther Horváth (C-113/16)

      Ответници: Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16) и Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16)

      Диспозитив

   Член 63 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като разглежданата в главните производства, съгласно която правата на ползване, които вече са били учредени върху земеделски земи и чиито носители нямат качеството на близък родственик на собственика на тези земи, се погасяват ex lege и съответно се заличават в имотните регистри.

      (1)  ОВ C 136, 18.4.2016 г.

      ОВ C 211, 13.6.2016 г.


title: Дело C-121/18: Преюдициално запитване от Audiencia Nacional (Испания), постъпило на 14 февруари 2018 г. — Vodafone España S.A.U./Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/36

         Преюдициално запитване от Audiencia Nacional (Испания), постъпило на 14 февруари 2018 г. — Vodafone España S.A.U./Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)
   (Дело C-121/18)
   (2018/C 161/40)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Vodafone España S.A.U.

      Ответник: Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

      Преюдициални въпроси

               1)

               Допуска ли член 6, параграф 1 от Директива 2002/20/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно разрешението на електронните съобщителни мрежи и услуги (1) тълкуване, съгласно което дадена държава членка може да изисква от операторите на далекосъобщителни услуги годишна такса като предвидената в член 5 от Закон 8/2009 за финансирането на Corporación de Radio y Televisión Española от 28 август 2009 г., с цел тяхното участие във финансирането на Corporación de Radio y Televisión Española с оглед на положителното въздействие за сектора на далекосъобщителни услуги, което произтича от новата правна уредба на сектора на телевизионни и аудио-визуални услуги, и по-конкретно, от разширяването на стационарните и мобилните услуги за широколентов достъп, както и от премахването на рекламата и отказа на Corporación RTVE от платено съдържание и услугите за достъп до индивидуално платени събития предвид следните обстоятелства:

                           —

                           тази нова правна уредба не обосновава, нито през съответната данъчна година се установява наличието, пряко или непряко, на това положително въздействие за посочените оператори;

                           —

                           ставката на таксата е определена на 0,9 % върху брутните експлоатационни приходи, отчетени през съответната година, а не върху приходите от предоставянето на аудио-визуални услуги или от реклама, върху увеличението на тези приходи или върху печалбата от дейността. При това, доколкото тази такса представлява задължение за парична престация, предвидено в първоначалната редакция на член 5 от Закон 8/2009, тя може да не е обоснована по отношение на съответната аудио-визуална услуга, а посочената разпоредба е послужила като основание за отхвърляне на исканията за възстановяване на недължимо платените суми и за корекции на подадените от жалбоподателя данъчни декларации в обжалваното в настоящото административно производство решение?

               2)

               Пропорционална ли е съгласно изискванията на член 6, параграф 1 от Директива 2002/20/ЕО таксата, която се изисква от далекосъобщителните предприятия, осъществяващи дейност в Испания с географско покритие, което е по-голямо от територията на една автономна област, с оглед на описания начин на изчисляване, предвиден в член 5 от Закон 8/2009?

               3)

               Отговаря ли на изискването за прозрачност с оглед на предвиденото в член 6, параграф 1 и приложение [А] от Директива 2002/20/ЕО таксата, изискуема на основание член 5 от Закон 8/2009 за финансирането на Corporación de Radio y Televisión Española от 28 август 2009 г., ако не е ясна конкретната дейност, която представлява предоставяне на универсална или обществена услуга от Corporación de Radio y Televisión Española?

      (1)  ОВ L 108, 2002 г., стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 169.


title: Дело T-167/18: Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Kanyama/Съвет

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/63

         Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Kanyama/Съвет
   (Дело T-167/18)
   (2018/C 161/75)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Célestin Kanyama (Киншаса, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение за изпълнение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго, доколкото името на жалбоподателя е оставено под № 4 в приложение II към Решение 2010/788/ОВППС и под № 4 в приложение Iа към Регламент (ЕО) № 1183/2005,

               —

               да обяви за незаконосъобразни разпоредбите на член 3, параграф 2, буква б) от Решение 2010/788/ОВППС, изменено с Решение 2016/2231/ОВППС, и на член 2б, параграф 1, буква б) от Регламент 1183/2005/ЕО,

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата жалбоподателят излага четири основания, които по същество са идентични или сходни с изложените по дело T-163/18, Amisi Kumba/Съвет.


title: Дело C-127/16 P: Решение на Съда (първи състав) от 7 март 2018 г. — SNCF Mobilités, по-рано Société nationale des chemins de fer français (SNCF)/Европейска комисия, Френска република, Mory SA, в ликвидация, Mory Team, в ликвидация (Обжалване — Държавни помощи — Помощи, приведени в изпълнение от Френската република в полза на Sernam — Помощи за преструктуриране и рекапитализиране, гаранции и отказ от вземания от SNCF към Sernam — Решение, с което тези помощи се обявяват за несъвместими с вътрешния пазар и се разпорежда възстановяването им — Продажба на активи en bloc — Понятие „продажба“ — Объркване между предмета и цената на продажбата на активите en bloc — Открита и прозрачна процедура — Критерий за частния инвеститор — Прилагане на този принцип към прехвърляне на активи en bloc — Компенсаторни мерки)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/6

         Решение на Съда (първи състав) от 7 март 2018 г. — SNCF Mobilités, по-рано Société nationale des chemins de fer français (SNCF)/Европейска комисия, Френска република, Mory SA, в ликвидация, Mory Team, в ликвидация
   (Дело C-127/16 P) (1)

   ((Обжалване - Държавни помощи - Помощи, приведени в изпълнение от Френската република в полза на Sernam - Помощи за преструктуриране и рекапитализиране, гаранции и отказ от вземания от SNCF към Sernam - Решение, с което тези помощи се обявяват за несъвместими с вътрешния пазар и се разпорежда възстановяването им - Продажба на активи en bloc - Понятие „продажба“ - Объркване между предмета и цената на продажбата на активите en bloc - Открита и прозрачна процедура - Критерий за частния инвеститор - Прилагане на този принцип към прехвърляне на активи en bloc - Компенсаторни мерки))
   (2018/C 161/05)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: SNCF Mobilités, по-рано Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (представители: P. Beurier, O. Billard, G. Fabre и V. Landes, avocats)

      Други страни в производството: Европейска комисия (представители: B. Stromsky и T. Maxian Rusche), Френска република, Mory SA, в ликвидация, Mory Team, в ликвидация (представители: B. Vatier и F. Loubières, avocats)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               SNCF Mobilités понася, наред с направените от него съдебни разноски, и съдебните разноски, направени от Европейската комисия, както и от Mory SA и Mory Team.

      (1)  ОВ C 145, 25.4.2016 г.


title: Дело C-88/18: Иск, предявен на 7 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Велико херцогство Люксембург

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/20

         Иск, предявен на 7 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Велико херцогство Люксембург
   (Дело C-88/18)
   (2018/C 161/23)
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: P. Ondrůšek, F. Thiran, G. von Rintelen)

      Ответник: Велико херцогство Люксембург

      Искания на ищеца

               —

               да се признае за установено, че като не е въвело в сила до 18 април 2016 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за да се съобрази с Директива 2014/25/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година относно възлагането на поръчки от възложители, извършващи дейност в секторите на водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги и за отмяна на Директива 2004/17/ЕО (ОВ L 94, стр. 243), и при всички положения като не е уведомило Комисията за такива разпоредби, Великото херцогство Люксембург не е изпълнило задълженията си по член 106, параграф 1 от посочената директива,

               —

               на основание член 260, параграф 3 ДФЕС да се наложи на Великото херцогство Люксембург периодична имуществена санкция в размер на 11 628 EUR на ден, считано от датата на постановяването на решение по настоящото дело за неизпълнение на задължението за съобщаване на мерките за транспониране на Директива 2014/25/ЕС,

               —

               да се осъди Великото херцогство Люксембург да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

               1.

               Съгласно член 106, параграф 1 от Директива 2014/25/ЕС държавите членки са били длъжни до 18 април 2016 г. да въведат в сила разпоредбите, необходими за да се съобразят с тази директива. Тъй като Люксембург не е съобщило мерки за транспониране на директивата, Комисията решава да сезира Съда.

               2.

               В исковата си молба Комисията предлага да се наложи на Люксембург периодична имуществена санкция в размер на 11 628 EUR на ден. Размерът на периодичната имуществена санкция е изчислен с оглед на тежестта и на продължителността на нарушението, както и на възпиращото действие на санкцията предвид платежоспособността на тази държава членка.


title: Дело T-109/18: Жалба, подадена на 22 февруари 2018 г. — VI/Комисия

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/53

         Жалба, подадена на 22 февруари 2018 г. — VI/Комисия
   (Дело T-109/18)
   (2018/C 161/60)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: VI (представители: G. Pandey и V. Villante, lawyers)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               ако е целесъобразно, преюдициално да обяви член 90 от Правилника за длъжностните лица за невалиден и неприложим в настоящото производство по реда на член 270 от Договора за функционирането на Европейския съюз,

               —

               първо, да отмени решението на Европейската служба за подбор на персонал (EPSO) от 14 ноември 2017 г., с което се отхвърля жалбата на жалбоподателя, подадена на 31 юли 2017 г., включително и отхвърлянето на искането на жалбоподателя за обезщетение в размер на 50 000 EUR,

               —

               второ, да отмени решението на EPSO от 19 април 2017 г., с което се отхвърля искането на жалбоподателя да се преразгледа решението на конкурсната комисия да не го допусне до следващия етап на конкурса,

               —

               трето, да отмени решение от 6 февруари 2017 г., поместено в онлайн EPSO профила, жалбоподателят да не бъде включен в проект на списък на кандидатите, подбрани за целите на конкурс EPSO/AD/323/16,

               —

               четвърто, да отмени обявление за конкурс EPSO/AD/323/16, публикувано на 26 май 2016 г., и да отмени изцяло публикувания в резултат на това проект на списък на длъжностни лица, подбрани да участват в посочения конкурс,

               —

               да присъди на жалбоподателя обезщетение в размер на 50 000 EUR за настъпилите вреди в резултат на обжалваните незаконосъобразни решения, и

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.

               1.

               В рамките на първото основание се твърди наличието на явна грешка в преценката от страна на EPSO/конкурсната комисия при оценката на професионалния опит на жалбоподателя, както и нарушение на приложение III към обявлението за спорния конкурс, в което е подробно изложен необходимият професионален опит.

               2.

               В рамките на второто основание се твърди, че е налице нарушение на член 41 от Хартата за основните права на Европейския съюз и правото на жалбоподателя да бъде изслушан, както и нарушение на задължението за мотивиране и на член 296 от Договора за функционирането на Европейския съюз.

               3.

               В рамките на третото основание се твърди наличието на нарушение на членове 1, 2, 3 и 4 от Регламент № 1/58 (1), нарушение на членове 1г и на 28 от Правилника за длъжностните лица и на член 1, параграф 1, буква е) от Приложение III към посочения правилник, както и нарушение на принципа за равно третиране и на принципа за недопускане на дискриминация.

      (1)  Регламент № 1 от 15 април 1958 г. за определяне на езиковия режим на Европейската икономическа общност (OB 17, 1958 г., стр. 385; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр 1).


title: Съединени дела C-274/16, C-447/16 и C-448/16: Решение на Съда (трети състав) от 7 март 2018 г. (преюдициално запитване от Amtsgericht Düsseldorf и Bundesgerichtshof — Германия) — flightright GmbH/Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-274/16), Roland Becker/Hainan Airlines Co. Ltd (C-447/16), Mohamed Barkan и др./Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-448/16) (Преюдициално запитване — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Съдебна компетентност по граждански и търговски дела — Регламент (ЕО) № 44/2001 — Член 5, точка 1 — Регламент (ЕС) № 1215/2012 — Член 7, точка 1 — Понятието „дела, свързани с договор“ — Договор за предоставяне на услуги — Свързващ полет, обслужван от различни въздушни превозвачи — Понятието „място на изпълнение“ — Регламент (ЕО) № 261/2004 — Право на пътниците във въздушния транспорт на обезщетение при отказан достъп на борда или голямо закъснение на полета — Иск за обезщетение, предявен срещу въздушния превозвач, който не е установен на територията на държава членка или с когото пътниците нямат договор)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/6

         Решение на Съда (трети състав) от 7 март 2018 г. (преюдициално запитване от Amtsgericht Düsseldorf и Bundesgerichtshof — Германия) — flightright GmbH/Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-274/16), Roland Becker/Hainan Airlines Co. Ltd (C-447/16), Mohamed Barkan и др./Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-448/16)
   (Съединени дела C-274/16, C-447/16 и C-448/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Пространство на свобода, сигурност и правосъдие - Съдебна компетентност по граждански и търговски дела - Регламент (ЕО) № 44/2001 - Член 5, точка 1 - Регламент (ЕС) № 1215/2012 - Член 7, точка 1 - Понятието „дела, свързани с договор“ - Договор за предоставяне на услуги - Свързващ полет, обслужван от различни въздушни превозвачи - Понятието „място на изпълнение“ - Регламент (ЕО) № 261/2004 - Право на пътниците във въздушния транспорт на обезщетение при отказан достъп на борда или голямо закъснение на полета - Иск за обезщетение, предявен срещу въздушния превозвач, който не е установен на територията на държава членка или с когото пътниците нямат договор))
   (2018/C 161/06)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Amtsgericht Düsseldorf, Bundesgerichtshof

      Страни в главното производство

      Ищци: flightright GmbH (C-274/16), Roland Becker (C-447/16), Mohamed Barkan, Souad Asbai, Assia Barkan, Zakaria Barkan, Nousaiba Barkan (C-448/16)

      Ответници: Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-274/16), Hainan Airlines Co. Ltd (C-447/16), Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (C-448/16)

      Диспозитив

               1)

               Член 5, точка 1, буква б), второ тире от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че не се прилага към ответник с местоживеене в трета държава като ответника по главното производство.

               2)

               Член 5, точка 1, буква а) от Регламент № 44/2001 трябва да се тълкува в смисъл, че понятието „дела, свързани с договор“ по смисъла на тази разпоредба обхваща иск за обезщетение поради голямо закъснение на свързващ полет, предявен от пътниците във въздушния транспорт на основание Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91, срещу опериращия въздушен превозвач, с когото засегнатият пътник няма сключен договор.

               3)

               Член 5, точка 1, буква б), второ тире от Регламент № 44/2001 и член 7, точка 1, буква б), второ тире от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкуват в смисъл, че при свързващ полет „мястото на изпълнение“ на този полет по смисъла на посочените разпоредби е мястото на пристигане на втория полет, когато превозът с двата полета е осъществен от различни въздушни превозвачи и искът за обезщетение поради голямо закъснение на свързващия полет на основание Регламент № 261/2004 се основава на инцидент, настъпил по време на първия от тези полети, осъществен от въздушен превозвач, който не е страна по договора със засегнатите пътници.

      (1)  ОВ C 343, 19.9.2016 г.

      ОВ C 428, 21.11.2016 г.


title: Дело T-168/18: Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Numbi/Съвет

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/63

         Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Numbi/Съвет
   (Дело T-168/18)
   (2018/C 161/76)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: John Numbi (Киншаса, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение за изпълнение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго в частта, в която името на жалбоподателя е оставено под № 5 в приложение II към Решение 2010/788/ОВППС и под № 5 в приложение Iа към Регламент (ЕО) № 1183/2005

               —

               да приеме, че разпоредбите на член 3, параграф 2, буква а) от Решение 2010/788/ОВППС, изменено с Решение 2016/2231/ОВППС, и член 2б, параграф 1, буква а) от Регламент 1183/2005/ЕО са незаконосъобразни,

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага в подкрепа на жалбата си четири основания, които в основната си част са идентични или сходни на посочените по дело T-163/18, Amisi Kumba/Съвет.


title: Дело C-123/18 P: Жалба, подадена на 15 февруари 2018 г. от HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 13 декември 2017 г. по дело T-692/15, HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH/Съвет на Европейския съюз

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/37

         Жалба, подадена на 15 февруари 2018 г. от HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 13 декември 2017 г. по дело T-692/15, HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH/Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-123/18 P)
   (2018/C 161/41)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (представител: M. Schlingmann, Rechtsanwalt)

      Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Съда:
   да отмени изцяло решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 13 декември 2017 г. по дело T 692/15, HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH/Съвет на Европейския съюз, подпомаган от Европейската комисия,
   и да осъди Съвета:

               1.

               да заплати на жалбоподателя обезщетение за претърпените имуществени и неимуществени вреди в размер на 2 516 221,50 EUR вследствие на включването на жалбоподателя в списъка на лицата, образуванията и органите по приложение V към Регламент (EО) № 423/2007 (1) и по приложение VIII към Регламент (EС) № 961/2010 (2);

               2.

               да заплати на жалбоподателя лихви за забава в размер на лихвения процент на Европейската централна банка за основните операции по рефинансиране, увеличен с два процентни пункта от 17 октомври 2015 г. до пълното изплащане на сумата по точа 1;

               3.

               да заплати съдебните разноски, и по-специално заплатените от жалбоподателя разноски.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят основава жалбата си върху допуснато от Общия съд нарушение на правото на Съда.
   По-конкретно жалбоподателят излага твърдения за следните нарушения на правото на Съюза:

               —

               Общият съд допуснал грешка при прилагането на правото и избрал погрешно релевантния момент за неговата преценка, тъй като взел предвид обстоятелства и данни в полза на Съвета, изложени от него едва след приемането на незаконосъобразните мерки, а отчасти и едва в производството по обжалване.

               —

               Общият съд погрешно стигнал до извода, че били налице елементи и обстоятелства, които най-малкото правили вероятно твърдението, че жалбоподателят бил „собственост или под контрола на друго образувание (в конкретния случай: IRISL)“. По-специално Общият съд използвал погрешен критерий за преценка и се позовал неоснователно на представени от Съвета данни, с които последният въобще не разполагал към релевантния момент за направената преценка, общият съд не установил и степента на (твърдяната) зависимост или интензивността на контрола и подложил на погрешна преценка съответните обстоятелства.

               —

               Общият съд приел погрешно, че Регламент № 668/2010 (3) бил законосъобразен, в частта му, която се отнасяла до жалбоподателя.

               —

               Общият съд приел погрешно, че вследствие на изложените срещу жалбоподателя мотиви по принцип не можело да се ангажира отговорността на ЕС и допуснал грешка при прилагането на правото, като пропуснал да провери дали е нарушено правото на ефективна съдебна защита.

      (1)  Регламент (ЕО) № 423/2007 на Съвета от 19 април 2007 година относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 103, стр. 1).

      (2)  Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕО) № 423/2007 (ОВ L 281, 2010 г., стр. 1).

      (3)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 668/2010 на Съвета от 26 юли 2010 година за прилагане на член 7, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 423/2007 относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 195, 2010 г., стр. 25).


title: Дело T-169/18: Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Kibelisa Ngambasai/Съвет

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/64

         Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Kibelisa Ngambasai/Съвет
   (Дело T-169/18)
   (2018/C 161/77)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Roger Kibelisa Ngambasai (Киншаса, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение за изпълнение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго, доколкото името на жалбоподателя е оставено под № 6 в приложение II към Решение 2010/788/ОВППС и под № 6 в приложение Iа към Регламент (ЕО) № 1183/2005,

               —

               да обяви за незаконосъобразни разпоредбите на член 3, параграф 2, буква а) от Решение 2010/788/ОВППС, изменено с Решение 2016/2231/ОВППС, и на член 2б, параграф 1, буква а) от Регламент 1183/2005/ЕО,

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата жалбоподателят излага четири основания, които по същество са идентични или сходни с изложените по дело T-163/18, Amisi Kumba/Съвет.


title: Дело C-132/18 P: Жалба, подадена на 15 февруари 2018 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (първи състав) на 5 декември 2017 г. по дело T-728/16, Tuerck/Комисия

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/38

         Жалба, подадена на 15 февруари 2018 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (първи състав) на 5 декември 2017 г. по дело T-728/16, Tuerck/Комисия
   (Дело C-132/18 P)
   (2018/C 161/42)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Европейска комисия (представители: G. Gattinara, B. Mongin, L. Radu Bouyon)

      Друга страна в производството: Sabine Tuerck

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени решение на Общия съд (първи състав) от 5 декември 2017 г. по дело T-728/16, Tuerck/Комисия,

               —

               да се отхвърли жалбата до първата инстанция,

               —

               да бъде осъден ответникът по жалбата да заплати разноските по делото за първата инстанция,

               —

               да бъде осъдена г-жа Tuerck да заплати разноските за производството в настоящата инстанция.

      Основания и основни доводи

   Тъй като става въпрос за производства за прехвърляне на придобити по национална осигурителна схема пенсионни права към пенсионната схема на длъжностните лица на Европейския съюз, предвидено в член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника за длъжностните лица на Съюза, първото основание на жалбата е изведено от несъобразяването на Общия съд с практиката на Съда по дело Radek Časta (решение от 5 декември 2013 г., C-166/12, точки 24, 28 и 31), според която операцията, състояща се в преизчисляване на капиталовата стойност на придобитите по националната схема пенсионни права в години осигурителен стаж, които ще бъдат признати по пенсионната схема на Съюза, се урежда от правото на Съюза. Тази операция предполага да се вземе предвид ревалоризацията на капитала между датата на заявлението за прехвърляне и действителната дата на прехвърлянето, предвидено в Правилника. Общият съд допуска грешка при прилагане на правото, когато приема, че Комисията не е имала право да извърши тези приспадания от стойността на капитала между датата на завеждане на заявлението за прехвърляне и действителната дата на прехвърлянето. Като приема, че Комисията не е била компетентна да направи тези приспадания, Общият съд нарушава член 11, параграф 2, втора алинея от приложение VIII към Правилника, не взема предвид установената с този член компетентност на Комисията и допуска грешка при прилагане на правото.
   Второто основание е изведено от грешка при прилагане на правото, състояща се в приемането, че приспадането от стойността на капитала е могло да стане при ставка, различна от предвидената в Правилника и само въз основа на подлежащия на прехвърляне капитал. Приспадането от стойността на капитала обаче трябва да се осъществява в съответствие с Правилника, който задължава това да се извършва като се запазва актюерския баланс и за целта предвижда прилагането на ставка от 3,1 %. Освен това, като взема предвид „подлежащия на прехвърляне“ размер на капитала, при положение че в член 11, параграф 2, втора алинея от приложение VIII към Правилника се посочва, че преобразуването на сумите, представляващи пенсионните права на заинтересованото лице, в години осигурителен стаж трябва да стане въз основа на реалния трансфер, Общият съд нарушава тази разпоредба и не се съобразява с решение на Общия съд, постановено в производство по обжалване на 13 октомври 2015 г. по дело Комисия/Verile и Gjergij (T-104/14 P).
   Третото основание е изведено от грешка при прилагане на правото, състояща се в даването на предимство на приетите от Комисията Общи разпоредби, за изпълнение на Правилника пред Правилника, при положение че той стои по-високо в йерархията и от нарушение на задължението за мотивиране. В първата част от третото основание Комисията твърди, че Общият съд тълкува Общите разпоредби за изпълнение по начин, противоречащ на текста на разпоредбата от Правилника, за прилагането на която са тези ОРИ, и нарушава принципа, според който Правилникът, така както е тълкуван в решение на Съда Radek Časta, не допуска преобразуването в години осигурителен стаж на суми, които реално не представляват пенсионни права. Във втората част от третото основание Комисията твърди, че Общият съд нарушава задължението за мотивиране, приемайки с противоречиви мотиви, че националната осигурителна каса е доказала ревалоризацията на капитала между датата на заявлението и действителната дата на прехвърлянето.
   Четвъртото основание е изведено от допуснати от Общия съд явна грешка в преценката и нарушение на задължението за мотивиране, тъй като той приема, че е налице неоснователно обогатяване, каквото не съществува. Първо, Общият съд счита, че е налице неоснователно обогатяване, когато само част от прехвърления капитал се преобразува в години осигурителен стаж, при положение че това прехвърляне се оценява към датата на подаване на заявлението за прехвърляне и след това за него се прилага схемата за „условния“ фонд, основаваща се на система на капитализация. Във втората част от четвъртото основание Комисията твърди, че е нарушено задължението за мотивиране: Общият съд стига до извод за наличие на неоснователно обогатяване, без да обясни какво е основанието за този извод с оглед на довода на Комисията, че сумата, която надвишава прилагането на ставката от 3,1 %, е била възстановена на съответното длъжностно лице.


title: Дело T-170/18: Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Kande Mupompa/Съвет

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/64

         Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Kande Mupompa/Съвет
   (Дело T-170/18)
   (2018/C 161/78)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Alex Kande Mupompa (Киншаса, Демократична република Конго (ДРК) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, адвокати)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго в частта му, в която името на жалбоподателя продължава да фигурира под № 10 в приложение II към Решение 2010/788/ ОВППС и под № 10 в приложение Iа към Регламент (ЕО) № 1183/2005;

               —

               да установи незаконосъобразността на разпоредбите на членове 3, параграф 2, буква б) от Решение 2010/788/ОВППС, изменено с Решение 2016/2231/ОВППС и 2 б, параграф 1, буква б) от Регламент 1183/2005/ЕО;

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на своята жалба жалбоподателят изтъква четири основания, които по същество са идентични или сходни с изтъкнатите по дело T-163/18, Amisi Kumba/Съвет.


title: Дело C-284/16: Решение на Съда (голям състав) от 6 март 2018 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — Slowakische Republik/Achmea BV (Преюдициално запитване — Двустранен инвестиционен договор, сключен през 1991 г. между Кралство Нидерландия и Чешката и Словашка федерална република и все още приложим между Кралство Нидерландия и Словашката република — Разпоредба, съгласно която инвеститор от едната договаряща се страна може да сезира арбитражен съд в случай на спор с другата договаряща се страна — Съвместимост с членове 18 ДФЕС, 267 ДФЕС и 344 ДФЕС — Понятие за юрисдикция — Автономия на правото на Съюза)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/7

         Решение на Съда (голям състав) от 6 март 2018 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — Slowakische Republik/Achmea BV
   (Дело C-284/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Двустранен инвестиционен договор, сключен през 1991 г. между Кралство Нидерландия и Чешката и Словашка федерална република и все още приложим между Кралство Нидерландия и Словашката република - Разпоредба, съгласно която инвеститор от едната договаряща се страна може да сезира арбитражен съд в случай на спор с другата договаряща се страна - Съвместимост с членове 18 ДФЕС, 267 ДФЕС и 344 ДФЕС - Понятие за юрисдикция - Автономия на правото на Съюза))
   (2018/C 161/07)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesgerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Slowakische Republik

      Ответник: Achmea BV

      Диспозитив

   Членове 267 ДФЕС и 344 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат разпоредба на сключено от държавите членки международно споразумение като член 8 от Спогодбата за насърчаване и взаимна защита на инвестициите между Кралство Нидерландия и Чешката и Словашка федерална република, съгласно която всеки инвеститор от една от тези държави членки може в случай на спор във връзка с инвестиции в другата държава членка да заведе дело срещу последната пред арбитражен съд, чиято компетентност тази държава членка се е задължила да приеме.

      (1)  ОВ C 296, 16.8.2016 г.


title: Дело C-142/18: Преюдициално запитване от Cour d’appel de Bruxelles (Белгия), постъпило на 23 февруари 2018 г. — Skype Communications Sàrl/Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/39

         Преюдициално запитване от Cour d’appel de Bruxelles (Белгия), постъпило на 23 февруари 2018 г. — Skype Communications Sàrl/Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)
   (Дело C-142/18)
   (2018/C 161/43)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour d’appel de Bruxelles

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Skype Communications Sàrl

      Ответник: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли определението за електронна съобщителна услуга, установено в член 2, буква в) от Директива 2002/21/ЕО от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (1), изменена, да се разбира в смисъл, че услуга за интернет телефония, предоставена чрез софтуер, който се терминира в обществена комутируема аналогова телефонна мрежа, към фиксиран или мобилен номер от национален номерационен план (съответстващ на препоръка E.164) трябва да се квалифицира като електронна съобщителна услуга, независимо че услугата за достъп до интернет, посредством която потребителят получава достъп до посочената услуга за интернет телефония, сама по себе си вече е електронна съобщителна услуга, но при положение че доставчикът на софтуера предоставя тази услуга срещу възнаграждение и сключва договори с доставчици на далекосъобщителни услуги, които са надлежно упълномощени да пренасят и да терминират повиквания към обществена комутируема аналогова телефонна мрежа и които позволяват терминирането на повикванията към фиксирани или мобилни номера от национален номерационен план?

               2)

               При утвърдителен отговор на първия въпрос — същият ли би бил този отговор, ако се вземе предвид фактът, че функцията на софтуера, която позволява гласовото повикване, е само една от неговите функции и той може да се използва и без нея?

               3)

               При утвърдителен отговор на първите два въпроса — същият ли би бил отговорът на първия въпрос, ако се вземе предвид фактът, че доставчикът на услугата предвижда в общите си условия, че не носи отговорност спрямо крайния клиент за преноса на сигналите?

               4)

               При утвърдителен отговор на първите три въпроса — същият ли би бил отговорът на първия въпрос, ако се вземе предвид фактът, че предоставената услуга отговаря също и на определението за „услуга на информационното общество?

      (1)  Директива 2002/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (Рамкова директива) (ОВ L 108, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 195).


title: Дело T-171/18: Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Boshab/Съвет

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/65

         Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Boshab/Съвет
   (Дело T-171/18)
   (2018/C 161/79)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Évariste Boshab (Киншаса, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение за изпълнение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго, доколкото името на жалбоподателя е оставено под № 8 в приложение II към Решение 2010/788/ОВППС и под № 8 в приложение Iа към Регламент (ЕО) № 1183/2005,

               —

               да обяви за незаконосъобразни разпоредбите на член 3, параграф 2, буква б) от Решение 2010/788/ОВППС, изменено с Решение 2016/2231/ОВППС, и на член 2б, параграф 1, буква б) от Регламент 1183/2005/ЕО,

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата жалбоподателят излага четири основания, които по същество са идентични или сходни с изложените по дело T-163/18, Amisi Kumba/Съвет.


title: Дело T-115/18: Жалба, подадена на 26 февруари 2018 г. — Tomasz KawałkoTrofeum/EUIPO — Ferrero (KINDERPRAMS)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/54

         Жалба, подадена на 26 февруари 2018 г. — Tomasz KawałkoTrofeum/EUIPO — Ferrero (KINDERPRAMS)
   (Дело T-115/18)
   (2018/C 161/61)
   Език на жалбата: полски

      Страни

      Жалбоподател: Tomasz KawałkoTrofeum (Гдиня, Полша) (представител: P. Moksa [правен съветник])

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Ferrero SpA (Алба, Италия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „KINDERPRAMS“ — заявление за регистрация № 12 916 961

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 14 декември 2018 г. по преписка R 1112/2017-4

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да измени обжалваното решение, така че търговската марка „KINDERPRAMS“ да бъде регистрирана;

               —

               да присъди на жалбоподателя съдебните разноски по производството.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001.