title: Дело C-625/17: Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof (Австрия), постъпило на 3 ноември 2017 г. — Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/5

         Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof (Австрия), постъпило на 3 ноември 2017 г. — Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG
   (Дело C-625/17)
   (2018/C 112/08)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Verwaltungsgerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател в ревизионното производство: Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG

      Ответник: Finanzamt Feldkirch

      Преюдициален въпрос

   Противоречи ли разпоредба, която предвижда налог върху общия баланс на кредитна институция, на свободата на предоставяне на услуги по член 56 и сл. ДФЕС и/или на свободното движение на капитали и плащания по член 63 ДФЕС, когато налогът се заплаща от кредитна институция със седалище в Австрия, извършваща банкови сделки с клиенти в останалата част на Европейския съюз, докато същият не се прилага за кредитна институция със седалище в Австрия, която извършва такива сделки в качеството си на оглавяваща група от кредитни институции чрез кредитна институция, която е част от групата, но чието седалище се намира другаде в Европейския съюз и чийто баланс поради нейната принадлежност към тази група следва да се консолидира с баланса на оглавяващата групата кредитна институция, тъй като налогът се плаща върху неконсолидирания (невключен в консолидиран финансов отчет) общ баланс?


title: Дело C-702/17: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 14 декември 2017 г. — Unareti SpA/Ministero dello Sviluppo Economico и др.

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/15

         Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 14 декември 2017 г. — Unareti SpA/Ministero dello Sviluppo Economico и др.
   (Дело C-702/17)
   (2018/C 112/20)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Consiglio di Stato

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Unareti SpA

      Ответници: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri — Dipartimento per gli Affari Regionali, Autorità Garante per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico — Sede di Milano, Presidenza del Consiglio dei Ministri — Conferenza Stato Regioni ed Unificata, Ministero per gli affari regionali, Dipartimento per gli affari regionali e le autonomie, Conferenza Unificata Stato Regioni e Enti Locali

      Преюдициални въпроси

   По-конкретно от Съда се иска да установи допускат ли тези принципи и правила национална правна уредба като посочената по-горе, която предвижда прилагане с обратна сила на критериите за оценка на размера на сумите за възстановяване, дължими на бившите концесионери, които засягат минали търговски правоотношения, т.е. обосновано ли е това прилагане, включително с оглед на принципа на пропорционалност, от необходимостта от защита на други обществени интереси от европейско значение, свързани с изискването да се даде възможност за по-добра защита на конкуренцията на целевия пазар, съответно по-голяма защита на потребителите на услугата, които биха могли да понесат непряко последиците от евентуалното увеличение на сумите, дължими на бившите концесионери.


title: Дело T-265/17: Определение на Общия съд от 1 февруари 2018 г. — ExpressVPN/EUIPO (EXPRESSVPN) (Марка на Европейския съюз — Международна регистрация, посочваща Европейския съюз — Фигуративна марка „EXPRESSVPN“ — Абсолютно основание за отказ — Искане за промяна — Единствено искане — Недопустимост)

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/32

         Определение на Общия съд от 1 февруари 2018 г. — ExpressVPN/EUIPO (EXPRESSVPN)
   (Дело T-265/17) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Международна регистрация, посочваща Европейския съюз - Фигуративна марка „EXPRESSVPN“ - Абсолютно основание за отказ - Искане за промяна - Единствено искане - Недопустимост))
   (2018/C 112/41)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: ExpressVPN Ltd (Глен Вайн, Остров Ман) (представител: A. Muir Wood, barrister)

      Ответник): Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: J. Ivanauskas)

      Предмет

   Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 16 февруари 2017 г. (преписка R 1352/2016-5) относно международната регистрация, посочваща Европейския съюз, № 1265562 на фигуративна марка „EXPRESSVPN“

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда ExpressVPN Ltd да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 202, 26.6.2017 г.


title: Дело C-51/18: Иск, предявен на 29 януари 2018 г. — Европейска комисия/Република Австрия

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/25

         Иск, предявен на 29 януари 2018 г. — Европейска комисия/Република Австрия
   (Дело C-51/18)
   (2018/C 112/32)
   Език на производството: немски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: N. Gossement, B.-R. Killmann, Bevollmächtigte)

      Ответник: Република Австрия

      Искания на ищеца

   Ищецът иска от Съда:

               1.

               Да установи, че като предвижда облагане с данък върху добавената стойност на възнаграждението, на което има право авторът на оригинално произведение на изкуството поради правото на препродажба, Република Австрия не е изпълнила своите задължения по член 2 от Директивата за ДДС.

               2.

               Да осъди Република Австрия да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на иска си ищецът изтъква следното:
   Австрия облага с данък върху добавената стойност възнаграждението, което се полага на автора при препродажбата на оригинално произведение на изящното изкуство в рамките на правото на препродажба, въведено в Австрия с транспонирането на Директива 2001/84/ЕО (1) на Европейския Парламент и на Съвета от 27 септември 2001 година относно правото на препродажба в полза на автора на оригинално произведение на изкуството. По този начин Австрия нарушава член 2 от Директивата за ДДС.
   При правото на препродажба между автора и лицето, което дължи възнаграждението, няма размяна на престации. Дължимата на автора част от печалбата вследствие на правото на препродажба произтича от закона и е уредена по такъв начин, че продавачът — или което и да е лице, участвало в препродажбата — е длъжен да заплати на автора възнаграждение, без авторът да извършва каквато и да било престация. Авторът е престирал още преди препродажбата, пускайки за първи път своя оригинал в обращение.
   Ето защо дължимото на автора възнаграждение поради правото на препродажба не е насрещната стойност на някаква направена от автора престация, а се определя само в зависимост от получената цена при препродажбата, върху която авторът не може да оказва влияние. Авторът има право на възнаграждение, без той да трябва или да може да престира посредством действие или бездействие. Ето защо възнаграждението поради правото на препродажба не е възнаграждение за доставка на стока или услуга по смисъла на член 2 от Директивата за ДДС.

      (1)  Директива 2001/84/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 27 септември 2001 година относно правото на препродажба в полза на автора на оригинално произведение на изкуството (OB L 272, 13.10.2001 г., стр. 32; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 240).


title: Дело T-14/18: Жалба, подадена на 16 януари 2018 г. — Гърция/Комисия

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/32

         Жалба, подадена на 16 януари 2018 г. — Гърция/Комисия
   (Дело T-14/18)
   (2018/C 112/42)
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Жалбоподател: Република Гърция (представители: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou и E. Chroni)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение в частта, в която изключва от финансирането на Европейския съюз разходите, направени от Република Гърция за помощи за площ за референтната 2014 г., които съответстват на 5 % от общите разходи, направени за помощи за пасища, в размер на 15 583 893,42 EUR бруто (нето 12 482 555,68 EUR),

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски, направени от Република Гърция.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

               1.

               В рамките на първото основание жалбоподателят поддържа, че оспорваната финансова корекция в размер на 5 % във връзка с помощите за площи за пасища е наложена неправомерно въз основа на фактическа грешка и в нарушение на принципа на пропорционалност.

               2.

               В рамките на второто основание жалбоподателят се позовава на нарушение на разпоредбите на член 31, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета от 21 юни 2005 г., и на член 52, параграфи 2 и 3 от Регламенн (ЕС) № 1306/2013 от 17 декември 2013 г. във връзка с разпоредбите на член 12, параграфи 1—6 и член 8 от Делегиран регламент (ЕС) № 907/2014 на Комисията от [11 март 2014 г.], както и на нарушение на насоките в документи VI/5330797 и C(2015)3675 final/8-6-2015 на Комисията. Освен това се позовава на необосновано дублиране на корекциите на едно и също основание, както и на нарушение на принципа на пропорционалност.


title: Дело C-709/17 P: Жалба, подадена на 18 декември 2017 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 10 октомври 2017 г. по дело T-435/15, Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd/Европейска комисия

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/16

         Жалба, подадена на 18 декември 2017 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 10 октомври 2017 г. по дело T-435/15, Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd/Европейска комисия
   (Дело C-709/17 P)
   (2018/C 112/21)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Европейска комисия (представители: J.-F. Brakeland, A. Demeneix, M. França)

      Други страни в производството: Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd, European Bicycle Manufacturers Association

      Искания на жалбоподателя

               —

               да отмени решението на Общия съд от 10 октомври 2017 г. по дело T-435/15, Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd/Комисия, да отхвърли жалбата пред първата инстанция и да осъди жалбоподателя да плати съдебните разноски;
               или, при условията на евентуалност,

               —

               да върне делото на Общия съд за ново разглеждане; да не се произнася по съдебните разноски в производството пред първата инстанция и по обжалване.

      Основания и основни доводи

   Подадената от Комисията жалба е срещу решението на Общия съд от 10 октомври 2017 г. по дело T-435/15. В това решение Общият съд отменя Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/776 (1) на Комисията от 18 май 2015 г. за разширяване на обхвата на окончателното антидъмпингово мито, наложено с Регламент (ЕС) № 502/2013 на Съвета върху вноса на велосипеди с произход от Китайската народна република, към вноса на велосипеди, изпращани от Камбоджа, Пакистан и Филипините, независимо дали са декларирани с произход от Камбоджа, Пакистан и Филипините в частта, която се отнася до Kolachi Raj.
   В подкрепа на жалбата си Комисията се позовава на едно-единствено основание.
   Комисията счита, че Общият съд е направил погрешно тълкуване на член 13, параграф 2, буква б) от основния антидъмпингов регламент. На първо място, в обжалваното решение Общият съд неправилно е привнесъл правила за произход при прилагането на член 13 от основния регламент и при тълкуването на думата „от“, използвана в член 13, параграф 2, буква б). На второ място, Общият съд погрешно е ограничил вида доказателства, които Комисията може да използва, за да докаже, че части идват „от“ страната, за която се прилагат антидъмпингови мерки. Според Комисията възприетото от Общия съд тълкуване не съответства на текста, контекста и целта на член 13 от основния регламент, нито на практиката на Съда във връзка с мерките за заобикаляне.

      (1)  ОВ L 122, 2015 г., стр. 4.


title: Дело T-71/18: Жалба, подадена на 8 февруари 2018 г. — Италия/Комисия

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/45

         Жалба, подадена на 8 февруари 2018 г. — Италия/Комисия
   (Дело T-71/18)
   (2018/C 112/58)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Италианска република (представители: G. Palmieri и P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обявление за конкурс на общо основание EPSO/AD/339/17 — администратори (AD 7), в следните области: 1. Финансова икономика и 2. Макроикономика, публикувано в Официален вестник 386 A от 16 ноември 2017 г.

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем основания.

               1.

               Първото основание е изведено от нарушение на членове 263 ДФЕС, 264 ДФЕС и 266 ДФЕС, тъй като Комисията е нарушила решение на Съда по дело C-566/10 P, както и решение на Общия съд по съединени дела T-124/13 и T-191/31, които обявяват за незаконосъобразни обявленията, съгласно които кандидатите в конкурси на общо основание могат да изберат само английски, френски или немски език като език 2.

               2.

               Второто основание е изведено нарушение на член 342 ДФЕС и на членове 1 и 6 от Регламент (ЕИО) № 1/[58] за определяне на езиковия режим на Европейската икономическа общност (ОВ 17, 1958 г., стр. 385; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 5).

               3.

               Третото основание е изведено от нарушение на член 12 ЕО, понастоящем член 18 ДФЕС, на член 22 от Хартата на основните права на Съюза, на член 6, параграф 3 ДЕС, на член 1, параграфи 2 и 3 от Приложение III към Правилника за длъжностните лица, на членове 1 и 6 от Регламент № 1/58, на член 1г, параграфи 1 и 6, член 27, параграф 2, член 28, буква е) от Правилника за длъжностните лица, тъй като посочените разпоредби забраняват на европейските граждани и на самите длъжностни лица на институциите да се налагат ограничения в езиковия режим, които не са предвидени общо и обективно от вътрешните правилници на институциите, както е предвидено в член 6 от Регламент № 1/58, каквито понастоящем не са приети, както и забраняват въвеждането на подобни ограничения, освен ако те не са обосновани от специфичните интереси на службата.

               4.

               Четвъртото основание е изведено от нарушение на член 6, параграф 3 ДЕС в частта, в която се установява принципът на защита на оправданите правни очаквания като основен принцип на правото, произтичащ от общите конституционни традиции на държавите членки.

               5.

               Петото основание е изведено от злоупотреба с власт и от нарушение на съществени норми относно естеството и целта на обявленията за конкурси, тъй като ограничавайки предварително и общо до три езиците, които могат да бъдат избрани като език 2, Комисията на практика е преценила езиковите способности на кандидатите предварително, на фазата на обявлението и на допускането, а не както би трябвало — по време на конкурса. По този начин в решаващ фактор се превръщат езиковите, а не професионалните познания на кандидатите.

               6.

               Шестото основание е изведено от нарушението на член 18 ДФЕС и член 24, параграф 4 ДФЕС, на член 22 от Хартата на основните права на Европейския съюз, на член 2 от Регламент № 1/58 и на член 1г, параграфи 1 и 6 от Правилника за длъжностните лица, тъй като като е предвидено, че формулярите за участие задължително трябва да бъдат подадени на английски, френски или немски език, и че EPSO трябва да изпраща на кандидатите всяко съобщение, свързано с движението на конкурса, на един от тези три езика, е нарушено правото на европейските граждани да общуват с институциите на собствения си език, и е установена последваща дискриминация в ущърб на лицата, които не владеят задълбочено един от тези три езика.

               7.

               Седмото основание е изведено от нарушение на членове 1 и 6 от Регламент № 1/58, на член 1г, параграфи 1 и 6 и член 28, буква е) от Правилника за длъжностните лица, на член 1, параграф 1, буква е) от Приложение III към Правилника за длъжностните лица и на член 296, параграф 2 ДФЕС (липса на мотиви), както и нарушение на принципа на пропорционалност и изопачаване на фактите.

         В това отношение се изтъква, че мотивите на Комисията изопачават фактите, тъй като тези три езика не са най-използваните за общуване между различните езикови групи в рамките на институциите; това е непропорционално ограничение на основно право като това да не се налага дискриминация на езикова основа. Във всички случаи, съществуват по-малко ограничителни системи, за да се гарантира ефективното общуване в рамките на институциите.


title: Дело T-19/18: Жалба, подадена на 19 януари 2018 г. — Република Литва/Европейска комисия

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/33

         Жалба, подадена на 19 януари 2018 г. — Република Литва/Европейска комисия
   (Дело T-19/18)
   (2018/C 112/43)
   Език на производството: литовски

      Страни

      Жалбоподател: Република Литва (представители: D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė, R. Dzikovič, G. Taluntytė, V. Vasiliauskienė, M. Palionis и A. Dapkuvienė)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение за изпълнение (ЕС) 2017/2014 на Комисията от 8 ноември 2017 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР), в частта, предвиждаща на Литва да се наложи финансова корекция в размер на 9 745 705,88 EUR относно разходите, свързани с финансиране от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони,

               —

               да отмени Решение за изпълнение (ЕС) 2017/2014 на Комисията от 8 ноември 2017 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР), в частта, предвиждаща на Литва да се наложи финансова корекция в размер на 546 351,91 EUR относно разходите, свързани с финансиране от Европейския фонд за гарантиране на земеделието и Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони,

               —

               да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните основания.

               I.

               С налагането на корекция в размер на 9 745 705,88 EUR поради недостатъци в основните проверки Европейската комисия (наричана по-нататък „Комисията“) е нарушила член 52, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, доколкото вземайки решение относно сериозността на несъответствието, естеството на нарушението и причинената на Европейския съюз финансова вреда, и:

                           1.

                           позовавайки се на неправилно тълкуване на член 24, параграф 1 и параграф 2, буква а) от Регламент (ЕС) № 65/2011, тя неправилно констатира, че оценката на допустимостта на заявителите, извършена в Литва, е недостатъчна, тъй като:

                                       1.1

                                       извършените от литовските власти проверки относно връзката на едно предприятие със свързано с него или поддържащо връзка с него предприятие в чужбина не са били изчерпателни с оглед потвърждаването на статута на заявителите в качеството им на малки и средни предприятия;

                                       1.2

                                       в Литва мониторингът на проекти, признати за рискови с оглед на подозрения за изкуствени условия, е неефективен;

                           2.

                           позовавайки се на неправилно тълкуване на член 24, параграф 2, буква г) от Регламент (ЕС) № 65/2011, тя неправилно констатира, че качеството на извършваните в Литва проверки за основателност на разходите, е било недостатъчно;

                           3.

                           позовавайки се на неправилно тълкуване на член 26, параграф 1, буква г) и параграф 2 от Регламент (ЕС) № 65/2011, тя неправилно констатира, че прилаганата в Литва система за проверки на място е недостатъчна;

                           4.

                           позовавайки се на неправилно тълкуване на член 24, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕС) № 65/2011, тя неправилно констатира, че придобитите по един от проверяваните проекти стоки основно са били използвани за цели, различни от тези на проекта.

               II.

               С налагането на корекция в размер на 546 351,91 EUR поради недостатъци в спомагателните проверки Комисията е нарушила член 52, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, доколкото вземайки решение относно сериозността на несъответствието, естеството на нарушението и причинената на Европейския съюз финансова вреда,

                           1.

                           не е взела под внимание изчисленията на компетентните власти на Република Литва относно причинената на Европейския съюз финансова вреда, свързана с отклоненията на санкционната система, отнасящи се до нарушения във връзка с идентификацията и регистрацията на животни и непредвидени в съответните мерки на правото на Съюза във връзка с референтната 2014 г.;

                           2.

                           не е взела под внимание изчисленията на компетентните власти на Република Литва относно причинената на Европейския съюз финансова вреда, свързана с твърде леката оценка на неспазването на изискванията за идентификация и регистрация на животни във връзка с референтната 2014 г.;

                           3.

                           както и позовавайки се на неправилно тълкуване на член 51, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1122/2009, тя неправилно констатира, че в Литва анализът на риска не е в съответствие с регламента, тъй като не включва свързани с животните рискови фактори;

                           4.

                           както и позовавайки се на неправилно тълкуване на член 84 от Регламент (ЕО) № 1122/2009, тя неправилно констатира, че извършваният в Литва мониторинг на резултатите от проверки не е в съответствие с регламента, тъй като се предоставят статистически данни без пълно спазване на формулярите на Комисията.


title: Дело C-645/17: Преюдициално запитване от Landgericht Frankfurt am Main (Германия), постъпило на 20 ноември 2017 г. — Emirates Airlines — Direktion für Deutschland/Aylin Wüst, Peter Wüst

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/7

         Преюдициално запитване от Landgericht Frankfurt am Main (Германия), постъпило на 20 ноември 2017 г. — Emirates Airlines — Direktion für Deutschland/Aylin Wüst, Peter Wüst
   (Дело C-645/17)
   (2018/C 112/10)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Landgericht Frankfurt am Main

      Страни в главното производство

      Ищец: Emirates Airlines — Direktion für Deutschland

      Ответници: Aylin Wüst, Peter Wüst

      Преюдициални въпроси

               1)

               Следва ли член 5, параграф 3 от Регламент (EО) № 261/2004 (1) на Съвета от 11 февруари 2004 г. да се тълкува в смисъл, че временното затваряне на дадено летище поради инцидент със самолет при неговото кацане представлява извънредно обстоятелство?

               2)

               При утвърдителен отговор на първия въпрос:
               Следва ли член 5, параграф 3 от Регламент (EО) № 261/2004 на Съвета от 11 февруари 2004 г. да се тълкува в смисъл, че временното затваряне на дадено летище представлява извънредно обстоятелство и тогава когато авариралият самолет принадлежи към флота на въздушния превозвач, който във връзка със закъснение на полет вследствие на затварянето на летището се позовава на наличието на извънредно обстоятелство?

               3)

               При утвърдителен отговор на втория въпрос:
               Следва ли член 5, параграф 3 от Регламент (EО) № 261/2004 на Съвета от 11 февруари 2004 г. да се тълкува в смисъл, че дори и когато авариралият самолет е част от флота на въздушния превозвач, който във връзка със закъснение на полет вследствие на затварянето на летището се позовава на наличието на извънредно обстоятелство, следва да се смята, че закъснението при кацането от повече от три часа „е причинено“ от това извънредно обстоятелство?

      (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело C-61/18: Иск, предявен на 31 януари 2018 година — Европейска комисия / Република България

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/25

         Иск, предявен на 31 януари 2018 година — Европейска комисия / Република България
   (Дело C-61/18)
   (2018/C 112/33)
   Език на производството: български

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (G. von Rintelen, K. Walkerová, Г. Колева, представители)

      Ответник: Република България

      Искания

   Комисията моли Съда:

               —

               да установи, че тъй като не е приела не по-късно от 18 септември 2016 г. всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими, за да се съобрази с Директива 2014/89/ЕС (1) на Европейския парламент и на Съвета от 23 юли 2014 г. за установяване на рамка за морско пространствено планиране (OB L 257, 28.8.2014г., стр. 135—145) или във всички случаи доколкото не е уведомила Комисията за такива разпоредби, Република България не е изпълнила задълженията си съгласно член 15, параграф 1 от посочената директива.

               —

               да наложи на Република България, съгласно член 260, параграф 3 от ДФЕС, да заплати периодична имуществена санкция в размер на 14 089,6 евро на ден, считано от датата на обявяване на съдебното решение, установяващо наличие на неизпълнение на задължение от страна на Република България.

      Правни основания и главни доводи

               1.

               Съгласно член 15, параграф 1 от Директива 2014/89/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 23 юли 2014 г. за установяване на рамка за морско пространствено планиране, държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят разпоредбите на директивата до 18 септември 2016 г. Те незабавно информират Комисията за тях. С оглед на липсата на уведомяване за националните мерки за транспониране на Директивата, Комисията реши да сезира Съда.

               2.

               В своята искова молба Комисията предлага налагане на Република България плащането на периодична имуществена санкция в размер на 14 089,6 евро на ден. Размерът на периодичната имуществена санкция е изчислен вземайки предвид тежестта и продължителността на нарушението, както и възпиращия ефект, и с оглед възможността за плащане на тази държава-членка.

      (1)  OB 2014, L 257, стр. 135


title: Дело T-74/18: Жалба, подадена на 6 февруари 2018 г. — Visi/one/EUIPO — EasyFix (Информационни табла за моторни превозни средства)

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/47

         Жалба, подадена на 6 февруари 2018 г. — Visi/one/EUIPO — EasyFix (Информационни табла за моторни превозни средства)
   (Дело T-74/18)
   (2018/C 112/59)
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Visi/one GmbH (Ремшайд, Германия) (представители: Rechtsanwalte H. Bourree и M. Bartz)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: EasyFix GmbH (Виена, Австрия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорния промишлен дизайн: жалбоподателят

      Спорен промишлен дизайн: промишлен дизайн на Общността № 1391114-0001

      Обжалвано решение: решение на трети апелативен състав на EUIPO от 4 декември 2017 г. по преписка R 1424/2016-3

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди подпомагащата страна да заплати разноските, включително възникналите в хода на производството пред апелативния състав.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на член 62, второ изречение от Регламент № 6/2002,

               —

               Нарушение на член 62, първо изречение от Регламент № 6/2002,

               —

               Нарушение на член 25, параграф 1, буква б) от Регламент № 6/2002.


title: Дело T-20/18: Жалба, подадена на 17 януари 2018 г. — CV/Комисия

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/34

         Жалба, подадена на 17 януари 2018 г. — CV/Комисия
   (Дело T-20/18)
   (2018/C 112/44)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: CV (представител: F. Moyse, avocat)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваните решения от 15 и 20 март 2017 г. и от 18 октомври 2017 г.,

               —

               да присъди на жалбоподателя сумата от 1 475 EUR като обезщетение за имуществени вреди, ведно със законните лихви в размер на 2,25 %, считано от датата на плащане на посочената сума, а при липсата на плащане — от датата на подаване на жалба по административен ред, а при неподаването на жалба по административен ред — от датата на подаване на жалба по съдебен ред, както и сумата от 1 EUR като обезщетение за неимуществени вреди,

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.

               1.

               Първото основание е изведено от нередовност в административната процедура, включително пред лекарската комисия, проведена преди приемането на обжалваните решения, с които се отхвърля искането за признаване на професионалния произход на заболяването на жалбоподателя и които го задължават да плати някои разходи и хонорари на членове на лекарската комисия.

               2.

               Второто основание е изведено от явна грешка в преценката, допусната от един от лекарите в докладите му.

               3.

               Третото основание е изведено от непълнота на мотивите на обжалваните решения.


title: Дело C-712/17: Преюдициално запитване от Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia (Италия), постъпило на 20 декември 2017 г. — EN.SA. Srl/Agenzia delle Entrate — Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/17

         Преюдициално запитване от Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia (Италия), постъпило на 20 декември 2017 г. — EN.SA. Srl/Agenzia delle Entrate — Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso
   (Дело C-712/17)
   (2018/C 112/23)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: EN.SA. Srl

      Ответник: Agenzia delle Entrate — Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

      Преюдициални въпроси

               1)

               Съвместима ли е с принципите на правото на ЕС в областта на ДДС, развити от Съда, националната нормативна уредба на член 19 (Приспадане), член 21, параграф 7 (Фактуриране на операциите) от D.P.R. [Декрет на президента на Републиката] № 633 от 26 октомври 1972 г. и член 6, параграф 6 от D.lgs. [Законодателен декрет] № 471 от 18 декември 1997 г. (Нарушение на задълженията за документиране, отчитане и индивидуализация на операциите) в хипотезата на обявени за фиктивни операции, с които не е причинена вреда на държавния бюджет и не е настъпило каквото и да било данъчно предимство за данъчнозадълженото лице, като се има предвид, че едновременното прилагане на вътрешната правна уредба води до:

                           a)

                           каскадна невъзможност за приспадане на данъка, наложен върху направените от купувача покупки за всяка от спорните операции с участието на един и същ субект и една и съща данъчна основа;

                           б)

                           начисляване на данък и плащането му от продавача (и изключване на възстановяването на недължимо платеното) за съответните паралелни продажби, обявени за фиктивни;

                           в)

                           налагане на санкция в размер на данъка върху покупките, чието приспадане е невъзможно?


title: Дело T-26/18: Жалба, подадена на 19 януари 2018 г. — Франция/Комисия

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/35

         Жалба, подадена на 19 януари 2018 г. — Франция/Комисия
   (Дело T-26/18)
   (2018/C 112/45)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Френска република (представители: F. Alabrune, D. Colas, A.-L. Desjonquères и S. Horrenberger)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               частична отмяна на Решение за изпълнение C(2017) 7263 окончателен на Комисията от 8 ноември 2017 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР), нотифицирано на френското правителство на 9 ноември 2017 г., тъй като:

                           —

                           предвижда корекция в размер на 2 246 700 EUR поради твърдяно неотговарящо на изискванията за ДЗЕС отчитане на особености на ландшафта в рамките на „Недостатъци в СИЗП“ за референтните 2013 г. и 2014 г.,

                           —

                           предвижда фиксирана корекция за всички повърхности, включващи площ, определена като „landes et parcours [пасищни площи с ниски храсти и маршрути]“, а не само за площите, определени като „недопустими площи („landes et parcours“)“ за референтните 2013 г. и 2014 г.,

                           —

                           относно „Най-вероятна грешка — ЕЗФРСР в обхвата на ИСАК — 2014—2020 г.“ в рамките на проверка CEB/2016/047, и

                           —

                           прилага фиксирана корекция в размер на 100 % по отношение на департамент „Haute-Corse“ за референтните 2013-2014 г. в рамките на „Сериозни недостатъци в системата за контрол в Корсика“,

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

               1.

               Първото основание е изведено от нарушение на член 6, параграф 1 и на приложение III към Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета от 19 януари 2009 година за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани.
               Според жалбоподателя Комисията е допуснала посоченото нарушение, като е приела, от една страна, че елементи като оголени скали, малки езера или гори, предвидени във френската правна уредба, не попадат в обхвата на доброто земеделско и екологично състояние (ДЗЕС), и от друга страна, че посочените разпоредби изискват индивидуална защита на всеки елемент от ландшафта и следователно че тези елементи не могат да се включат в общата повърхност на земеделските площи.

               2.

               Второто основание е изведено от нарушение на принципа на пропорционалност. В това отношение жалбоподателят счита, че макар спорът да се отнася само до площите, определени като „landes et parcours“, Комисията приела корекция на базата на всички повърхности по преписките, включващи такива площи, включително и за частта от тези повърхности, която не е такава площ, като при всички положения не взела под внимание данните за изчисленията, представени от френските власти.

               3.

               Третото основание е изведено от довода, че Комисията се основала на данни, които установила в нарушение на член 6, параграф 1 и на приложение III към посочения Регламент № 73/2009, за да извърши финансова корекция в размер на 13 127 243,30 EUR за програмния периода 2014-2020 г. по ЕЗФРСР („Регламент за развитие на селските райони 3“).

               4.

               Четвъртото основание е изведено от нарушение в рамките на обжалваното решение на принципа на пропорционалност и на задължението за мотивиране относно „Сериозни[те] недостатъци в системата за контрол в Корсика“ през референтните 2013 г. и 2014 г., тъй като Комисията приложила фиксирана корекция в размер на 100 % по отношение на департамент „Haute-Corse“.


title: Дело C-649/17: Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 21 ноември 2017 г. — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Amazon EU Sàrl

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/7

         Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 21 ноември 2017 г. — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Amazon EU Sàrl
   (Дело C-649/17)
   (2018/C 112/11)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesgerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател в ревизионното производство: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

      Ответник: Amazon EU Sàrl

      Преюдициални въпроси

   Отправя до Съда на Европейския съюз следните преюдициални въпроси за тълкуването на член 6, параграф 1, буква в) от Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година относно правата на потребителите (1):

               1)

               Могат ли държавите членки да предвидят разпоредба, която — както разпоредбата на член 246а, параграф 1, първа алинея, първо изречение, точка 2 от Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch (Закон за въвеждане на Гражданския кодекс, наричан по-нататък „EGBGB“) — задължава търговеца при сключването на договор от разстояние да предоставя на потребителя телефонния си номер [не само ако съществува такъв, а] винаги преди последният да направи поръчката?

               2)

               Означава ли изразът „gegebenenfalls“ („ако съществува такъв“), използван в [немския текст на] член 6, параграф 1, буква в) от Директива 2011/83/ЕС, че даден търговец трябва да предостави информация само относно средства за комуникация, които вече действително съществуват в неговото предприятие, тоест че той не е длъжен да създаде нова телефонна или факс линия, съответно нова електронна поща, ако реши чрез предприятието си да сключва и договори от разстояние?

               3)

               При утвърдителен отговор на втория въпрос:
               Означава ли изразът „gegebenenfalls“, използван в [немския текст на] член 6, параграф 1, буква в) от Директива 2011/83/ЕС, че средствата за комуникация, които вече съществуват в дадено предприятие, са само такива, които при всички случаи действително се използват от търговеца и за контакт с потребители при сключването на договори от разстояние или средствата за комуникация, които съществуват в предприятието, са и такива, които до момента търговецът е използвал изключително за други цели, като например за комуникация с търговци или власти?

               4)

               Изчерпателно ли е направеното в член 6, параграф 1, буква в) от Директива 2011/83/ЕС изброяване на средствата за комуникация — телефон, факс и електронна поща, или търговецът може да използва и други средства за комуникация, които не са посочени там — като например интернет чат или система за обратни обаждания — доколкото по този начин се осигурява бързо установяване на контакт и ефективна размяна на съобщения?

               5)

               От значение ли е за прилагането на задължението за прозрачност по член 6, параграф 1 от Директива 2011/83/ЕС, според което търговецът следва да предостави на потребителя по ясен и разбираем начин информация за посочените в член 6, параграф 1, буква в) от Директива 2011/83/ЕС средства за комуникация, информацията да се предоставя бързо и ефективно?

      (1)  ОВ L 304, 2011 г., стр. 64.


title: Дело C-76/18: Иск, предявен на 6 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Република Австрия

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/26

         Иск, предявен на 6 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Република Австрия
   (Дело C-76/18)
   (2018/C 112/34)
   Език на производството: немски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: G. von Rintelen, P. Ondrůšek, M. Noll-Ehlers)

      Ответник: Република Австрия

      Искания на ищеца

   Ищецът иска от Съда

               —

               да установи, че като не е приел необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби за танспонирането във вътрешното национално право на Директива 2014/25/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година относно възлагането на поръчки от възложители, извършващи дейност в секторите на водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги и за отмяна на Директива 2004/17/ЕО (1), съответно като не е съобщило на Комисията за тези разпоредби, ответникът не е изпълнил задълженията си по посочената директива;

               —

               на основание на член 260, параграф 3 ДФЕС да осъди ответника да заплати периодична имуществена санкция в размер на 42 377 Euro на ден поради неизпълнение на задължението за съобщаване на мерките за транспониране;

               —

               да осъди Европейска комисия да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Съгласно член 106, параграф 1 от Директива 2014/25/EС държавите членки са длъжни най-късно до 18 април 2016 г. да приемат необходимите национални мерки, за да съобразят вътрешното си национално право с произтичащите от директивата задължения. Комисията решава да сезира Съда, тъй като Република Австрия не е приела необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби за транспонирането на тази директива, съответно не е съобщила на Комисията за тези разпоредби.
   С предявения иск Комисията иска да бъде наложена периодична имуществена санкция на Република Австрия в размер на 42 377 EUR на ден. Размерът на периодична имуществена санкция бил изчислен след отчитане на тежестта и продължителността на нарушението, както и възпиращото ѝ действие, както и при съобразяване на финансовите възможности на тази държава членка.

      (1)  ОВ L 94, 2014 г., стр. 243.


title: Дело C-666/17 P: Жалба, подадена на 27 ноември 2017 г. от AlzChem AG срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 7 септември 2017 г. по дело T-451/15, AlzChem AG/Комисия

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/8

         Жалба, подадена на 27 ноември 2017 г. от AlzChem AG срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 7 септември 2017 г. по дело T-451/15, AlzChem AG/Комисия
   (Дело C-666/17 P)
   (2018/C 112/12)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: AlzChem AG (представители: A. Borsos, avocat, J. A. Guerrero Pérez, abogado)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Съда:

               —

               да обяви жалбата за допустима и основателна,

               —

               да отмени съдебното решение,

               —

               да отмени обжалваното решение, и

               —

               да осъди Комисията да плати направените от него съдебни разноски.

      Основания и основни доводи

               1)

               Първо основание: грешка при прилагане на правото и явна грешка в преценката, що се отнася до прилагането на обща презумпция във връзка с изключението, свързано със защитата на целите на дейностите на ЕС по разследване

                           —

                           грешка на Комисията при прилагане на правото, що се отнася до прилагане на общата презумпция във връзка с допускането на изключение за заявления за достъп до конкретни и точно установени вече съществуващи документи,

                           —

                           грешка на Комисията при прилагане на правото, що се отнася до защитата на целите на текущите дейности по разследване във връзка със заявления за достъп до конкретни и точно установени вече съществуващи документи,

                           —

                           грешка на Комисията при прилагане на правото и явна грешка в преценката, що се отнася до преценката на по-висшия обществен интерес от гарантиране на ефективна съдебна защита (член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз), и

                           —

                           грешка на Комисията при прилагане на правото, що се отнася до прилагането на основното право на достъп до документи (член 42 от Хартата на основните права).

               2)

               Второ основание: неизлагане на мотиви за отказа да се предостави достъп до неповерителен вариант или да се предостави достъп на място до документите.


title: Дело C-77/18: Иск, предявен на 6 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Република Австрия

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/27

         Иск, предявен на 6 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Република Австрия
   (Дело C-77/18)
   (2018/C 112/35)
   Език на производството: немски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: M. Noll-Ehlers, P. Ondrůšek и G. von Rintelen, Bevollmächtigte)

      Ответник: Република Австрия

      Искания на ищеца

   Ищецът иска от Съда:

               —

               да установи, че като не е приела всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за транспонирането на Директива 2014/24/ЕС (1) на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО, или съответно като не е уведомила Комисията за тези разпоредби, Република Австрия не е изпълнила задълженията си по посочената директива.

               —

               на основание член 260, параграф 3 ДФЕС да осъди Република Австрия да заплаща периодична имуществена санкция в размер на 42 377 EUR на ден поради нарушение на задължението за съобщаване на мерките за транспониране.

               —

               да осъди Република Австрия да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Съгласно член 90, параграф 1 от Директива 2014/24/ЕС държавите членки са длъжни най-късно до 18 април 2016 г. да приемат законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да съобразят своето вътрешно право със задълженията по посочената директива. Тъй като Република Австрия не е приела всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за транспонирането на Директивата, или съответно не е уведомила Комисията за тях, Комисията е решила да сезира Съда.
   С исковата си молба Комисията моли Съда да наложи на Република Австрия периодична имуществена санкция в размер на 42 377 EUR на ден. Размерът на периодичната имуществена санкция е изчислен с оглед на тежестта и продължителността на нарушението, като и на възпиращото действие на санкцията в зависимост от платежоспособността на посочената държава членка.

      (1)  ОВ L 94, 2014 г., стр. 65.


title: Дело C-715/17: Иск, предявен на 21 декември 2017 г. — Европейска комисия/Република Полша

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/18

         Иск, предявен на 21 декември 2017 г. — Европейска комисия/Република Полша
   (Дело C-715/17)
   (2018/C 112/24)
   Език на производството: полски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: A. Stobiecka-Kuik, G. Wils)

      Ответник: Република Полша

      Искания на ищеца

   Ищецът иска от Съда:

               —

               да установи, че като не е посочвала редовно и поне веднъж на всеки три месеца, след 16 март 2016 г., съответния брой на кандидатите, които могат да бъдат преместени своевременно на нейна територия, Република Полша не изпълнява задълженията си на основание член 5, параграф 2 от Решение (ЕС) 2015/1523 на Съвета и по член 5, параграф 2 от Решение (ЕС) 2015/1601 на Съвета, а в резултат от това и останалите задължения относно преместването, предвидени в член 5, параграфи 4—11 от двете посочени решения на Съвета,

               —

               да осъди Република Полша да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Временната система за спешно преместване е установена с две решения на Съвета, приети през септември 2015 г., а именно с Решение (ЕС) 2015/1523 на Съвета (1) и с Решение (ЕС) 2015/1601 на Съвета (2), по силата на които държавите членки са поели задължения във връзка с преместването от Италия и Гърция на нуждаещи се от международна закрила лица.
   Решенията на Съвета възлагат на държавите членки задължението да предлагат места за нуждите на преместването на всеки три месеца с цел осигуряване на добрата организация на незабавната процедура по преместване. Въпреки че почти всички останали държави членки предприемат действия за изпълнение на задълженията в тази връзка, включително за преместване, Полша не извършва нито едно преместване, а от декември 2015 г. не предлага нито едно готово място за преместване.
   На 16 юни 2017 г. Комисията започва производство срещу Полша за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка.
   Като оценява отговора на тази държава членка като незадоволителен, Комисията взема решение за преминаване към следващия етап от производството за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка, като на 26 юли 2017 г. изпраща мотивирано становище на Република Полша.
   Тъй като счита, че и отговорът на мотивираното становище е незадоволителен, Европейската комисия взема решение да отнесе до Съда на Европейския съюз въпроса относно неизпълнението от Република Полша на правноустановени задължения във връзка с преместването.

      (1)  Решение (ЕС) 2015/1523 на Съвета от 14 септември 2015 година за установяване на временни мерки в областта на международната закрила в полза на Италия и на Гърция (ОВ L 239, стр. 146).

      (2)  Решение (ЕС) 2015/1601 на Съвета от 22 септември 2015 година за установяване на временни мерки в областта на международната закрила в полза на Италия и Гърция (ОВ L 248, стр. 80).


title: Дело T-75/18: Жалба, подадена на 6 февруари 2018 г. — MPM-Quality/EUIPO — Elton Hodinářská (MANUFACTURE PRIM 1949)

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/47

         Жалба, подадена на 6 февруари 2018 г. — MPM-Quality/EUIPO — Elton Hodinářská (MANUFACTURE PRIM 1949)
   (Дело T-75/18)
   (2018/C 112/60)
   Език на жалбата: чешки

      Страни

      Жалбоподател: MPM-Quality v.o.s. (Frýdek-Místek, Чешка република) (представител: M. Kyjovský, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Elton Hodinářská a.s. (Нове Место на Метуйе, Чешка република)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз със словния елемент MANUFACTURE PRIM 1949 — марка на Европейския съюз № 3 531 662

      Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 5 декември 2017 г. по преписка R 556/2017-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на членове 18 и 58 от Регламент № 1001/2017,

               —

               Нарушение на член 10, параграф 3 и сл. и на член 19, параграф 1 от Регламент № 1430/2017.


title: Дело T-29/18: Жалба, подадена на 19 януари 2018 г. — Planet/Комисия

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/36

         Жалба, подадена на 19 януари 2018 г. — Planet/Комисия
   (Дело T-29/18)
   (2018/C 112/46)
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Жалбоподател: Planet AE Anonimi Etaireia Parochis Symvouleftikon Ypiresion (Атина, Гърция) (представител: адв. V. Christianos)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               Да отмени решението, с което Комисията мълчаливо е отхвърлила искането на жалбоподателя за достъп до документацията на обществената поръчка относно проекта EuropeAid/137681/IH/SER/ROC/4; и

               —

               Да осъди Комисията да заплати всички съдебни разноски, направени от жалбоподателя.

      Основания и основни доводи

   С настоящата жалба Planet иска отмяната на мълчаливия отказ, с който Комисията е отхвърлила искането на Planet на основание Регламент № 1049/2001за достъп до документацията на процедурата по възлагане на обществена поръчка № EuropeAid/137681/IH/SER/ROC/4.
   Planet поддържа, че мълчаливият отказ на Комисията трябва да бъде отменен на основание, че не съдържа мотиви, което е задължително в правото на Съюза по силата на член 296 ДФЕС и е съществено процесуално изискване за актовете на Съюза.


title: Дело T-78/18: Жалба, подадена на 9 февруари 2018 г. — AB Mauri Italy/EUIPO — Lesaffre et Compagnie (FERMIN)

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/48

         Жалба, подадена на 9 февруари 2018 г. — AB Mauri Italy/EUIPO — Lesaffre et Compagnie (FERMIN)
   (Дело T-78/18)
   (2018/C 112/61)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: AB Mauri Italy SpA (Кастеджо, Италия) (представители: B. Brandreth, Barrister, и G. Hussey, Solicitor)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Lesaffre et Compagnie (Париж, Франция)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „FERMIN“ — заявка за регистрация № 10 999 613

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 4 декември 2017 г. по съединени преписки R 2027/2016-4 и R 2254/2016-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени частично обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент 2017/1001.


title: Дело C-79/18: Иск, предявен на 6 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Република Австрия

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/28

         Иск, предявен на 6 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Република Австрия
   (Дело C-79/18)
   (2018/C 112/36)
   Език на производството: немски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: G. von Rintelen, P. Ondrůšek, M. Noll-Ehlers, Bevollmächtigte)

      Ответник: Република Австрия

      Искания на ищеца

   Ищецът моли Съда:

               —

               да установи, че като не е приел законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за транспонирането на Директива 2014/23/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за възлагане на договори за концесия (1) — с изключение на членове 46 и 47 в провинции Виена, Щирия и Каринтия, или съответно като не е уведомил Комисията за тях, ответникът не е изпълнил задълженията си по посочената директива,

               —

               на основание член 260, параграф 3 ДФЕС да осъди ответника да заплаща периодична имуществена санкция в размер на 52 972 EUR на ден поради нарушение на задължението за съобщаване на мерките за транспониране,

               —

               да се осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Съгласно член 51, параграф 1 от Директива 2014/23/ЕС държавите членки са длъжни най-късно до 18 април 2016 г. да приемат законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да съобразят своето вътрешно право със задълженията по посочената директива. Тъй като Република Австрия не е приела всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за транспонирането на Директивата, или съответно не е уведомила Комисията за тях, Комисията е решила да сезира Съда.
   С исковата си молба Комисията моли Съда да наложи на Република Австрия периодична имуществена санкция в размер на 52 972 EUR на ден. Размерът на периодичната имуществена санкция е изчислен с оглед на тежестта и продължителността на нарушението, като и на възпиращото действие на санкцията в зависимост от платежоспособността на посочената държава членка.

      (1)  ОВ L 94, 2014 г., стр. 1.


title: Дело T-31/18: Жалба, подадена на 20 януари 2018 г. — Izuzquiza и Semsrott/Frontex

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/36

         Жалба, подадена на 20 януари 2018 г. — Izuzquiza и Semsrott/Frontex
   (Дело T-31/18)
   (2018/C 112/47)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Luisa Izuzquiza (Мадрид, Испания) и Arne Semsrott (Берлин, Германия) (представители: S. Hilbrans и R. Callsen, lawyers)

      Ответник: Европейска агенция за гранична и брегова охрана (Frontex)

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да отмени решението на Frontex от 10 ноември 2017 г. (ref: CGO/LAU/18911 c/2017), с което на жалбоподателите се отказва предоставянето на достъп до името, флага и вида на всеки плавателен съд, разположен от Frontex в Централното Средиземноморие в рамките на съвместна операция „Тритон“ в периода от 1 юни 2017 г. до 30 август 2017 г., включително началната и крайната дати,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски, направени от жалбоподателите, включително съдебните разноски, направени от всяка встъпила страна, дори ако жалбата бъде отхвърлена.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат шест основания.

               1.

               Първото основание е изведено от това, че Frontex е нарушила Регламент (ЕО) № 1049/2001 (1) като не е извършил индивидуална преценка на всеки поискан документ, за да установи дали изключението, на което се е позовала, е приложимо.

               2.

               Второто основание е изведено от това, че Frontex е нарушила член 4, параграф 1, буква а), първо тире от този регламент, свързано с обществената сигурност, тъй като голяма част от мотивите, обосноваващи прилагането на изключението, е неточна във фактическо отношение: плавателните съдове, разположени в рамките на операцията, не могат да бъдат проследени чрез публично достъпни средства.

               3.

               Третото основание е изведено от това, че Frontex е нарушила член 4, параграф 1, буква а), първо тире от този регламент, свързано с обществената сигурност, тъй като мотивите, обосноваващи прилагането на изключението, не отчитат обстоятелството, че жалбоподателите са поискали информация само за разположени в миналото плавателни съдове.

               4.

               Четвъртото основание е изведено от това, че Frontex е нарушила член 4, параграф 1, буква а), първо тире от този регламент, свързано с обществената сигурност, тъй като не е взела предвид и не е отговорила на довода на жалбоподателите, че част от поисканата информация вече е била публикувана в Туитър за някои от плавателните съдове, разположени в рамките на съвместна операция „Тритон“ през 2017 г., а сравнима информация за плавателните съдове, разположени в рамките на съвместна операция „Тритон“ през 2016 г., вече е била публикувана.

               5.

               Петото основание е изведено от това, че Frontex е нарушила член 4, параграф 6 от този регламент, тъй като дори да се предположи, че съществува риск престъпни мрежи да заобикалят граничната охрана — какъвто в действителност не несъществува — този риск би могъл да обоснове само отказа да се предостави информация за името на разположените плавателни съдове, но не и за вида или флага им.

               6.

               Шестото основание е изведено от това, че Frontex е нарушила член 4, параграф 6 от този регламент като не е преценила възможността да предостави частичен достъп до исканата информация, въпреки че информацията за някои тези плавателни съдове вече е била публикувана.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, 2001г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).


title: Дело T-33/18: Жалба, подадена на 23 януари 2018 г. — Pracsis и Conceptexpo Project/Комисия и EACEA

text:
               26.3.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/37

         Жалба, подадена на 23 януари 2018 г. — Pracsis и Conceptexpo Project/Комисия и EACEA
   (Дело T-33/18)
   (2018/C 112/48)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Pracsis SPRL (Брюксел, Белгия) и Conceptexpo Project (Уавър, Белгия) (представител: J.-N. Louis, avocat)

      Ответници: Европейска комисия и Изпълнителна агенция за образование, аудиовизия и култура

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да обяви жалбата за допустима и основателна,

               —

               да отмени обжалваните решения, с които Cecoforma е определено като оферент, с който да се сключи рамков договор за възлагане на обществена поръчка EACEA/2017/01, както и договора, сключен между EACEA и Cecoforma,

               —

               да осъди Европейската комисия и EACEA да заплатят солидарно на жалбоподателите сумата от 1 милион евро,

               —

               да осъди ответниците да заплатят съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат три основания.

               1.

               Първото основание е изведено от нарушение на принципа на равно третиране и на задължението за прозрачност.

               2.

               Второто основание е изведено от нарушение на правото на изслушване.

               3.

               Третото основание е изведено от задължението за мотивиране и от явна грешка в преценката.


title: Дело C-711/17: Преюдициално запитване от Amtsgericht Hamburg (Германия), постъпило на 19 декември 2017 г. — Anke Hartog/British Airways plc

text:
               16.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/14

         Преюдициално запитване от Amtsgericht Hamburg (Германия), постъпило на 19 декември 2017 г. — Anke Hartog/British Airways plc
   (Дело C-711/17)
   (2018/C 134/18)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Amtsgericht Hamburg

      Страни в главното производство

      Ищец: Anke Hartog

      Ответник: British Airways plc

      Преюдициални въпроси

   Трябва ли условието за прилагане на Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (1), предвидено в член 3, параграф 2, буква а), да се тълкува в смисъл, че пътниците, които имат потвърдена резервация, „се представят на гишето за регистрация“, когато не по-късно от 45 минути преди обявения час на излитане (ако не е посочен час) застават на опашката на гишето, предвидено от въздушния превозвач за съответната регистрация?

      (1)  ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218.


title: Дело T-105/18: Жалба, подадена на 22 февруари 2018 г. — Deray/EUIPO — Charles Claire (LILI LA TIGRESSE)

text:
               16.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/37

         Жалба, подадена на 22 февруари 2018 г. — Deray/EUIPO — Charles Claire (LILI LA TIGRESSE)
   (Дело T-105/18)
   (2018/C 134/53)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: André Deray (Бри-сюр-Марн, Франция) (представител: S. Santos Rodríguez, lawyer)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Charles Claire LLP (Уейбридж Съри, Обединено кралство)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „LILI LA TIGRESSE“ — заявка за регистрация № 015 064 462

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 13 декември 2017 г. по преписка R 1244/2017-2

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски,

               —

               да осъди EUIPO и Charles Claire LLP да заплатят разноските на жалбоподателя в административното производство пред EUIPO.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001.


title: Дело C-644/16: Определение на председателя на четвърти състав на Съда от 23 януари 2018 г. (преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden — Нидерландия) — Synthon BV/Astellas Pharma Inc.

text:
               4.6.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 190/18

         Определение на председателя на четвърти състав на Съда от 23 януари 2018 г. (преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden — Нидерландия) — Synthon BV/Astellas Pharma Inc.
   (Дело C-644/16) (1)

   (2018/C 190/28)
   Език на производството: нидерландски
   Председателят на четвърти състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 86, 20.3.2017 г.


201805250281897282018/C 200/135802016CJC20020180611BG01BGINFO_JUDICIAL20180419111111Дело C-580/16: Решение на Съда (четвърти състав) от 19 април 2018 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof — Австрия) — Firma Hans Bühler KG/Finanzamt Graz-Stadt (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Място на вътреобщностното придобиване — Член 42 — Вътреобщностно придобиване на стоки за целите на последващата им доставка — Член 141 — Освобождаване — Тристранна операция — Мерки за опростяване — Член 265 — Коригиране на обобщената декларация)
 ---documentbreak--- C2002018BG1110120180419BG0013111111Решение на Съда (четвърти състав) от 19 април 2018 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof — Австрия) — Firma Hans Bühler KG/Finanzamt Graz-Stadt
   (Дело C-580/16) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Място на вътреобщностното придобиване — Член 42 — Вътреобщностно придобиване на стоки за целите на последващата им доставка — Член 141 — Освобождаване — Тристранна операция — Мерки за опростяване — Член 265 — Коригиране на обобщената декларация)“2018/C 200/13Език на производството: немски
      Запитваща юрисдикция

   Verwaltungsgerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Firma Hans Bühler KG

      Ответник: Finanzamt Graz-Stadt

      Диспозитив

            1)

            Член 141, буква в) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, изменена с Директива 2010/45/ЕС на Съвета от 13 юли 2010 г., трябва да се тълкува в смисъл, че посоченото в него условие е изпълнено, ако данъчнозадълженото лице е установено и идентифицирано за целите на данъка върху добавената стойност (ДДС) в държавата членка, от която са изпратени или превозени стоките, но използва идентификационен номер по ДДС от друга държава членка за съответното вътреобщностно придобиване.

            2)

            Членове 42 и 265 във връзка с член 263 от Директива 2006/112, изменена с Директива 2010/45, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат данъчната администрация на дадена държава членка да приложи член 41, първа алинея от Директива 2006/112, изменена с Директива 2010/45, само с мотива че в контекста на вътреобщностно придобиване, извършено за нуждите на последваща доставка на територията на държава членка, обобщената декларация съгласно член 265 от Директива 2006/112, изменена с Директива 2010/45, не е била подадена в срок от данъчнозадълженото лице, идентифицирано за целите на данъка върху добавената стойност (ДДС) в тази държава членка.

      (
         1
      )	ОВ C 78, 13.3.2017 г.


201806010221917442018/C 211/151772018CJC21120180618BG01BGINFO_JUDICIAL20180307121321Дело C-177/18: Преюдициално запитване от Juzgado de lo Contencioso-Administrativo de Madrid (Испания), постъпило на 7 март 2018 г. — Almudena Baldonedo Martín/Ayuntamiento de Madrid
 ---documentbreak--- C2112018BG1210120180307BG0015121132Преюдициално запитване от Juzgado de lo Contencioso-Administrativo de Madrid (Испания), постъпило на 7 март 2018 г. — Almudena Baldonedo Martín/Ayuntamiento de Madrid
   (Дело C-177/18)2018/C 211/15Език на производството: испански
      Запитваща юрисдикция

   Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid

      Страни в главното производство

      Ищец: Almudena Baldonedo Martín

      Ответник: Ayuntamiento de Madrid

      Преюдициални въпроси

            1)

            Правилно ли е клауза 4 от Рамковото споразумение да се тълкува в смисъл, че в обхвата на хипотезата, описана в посочената клауза, не попада положение като описаното в настоящото производство, в което срочно назначен държавен служител извършва същата работа като постоянно назначен държавен служител (постоянно назначен държавен служител, който не се ползва с правото на обезщетение, тъй като в приложимия към него правен режим не съществува пораждаща обезщетение хипотеза)?

            2)

            Като се има предвид, че правото на равно третиране и недопускане на дискриминация са общ принцип на ЕС, конкретно уреден в директива, в членове 20 ДФЕС и 21 ДФЕС и в член 23 от Всеобщата декларация за правата на човека, и се считат за основни социални права по смисъла на членове 151 ДФЕС и 153 ДФЕС, в съответствие ли е с Рамковото споразумение в приложението към Директива 1999/70/ЕО (
                  1
               ) с цел постигането на неговите цели да се прави тълкуване в смисъл, че правото на обезщетение на срочно назначен държавен служител може да се постигне или посредством сравнение с работник по срочен трудов договор — доколкото неговото положение (на държавен служител или на работещ по трудов договор) зависи само от работодателя публичен орган — или посредством допустимото за първичното европейско право пряко вертикално прилагане?

            3)

            В случай че е налице злоупотреба при срочното назначаване, насочено към удовлетворяването на постоянни нужди без наличието на обективна причина, като това назначаване не е свързано със спешна и неотложна нужда, която го обосновава, и в националното право не са налице ефективни санкции или ограничения, съвместимо ли е с преследваните от Директива 1999/70/ЕО цели — като средство за предотвратяване на злоупотребата и отстраняване на последиците от нарушението на правото на Съюза, в случай че работодателят не предостави постоянно назначение на работника — обезщетение, което съответства на обезщетението за незаконно уволнение, и представлява ли това обезщетение подходяща, пропорционална, ефективна и възпираща санкция?

      (
         1
      )	Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 175, 1999 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129).


201806010341917452018/C 211/222702018CJC21120180618BG01BGINFO_JUDICIAL20180419181811Дело C-270/18: Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 19 април 2018 г. — UPM France/Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics
 ---documentbreak--- C2112018BG1810120180419BG0022181181Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 19 април 2018 г. — UPM France/Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics
   (Дело C-270/18)2018/C 211/22Език на производството: френски
      Запитваща юрисдикция

   Conseil d'État

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: UPM France

      Ответници: Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics

      Преюдициални въпроси

            1)

            Трябва ли разпоредбите на член 21, параграф 5, трета алинея от Директива [2003/96] (
                  1
               ) да се тълкуват в смисъл, че освобождаването, което те позволяват на държавите членки да предоставят на дребните производители на електроенергия, доколкото облагат с данък енергийните продукти, използвани за производството на тази електроенергия, може да произтича от ситуация като тази, описана в точка 7 от настоящото решение за периода преди 1 януари 2011 г., през който Франция, както ѝ позволява Директивата, все още не е въвела вътрешния данък върху крайното потребление на електроенергия, нито вследствие на това, освобождаване от този данък в полза на дребните производители?

            2)

            При положителен отговор на първия въпрос, как трябва да се съотнасят разпоредбите на член 14, параграф 1, буква a) и на член 21, параграф 5, трета алинея от Директивата за дребните производители, които консумират произвежданата от тях електроенергия за нуждите на дейността си? По-конкретно, предполагат ли те минимално данъчно облагане, произтичащо било от облагането на електроенергията, произведена с освобождаване от данък на използвания природен газ, било с освобождаване от данък върху производството на електроенергия, като държавата тогава е длъжна да облага с данък използвания природен газ?

      (
         1
      )	Директива 2003/96/EО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамката на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (OВ L 283, 2003, стp. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 98).


201806010391917342018/C 211/08912017CJC21120180618BG01BGINFO_JUDICIAL201804266722Съединени дела C-91/17 P и C-92/17 P: Решение на Съда (девети състав) от 26 април 2018 г. — Cellnex Telecom SA, по-рано Abertis Telecom SA, Telecom Castilla-La Mancha SA/Европейска комисия, SES Astra (Обжалване — Държавни помощи — Цифрова телевизия — Помощ за въвеждане на цифрова наземна телевизия в отдалечени и слабо урбанизирани райони на Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha (Автономна област Кастилия Ла Манча) — Субсидия в полза на операторите на платформи за цифрова наземна телевизия — Решение, с което мерките за помощи се обявяват отчасти за несъвместими с вътрешния пазар — Понятие „държавна помощ“ — Предимство — Услуга от общ икономически интерес — Определяне — Свобода на преценка на държавите членки)
 ---documentbreak--- C2112018BG620120180426BG00086272Решение на Съда (девети състав) от 26 април 2018 г. — Cellnex Telecom SA, по-рано Abertis Telecom SA, Telecom Castilla-La Mancha SA/Европейска комисия, SES Astra
   (Съединени дела C-91/17 P и C-92/17 P) (
         1
      )
   „(Обжалване — Държавни помощи — Цифрова телевизия — Помощ за въвеждане на цифрова наземна телевизия в отдалечени и слабо урбанизирани райони на Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha (Автономна област Кастилия Ла Манча) — Субсидия в полза на операторите на платформи за цифрова наземна телевизия — Решение, с което мерките за помощи се обявяват отчасти за несъвместими с вътрешния пазар — Понятие „държавна помощ“ — Предимство — Услуга от общ икономически интерес — Определяне — Свобода на преценка на държавите членки)“2018/C 211/08Език на производството: испански
      Страни

      Жалбоподател: Cellnex Telecom SA, по-рано Abertis Telecom SA, Telecom Castilla-La Mancha SA (представители: J. Buendía Sierra и A. Lamadrid de Pablo, abogados)

      Други страни в производството: Европейска комисия (представители: E. Gippini Fournier, B. Stromsky и P. Němečkov), SES Astra (представители: F. González Díaz и V. Romero Algarra, abogados)

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля жалбите.

            2)

            Осъжда Cellnex Telecom SA и Telecom Castilla-La Mancha SA да заплатят съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 129, 24.4.2017 г.


201806010241917422018/C 211/161862018CJC21120180618BG01BGINFO_JUDICIAL20180309131421Дело C-186/18: Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 9 март 2018 г. — José Cánovas Pardo S.L./Club de Variedades Vegetales Protegidas
 ---documentbreak--- C2112018BG1310120180309BG0016131142Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 9 март 2018 г. — José Cánovas Pardo S.L./Club de Variedades Vegetales Protegidas
   (Дело C-186/18)2018/C 211/16Език на производството: испански
      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Supremo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: José Cánovas Pardo S.L.

      Ответник: Club de Variedades Vegetales Protegidas

      Преюдициални въпроси

            1)

            Може ли член 96 от Регламент (ЕО) № 2100/94 (
                  1
               ) да се тълкува в смисъл, че след като за растителния сорт е предоставена закрила на Общността, предвидените в членове 94 и 95 от Регламента искове се погасяват по давност винаги с изтичането на тригодишния срок от момента, в който титулярят е узнал за действието и за самоличността на извършителя на нарушението, въпреки че нарушението продължава до момента на предявяването на иска?

            2)

            При отрицателен отговор на първия въпрос: следва ли да се приеме, че съгласно член 96 от Регламент (ЕО) № 2100/94 давността се прилага само спрямо конкретните нарушения, извършени извън тригодишния срок, но не и спрямо тези, които са извършени в последните три години?

            3)

            При утвърдителен отговор на втория въпрос: може ли искът за прекратяване на нарушение и искът за обезщетение за вреди да бъдат уважени само по отношение на извършените през последните три години нарушения?

      (
         1
      )	Регламент (ЕО) № 2100/94 на Съвета от 27 юли 1994 година относно правната закрила на Общността на сортовете растения (ОВ L 227, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 15, стр. 197).


201806010061915562018/C 211/292002018TC21120180618BG01BGINFO_JUDICIAL20180320232311Дело T-200/18: Иск, предявен на 20 март 2018 г. — Fersher Developments и Lisin/Комисия и ЕЦБ
 ---documentbreak--- C2112018BG2310120180320BG0029231231Иск, предявен на 20 март 2018 г. — Fersher Developments и Lisin/Комисия и ЕЦБ
   (Дело T-200/18)2018/C 211/29Език на производството: английски
      Страни

      Ищци: Fersher Developments LTD (Никозия, Кипър) и Vladimir Lisin (представител: R. Nowinski, Barrister)

      Ответници: Европейска комисия и Европейска централна банка

      Искания на ищците

   Ищците искат от Общия съд:

            —

            да осъди Европейския съюз да поправи претърпените от ищците вреди, резултат от приемането и прилагането на Меморандума за разбирателство относно специфичните условия на икономическата политика, в размерите, посочени в исковата молба или в размери, каквито Общият съд прецени, че се дължат на ищците,

            —

            да осъди Европейския съюз да заплати съдебните разноски, направени във връзка с предявяването на този иск.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на иска си ищците излагат три основания, които по същество са идентични или сходни с тези по дело T-161/15, Brinkmann (Steel Trading) и др./Комисия и ЕЦБ.


201806010401917412018/C 211/09972017CJC21120180618BG01BGINFO_JUDICIAL201804267711Дело C-97/17: Решение на Съда (втори състав) от 26 април 2018 г. — Европейска комисия/Република България (Неизпълнение на задължения от държава членка — Опазване на природата — Директива 2009/147/ЕО — Опазване на дивите птици — Специална защитена зона (СЗЗ) — Класифициране като СЗЗ на най-подходящите по брой и площ територии за опазването на видовете птици, посочени в приложение I към Директива 2009/147 — Орнитологично важни места (ОВМ) — ОВМ „Рила“ — Частично класифициране на ОВМ „Рила“ като СЗЗ)
 ---documentbreak--- C2112018BG710120180426BG00097171Решение на Съда (втори състав) от 26 април 2018 г. — Европейска комисия/Република България
   (Дело C-97/17) (
         1
      )
   „(Неизпълнение на задължения от държава членка — Опазване на природата — Директива 2009/147/ЕО — Опазване на дивите птици — Специална защитена зона (СЗЗ) — Класифициране като СЗЗ на най-подходящите по брой и площ територии за опазването на видовете птици, посочени в приложение I към Директива 2009/147 — Орнитологично важни места (ОВМ) — ОВМ „Рила“ — Частично класифициране на ОВМ „Рила“ като СЗЗ)“2018/C 211/09Език на производството: български
      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: П. Михайлова и C. Hermes)

      Ответник: Република България (представители: Е. Петранова и Л. Захариева)

      Диспозитив

            1)

            Като не е обявила за специална защитена зона цялото орнитологично важно място, обхващащо Рила планина, Република България не е класифицирала най-подходящите по брой и площ територии за опазването на видове птици, посочени в приложение I към Директива 2009/147/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 година относно опазването на дивите птици, в резултат на което не е изпълнила задълженията си по член 4, параграф 1 от тази директива.

            2)

            Осъжда Република България да заплати съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 121, 18.4.2017 г.


201806010371917332018/C 211/171932018CJC21120180618BG01BGINFO_JUDICIAL20180319141521Дело C-193/18: Преюдициално запитване от Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Германия), постъпило на 19 март 2018 г. — Google LLC/Bundesrepublik Deutschland
 ---documentbreak--- C2112018BG1410120180319BG0017141152Преюдициално запитване от Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Германия), постъпило на 19 март 2018 г. — Google LLC/Bundesrepublik Deutschland
   (Дело C-193/18)2018/C 211/17Език на производството: немски
      Запитваща юрисдикция

   Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Google LLC

      Ответник: Bundesrepublik Deutschland

      Преюдициални въпроси

            1)

            Трябва ли характеристиката „услуга […], която се състои изцяло или главно в пренасянето на сигнали по електронни съобщителни мрежи“, посочена в член 2, буква в) от Рамкова директива 2002/21/ЕО (
                  1
               ), да се тълкува в смисъл, че обхваща или може да обхваща и интернет базирана имейл услуга, която се предоставя чрез общо достъпното интернет пространство, но с предоставянето на тази услуга не се осигурява интернет достъп?

                     а)

                     Трябва ли тази характеристика по-специално да се тълкува в смисъл, че услугата по информационно технологично обработване, която доставчикът на такава имейл услуга доставя чрез своя имейл сървър, като разпределя IP адресите на участващите физически връзки към имейл и на базата на различни протоколи от семейството на интернет протоколите доставя, съответно обратно — получава имейли, разпаднали се на пакети данни в общодостъпното интернет пространство, следва да се разглежда като „пренасяне на сигнали“ или такова „пренасяне на сигнали“ представлява едва изпращането на тези пакети данни по интернет, което се извършва от доставчиците на (достъп до) интернет?

                     б)

                     Трябва ли тази характеристика по-специално да се тълкува в смисъл, че изпращането на имейли, разпаднали се на пакети данни, чрез общо достъпното интернет пространство, извършвано от доставчици на (достъп до) интернет, може да се вмени в отговорност на доставчика на имейл услугата, така че да се смята, че той да доставя услуга, която се състои в „пренасяне на сигнали“? При какви условия е възможно такова вменяване на отговорност?

                     в)

                     В случай че доставчикът на такава имейл услуга сам пренася сигналите или във най-малкото може да му бъде вменена отговорност за пренасянето на сигнали от доставчиците на (достъп до) интернет, може ли тази характеристика по-специално да се тълкува в смисъл, че независимо от възможните допълнителни функции на услугата — като редактиране, съхраняване и подреждане на имейли или управление на данните за контакт — и независимо от положените от доставчика усилия за технологичното развитие на отделни функции, услугата имейл се състои също „изцяло или главно“ в пренасяне на сигнали, тъй като при функционално разглеждане от гледна точка на потребителите на преден план е комуникационната функция на услугата?

            2.

            В случай че характеристиката, посочена в точка 1, може да се тълкува в смисъл, че по принцип не обхваща интернет базираната имейл услуга, която се предоставя чрез общо достъпното интернет пространство и самата тя не осигурява интернет достъп, може ли въпреки това, по изключение, да бъдат изпълнени условията на тази характеристика, ако доставчикът на такава услуга използва едновременно някои свои електронни съобщителни мрежи, които са свързани с интернет и които най-малкото могат да бъдат използвани за целите на имейл услугата? При какви условия е възможно това?

            3.

            Как следва да се тълкува характеристиката „обикновено срещу заплащане“, посочена в член 2, буква в) от Рамкова директива 2002/21/ЕО?

                     а)

                     Изисква ли характеристиката по-специално заплащане на такса от потребителите, или заплащането може да се състои в предоставянето на друга насрещна престация от потребителите, от която доставчикът на услугата има икономически интерес, например когато потребителите активно предоставят на разположение лични или други данни или когато тези данни се регистрират от доставчика на услугата по друг начин по време на използването ѝ?

                     б)

                     Изисква ли характеристиката по-специално заплащането непременно да бъде извършвано от ползвателя на услугата, или е достатъчно услугата да бъде финансирана отчасти или изцяло от трето лице, например, чрез включена реклама на уебсайта на доставчика на услугата?

                     в)

                     Отнася ли се в този контекст понятието „обикновено“ по-специално до обстоятелствата, при които доставчикът на услугата доставя услугата, или това обстоятелство се отнася до обстоятелствата, при които по принцип се предоставят идентични или сравними услуги?

      (
         1
      )	Директива 2002/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 г. относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (Рамкова директива) (OB L 108, 2002 г., стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 195).


201806010071915472018/C 211/302082018TC21120180618BG01BGINFO_JUDICIAL20180323232422Дело T-208/18: Иск, предявен на 23 март 2018 г. — Nessim Daoud и др./Съвет и др.
 ---documentbreak--- C2112018BG2320120180323BG0030232242Иск, предявен на 23 март 2018 г. — Nessim Daoud и др./Съвет и др.
   (Дело T-208/18)2018/C 211/30Език на производството: английски
      Страни

      Ищци: Magdy Milad Nessim Daoud (Блейнвил, Канада), Larsennar Ltd (Тортола, Британски Вирджински острови) и Maxim Zakharchenko (Никозия, Кипър) (представители: A. Markides, M. Ioannides, C. Velaris и C. Velaris, lawyers, A. Robertson, QC и G. Rothschild, barrister)

      Ответници: Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия, Европейска централна банка, Еврогрупа (представлявана от Съвета на Европейския съюз) и Европейски съюз (представляван от Европейската комисия)

      Искания на ищците

   Ищците искат от Общия съд:

            —

            да осъди ответниците да им заплатят сумите, посочени в таблицата, приложена към исковата молба, ведно с лихвата, считано от 26 март 2013 г., до постановяването на решението на Общия съд,

      или при условията на евентуалност:

            —

            да приеме за установено, че ответниците носят извъндоговорна отговорност и да определи процедурата, която трябва да се следва, за да се установят претърпените от ищците реални подлежащи на възстановяване загуби,

      и във всеки случай:

            —

            да осъди ответниците да заплатят съдебните разноски, направени от ищците в настоящото производство.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на иска си ищците излагат две основания, които по същество са идентични или сходни с тези по дело T-147/18, APG Intercon и др./Съвет и др.


201806010261917492018/C 211/182052018CJC21120180618BG01BGINFO_JUDICIAL20180320151511Дело C-205/18: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Piteşti (Румъния), постъпило на 20 март 2018 г. — Maria-Cristina Dospinescu, Filofteia-Camelia Ganea, Petre Sinca, Luminiţa-Maria Ioniţă, Maria Burduv, Raluca-Marinela Traşcă/Spitalul Judeţean de Urgenţă Vâlcea
 ---documentbreak--- C2112018BG1510120180320BG0018151151Преюдициално запитване от Curtea de Apel Piteşti (Румъния), постъпило на 20 март 2018 г. — Maria-Cristina Dospinescu, Filofteia-Camelia Ganea, Petre Sinca, Luminiţa-Maria Ioniţă, Maria Burduv, Raluca-Marinela Traşcă/Spitalul Judeţean de Urgenţă Vâlcea
   (Дело C-205/18)2018/C 211/18Език на производството: румънски
      Запитваща юрисдикция

   Curtea de Apel Piteşti

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Maria-Cristina Dospinescu, Filofteia-Camelia Ganea, Petre Sinca, Luminiţa-Maria Ioniţă, Maria Burduv, Raluca-Marinela Traşcă

      Ответник: Spitalul Judeţean de Urgenţă Vâlcea

      Преюдициален въпрос

   Следва ли член 114, трета алинея ДФЕС, членове 151 ДФЕС и 153 ДФЕС, както и разпоредбите на Рамкова директива 89/391/ЕИО (
         1
      ) и на последващите специални директиви да се тълкуват в смисъл, че не допускат въвеждането от държава членка на срокове и процедури, които лишават от достъп до правосъдие по отношение на определянето на вида труд като труд при специфични условия, като вследствие на това на новоназначените работници не се признава правото на безопасен и здравословен труд, произтичащо от признаването на тези условия съгласно националните разпоредби?
   (
         1
      )	Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 година за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място (ОВ L 183, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 2, стр. 88)


201806010131915522018/C 211/23472016TC21120180618BG01BGINFO_JUDICIAL20180503191911Дело T-47/16: Решение на Общия съд от 3 май 2018 г. — Sigma Orionis/REA (Арбитражна клауза — Рамкова програма за научни изследвания и иновации „Хоризонт 2020“ — Спиране на плащанията по договор за отпускане на безвъзмездни средства в резултат от финансов одит — Искане за заплащане на дължимите от REA суми във връзка с изпълнението на договор за отпускане на безвъзмездни средства)
 ---documentbreak--- C2112018BG1910120180503BG0023191191Решение на Общия съд от 3 май 2018 г. — Sigma Orionis/REA
   (Дело T-47/16) (
         1
      )
   „(Арбитражна клауза — Рамкова програма за научни изследвания и иновации „Хоризонт 2020“ — Спиране на плащанията по договор за отпускане на безвъзмездни средства в резултат от финансов одит — Искане за заплащане на дължимите от REA суми във връзка с изпълнението на договор за отпускане на безвъзмездни средства)“2018/C 211/23Език на производството: френски
      Страни

      Ищец: Sigma Orionis SA (Валбон, Франция) (представители: S. Orlandi и T. Martin, avocats)

      Ответник: Изпълнителна агенция за научни изследвания (REA) (представители: S. Payan-Lagrou и V. Canetti, подпомагани от D. Waelbroeck и A. Duron, avocats)

      Предмет

   Искане на основание член 272 ДФЕС за осъждането на REA да плати на ищеца дължимите суми по договор за отпускане на безвъзмездни средства, сключен по линия на Рамковата програма за научни изследвания и иновации „Хоризонт 2020“

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля иска.

            2)

            Осъжда Sigma Orionis SA да заплати съдебните разноски, включително по обезпечителното производство.

      (
         1
      )	ОВ C 98, 14.3.2016 г.


201806010301917522018/C 211/192332018CJC21120180618BG01BGINFO_JUDICIAL20180329161611Дело C-233/18: Преюдициално запитване от Arbeidshof te Brussel (Белгия), постъпило на 29 март 2018 г. — Zubair Haqbin/Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers
 ---documentbreak--- C2112018BG1610120180329BG0019161161Преюдициално запитване от Arbeidshof te Brussel (Белгия), постъпило на 29 март 2018 г. — Zubair Haqbin/Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers
   (Дело C-233/18)2018/C 211/19Език на производството: нидерландски
      Запитваща юрисдикция

   Arbeidshof te Brussel

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Zubair Haqbin

      Ответник: Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers

      Преюдициални въпроси

            1)

            Следва ли член 20, параграфи 1 —3 от Директивата (
                  1
               ) да се тълкува в смисъл, че изчерпателно урежда случаите, в които може да бъде ограничена или отнета възможността за ползване на материалните условия на приемане, или от член 20, параграфи 4 и 5 следва, че правото на получаване на тези услуги може да бъде отнето и като санкция за сериозни нарушения на правилника на центровете за настаняване или за поведение, свързано с прояви на сериозно насилие?

            2)

            Следва ли член 20, параграфи 4 и 5 да се тълкува в смисъл, че преди приемането на решение за ограничаване или отнемане на възможността за ползване на материалните условия на приемане или за налагане на санкции и в рамките на тези решения държавите членки трябва да определят необходимите мерки за гарантиране на правото на достоен стандарт на живот за времето на лишаването, или тази разпоредба може да бъде спазена чрез система, при която след постановяване на решението относно ограничаване или отнемане на възможността за ползване на материалните условия за приемане се проверява дали на лицето, до което се отнася решението, се осигурява достоен стандарт на живот и евентуално в този момент се вземат коригиращи мерки?

            3)

            Следва ли член 20, параграфи 4 —6 във връзка с членове 14, 21, 22, 23 и 24 от Директивата, както и с членове 1, 3, 4 и 24 от Хартата на основните права на Европейския съюз да се тълкуват в смисъл, че мярка или санкция за временно (или окончателно) лишаване от правото на ползване на материалните условия на приемане е възможна по отношение на ненавършили пълнолетие лица и по-специално по отношение на непридружени ненавършили пълнолетие лица или такава мярка или санкция е невъзможна?

      (
         1
      )	Директива 2013/33/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за определяне на стандарти относно приемането на кандидати за международна закрила (ОВ L 180, 2013 г., стр. 96).