title: Дело F-111/13: Определение на Съда на публичната служба (трети състав) от 4 септември 2014 г. — Prigent/Комисия (Публична служба — Конкурс на общо основание — Обявления за конкурси на общо основание EPSO/AD/230/12 (AD 5) и EPSO/AD/231/12 (AD 7) — Неизпълнено условие за допускане до конкурс EPSO/AD/231/12 (AD 7), свързано с професионалния опит — Прехвърляне към конкурс EPSO/AD/230/12 (AD 5) — Включване в списъка с резерви по конкурс EPSO/AD/230/12 (AD 5) — Правен интерес — Просрочено подаване на жалба по административен ред — Последователни искания за преразглеждане)

text:
               10.11.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 395/67

      Определение на Съда на публичната служба (трети състав) от 4 септември 2014 г. — Prigent/Комисия
      (Дело F-111/13) (1)

      ((Публична служба - Конкурс на общо основание - Обявления за конкурси на общо основание EPSO/AD/230/12 (AD 5) и EPSO/AD/231/12 (AD 7) - Неизпълнено условие за допускане до конкурс EPSO/AD/231/12 (AD 7), свързано с професионалния опит - Прехвърляне към конкурс EPSO/AD/230/12 (AD 5) - Включване в списъка с резерви по конкурс EPSO/AD/230/12 (AD 5) - Правен интерес - Просрочено подаване на жалба по административен ред - Последователни искания за преразглеждане))
      (2014/C 395/82)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Oliver Prigent (Фентанж, Люксембург) (представител: F. Moyse, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия (представители: J. Currall и G. Gattinara, адвокати)

         Предмет на делото

      Искане за отмяна, от една страна, на решението на EPSO да не допусне жалбоподателя до фазата на подбор в конкурс EPSO/AD/231/12 (AD7) и да го прехвърли към конкурс EPSO/AD/230/12 (AD5) и, от друга страна, на решението да го включи в списъка с резерви по посочения по-горе конкурс AD5, както и за обезщетение за имуществените и неимуществените вреди, които твърди, че е претърпял

         Диспозитив на определението

                  1)

                  Отхвърля жалбата отчасти като явно недопустима и отчасти като явно неоснователна.

                  2)

                  Осъжда г-н Prigent да понесе направените от него съдебни разноски и да заплати тези на Европейската комисия.

         (1)  ОВ C 31, 1.2.2014 г., стр. 22.


title: Дело C-440/13: Преюдициално запитване, отправено от Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Италия) на 2 август 2013 г. — Croce Amica One Italia Srl/Azienda Regionale Emergenza Urgenza (AREU)

text:
               23.11.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 344/39

         Преюдициално запитване, отправено от Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Италия) на 2 август 2013 г. — Croce Amica One Italia Srl/Azienda Regionale Emergenza Urgenza (AREU)
   (Дело C-440/13)
   2013/C 344/68
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Croce Amica One Italia Srl

      Ответник: Azienda Regionale Emergenza Urgenza (AREU)

      Преюдициални въпроси

               1.

               В съответствие ли е с общностното право разпоредбата, съгласно която възлагащият орган, при упражняване на правото си да оттегля своите актове в областта на обществените поръчки, съгласно член 21 quinquies от италианския Закон № 241/1990 има правото да реши да не възлага окончателно обществена поръчка единствено на основание, че е образувано наказателно производство срещу законния представител на дружеството, което е временно избраният оферент;

               2.

               в съответствие ли е с общностното право дерогация от принципа за окончателния характер на реализирането на наказателната отговорност, така както той е изразен в член 45 от Директива 2004/18/ЕО (1), по съображения за административна целесъобразност, свързани с област, в която администрацията действа при условията на оперативна самостоятелност;

               3.

               в съответствие ли е с общностното право дерогация от принципа за окончателния характер на реализирането на наказателната отговорност, така както той е изразен в член 45 от Директива 2004/18/ЕО, в хипотезата, в която образуваното наказателно производство се отнася до деяния, свързани с процедурата за възлагане на обществена поръчка, която е предмет на приетото от администрацията решение по силата на нейното право да оттегля собствените си актове;

               4.

               в съответствие ли е с общностното право обстоятелството, че мерките, приети от възлагащ орган в областта на обществените поръчки подлежат на пълен съдебен контрол от страна на националната административна юрисдикция при упражняване на правомощията за контрол, възложени на посочената юрисдикция в областта на обществените поръчки, по-конкретно от гледна точка на надеждността и съответствието на офертата, и следователно не само в хипотезите на явно нелогичен характер, нерационалност, недостатъчни мотиви или фактическа грешка?

      (1)  Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (ОВ L 134, стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116).


title: Дело F-137/11: Определение на Съда на публичната служба от 4 юни 2012 г. — Dergam/Комисия

text:
               14.7.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/14

         Определение на Съда на публичната служба от 4 юни 2012 г. — Dergam/Комисия
   (Дело F-137/11)
   2012/C 209/25
   Език на производството: френски
   Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.


title: Дело T-210/16: Жалба, подадена на 5 май 2016 г. — Lukash/Съвет

text:
               4.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 243/39

         Жалба, подадена на 5 май 2016 г. — Lukash/Съвет
   (Дело T-210/16)
   (2016/C 243/43)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Olena Lukash (Киев, Украйна) (представител: M. Cessieux, адвокат)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви жалбата на г-жа Olena Lukash за допустима,

               —

               да отмени Регламент (ЕС) № 208/2014 на Съвета от 5 март 2014 г. относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на положението в Украйна в частта, която се отнася до жалбоподателя,

               —

               да отмени Решение 2014/119/ОВППС на Съвета от 5 март 2014 г. относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна в частта, която се отнася до жалбоподателя,

               —

               да отмени последващите решения и регламенти, с които се продължава действието на ограничителните мерки, наложени с Решение 2014/119/ОВППС на Съвета от 5 март 2014 г., като се актуализират мотивите, а именно:

                           —

                           Решение 2015/364/ОВППС на Съвета от 5 март 2015 г.,

                           —

                           Регламент (ЕС) № 2015/357 на Съвета от 5 март 2015 г.,

                           —

                           Решение 2015/876/ОВППС на Съвета от 5 март 2015 г.,

                           —

                           Регламент (ЕС) № 2015/869 на Съвета от 5 март 2015 г.,

                           —

                           Решение 2016/318/ОВППС на Съвета от 4 март 2016 г.,

                           —

                           Регламент (ЕС) № 208/2014 на Съвета от 4 март 2016 г.

               —

               да осъди Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски съгласно членове 87 и 91 от Процедурния правилник на Общия съд.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания.

               1.

               Първото основание е изведено от нарушение на правото на защита и на правото на ефективни правни средства за защита.

               2.

               Второто основание е изведено от нарушение на задължението за мотивиране.

               3.

               Третото основание е изведено от неспазване на критериите, предвидени в член 1 от Решение 2014/119/ОВППС, възпроизведен в съображение 4 от Регламент (ЕС) № 208/2014, в съображение 3 от Решение 2015/364/ОВППС, възпроизведено в съображение 2 от Регламент (ЕС) № 2015/357, в съображение 4 от Решение 2015/876/ОВППС, възпроизведено в съображение 3 от Регламент (ЕС) № 2015/357, в съображение 4 от Решение 2016/318/ОВППС, възпроизведено в съображение 2 от Регламент (ЕС) № 2015/357.

               4.

               Четвъртото основание е изведено от фактическа грешка, допусната от Съвета.

               5.

               Петото основание е изведено от явно засягане на правото на собственост на жалбоподателя.


title: Дело C-354/08: Иск, предявен на 30 юли 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Френска република

text:
               8.11.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 285/18

         Иск, предявен на 30 юли 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Френска република
   (Дело C-354/08)
   (2008/C 285/31)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: E. Traversa и J. Sénéchal)

      Ответник: Френска република
   Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като в рамките на обявления за конкурентно възлагане на концесии за съоръжения, използващи хидроенергия, е предвидила преференциално право за концесионерите с изтичащи договори за концесия, и в частност като е приела разпоредбите на член 29, параграф 3 от Декрет № 99/225 от 22 март 1999 г. за предоставянето на концесия и обявяването за обществено полезни на съоръженията, използващи хидроенергия, Френската република не е изпълнила задълженията си по член 43 ЕО,

               —

               да се осъди Френската република да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Комисията изтъква, че предоставянето на преференциално право на концесионерите с изтичащи договори за концесия при подновяването и предоставянето на концесия на съоръжения, използващи хидроенергия, представлява нарушение на принципа за недопускане на дискриминация и накърнява свободата на установяване. Като поставяло в привилегировано положение дружествата, които са получили концесия и които поради този факт вече са установени във Франция, френското законодателство затруднявало установяването на дружества от други държави-членки.
   Освен това френските органи не се позовали на предвидените в членове 45 и 46 от Договора дерогации, нито на императивни съображения от обществен интерес, за да обосноват разглежданата мярка, която при всички случаи била несъразмерна с оглед на преследваната цел. В този смисъл финансовата тежест, понесена от концесионера с изтичащ договор за концесия, можела например да се компенсира с други задължения, наложени на новия концесионер.


               26.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 26/16

         Молба от 19 февруари 2016 г. за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Norges Høyesterett по дело Ski Taxi SA, Follo Taxi SA og Ski Follo Taxidrift AS/staten v/Konkurransetilsynet
   (Дело E-3/16)
   (2017/C 26/07)
   Към Съда на ЕАСТ бе отправена молба от 19 февруари 2016 г. от Norges Høyesterett (Върховен съд на Норвегия), която бе получена в деловодството на Съда на 24 февруари 2016 г., за консултативно становище по дело Ski Taxi SA, Follo Taxi SA og Ski Follo Taxidrift AS/staten v/Konkurransetilsynet по следните въпроси:

               1.

               Какви са правните критерии за преценка на това дали дадено споразумение между предприятия има за цел да ограничи конкуренцията по смисъла на член 53 от Споразумението за ЕИП?

                           а)

                           В този контекст възможността сътрудничеството да ограничи конкуренцията достатъчна ли е, за да може дадена форма на поведение да се квалифицира като нарушение с оглед на целта съгласно член 53 от Споразумението за ЕИП?

               2.

               Какво е правното значение на обстоятелството, че такова сътрудничество е било осъществявано открито спрямо възложителя, за преценката на това дали дадена форма на поведение представлява нарушение с оглед на целта?

               3.

               Какви правни критерии трябва по-специално да бъдат взети предвид, когато се преценява дали за нарушение с оглед на целта следва да се счита сътрудничество между две конкуриращи се предприятия, които представят обща оферта посредством съвместно предприятие и които предстои да бъдат подизпълнители на съвместното предприятие?


title: Дело T-509/15: Решение на Общия съд от 3 февруари 2017 г. — Kessel medintim/EUIPO — Janssen-Cilag (Premeno) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „Premeno“ — По-ранна словна национална марка „Pramino“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Решение, взето след отмяната от Общия съд на предходно решение — Право на изслушване — Член 75 от Регламент № 207/2009)

text:
               20.3.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 86/24

         Решение на Общия съд от 3 февруари 2017 г. — Kessel medintim/EUIPO — Janssen-Cilag (Premeno)
   (Дело T-509/15) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „Premeno“ - По-ранна словна национална марка „Pramino“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Решение, взето след отмяната от Общия съд на предходно решение - Право на изслушване - Член 75 от Регламент № 207/2009))
   (2017/C 086/32)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Kessel medintim GmbH (Мьорфелден-Валдорф, Германия) (представители: A. Jacob и U. Staudenmaier, avocats)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: D. Walicka)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила пред Общия съд: Janssen-Cilag GmbH (Нойс, Германия) (представител: M. Wenz, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 2 юли 2015 г. (преписка R 349/2015-4), постановено в производство по възражение със страни Janssen-Cilag и Kessel medintim

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Kessel medintim GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 354, 26.10.2015 г.


title: Дело C-563/12: Преюдициално запитване, отправено от Kúria (Унгария) на 5 декември 2012 г. — BDV Hungary Trading Kft., в процедура на доброволна ликвидация/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága

text:
               20.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 114/22

         Преюдициално запитване, отправено от Kúria (Унгария) на 5 декември 2012 г. — BDV Hungary Trading Kft., в процедура на доброволна ликвидация/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága
   (Дело C-563/12)
   2013/C 114/33
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Kúria

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: BDV Hungary Trading Kft., в процедура на доброволна ликвидация

      Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága

      Преюдициални въпроси

               1.

               Може ли член 15 от Директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (1) (наричана по-нататък „старата Директива за ДДС“) и член 146 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (2) (наричана по-нататък „новата Директива за ДДС“) да се тълкуват в смисъл, че превозът на предназначените за износ стоки извън територията на Общността трябва да се извърши в определен срок, за да може да се квалифицира като освободена доставка за износ?

               2.

               От значение ли са за отговора на първия въпрос международните търговски клаузи, дали продавачът, купувачът или превозвачът са действали добросъвестно, с дължимата грижа или евентуално противоправно, обхванатият от декларацията период или обстоятелството, че превозът на стоките действително е извършен след изтичане на срока, но в рамките на срока за погасяване по давност на задължението за начисляване на данъка?

               3.

               Съвместимо ли е с принципите на данъчен неутралитет, правна сигурност и пропорционалност в правната уредба на държава членка да се предвиждат допълнителни предпоставки освен установените в Директивите и разглеждането на износа като освободена доставка да зависи от кумулативното изпълнение на обективни предпоставки, които не са предвидени в Директивите?

               4.

               Може ли член 15 от старата Директива за ДДС и членове 131 и 273 от новата Директива за ДДС да се тълкуват в смисъл, че държава членка може — с цел предотвратяване избягването на данъци, злоупотребите и данъчните измами и правилно начисляване и събиране на данъка — да предвиди предпоставки за освобождаванията при износ като тези по член 11, параграф 1 от Закон № LXXIV от 1992 г. за данъка върху добавената стойност и член 98, параграф 1 от Закон № CXXVII от 2007 г. за данъка върху добавената стойност?

               5.

               Съобразено ли е с основните принципи на правото на Съюза и с разпоредбите на Директивите преквалифицирането на освободена доставка от данъчния орган поради неспазване на предпоставки, които не са предвидени в членове 15 и 146 от Директивите, и изискването на данък от данъчно задълженото лице? При утвърдителен отговор, при какви обстоятелство е възможно това?

      (1)  ОВ L 145, стр. 1.

      (2)  ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


title: Дело C-604/15 P: Жалба, подадена на 15 ноември 2015 г. от Ana Pérez Gutiérrez срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 9 септември 2015 г. по дело T-168/14, Pérez Gutierrez/Комисия

text:
               1.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/35

         Жалба, подадена на 15 ноември 2015 г. от Ana Pérez Gutiérrez срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 9 септември 2015 г. по дело T-168/14, Pérez Gutierrez/Комисия
   (Дело C-604/15 P)
   (2016/C 038/48)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Ana Pérez Gutiérrez (представител: J. Soler Puebla, abogado)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Да се отмени решение на Общия съд от 9 септември 2015 г. и делото да бъде разгледано с постановяване на ново решение, в което:

               —

               Да бъде обявено, че е налице незаконна намеса в правото на чест, семеен живот и репутация поради неразрешено използване на образа на D. Patrick Johannes Jacquemyn, доколкото Европейската комисия публикува снимката му в библиотеката с образи на здравните предупреждения по отношение на тютюневи изделия в Европейския съюз.

               —

               Да бъде осъден ответникът да плати на жалбоподателя сумата от 181 104 EUR, представляваща пропуснати ползи.

               —

               Да бъде осъден ответникът да плати на жалбоподателя сумата от един евроцент (0,01 EUR) на пакет тютюневи изделия с образа на D. Patrick Jacquemyn, като общата сума ще бъде определена при изпълнение на съдебното решение и към настоящия момент възлиза на двадесет и седем милиона петстотин осемдесет и осем хиляди и петстотин двадесет и четири евро (27 588 524 EUR)

               —

               Да бъде осъден ответникът да плати на жалбоподателя обезщетение за получената печалба от незаконното използване на образа на D. Patrick Jacquemyn, която възлиза на 13 790 000 EUR в Испания, постоянното местопребиваване на жалбоподателя и D. Patrick Jacquemyn.

      Основания и основни доводи

      Липса на идентичност между изложеното в съдебното заседание и съдържанието на решението

   Жалбоподателят не е приемал изявленията на Европейската комисия, а само приема да бъдат представени извън срока документите без заличавания, като това не е изяснено в решението.

      Нарушение на член 15, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз

   Нарушение на принципа на нормата от правото на ЕС за достъп на гражданите на Съюза до документи, използвани от който и да било орган на Съюза за вземане на решение. Жалбоподателката многократно е отправяла искания за предоставяне на документацията относно правото върху спорната снимка, която така и не ѝ е била предоставена.

      Липса и недостатъчни доказателства, което води до липса на разследване по делото от страна на Общия съд

   Поисканите от жалбоподателката доказателства не са били предоставени, а представените от жалбоподателката доказателства възпрепятстват всякаква възможно за доказване, тъй като на практика всички данни в тях са заличени.

      Нарушаване на принципа на състезателност и равни процесуални възможности

   Представените от Европейската комисия документи съдържат заличавания и липсват данни, като възпрепятстват всякакъв състезателен анализ от страна на жалбоподателката, поради което тя не ги приема за валидни доказателства и не могат да бъдат квалифицирани като доказателства от Общия съд.

      Изопачаване на фактите (Distort of facts)

   Заличените документи и с липсващи данни навеждат Общия съд на тълкуването, че е налице начало на законосъобразност при предполагаемото реализиране на снимките, като това подобие на действителност не може да бъде оборено от жалбоподателката поради липсва на каквито и да било доказателства в документите. Заличаването на данни в документите е извършено при неправилно прилагане на принципите за защита на данните, изведени от Директивата от 1995 г. (1)

      (1)  Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 година за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (OB L 281, 23.11.1995 г., стр. 31; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 17, стр. 10).


title: Дело C-258/14: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Alba Iulia (Румъния), постъпило на 26 май 2014 г.  — Eugenia Florescu и др./Casa Judeţeană de Pensii Sibiu и др.

text:
               1.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 292/13

         Преюдициално запитване от Curtea de Apel Alba Iulia (Румъния), постъпило на 26 май 2014 г. — Eugenia Florescu и др./Casa Judeţeană de Pensii Sibiu и др.
   (Дело C-258/14)
   2014/C 292/18
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Curtea de Apel Alba Iulia

      Страни в главното производство

      Ищци/Жалбоподатели: Eugenia Florescu, Ioan Poiană, Cosmina Diaconu (в качеството на наследник на покойния Bădilă Mircea), Anca Vidrighin (в качеството на наследник на покойния Bădilă Mircea), Eugenia Elena Bădilă (в качеството на наследник на покойния Bădilă Mircea)

      Ответници: Casa Judeţeană de Pensii Sibiu, Casa Națională de Pensii și alte Drepturi de Asigurări Sociale, Ministerul Muncii, Familiei și Protecției Sociale, Statul român prin Ministerul Finanțelor Publice, Ministerul Finanțelor Publice prin D.G.F.P. Sibiu

      Преюдициални въпроси

               1)

               Може ли меморандум като Меморандума за разбирателство от 23 юни 2009 г., сключен между Европейската общност и Румъния, обнародван в Monitorul Oficial № 455/1 юли 2009 г., да бъде считан за акт, решение, известие и др. с правна стойност в установения от Съда смисъл (Решение от 3 февруари 1976 г., 59/75, Flavia Manghera, и Решение от 20 март 1997 г., C 57/95, Франция/Комисия) и подлежи ли той на тълкуване от Съда на Европейския съюз?

               2)

               При утвърдителен отговор трябва ли Меморандумът от 23 юни 2009 г. за разбирателство между Европейската общност и Румъния, обнародван Monitorul Oficial № 455/1 юли 2009 г. да се тълкува в смисъл, че с оглед намаляването на последиците от икономическата криза чрез съкращаване на разходите за персонал Европейската комисия може валидно да наложи приемането на национален закон, с който да бъде отнето правото да се получава пенсия, за която лицето е заплащало вноски в продължение на повече от 30 години, била е законно определена и е получавана до приемането на закона, с мотива, че това лице получава заплата за упражняваната от него дейност въз основа на трудов договор, различна от дейността, за която лицето е придобило правото на пенсия?

               3)

               Трябва ли Меморандумът от 23 юни 2009 г. за разбирателство между Европейската общност и Румъния, обнародван в Monitorul Oficial № 455/1 юли 2009 г. да се тълкува в смисъл, че с оглед намаляването на икономическата криза Европейската комисия може валидно да наложи приемането на национален закон, с който правото да се получава пенсия, за която лицето е заплащало вноски в продължение на повече от 30 години, била е законно определена и е получавана до приемането на закона, се отнема в неговата цялост за неопределено време с мотива, че това лице получава заплата за упражняваната от него дейност въз основа на трудов договор, различна от дейността, за която лицето е придобило правото на пенсия?

               4)

               Трябва ли меморандумът в неговата цялост и основно точка 5, буква г), която се отнася до реорганизацията и повишаването на ефективността на публичната администрация, да се тълкуват в смисъл, че с оглед на намаляването на икономическата криза Европейската комисия е наложила валидно приемането на национален закон, с който се въвежда забрана за кумулиране на пенсията със заплатата за пенсионираните служители от публичните институции?

               5)

               Могат ли членове 17, 20, 21 и 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, член 6 от Договора за Европейски съюз (ДЕС), член 110 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), принципът на правната сигурност, изведен от общностното право и от съдебната практика на СЕС да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба като член 21, алинея втора от Закон № 554/2004, която предвижда в случаите на нарушаване на принципа на предимството на правото на Европейския съюз възможност за преразглеждане на съдебните решения, произнесени единствено по административни спорове и не допуска възможността за преразглеждане на национални съдебни решения, произнесени в други области (гражданска, наказателна, търговска и др.) в случаите на нарушаване на същия принцип на предимството на правото на Европейския съюз от тези последни решения?

               6)

               Допуска ли член 6 от ДЕС законодателство на държава членка, което обуславя изплащането на пенсията на магистратите от кариерата, определена на базата на вноските, които те са правили в продължение на повече от 30 години стаж в съдебната власт, с прекратяване на трудовия им договор като преподаватели по право във висшите учебни заведения?

               7)

               Допускат ли член 6 от ДЕС, член 17, алинея първа от Хартата на основните права на Европейския съюз и практиката на СЕС законодателство, по силата на което се отнема правото на собственост върху пенсията, макар и то да е било определено въз основа на заплащани в продължение на повече от 30 години вноски, като отделно, за университетската си дейност, магистратите са правили и продължават да правят вноски към пенсионния фонд?

               8)

               Допускат ли член 6 от ДЕС, както и разпоредбите на член 2, алинея втора, буква б) от Директива 2000/78 (1) на Съвета от 27 ноември 2000 г. относно равното третиране на лицата, без разлика на раса или етнически произход, и практиката на СЕС решение, произнесено от Конституционния съд на държава членка, с което в рамките на контрола за конституционосъобразност на закона, се определя, че правото на кумулиране на пенсията и заплатата принадлежи само на лицата, които са на мандатни длъжности, като по този начин от това право се изключват магистратите от кариерата, за които не се допуска получаване на пенсията, определена въз основа на индивидуалните им вноски в продължение на повече от 30 години, с мотива, че те са запазили преподавателската си дейност във висшето юридическо образование?

               9)

               Допускат ли член 6 от ДЕС и практиката на СЕС законодателство, което обуславя за неопределен период от време изплащането на пенсията на магистратите, определена въз основа на вноските, които те са правили в продължение на повече от 30 години, с прекратяването на университетската им дейност?

               10)

               Допускат ли член 6 от ДЕС и практиката на СЕС законодателство, което нарушава необходимия баланс между защитата на собствеността на лицата и изискванията на общия интерес, задължавайки само определена категория лица да понасят загуба на пенсията си на магистрати с мотива, че извършват преподавателска дейност в университети?

      (1)  Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7).


title: Дело C-182/10: Решение на Съда (четвърти състав) от 16 февруари 2012 г. (преюдициално запитване от Cour constitutionnelle (по-рано Cour d'arbitrage) — Белгия) Marie-Noëlle Solvay и др./Région wallonne (Оценка на въздействието на проекти върху околната среда — Понятие за законодателен акт — Стойност и обхват на уточненията, направени с Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция — Разрешаване на проект без да е направена подходяща оценка на въздействието му върху околната среда — Достъп до правосъдие по въпроси на околната среда — Обхват на правото на обжалване — Директива за местообитанията — План или проект, който има отрицателно влияние върху съответната територия — Императивно съображение от значим обществен интерес)

text:
               31.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 98/5

         Решение на Съда (четвърти състав) от 16 февруари 2012 г. (преюдициално запитване от Cour constitutionnelle (по-рано Cour d'arbitrage) — Белгия) Marie-Noëlle Solvay и др./Région wallonne
   (Дело C-182/10) (1)

   (Оценка на въздействието на проекти върху околната среда - Понятие за законодателен акт - Стойност и обхват на уточненията, направени с Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция - Разрешаване на проект без да е направена подходяща оценка на въздействието му върху околната среда - Достъп до правосъдие по въпроси на околната среда - Обхват на правото на обжалване - Директива за местообитанията - План или проект, който има отрицателно влияние върху съответната територия - Императивно съображение от значим обществен интерес)
   2012/C 98/06
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour constitutionnelle (по-рано Cour d'arbitrage)

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Marie-Noëlle Solvay, Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, Alix Walsh, Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l'Aéroport B.S.C.A. (Brussels south Charleroi Airport) ASBL — A.R.A.Ch, Grégoire Stassin, André Gilliard, Paul Fastrez, Henriette Fastrez, Gouvernement flamand, Inter-Environnement Wallonie ASBL, Nicole Laloux, François Gevers, Annabelle Denoël-Gevers, Marc Traversin, Joseph Melard, Chantal Michiels, Thierry Regout, René Canfin, Georges Lahaye, Jeanine Postelmans, Christophe Dehousse, Christine Lahaye, Jean-Marc Lesoinne, Jacques Teheux, Anne-Marie Larock, Bernadette Mestdag, Jean-François Seraffin, Françoise Mahoux, Ferdinand Wallraf, Mariel Jeanne, Agnès Fortemps, Georges Seraffin, Jeannine Melen, Groupement Cerexhe-Heuseux/Beaufays ASBL, Action et Défense de l'Environnement de la vallée de la Senne et de ses affluents ASBL, Réserves naturelles RNOB ASBL, Stéphane Banneux, Zénon Darquenne, Philippe Daras, Bernard Croiselet, Bernard Page, Intercommunale du Brabant Wallon SCRL, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, La Hulpe, Notre village ASBL, André Philips, Charleroi South Air Pur ASBL, Pierre Grymonprez, Sartau SA, Philippe Grisard de la Rochette, Antoine Boxus, Pierre Deneye, Jean-Pierre Olivier, Paul Thiry, Willy Roua, Guido Durlet, Agrebois SA, Yves de la Court

      Ответник: Région wallonne

      в присъствието на: Infrabel SA, Codic Belgique SA, Federal Express European Services Inc. (FEDEX), Société wallonne des aéroports (SOWEAR), Société régionale wallonne du transport (SRWT), Société Intercommunale du Brabant wallon (IBW),

      Предмет

   Преюдициално запитване — Cour constitutionnelle (по-рано Cour d'arbitrage) — Тълкуване на членове 2 (точка 2), 3 (параграф 9), 6 (параграф 9) и 9 (параграфи 2, 3 и 4) от Орхуската конвенция за достъп до информация, участие на обществеността в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по екологични въпроси, сключена на 25 юни 1998 г. и одобрена от името на Европейската общност с Решение 2005/370/ЕО на Съвета от 17 февруари 2005 година (ОВ L 124, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 201) — Тълкуване на членове 1 (параграф 5), 9 (параграф 1) и 10а от Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (ОВ L 175, стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 174) — Тълкуване член 6, параграфи 3 и 4 от Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109) — Понятие за държавен орган — Стойност и обхват на уточненията, направени с Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция — Изключване от приложното поле на Конвенцията на законодателните актове, като разрешенията за градоустройствено проектиране или екологичните разрешенията, предоставени въз основа на декрет от регионален законодател — Съвместимост с Конвенцията и с общностното право на процедура, в резултат от която се издават разрешения, които могат да бъдат оспорвани само пред Cour constitutionnelle и пред общите съдилища — Разрешаване на проект без да е направена подходяща оценка на въздействието му върху околната среда

      Диспозитив

               1.

               Макар за тълкуването на член 2, параграф 2 и член 9, параграф 4 от Конвенцията за достъп до информация, участие на обществеността в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по екологични въпроси, сключена на 25 юни 1998 г. и одобрена от името на Европейската общност с Решение 2005/370/ЕО на Съвета от 17 февруари 2005 година, да може да се вземе предвид Ръководството за прилагането на тази конвенция, то няма нито задължителна сила, нито нормативния характер, присъщ на разпоредбите на посочената конвенция.

               2.

               Член 2, параграф 2 от Конвенцията за достъп до информация, участие на обществеността в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по екологични въпроси и член 1, параграф 5 от Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда, изменена с Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 година, трябва да се тълкуват в смисъл, че от съответното приложно поле на тези текстове се изключват единствено проектите, подробностите по които са приети чрез отделен законодателен акт, така че целите на посочените текстове да са били постигнати в рамките на законодателната процедура. Националният съд трябва да провери дали тези две условия са били изпълнени, отчитайки както съдържанието на приетия законодателен акт, така и законодателната процедура, довела до приемането му, в нейната цялост, и по-специално подготвителните актове и парламентарните обсъждания. В тази връзка законодателен акт, с който само и единствено се „ратифицира“ заварен административен акт, като същият законодателен акт се ограничава да посочи наличието на императивни съображения от обществен интерес, без преди това да е открита законодателна процедура по същество, позволяваща да се изпълнят тези условия, не може да се счита за отделен законодателен акт по смисъла на посочената разпоредба и следователно не е достатъчен за изключването на проект от съответното приложно поле на тази конвенция и тази директива, съответно изменена.

               3.

               Член 3, параграф 9 и член 9, параграфи 2—4 от Конвенцията за достъп до информация, участие на обществеността в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по екологични въпроси и член 10а от Директива 85/337, изменена с Директива 2003/35, трябва да се тълкуват в смисъл, че:

                           —

                           когато проект, който попада в приложното поле на тези разпоредби, е приет със законодателен акт, въпросът дали този законодателен акт отговаря на условията по член 1, параграф 5 от тази директива, съответно изменена, съгласно националните процесуални норми трябва да може да бъде отнесен до съд или до независим и безпристрастен орган, установен със закон, и

                           —

                           ако срещу такъв акт не е предвидено никакво производство за обжалване с припомнените по-горе естество и обхват, всяка национална юрисдикция, която е сезирана в рамките на своята компетентност, следва да упражни описания в предходното тире контрол и въз основа на него да изведе съответните последици, като евентуално остави този законодателен акт без приложение.

               4.

               Член 6, параграф 9 от Конвенцията за достъп до информация, участие на обществеността в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по екологични въпроси и член 9, параграф 1 от Директива 85/337, изменена с Директива 2003/35, трябва да се тълкуват в смисъл, че не изискват самото решение да съдържа съображенията, поради които компетентният орган е решил, че приемането му е необходимо. При поискване от заинтересовано лице обаче компетентният орган е длъжен да му представи мотивите за приемането на решението или релевантните сведения и документи, в отговор на направеното искане.

               5.

               Член 6, параграф 3 от Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национален орган, дори законодателен, да разреши план или проект, без да е установил, че същият няма да има отрицателно влияние върху съответната територия.

               6.

               Член 6, параграф 4 от Директива 92/43 трябва да се тълкува в смисъл, че изграждането на инфраструктура, предназначена за настаняване на административен център, по принцип не може да се счита за императивно съображение от значим обществен интерес, включително и такова от социален или икономически характер, по смисъла на тази разпоредба, което да може да обоснове осъществяването на план или проект, който има отрицателно влияние върху съответната територия.

      (1)  ОВ C 179, 3.7.2010 г.


title: Дело C-227/14 P: Решение на Съда (осми състав) от 23 април 2015 г. — LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd/Европейска комисия (Обжалване — Конкуренция — Картели — Член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП — Световен пазар на екраните с течни кристали (LCD) — Определяне на цените — Глоби — Насоки относно метода за определяне на глобите (2006) — Точка 13 — Определяне на стойността на продажбите — Съвместно предприятие — Отчитане на продажбите на дружествата майки — Известие относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (2002) — Точка 23, буква б), последна алинея — Частично освобождаване от глоба — Доказателства за факти, които преди това не са били известни на Комисията)

text:
               22.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 205/12

         Решение на Съда (осми състав) от 23 април 2015 г. — LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd/Европейска комисия
   (Дело C-227/14 P) (1)

   ((Обжалване - Конкуренция - Картели - Член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП - Световен пазар на екраните с течни кристали (LCD) - Определяне на цените - Глоби - Насоки относно метода за определяне на глобите (2006) - Точка 13 - Определяне на стойността на продажбите - Съвместно предприятие - Отчитане на продажбите на дружествата майки - Известие относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (2002) - Точка 23, буква б), последна алинея - Частично освобождаване от глоба - Доказателства за факти, които преди това не са били известни на Комисията))
   (2015/C 205/17)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd (представители: A. Winckler и F.-C. Laprévote, avocats)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: F. Ronkes Agerbeek и P. Van Nuffel)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда LG Display Co. Ltd и LG Display Taiwan Co. Ltd да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 303, 8.9.2014 г.


title: Дело C-652/16: Преюдициално запитване, отправено от Административен съд София-град (България) на 19 декември 2016 година — Нигяр Рауф Къзъ Ахмедбекова, Рауф Емин Оглъ Ахмедбеков/Заместник-председател на Държавна агенция за бежанцитe

text:
               20.3.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 86/11

         Преюдициално запитване, отправено от Административен съд София-град (България) на 19 декември 2016 година — Нигяр Рауф Къзъ Ахмедбекова, Рауф Емин Оглъ Ахмедбеков/Заместник-председател на Държавна агенция за бежанцитe
   (Дело C-652/16)
   (2017/C 086/14)
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Административен съд София-град

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Нигяр Рауф Къзъ Ахмедбекова, Рауф Емин Оглъ Ахмедбеков

      Ответник: Заместник-председател на Държавна агенция за бежанцитe

      Преюдициални въпроси

               1)

               Следва ли от чл. 78, параграф 1 и параграф 2, букви а), г) и е) от Договора за функционирането на Европейския съюз, съображение 12 и чл. 1 от Директива 2013/32/ЕС (1) на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (преработен текст), че предвиденото по член 33, параграф 2, буква д) от същата директива основание за недопустимост на молби за международна закрила, съставлява норма с директен ефект, която не може да бъде оставена неприложена от държавите членки, в това число чрез прилагане на по-благоприятни разпоредби по националното право, предвиждащи разглеждане на първата молба за международна закрила, от гледна точка на това дали кандидата отговаря първо на условията за статут на бежанец и след това на условията субсидиарна закрила, както изисква чл. 10, параграф 2 от същата директива?

               2)

               Следва ли от член 33, параграф 2, буква д) от Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (преработен текст), тълкуван във връзка с чл. 7, параграф 3 и чл. 2, букви а), в) и ж), както и съображение 60 от същата Директива, при обстоятелствата по главното производство, че е недопустима молба за международна закрила от името на придружен непълнолетен, подадена от негов родител, когато тази молба е обоснована с качеството на детето на член на семейството на лице, подало молба за международна закрила, на основание, че има качеството на бежанец по смисъла на чл. 1А от Женевската конвенция?

               3)

               Следва ли от член 33, параграф 2, буква д) от Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (преработен текст), тълкуван във връзка с чл. 7, параграф 1 и чл. 2, букви а), в) и ж), както и съображение 60 от същата Директива, при обстоятелствата по главното производство, че е недопустима молба за международна закрила от името на пълнолетно лице, когато тази молба е обоснована в хода на процедурите пред компетентния административен орган единствено с качеството на кандидата на член на семейството на лице, подало молба за международна закрила, на основание, че има качеството на бежанец по смисъла на чл. 1А от Женевската конвенция, и кандидатът няма право да упражнява трудова дейност към момента на подаването на молбата?

               4)

               Следва ли, че чл. 4, параграф 4 от Директива 2011/95 ЕС (2) на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила (преработен текст), тълкуван във връзка с съображение 36 от същата директива, изисква преценката за основателни опасения от преследване или реален риск от тежко посегателство, да е основана само на факти и обстоятелства, относими към молителя.

               5)

               Допуска ли чл. 4 от Директива 2011/95 ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила (преработен текст) тълкуван във връзка със съображение 36 от същата директива и чл. 31, параграф 1 от Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (преработен текст), национална съдебна практика в държава членка, която:

                           а)

                           задължава компетентният орган да разгледа в общо производство молбите за международна закрила на членовете на едно семейство, когато тези молби се основават на общи факти и по конкретно на твърдения, че само единият от членовете на семейството има качеството на бежанец;

                           б)

                           задължава компетентният орган да спре производството по молбите за международна закрила на членовете на едно семейство, които в лично качество не отговарят на условията за такава закрила, до приключването на производството по молбата на члена на семейството, която е подадена на основание, че лицето има качеството на бежанец по смисъла на чл. 1, буква А от Женевската конвенция;

                     в това число, допустима ли е посочената съдебна практика по съображения, свързани с висшия интерес на детето, запазване на целостта на семейството и зачитането на правото на личен и семеен живот, с правото на оставане в държава-членка до разглеждането на молбата, по аргумент от чл. 7, чл. 18 и чл. 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, съображения 12 и 60 и чл. 9 от Директива 2013/32, съображения 16, 18 и 36, чл. 23 от Директива 2011/95, съображения 9, 11 и 35, чл. 6 и чл. 12 от Директива 2013/33/ЕС (3) на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. за определяне на стандарти относно приемането на кандидати за международна закрила?

               6)

               Следва ли от съображения 16, 18 и 36 и член 3 от Директива 2011/95 ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила (преработен текст), тълкувани във връзка със съображение 24 и чл. 2, буква г) и й), чл. 13 и чл. 23, параграфи 1 и 2 от същата директива, че допускат национална правна уредба като разглежданата в главното производство по чл. 8, ал. 9 от Закона за убежището и бежанците, на основание на която се считат за бежанци и членовете на семейството на чужденец с предоставен статут на бежанец, доколкото това е съвместимо с личния им статус и не са налице основанията по националното право, които изключват предоставянето на статут на бежанец?

               7)

               Следва ли от предвиденото за мотивите на преследване по чл. 10 от Директива 2011/95/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила (преработен текст), че подаването на жалба до Съда по правата на човека против държавата по произход на лицето, определя същото лице като принадлежащо към определена социална група по смисъла на чл. 10, параграф 1, буква г) от същата директива, съответно подаването на жалбата следва да се счита за политическо мнение по смисъла на буква д) от същата разпоредба?

               8)

               Следва ли от чл. 46, параграф 3 от Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (преработен текст), че съдът е задължен да разгледа по същество заявени нови основания за международна закрила в хода на съдебното производство, които не са посочени в жалбата до съда, подадена срещу решение за отказ да се предостави международна закрила?

               9)

               Следва ли от чл. 46, параграф 3 от Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (преработен текст), че съдът е задължен да прецени допустимостта на молбата за международна закрила на основание чл. 33, параграф 2, буква д) от същата директива в съдебно производство по обжалване на решение за отказ да се предостави международна закрила, при условие, че с обжалваното решение молбата е преценена от гледна точка на това кандидата отговаря първо на условията за статут на бежанец и след това на условията субсидиарна закрила, както изисква чл. 10, параграф 2 от същата директива?

      (1)  OB 2013, L 180, стр. 60

      (2)  OB 2011, L 337, стр. 9

      (3)  OB 2013, L 180, стр. 96


title: Дело C-18/13: Решение на Съда (седми състав) от 13 февруари 2014 г. (преюдициално запитване от Административен съд София-град — България) — „Макс Пен“ ЕООД/Директор на дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ , София, преди директор на дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“ , София (Данъчни въпроси — Обща система на данъка върху добавената стойност — Директива 2006/112/ЕО — Приспадане на данъка, платен за получена доставка — Извършени доставки — Контрол — Доставчик, който не разполага с необходимите средства — Понятие за данъчна измама — Задължение за служебно установяване на данъчната измама — Изискване за реална доставка на услугата — Задължение за водене на достатъчно подробна счетоводна отчетност — Съдебни спорове — Забрана за съда да квалифицира измамата като престъпление и да влошава положението на жалбоподателя)

text:
               29.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/16

         Решение на Съда (седми състав) от 13 февруари 2014 г. (преюдициално запитване от Административен съд София-град — България) — „Макс Пен“ ЕООД/Директор на дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“, София, преди директор на дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“, София
   (Дело C-18/13) (1)

   (Данъчни въпроси - Обща система на данъка върху добавената стойност - Директива 2006/112/ЕО - Приспадане на данъка, платен за получена доставка - Извършени доставки - Контрол - Доставчик, който не разполага с необходимите средства - Понятие за данъчна измама - Задължение за служебно установяване на данъчната измама - Изискване за реална доставка на услугата - Задължение за водене на достатъчно подробна счетоводна отчетност - Съдебни спорове - Забрана за съда да квалифицира измамата като престъпление и да влошава положението на жалбоподателя)
   2014/C 93/25
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Административен съд София-град

      Страни в главното производство

      Жалбоподател:„Макс Пен“ ЕООД

      Ответник: Директор на дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“, София, преди директор на дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“, София

      Предмет

   Преюдициално запитване — Административен съд София-град — Тълкуване на член 63, член 178, параграф 1, буква а), член 226, параграф 1, точка 6, както и на член 242 и член 273 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7 и поправки в ОВ L 74, 2011 г., стр. 3 и в ОВ L 249, 2012 г., стр. 15) — Понятието „данъчна измама“ — Посочване във фактурата на доставчик, който не разполага с необходимите персонал, материали и активи за предоставяне на услугата — Липса на счетоводни документи — Изготвяне на неистински документи с цел доказване изпълнението на престацията — Задължение за националния съд служебно да установи наличието на данъчна измама — Обуславяне на правото на приспадане от реалното извършване на престацията — Изискване за спазване на международните счетоводни стандарти, в отговор на нуждата от достатъчно подробна счетоводна отчетност, позволяваща контрол върху правото на приспадане — Евентуална необходимост от вписване във фактурите на информация за действителния доставчик на услугата — Национално законодателство, според което услугата се счита за извършена на датата, на която са изпълнени условията за признаване на прихода от нея, съгласно приложимото законодателство

      Диспозитив

               1.

               Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска данъчнозадължено лице да извърши приспадане на данъка върху добавената стойност, начислен в издадените от доставчик фактури, когато, въпреки че услугата е била доставена, се установява, че тя не е била действително извършена от този доставчик или от негов подизпълнител, по-специално тъй като последните не са разполагали с необходимите персонал, материали и активи, разходите за тяхната услуга не са били оправдани в счетоводната им документация или се е оказало, че някои документи не са били подписани от посочените в тях като доставчици лица, стига да са изпълнени следните две условия — посочените обстоятелства да сочат за наличието на измама и въз основа на обективните данни, представени от органите по приходите, да се установява, че данъчнозадълженото лице е знаело или е трябвало да знае, че сделката, с която обосновава правото на приспадане, е част от тази измама — нещо, което запитващата юрисдикция следва да провери.

               2.

               Когато националните юрисдикции имат задължението или възможността да съобразят служебно правните основания, изведени от задължителна норма на националното право, те трябва да направят това по отношение на задължителна норма на правото на Съюза като нормата, която изисква от националните административни и съдебни органи да откажат да признаят правото на приспадане на данъка върху добавената стойност, ако въз основа на обективни данни се установи, че се прави позоваване на това право с измамна цел или с цел злоупотреба. При преценката дали позоваването на това право на приспадане е с измамна цел или с цел злоупотреба, тези юрисдикции следва да тълкуват националното право, доколкото е възможно, в светлината на текста и целите на Директива 2006/112, за да се постигне предвиденият от нея резултат, което изисква посочените юрисдикции да използват всички свои правомощия, като вземат предвид вътрешното право в неговата цялост и като приложат признатите от това право методи за тълкуване.

               3.

               Директива 2006/112, доколкото по-специално изисква в член 242 от всяко данъчнозадължено лице да води достатъчно подробна счетоводна отчетност за целите на прилагане на данъка върху добавената стойност и на неговия контрол от данъчните органи, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска съответната държава членка, в предвидените в член 273 от същата директива граници, да изисква от всяко данъчнозадължено лице да съблюдава в това отношение съвкупността от националните счетоводни стандарти, съответстващи на международните счетоводни стандарти, стига приетите в този смисъл мерки да не надхвърлят необходимото за постигането на целите да се осигури правилното събиране на данъка и предотвратяването на измамите. В това отношение Директива 2006/112 не допуска национална разпоредба, съгласно която услугата се счита за извършена на датата, на която възникват условията да бъде признат приходът от съответната доставка.

      (1)  ОВ C 79, 16.3.2013 г.


               7.7.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 199/8

         Дело, заведено на 11 април 2011 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Исландия
   (Дело E-8/11)
   2011/C 199/04
   На 11 април 2011 г. в Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Исландия от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Xavier Lewis и Florence Simonetti, в качеството им на агенти на Надзорния орган на ЕАСТ, с адрес: Rue Belliard 35, 1040 Brussels, Belgium.
   Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ да постанови, че:

               1.

               като не е осигурила компетентните ѝ органи да изготвят, и където е целесъобразно, да одобрят стратегически карти на шума и да изготвят планове за действие за шума за всички важни пътища на своя територия, които имат над шест милиона преминавания на превозни средства на година, и да осигури, че информацията от стратегическите карти на шума и резюмета на плановете за действие, както са посочени в приложение VI към директивата, са изпратени на Надзорния орган на ЕАСТ, Република Исландия не е изпълнила задълженията си, произтичащи от член 7, параграф 1, член 8, параграф 1 и член 10 от акта, посочен в точка 32ж от приложение XX към Споразумението за ЕИП (Директива 2002/49/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 юни 2002 г. относно оценката и управлението на шума в околната среда), адаптирана към Споразумението с протокол 1 към него;
               както и

               2.

               съдът да нареди на Република Исландия да поеме разходите по съдебното производство.

      Правен и фактологичен контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа:

               —

               Надзорният орган на ЕАСТ посочва, че Исландия не е изготвила карти на шума и планове за действие за шума за важни пътища с над шест милиона преминавания на превозни средства на година,

               —

               Надзорният орган на ЕАСТ посочва, че такъв пропуск представлява нарушение на член 7, параграф 1, член 8, параграф 1 и член 10 от Директива 2002/49/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 юни 2002 г. относно оценката и управлението на шума в околната среда, посочена в точка 32ж от приложение XX към Споразумението за ЕИП.


title: Дело T-304/15: Решение на Общия съд от 11 май 2017 г. — Abdulkarim/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки срещу Сирия — Замразяване на средства — Явна грешка в преценката)

text:
               3.7.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/27

         Решение на Общия съд от 11 май 2017 г. — Abdulkarim/Съвет
   (Дело T-304/15) (1)

   ((Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки срещу Сирия - Замразяване на средства - Явна грешка в преценката))
   (2017/C 213/36)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Mouhamad Wael Abdulkarim (Дубай, Обединени арабски емирства) (представители: J.-P. Buyle и L. Cloquet, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: първоначално G. Étienne и N. Rouam, впоследствие G. Étienne и S. Kyriakopoulou, и накрая S. Kyriakopoulou)

      Предмет

   Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение за изпълнение (ОВППС) 2015/383 на Съвета от 6 март 2015 година за изпълнение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 64, 2015 г., стр. 41) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/375 на Съвета от 6 март 2015 година за изпълнение на Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (ОВ L 64, 2015 г., стр. 10) в частта, в която името на жалбоподателя е вписано в списъка на лицата и образуванията, по отношение на които се прилагат ограничителните мерки

      Диспозитив

               1)

               Отменя Решение за изпълнение (ОВППС) 2015/383 на Съвета от 6 март 2015 година за изпълнение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия, както и Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/375 на Съвета от 6 март 2015 година за изпълнение на Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия, в частта, в която те се отнасят до г-н Mouhamad Wael Abdulkarim.

               2)

               Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски, както и тези на г-н Abdulkarim.

      (1)  ОВ C 245, 27.7.2015 г.


title: Дело C-77/05: Решение на Съда (голям състав) от 18 декември 2007 г. — Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия/Съвет на Европейския съюз (Регламент (ЕО) № 2007/2004 — Създаване на Европейска агенция за управление на оперативното сътрудничество по външните граници на държавите-членки на Европейския съюз — Действителност)

text:
               23.2.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/5

         Решение на Съда (голям състав) от 18 декември 2007 г. — Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия/Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-77/05) (1)

   (Регламент (ЕО) № 2007/2004 - Създаване на Европейска агенция за управление на оперативното сътрудничество по външните граници на държавите-членки на Европейския съюз - Действителност)
   (2008/C 51/08)
   Език на производството: английски
   Страни

      Жалбоподател: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: E. O'Neill и C. Gibbs и A. Dashwood, Barrister)

      Страни, встъпили в подкрепа на исканията на жалбоподателя: Ирландия (представители: D. O'Hagan и A. Collins, SC, McGarry, BL), Република Полша (представител: J. Pietras), Словашка република (представители: R. Procházka, J. Čorba и B. Ricziová)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: J. Schutte и R. Szostak)

      Страни, встъпили в подкрепа на исканията на ответника: Кралство Испания (представител: J. M Rodríguez Cárcamo), Комисия на Европейските общности (представител: C. O'Reilly)
   Предмет
   Отмяна на Регламент (ЕО) № 2007/2004 на Съвета от 26 октомври 2004 година за създаване на Европейска агенция за управление на оперативното сътрудничество по външните граници на държавите-членки на Европейския съюз (ОВ L 349, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 71)
   Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия да заплати съдебните разноски.

               3)

               Кралство Испания, Ирландия, Република Полша, Словашката република и Комисията на Европейските общности понасят собствените си съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 82, 2.4.2005 г.


title: Дело T-448/15: Жалба, подадена на 6 август 2015 г. — EEB/Комисия

text:
               5.10.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/27

         Жалба, подадена на 6 август 2015 г. — EEB/Комисия
   (Дело T-448/15)
   (2015/C 328/25)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: European Environmental Bureau (EEB) (Брюксел, Белгия) (представител: B. Kloostra, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви, че Комисията е нарушила Регламент (ЕО) № 1367/2006 и Орхуската конвенция, а именно:

                           а)

                           член 1, параграф 1, буква a), член 3 и член 6, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1367/2006 (1) като не е тълкувала тези разпоредби в съответствие с член 4, параграфи 1, 3 и 4 от Орхуската конвенция и/или като не е приложила пряко член 4, параграфи 1, 3 и 4 от Орхуската конвенция по отношение на информация относно околната среда, предвид че член 3 и член 6, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1367/2006 са несъвместими с член 4, параграфи 1, 3 и 4 от Орхуската конвенция и незаконосъобразно разширяват обхвата на основанията за отказ по член 4, параграф 3) Регламент (ЕО) № 1049/2001 (2) до информацията относно околната среда,

                           б)

                           член 6, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1367/2006 като не е тълкувала и приложила ограничително основанията за отказ по член 4, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1049/2001 и/или като не е взела предвид обществения интерес от разкриването на информация относно околната среда, и/или не е взела предвид, че съответната информация е свързана с емисии в околната среда,

               —

               да обяви, че Комисията е нарушила Регламент (ЕО) № 1049/2001, а именно:

                           а)

                           член 4, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1049/2001, като не е представила подробни мотиви за отказа на достъп до съответните документи,

                           б)

                           член 4, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1049/2001, като е приложила първия параграф от тази разпоредба за документи, свързани с приключил процес на вземане на решение,

                           в)

                           член 4, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1049/2001 като не е преценила в достатъчна степен наличието на по-висш обществен интерес от оповестяването,

                           г)

                           член 6, параграф 3, член 7, параграфи 1 и 3 и член 8, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 1049/2001 като не положила никакви усилия за неформално обсъждане с оглед на намирането на справедливо решение и като не е взела решение в установения срок,

               —

               да осъди ЕС, представляван от Комисията, да заплати обезщетение в размер, определен от Общия съд, но не по-малък от 1 евро, заедно с лихвите, за причинените на EEB вреди поради липсата на своевременен достъп до заявените документи, които не са били оповестени от Комисията в сроковете, предвидени в член 7, параграфи 1 и 3 и член 8, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 1049/2001,

               —

               да отмени оспореното решение на Комисията от 1 юни 2015 г. и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, включително тези на встъпилите страни.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага следните правни основания и доводи по отношение на нарушението от страна на Комисията на Регламент (ЕО) № 1367/2006, Регламент (ЕО) № 1049/2001 и на Орхуската конвенция (3):

               1.

               Първото правно основание е нарушение на член 1, параграф 1, буква a), член 3 и член 6, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1367/2006 и/или член 4, параграфи 1, 3 и 4 от Орхуската конвенция.

                           —

                           Заявената информация представлява информация относно околната среда съгласно Орхуската конвенция и съгласно член 2, буква г), подточка iii), член 3 и член 6, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1367/2006;

                           —

                           Член 3 и член 6, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1367/2006 са несъвместими с член 4, параграфи 3 и 4 от Орхуската конвенция и незаконосъобразно разширяват основанията за отказ по член 4, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1049/2001 до информация относно околната среда;

                           —

                           Комисията нарушила член 6, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1367/2006 по отношение на ограничителното тълкуване на изключенията от общото правило за оповестяване, на задължението за претегляне на интересите и на „правилото за емисиите“.

               2.

               Второто правно основание е нарушение на член 4, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1049/2001.

                           —

                           Основанието за отказ, предвидено в член 4, параграф 3, първа алинея от Регламент (ЕО) № 1049/2001 не се прилага за заявените документи;

                           —

                           Оповестяването на заявените документи не засяга сериозно процеса на вземане на решение на Комисията;

                           —

                           Нарушение на член 4, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1049/2001, тъй като Комисията не претеглила правилно интересите, защитени от неоповестяването по отношение на обществения интерес от оповестяване на съответните документи.

               3.

               Третото правно основание е нарушение на член 7, параграфи 1 и 3 и член 8, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 1049/2001.

               4.

               Четвъртото правно основание, свързано с иска за обезщетение съгласно член 340 ДФЕС, е нарушение от страна на Комисията на член 7, параграфи 1 и 3 и член 8, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 1049/2001.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността (ОВ L 264, 25.9.2006 г., стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 126).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, 31.5.2001 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).

      (3)  Конвенцията за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда, подписана в Орхус на 25 юни 1998 г. и одобрена от името на Европейската общност с Решение 2005/370/ЕО на Съвета от 17 февруари 2005 г. (ОВ L 124, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 201).


title: Дело C-574/12: Преюдициално запитване, отправено от Supremo Tribunal Administrativo (Португалия) на 7 декември 2012 г. — Centro Hospitalar de Setúbal, EPE, Serviço de Utilização Comum dos Hospitais (SUCH)/Eurest Portugal — Sociedade Europeia de Restaurantes, L. da

text:
               16.3.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 79/5

         Преюдициално запитване, отправено от Supremo Tribunal Administrativo (Португалия) на 7 декември 2012 г. — Centro Hospitalar de Setúbal, EPE, Serviço de Utilização Comum dos Hospitais (SUCH)/Eurest Portugal — Sociedade Europeia de Restaurantes, L.da

   (Дело C-574/12)
   2013/C 79/09
   Език на производството: португалски

      Запитваща юрисдикция

   Supremo Tribunal Administrativo

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Centro Hospitalar de Setúbal, EPE, Serviço de Utilização Comum dos Hospitais (SUCH)

      Ответник: Eurest Portugal — Sociedade Europeia de Restaurantes, L.da

      Преюдициални въпроси

               1.

               Съвместимо ли е с общностната съдебна практика относно „in house“ възлагането обществена болница да възложи, без да спазва законоустановената процедура за сключване на съответния договор, на сдружение с нестопанска цел — в което тя членува и което има за предмет предоставянето на обществена услуга в областта на здравеопазването и за цел повишаване на ефикасността и ефективността на членовете си — предоставянето на услугата по доставка на болнична храна, за което отговаря болницата, и по този начин да прехвърли на сдружението своите функции в тази област, при положение че съгласно устава на сдружението в него могат да членуват и образувания, които не са от публичния, а от социалния сектор и че към момента на възлагането двадесет и трима от осемдесет и осемте членове са частни институции за социална солидарност от социалния сектор, някои от които са благотворителни?

               2.

               Може ли да се счита, че изпълнителят е подчинен във връзка с взимането на решения на своите членове, които са публични образувания, така че последните упражняват заедно или поотделно контрол, аналогичен на този, който упражняват върху собствените си служби, при положение че съгласно устава му изпълнителят трябва да гарантира, че мнозинството от гласовете принадлежи на членове, по отношение на които членът на правителството, отговарящ за здравеопазването, упражнява ръководство, контрол и надзор, и че по-голямата част от членовете на управителния му съвет са публични субекти?

               3.

               Може ли в светлината на общностната съдебна практика относно „in house“ възлагането условието за „аналогичен контрол“ да се счита за изпълнено, при положение че съгласно устава му изпълнителят е подчинен на министъра, отговарящ за здравеопазването, който е компетентен да назначава председателя и заместник-председателя на управителния съвет, да одобрява решенията на общото събрание за сключване на заеми, които биха довели до нетен размер на задълженията равен на или по-голям от 75 % от собствения капитал през предходната отчетна година, да одобрява решенията за изменение на устава, решенията на общото събрание за прекратяване на изпълнителя и да се разпорежда с имуществото му при прекратяване?

               4.

               Възможно ли е отношенията му с членовете му, които са публични образувания, да се квалифицират като обикновено вътрешно или „in house“ възлагане като се има предвид, че изпълнителят е голяма организация със сложна структра, че негови членове са повечето служби и институции на Serviço Nacional de Saúde, включително най-големите болници на страната, че има предвиден оборот от около 90 милиона евро, извършва комплексна дейност в различни сфери и при твърде високи показатели, наема над 3 300 работници и участва в две обединения със стопанска цел и в две търговски дружества?

               5.

               Възможно ли е условието за „in house“ възлагане да се приеме за изпълнено, по-специално с оглед на изискването за „съществена цел на дейността“, поставено от член 5, параграф 2, буква b) от CCP (1), като се има предвид, че според устава му изпълнителят може да предоставя при условията на конкуренция услуги на частни национални или чуждестранни образувания, (i) стига това да не е във вреда на членовете му и да е от полза за тях и за изпълнителя, било от икономическа гледна точка, било от гледна точка на обогатяването и валоризирането на технологиите и (ii) стига фактурираната цена на услугите от този вид да не надвишава 20 % от общия годишен оборот през предходната отчетна година?

               6.

               В случай, че отговорът на някой от горните въпроси сам по себе си не е достатъчен, за да се установи дали са изпълнени условията, предвидени в член 5, параграф 2 от CCP, позволява ли общата преценка на отговорите на всички тези въпроси в светлината на общностната съдебна практика относно „in house“ възлагането да се заключи, че е налице такова възлагане?

      (1)  Código dos contratos públicos [Кодекс на обществените поръчки].


title: Дело F-121/11: Жалба, подадена на 22 ноември 2011 г. — ZZ/Комисия

text:
               28.1.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/72

      Жалба, подадена на 22 ноември 2011 г. — ZZ/Комисия
      (Дело F-121/11)
      (2012/C 25/140)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: ZZ (представители: L. Levi и C. Bernard-Glanz, avocats)

         Ответник: Европейска комисия

         Предмет и описание на спора

      Отмяна на решенията, с които Бюрото за разплащания при Ispra е отказало на длъжностното лице, заемащо длъжност в Йордания, разрешение за покриване на разходи за транспорт и за придружител, които лицето е направило, за да даде възможност на своя син да премине психотерапия в Бейрут (Ливан) на френски език, който е майчиният език на детето.

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отменят отказите да се разрешат исканите от жалбоподателя медицински грижи в полза на неговия син, на неговата съпруга и на него самия, които откази произтичат от три решения, приети съответно на 22 февруари, 10 март и 18 април 2011 г. от началника на Бюрото за разплащания при Ispra към Европейската комисия,

                  —

                  да се отмени решението, прието на 12 август 2011 г. от директора на Дирекция D на ГД „Човешки ресурси и сигурност“ на Европейската комисия в качеството му на орган, оправомощен да сключва договори („ООСД“), с което се отхвърля жалбата по административен ред, подадена от жалбоподателя на основание член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз,

                  —

                  да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.


title: Дело C-127/15: Решение на Съда (трети състав) от 8 декември 2016 г. (преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof — Autriche) — Verein für Konsumenteninformation/INKO, Inkasso GmbH (Преюдициално запитване — Директива 2008/48/ЕО — Защита на потребителите — Потребителски кредит — Член 2, параграф 2, буква й) — Споразумения за плащане чрез вноски — Разсрочено плащане, за което не се начисляват разходи — Член 3, буква е) — Кредитни посредници — Дружества за събиране на вземания, които действат от името на кредиторите)

text:
               6.2.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/2

         Решение на Съда (трети състав) от 8 декември 2016 г. (преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof — Autriche) — Verein für Konsumenteninformation/INKO, Inkasso GmbH
   (Дело C-127/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Директива 2008/48/ЕО - Защита на потребителите - Потребителски кредит - Член 2, параграф 2, буква й) - Споразумения за плащане чрез вноски - Разсрочено плащане, за което не се начисляват разходи - Член 3, буква е) - Кредитни посредници - Дружества за събиране на вземания, които действат от името на кредиторите))
   (2017/C 038/02)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Oberster Gerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Verein für Konsumenteninformation

      Ответник: INKO, Inkasso GmbH

      Диспозитив

               1)

               Член 2, параграф 2, буква й) от Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета трябва да се тълкува в смисъл, че споразумението за плащане на кредит чрез вноски, сключено поради неизпълнението на потребителя между последния и кредитора с посредничеството на бюро за събиране на задължения, не представлява споразумение, „за което не се начисляват разходи“, по смисъла на тази разпоредба, когато с него потребителят поема задължение да погаси общия размер на кредита и да плати лихви или разходи, непредвидени в първоначалния договор, въз основа на който посоченият кредит е бил предоставен.

               2)

               Член 3, буква е) и член 7 от Директива 2008/48 трябва да се тълкуват в смисъл, че бюро за събиране на задължения, което от името на кредитора сключва споразумение за плащане чрез вноски на неиздължен кредит, но което действа като кредитен посредник само в спомагателно качество, което обстоятелство трябва да се провери от запитващата юрисдикция, следва да се счита за „кредитен посредник“ по смисъла на член 3, буква е) и не носи задължението за предоставяне на преддоговорна информация на потребителя по членове 5 и 6 от тази директива.

      (1)  ОВ C 205, 22.6.2015 г.


title: Дело C-193/12: Решение на Съда (седми състав) от 13 юни 2013 г. — Европейска комисия/Френска република (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 91/676/ЕИО — Опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници — Посочване на уязвимите зони — Прекомерно съдържание на нитрати — Еутрофизация — Задължение за извършване на ревизия на всеки четири години)

text:
               3.8.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 225/33

         Решение на Съда (седми състав) от 13 юни 2013 г. — Европейска комисия/Френска република
   (Дело C-193/12) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 91/676/ЕИО - Опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници - Посочване на уязвимите зони - Прекомерно съдържание на нитрати - Еутрофизация - Задължение за извършване на ревизия на всеки четири години)
   2013/C 225/55
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: J. Hottiaux и B. Simon)

      Ответник: Френска република (представители: G. de Bergues и S. Menez)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Нарушение на член 3, параграфи 1 и 4 и на Приложение I към Директива 91/676/ЕИО на Съвета от 12 декември 1991 година за опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници (ОВ L 375, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 81) — Непълно посочване на уязвимите зони — Прекомерно съдържание на нитрати — Еутрофизация — Неправилно извършена ревизия на всеки четири години

      Диспозитив

               1.

               Като не е посочила като уязвими множество зони, характеризиращи се с наличието на маси повърхностни и подпочвени води, които са засегнати или могат да бъдат засегнати от прекомерно съдържание на нитрати и/или от еутрофизация, Френската република не е изпълнила задълженията си по член 3, параграфи 1 и 4 и по Приложение I към Директива 91/676/ЕИО на Съвета от 12 декември 1991 година за опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници.

               2.

               Осъжда Френската република да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 217, 21.7.2012 г.


title: Дело T-440/13: Жалба, подадена на 12 август 2013 г. — „Millano“ Krzysztof Kotas/СХВП (форма на шоколадова бонбониера)

text:
               23.11.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 344/57

         Жалба, подадена на 12 август 2013 г. — „Millano“ Krzysztof Kotas/СХВП (форма на шоколадова бонбониера)
   (Дело T-440/13)
   2013/C 344/104
   Език на производството: полски

      Страни

      Жалбоподател: Zakład Wyrobów Cukierniczych „Millano“ Krzysztof Kotas (Пшежмерово, Полша) (представител: B. Kański, radca prawny)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на втори апелативен състав от 22 май 2013 г. по преписка R 755/2012-2.

      Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: триизмерна марка във формата на шоколадова бонбониера за стоки от клас 30 — заявка № 10 359 602.

      Решение на проверителя: отхвърля заявката.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година.


title: Дело T-306/10: Иск, предявен на 23 юли 2010 г. — Yusef/Комисия

text:
               25.9.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 260/20

         Иск, предявен на 23 юли 2010 г. — Yusef/Комисия
   (Дело T-306/10)
   ()
   2010/C 260/28
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Hani El Sayyed Elsebai Yusef (Лондон, Обединено кралство) (представители: E. Grieves, Barrister и H. Miller, Solicitor)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на ищеца

               —

               Да се обяви, че Комисията неправомерно бездейства и не оттегля името на ищеца от приложение 1 към Регламент (ЕО) № 881/2002 на Съвета,

               —

               да се разпореди на Комисията незабавно да оттегли името на ищеца от посоченото приложение,

               —

               да се осъди Комисията освен направените от нея съдебни разноски да заплати съдебните разноски, направени от ищеца, както и всички суми, изплатени като правна помощ от касата на Съда.

      Правни основания и основни доводи

   Ищецът подава иск на основание член 265 ДФЕС, с който цели отмяна на Регламент (ЕО) № 1629/2005 на Комисията от 5 октомври 2005 година за изменение за петдесет и четвърти път на Регламент (ЕО) № 881/2002 на Съвета за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните (1), в частта, която се отнася до него.
   Ищецът сочи три правни основания в подкрепа на иска си.
   Първо, той изтъква, че Комисията към нито един момент не е предприела действия, за да провери независимо основанието за включване на ищеца в приложение 1, нито е потърсила съображенията за това включване.
   Второ, той твърди, че Комисията не му е представила никакви съображения, които да обосновават включването му в приложение 1, в нарушение на правото му на ефективни средства за защита, на правото му да се защитава сам и в нарушение на правото му на собственост съгласно Европейската конвенция за правата на човека.
   Трето, той твърди, че бездействието на Комисията да оттегли името му от приложение 1 е нелогично, тъй като не са налице съображения, отговарящи на съответните критерии за включване в приложение 1, и тъй като министерството на външните работи и работите по Общността на нациите на Обединеното кралство счита, че ищецът е престанал да отговаря на съответните критерии.

      (1)  ОВ L 260, 2005 г., стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 4, стр. 81.


title: Дело C-325/09: Преюдициално запитване, отправено от Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Обединено кралство) на 12 август 2009 г. — Secretary of State for the Home Department/Maria Dias

text:
               24.10.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 256/13

         Преюдициално запитване, отправено от Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Обединено кралство) на 12 август 2009 г. — Secretary of State for the Home Department/Maria Dias
   (Дело C-325/09)
   2009/C 256/26
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Страни в главното производство

      Ищец: Secretary of State for the Home Department

      Ответник: Maria Dias

      Преюдициални въпроси

               1.

               Ако гражданка на Европейския съюз, намираща се в държава членка, на която не е гражданин, е притежавала, преди транспонирането на Директива 2004/38/ЕО (1), валидно издадено съгласно член 4, параграф 2 от Директива 68/360/ЕИО (2) разрешение за пребиваване, но в срока на валидност на разрешението, за определен период от време е била доброволно безработна, не е била икономически независима и не е отговаряла на изискванията за издаването на такова разрешение, запазила ли е тя през този период, единствено на основание на притежаваното от нея разрешение, качеството си на лице, което „пребивава законно“ в приемащата държава членка за целите на последващо придобиване на право на постоянно пребиваване съгласно член 16, параграф 1 от Директива 2004/38/ЕО?

               2.

               Ако пет годишно непрекъснато пребиваване като работник преди 30 април 2006 г. не може да доведе до възникване на правото на постоянно пребиваване, установено от член 16, параграф 1 от Директива 2004/38/ЕО, поражда ли такова непрекъснато пребиваване като работник право на постоянно пребиваване пряко по силата на член 18, параграф 1 от Договора за ЕО, поради това че в директивата има празнота?

      (1)  Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56).

      (2)  Директива 68/360/ЕИО на Съвета от 15 октомври 1968 година относно премахване на ограниченията за движение и пребиваване в Общността на работниците на държавите членки и на техните семейства (ОВ L 257, стр. 13).


title: Дело C-341/14: Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 14 юли 2014 г.  — J. Harmsen/Burgemeester van Amsterdam

text:
               29.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 339/9

         Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 14 юли 2014 г. — J. Harmsen/Burgemeester van Amsterdam
   (Дело C-341/14)
   2014/C 339/10
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Raad van State

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: J. Harmsen

      Ответник: Burgemeester van Amsterdam

      Преюдициални въпроси

               1.

               Приложима ли е глава III от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (ОВ L 376, стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50) в изцяло вътрешни положения, или при преценката на въпроса дали е приложима тази глава следва да се вземе предвид практиката на Съда по приложимостта на разпоредбите от Договора относно свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги в изцяло вътрешни положения?

               2.

               В случай че отговорът на първия въпрос е в смисъл, че при преценката дали е приложима глава III от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (ОВ L 376, стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50), следва да се вземе предвид практиката на Съда по приложимостта на разпоредбите от Договора относно свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги в изцяло вътрешни положения:

                           а)

                           трябва ли националните съдилища да прилагат разпоредбите от глава III от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (ОВ L 376, стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50) в случай като настоящия, в който доставчикът на услугите не е нито установен извън границите на съответната държава членка, нито предоставя трансгранични услуги, но въпреки това се позовава на тези разпоредби?

                           б)

                           за отговора на този въпрос от значение ли е обстоятелството, че съдържателят на съответния обект предоставя услуги на самонаети проституиращи лица от други държави членки, различни от Нидерландия?

                           в)

                           за отговора на този въпрос следва ли да се установи дали предприятия, установени в други държави членки, действително проявяват интерес или действително ще проявят интерес да открият витрини за проституция в Амстердам?

               3.

               В случай че доставчикът на услугите може да се позовава на разпоредбите от глава III от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (ОВ L 376, стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50), член 10, параграф 2, буква в) от тази директива допуска ли да се предвиди на изискване като разглежданото в конкретния спор, което позволява на собственика на витрини за проституция да отдава почасово помещения под наем само на такива проституиращи лица, които могат да общуват със съдържателя на съответния обект на разбираем от него език?


title: Дело T-284/13 P: Жалба, подадена на 22 май 2013 г. от Luigi Marcuccio срещу определението, постановено на 11 март 2013 г. от Съда на публичната служба по дело F-17/12, Marcuccio/Комисия

text:
               20.7.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 207/52

         Жалба, подадена на 22 май 2013 г. от Luigi Marcuccio срещу определението, постановено на 11 март 2013 г. от Съда на публичната служба по дело F-17/12, Marcuccio/Комисия
   (Дело T-284/13 P)
   2013/C 207/86
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Luigi Marcuccio (Tricase, Италия) (представител: G. Cipressa, avvocato)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени изцяло и без изключения обжалваното определение;

               —

               Да върне посоченото дело за ново разглеждане от Съда на публичната служба.

      Правни основания и основни доводи

   Правните основания и основните доводи са посочените и по дело T-203/13 P, Marcuccio/Комисия.


title: Дело C-540/13: Решение на Съда (четвърти състав) от 16 април 2015 г. — Европейски парламент/Съвет на Европейския съюз (Жалба за отмяна — Полицейско и съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Определяне на датата, на която предходно решение поражда действие — Определяне на правното основание — Правна уредба, приложима след влизането в сила на Договора от Лисабон — Преходни разпоредби — Правно основание от вторичното право — Консултация с Парламента)

text:
               15.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 198/7

         Решение на Съда (четвърти състав) от 16 април 2015 г. — Европейски парламент/Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-540/13) (1)

   ((Жалба за отмяна - Полицейско и съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси - Определяне на датата, на която предходно решение поражда действие - Определяне на правното основание - Правна уредба, приложима след влизането в сила на Договора от Лисабон - Преходни разпоредби - Правно основание от вторичното право - Консултация с Парламента))
   (2015/C 198/08)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Европейски парламент (представители: F. Drexler, A. Caiola и М. Пенчева)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: K. Pleśniak и A. F. Jensen)

      Диспозитив

               1)

               Отменя Решение 2013/392/EС на Съвета от 22 юли 2013 година за определяне на датата на пораждане на действие на Решение 2008/633/ПВР относно достъпа до Визовата информационна система (ВИС) за справки от оправомощени органи на държавите членки и от Европол с цел предотвратяване, разкриване и разследване на терористични действия и други тежки престъпления.

               2)

               Запазва последиците на Решение 2013/392 до влизането в сила на нов акт, който да го замени.

               3)

               Осъжда Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 359, 7.12.2013 г.