title: Дело C-471/18 P: Решение на Съда (трети състав) от 21 януари 2021 г. — Федерална република Германия/Esso Raffinage, Европейска агенция по химикали, Френска република, Кралство Нидерландия (Обжалване — Регистрация, оценка и разрешаване на химикалите — Регламент (ЕО) № 1907/2006 (REACH) — Членове 5 и 6 — Общо задължение за регистрация на химикалите — Членове 41 и 42 — Оценка на регистрационните досиета и проверка на съответствието на предоставената от регистранта информация — Обявяване на несъответствие — Акт, подлежащ на обжалване — Правен интерес — Процесуална легитимация — Съответни правомощия на Европейската агенция по химикалите (ECHA) и на националните органи — Задължение на ECHA да извършва проверка на съответствието на представената по нейно искане от регистрантите допълнителна информация — Правомощие на ECHA да приема съответно решение по този въпрос — Член 1 — Цел за защита на здравето на човека и околната среда — Членове 13 и 25 — Използване на изпитвания върху животни — Насърчаване на алтернативни методи)

text:
               8.3.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 79/2

      Решение на Съда (трети състав) от 21 януари 2021 г. — Федерална република Германия/Esso Raffinage, Европейска агенция по химикали, Френска република, Кралство Нидерландия
      (Дело C-471/18 P) (1)

      (Обжалване - Регистрация, оценка и разрешаване на химикалите - Регламент (ЕО) № 1907/2006 (REACH) - Членове 5 и 6 - Общо задължение за регистрация на химикалите - Членове 41 и 42 - Оценка на регистрационните досиета и проверка на съответствието на предоставената от регистранта информация - Обявяване на несъответствие - Акт, подлежащ на обжалване - Правен интерес - Процесуална легитимация - Съответни правомощия на Европейската агенция по химикалите (ECHA) и на националните органи - Задължение на ECHA да извършва проверка на съответствието на представената по нейно искане от регистрантите допълнителна информация - Правомощие на ECHA да приема съответно решение по този въпрос - Член 1 - Цел за защита на здравето на човека и околната среда - Членове 13 и 25 - Използване на изпитвания върху животни - Насърчаване на алтернативни методи)
      (2021/C 79/02)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: първоначално T. Henze и D. Klebs, впоследствие D. Klebs и J. Möller)

         Други страни в производството: Esso Raffinage (представители: първоначално H. Estreicher, Rechtsanwalt, и N. Navin-Jones, solicitor, впоследствие H. Estreicher, Rechtsanwalt, A. Kołtunowska, adwokat, и K. Merten-Lentz, avocate, N. Navin-Jones, solicitor, и H. Estreicher, Rechtsanwalt, A. Kołtunowska, adwokat, и K. Merten-Lentz, avocate), Европейска агенция по химикалите (ECHA) (представители: W. Broere, C. Jacquet и M. Heikkilä), Френска република (представители: първоначално D. Colas, J. Traband и A.-L. Desjonquères, впоследствие E. Leclerc, J. Traband, W. Zemamta и A.-L. Desjonquères), Кралство Нидерландия (представители: M. K. Bulterman и M. L. Noort)

         Встъпили страни в подкрепа на Esso Raffinage: European Coalition to End Animal Experiments (представител: T. David, solicitor), Higher Olefins and Poly Alpha Olefins REACH Consortium, Higher Olefins & Poly Alpha Olefins vzw (представители: първоначално Е. Vermulst, advocaat, впоследствие P. Kugel, advocaat)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Федерална република Германия да понесе направените от нея съдебни разноски, както и съдебните разноски на Esso Raffinage и на Европейската агенция по химикалите (ECHA).

                  3)

                  Осъжда Френската република, Кралство Нидерландия, European Coalition to End Animal Experiments, Higher Olefins and Poly Alpha Olefins REACH Consortium и Higher Olefins & Poly Alpha Olefins vzw да понесат направените от тях съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 399, 5.11.2018 г.


title: Дело C-655/19: Решение на Съда (шести състав) от 20 януари 2021 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Alba Iulia — Румъния) — Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Sibiu, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov/LN (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Член 2 — Член 9 — Понятия за „икономическа дейност“ и за „данъчнозадължено лице“ — Сделки, които целят да се извлича от стока доход на постоянна основа — Придобиване от взискател на недвижими имоти в рамките на производство по принудителното изпълнение, предприето за събиране на заеми, обезпечени с ипотека, и продажба на тези недвижими имоти — Обикновено упражняване на правото на собственост от неговия титуляр)

text:
               8.3.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 79/14

      Решение на Съда (шести състав) от 20 януари 2021 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Alba Iulia — Румъния) — Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Sibiu, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov/LN
      (Дело C-655/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Член 2 - Член 9 - Понятия за „икономическа дейност“ и за „данъчнозадължено лице“ - Сделки, които целят да се извлича от стока доход на постоянна основа - Придобиване от взискател на недвижими имоти в рамките на производство по принудителното изпълнение, предприето за събиране на заеми, обезпечени с ипотека, и продажба на тези недвижими имоти - Обикновено упражняване на правото на собственост от неговия титуляр)
      (2021/C 79/16)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Sibiu, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov

         Ответник: LN

         Диспозитив

      Член 2, параграф 1, буква a) и член 9, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че сделката, с която на едно лице се възлага недвижим имот в рамките на производство по принудително изпълнение, започнато за събиране на предоставен преди това заем, и впоследствие то продава този недвижим имот, не представлява сама по себе си икономическа дейност по смисъла на втора алинея от тази разпоредба, когато тази сделка се числи към обикновеното упражняване на правото на собственост, както и към доброто управление на личното имущество, така че посоченото лице не може за посочената сделка да се счита за данъчнозадължено лице по смисъла на първа алинея от посочената разпоредба.

         (1)  ОВ C 19, 20.1.2020 г.


title: Дело T-189/20: Определение на Общия съд от 13 януари 2021 г. — Chiquita Brands/EUIPO — Fyffes International (HOYA)

text:
               8.3.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 79/38

      Определение на Общия съд от 13 януари 2021 г. — Chiquita Brands/EUIPO — Fyffes International (HOYA)
      (Дело T-189/20) (1)

      (2021/C 79/48)
      Език на производството: английски
      Председателят на трети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 191, 8.6.2020 г.


title: Дело C-900/19: Решение на Съда (първи състав) от 17 март 2021 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Association One Voice, Ligue pour la protection des oiseaux/Ministre de la Transition écologique et solidaire (Преюдициално запитване — Околна среда — Директива 2009/147/ЕО — Опазване на дивите птици — Членове 5 и 8 — Забрана за използване на какъвто и да е метод за улов на птици — Член 9, параграф 1 — Разрешение за използване на такъв традиционно установен метод чрез дерогация — Условия — Липса на друго задоволително разрешение — Обосноваване на липсата на „друго задоволително разрешение“ единствено със запазването на този традиционен метод — Избирателност на улова — Национална правна уредба, която разрешава улова на птици чрез употребата на примки с лепило)

text:
               10.5.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/17

      Решение на Съда (първи състав) от 17 март 2021 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Association One Voice, Ligue pour la protection des oiseaux/Ministre de la Transition écologique et solidaire
      (Дело C-900/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Околна среда - Директива 2009/147/ЕО - Опазване на дивите птици - Членове 5 и 8 - Забрана за използване на какъвто и да е метод за улов на птици - Член 9, параграф 1 - Разрешение за използване на такъв традиционно установен метод чрез дерогация - Условия - Липса на друго задоволително разрешение - Обосноваване на липсата на „друго задоволително разрешение“ единствено със запазването на този традиционен метод - Избирателност на улова - Национална правна уредба, която разрешава улова на птици чрез употребата на примки с лепило)
      (2021/C 182/23)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d'État

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Association One Voice, Ligue pour la protection des oiseaux

         Ответник: Ministre de la Transition écologique et solidaire

         при участието на: Fédération nationale des Chasseurs

         Диспозитив

                  1)

                  Член 9, параграфи 1 и 2 от Директива 2009/147/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 година относно опазването на дивите птици трябва да се тълкува в смисъл, че сам по себе си традиционният метод на улов на птици не е достатъчен, за да се приеме, че не е налице друго задоволително разрешение, по смисъла на тази разпоредба, което да може да замести този метод.

                  2)

                  Член 9, параграф 1, буква в) от Директива 2009/147 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която чрез дерогация от член 8 от тази директива разрешава метод на улов, водещ до прилов, когато приловът, макар и в малки количества и за ограничен период, може да причини на уловените екземпляри, различни от целевите видове, значителни увреждания.

         (1)  ОВ C 54, 17.2.2020 г.


title: Дело C-949/19: Решение на Съда (първи състав) от 10 март 2021 г. (преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny — Полша) — М.А./Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N. (Преюдициално запитване — Контрол по границите, убежище и имиграция — Визова политика — Конвенция за прилагане на Споразумението от Шенген — Член 21, параграф 2а — Харта на основните права — Член 47 — Право на ефективни правни средства за защита — Отказ на виза за дългосрочно пребиваване от консула — Задължение на държава членка да гарантира правно средство за защита пред съд срещу решение за отказ на такава виза)

text:
               10.5.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/18

      Решение на Съда (първи състав) от 10 март 2021 г. (преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny — Полша) — М.А./Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.
      (Дело C-949/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Контрол по границите, убежище и имиграция - Визова политика - Конвенция за прилагане на Споразумението от Шенген - Член 21, параграф 2а - Харта на основните права - Член 47 - Право на ефективни правни средства за защита - Отказ на виза за дългосрочно пребиваване от консула - Задължение на държава членка да гарантира правно средство за защита пред съд срещу решение за отказ на такава виза)
      (2021/C 182/25)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Naczelny Sąd Administracyjny

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: М.А.

         Ответник: Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

         Диспозитив

                  1)

                  Член 21, параграф 2а от Конвенцията за прилагане на споразумението от Шенген от 14 юни 1985 година между правителствата на държавите от Икономическия съюз Бенелюкс, Федерална република Германия и Френската република за постепенното премахване на контрола по техните общи граници, подписана в Шенген на 19 юни 1990 г. и влязла в сила на 26 март 1995 г., изменена с Регламент (ЕС) № 610/2013 на Европейския парламент и на Съвета, трябва да се тълкува в смисъл, че не се прилага за гражданина на трета държава, на когото е отказана виза за дългосрочно пребиваване.

                  2)

                  Правото на Съюза, по-специално член 34, параграф 5 от Директива (EС) 2016/801 на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2016 година относно условията за влизане и пребиваване на граждани на трети държави с цел провеждане на научно изследване, следване, стаж, доброволческа дейност, програми за ученически обмен или образователни проекти и работа по програми „au pair“ във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, трябва да се тълкува в смисъл, че задължава държавите членки да предвидят процедура за обжалване на решенията, с които се отказва виза с цел следване, по смисъла на тази директива, правилата за която процедура са част от правния ред на всяка държава членка, при спазване на принципите на равностойност и на ефикасност, като на определен етап в нея трябва да се гарантира правно средство за защита пред съд. Запитващата юрисдикция трябва да провери дали разглежданото в главното производство заявление за национална виза за дългосрочно пребиваване с цел следване попада в приложното поле на посочената директива.

         (1)  ОВ C 191, 8.6.2020 г.


title: Дело T-643/16: Решение на Общия съд от 10 април 2019 г. — Джамаа Ислямия Египет/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Специални ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу лица, групи и образувания — Замразяване на средства — Възможност орган на трета държава да бъде квалифициран като компетентен орган по смисъла на Обща позиция 2001/931/ОВППС — Фактическо основание на решенията за замразяване на средствата — Задължение за мотивиране — Удостоверяване на актовете на Съвета)

text:
               3.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 187/62

      Решение на Общия съд от 10 април 2019 г. — Джамаа Ислямия Египет/Съвет
      (Дело T-643/16) (1)

      (Обща външна политика и политика на сигурност - Специални ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу лица, групи и образувания - Замразяване на средства - Възможност орган на трета държава да бъде квалифициран като компетентен орган по смисъла на Обща позиция 2001/931/ОВППС - Фактическо основание на решенията за замразяване на средствата - Задължение за мотивиране - Удостоверяване на актовете на Съвета)
      (2019/C 187/66)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Al-Gama’a al-Islamiyya Egypt (Джамаа Ислямия Египет) (представител: L. Glock, адвокат)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: първоначално G. Étienne и H. Marcos Fraile, впоследствие H. Marcos Fraile, B. Driessen и V. Piessevaux и накрая H. Marcos Fraile, B. Driessen и A. Sikora-Kalėda)

         Встъпила страна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: първоначално J. Norris, L. Havas, R. Tricot и L. Baumgart, впоследствие R. Tricot, C. Zadra и A. Tizzano)

         Предмет

      Молба на основание член 263 ДФЕС за отмяна, първо, на Решение (ОВППС) 2016/1136 на Съвета от 12 юли 2016 година за актуализиране на списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма и за отмяна на Решение (ОВППС) 2015/2430 (ОВ L 188, 2016 г., стр. 21) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1127 на Съвета от 12 юли 2016 година за прилагане на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания, и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/2425 (ОВ L 188, 2016 г., стр. 1), второ, на Решение (ОВППС) 2017/154 на Съвета от 27 януари 2017 година за актуализиране на списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма, и за отмяна на Решение (ОВППС) 2016/1136 (OB L 23, 2017 г., стр. 21) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/150 на Съвета от 27 януари 2017 година за прилагане на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания, и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1127 (OB L 23, 2017 г., стр. 3), трето, на Решение (ОВППС) 2017/1426 на Съвета от 4 август 2017 година за актуализиране на списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма, и за отмяна на Решение (ОВППС) 2017/154 (ОВ L 204, 2017 г., стр. 95) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1420 на Съвета от 4 август 2017 година за прилагане на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания, и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/150 (OB L 204, 2017 г., стр. 3), четвърто, на Решение (ОВППС) 2018/475 на Съвета от 21 март 2018 година за актуализиране на списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма, и за отмяна на Решение (ОВППС) 2017/1426 (OB L 79, 2018 г., стр. 26) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/468 на Съвета от 21 март 2018 година за прилагане на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания, и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1420 (OB L 79, 2018 г., стр. 7), пето, на Решение (ОВППС) 2018/1084 на Съвета от 30 юли 2018 година за актуализиране на списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма, и за отмяна на Решение (ОВППС) 2018/475 (OB L 194, 2018 г., стр. 144) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/1071 на Съвета от 30 юли 2018 година за прилагане на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания, и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/468 (OB L 194, 2018 г., стр. 23), в частите им, отнасящи се до жалбоподателя.

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя Решение (ОВППС) 2016/1136 на Съвета от 12 юли 2016 година за актуализиране на списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма и за отмяна на Решение (ОВППС) 2015/2430, Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1127 на Съвета от 12 юли 2016 година за прилагане на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания, и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/2425, Решение (ОВППС) 2017/154 на Съвета от 27 януари 2017 година за актуализиране на списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма, и за отмяна на Решение (ОВППС) 2016/1136, Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/150 на Съвета от 27 януари 2017 година за прилагане на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания, и за отмяна на Регламент за изпълнение 2016/1127, Решение (ОВППС) 2017/1426 на Съвета от 4 август 2017 година за актуализиране на списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма, и за отмяна на Решение 2017/154, Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1420 на Съвета от 4 август 2017 година за прилагане на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания, и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/150, Решение (ОВППС) 2018/475 на Съвета от 21 март 2018 година за актуализиране на списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма, и за отмяна на Решение (ОВППС) 2017/1426, Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/468 на Съвета от 21 март 2018 година за прилагане на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания, и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1420, Решение (ОВППС) 2018/1084 на Съвета от 30 юли 2018 година за актуализиране на списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма, и за отмяна на Решение (ОВППС) 2018/475, Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/1071 на Съвета от 30 юли 2018 година за прилагане на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания, и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/468, в частите им, отнасящи се до „Gama’a al-Islamiyya“ (известна също като „Al-Gama’a al-Islamiyya“) („Ислямска група“ — „IG“).

                  2)

                     Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски, както и тези, направени от Al-Gama’a al-Islamiyya Egypt (Джамаа Ислямия Египет).

                  3)

                     Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 419, 14.11.2016 г.


title: Дело T-281/19: Жалба, подадена на 30 април 2019 г. — Кипър/EUIPO — Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/74

      Жалба, подадена на 30 април 2019 г. — Кипър/EUIPO — Filotas Bellas & Yios (Halloumi Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)
      (Дело T-281/19)
      (2019/C 213/71)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Република Кипър (представители: S. Malynicz QC (Queen’s Counsel), S. Baran, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Filotas Bellas & Yios AE (Alexandreia Imathias, Гърция)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз Halloumi χαλούμι Vermion grill cheese/grill est/grill kase M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927 — Марка на Европейския съюз № 12 172 276

         Производство пред EUIPO: производство по отмяна

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 15 февруари 2019 г. по преписка R 2298/2017-4

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 59, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело C-723/18: Преюдициално запитване от Judecătoria Orăștie (Румъния), постъпило на 20 ноември 2018 г. — EV/Inspectoratul General al Poliției Române-Brigada Autostrăzi și misiuni speciale — Biroul de Poliție Autostrada A1 Râmnicu Vâlcea — Deva (IGPR)

text:
               22.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 246/3

      Преюдициално запитване от Judecătoria Orăștie (Румъния), постъпило на 20 ноември 2018 г. — EV/Inspectoratul General al Poliției Române-Brigada Autostrăzi și misiuni speciale — Biroul de Poliție Autostrada A1 Râmnicu Vâlcea — Deva (IGPR)
      (Дело C-723/18)
      (2019/C 246/03)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Judecătoria Orăștie

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: EV

         Ответник: Inspectoratul General al Poliției Române-Brigada Autostrăzi și misiuni speciale — Biroul de Poliție Autostrada A1 Râmnicu Vâlcea — Deva (IGPR)
      С определение от 8 май 2019 г. Съдът на Европейския съюз (шести състав) обяви, че произнасянето по въпросите, поставени от Judecătoria Orăștie (Румъния) с акт от 5 ноември 2018 г., очевидно не е от компетентността му.


title: Дело C-180/19: Преюдициално запитване от Amtsgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 26 февруари 2019 г. — Flightright GmbH/Eurowings GmbH

text:
               22.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 246/3

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 26 февруари 2019 г. — Flightright GmbH/Eurowings GmbH
      (Дело C-180/19)
      (2019/C 246/04)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Ищец: Flightright GmbH

         Ответник: Eurowings GmbH

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 7, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 261/2004 (1) да се тълкува в смисъл, че разстоянието, което е релевантно за размера на обезщетението, трябва да се изчисли, изхождайки от цялата отсечка на пътуването?
      Трябва ли следователно (ако се приеме, че Регламентът е приложим спрямо съответната част от пътуването) понятието „полет“ да се тълкува в смисъл, че при резервации, при които пътниците достигат крайния си пункт на пристигане само с междинно кацане и евентуално прекачване в друг самолет, се има предвид единствено отсечката, при която закъснението фактически е настъпило, или в подобен случай това понятие трябва да се тълкува в смисъл, че за разстоянието е релевантна цялата отсечка на превоза — от началното място на тръгване до крайния пункт на пристигане?

         (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ 2004, L 46, стр.1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело C-224/19: Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca (Испания), постъпило на 14 март 2019 г. — CY/Caixabank S.A.

text:
               22.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 246/4

      Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca (Испания), постъпило на 14 март 2019 г. — CY/Caixabank S.A.
      (Дело C-224/19)
      (2019/C 246/05)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca

         Страни в главното производство

         Ищец/Жалбоподател: CY

         Ответник: Caixabank S.A.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Може ли с оглед на член 6, параграф 1 от Директива 93/13 (1) обявяването на недействителността на клауза, съгласно която всички разходи за сключване, подновяване или обезсилване на договор за ипотечен кредит, се заплащат от кредитополучателя, на основание на неравноправност на тази клауза да бъде смекчено по отношение на реституционните последици от обявяването на клаузата за недействителна поради неравноправност?

                  2)

                  Може ли с оглед на член 6, параграф 1 от Директива 93/13 национална съдебна практика, съгласно която след обявяването за недействителна на клауза, съгласно която всички разходи за сключване, подновяване или обезсилване на договор за ипотечен кредит се заплащат от кредитополучателя, нотариалните разходи и разходите за външна агенция за административно обслужване се поделят поравно между кредитодателя и кредитополучателя да се счита за смекчаване по съдебен ред на недействителността на неравноправна клауза и следователно е в противоречие с принципа на необвързващо действие, съдържащ се в член 6, параграф 1 от Директива 93/13?

                  3)

                  С оглед на член 6, параграф 1 от Директива 93/13 национална съдебна практика, съгласно която след обявяването за недействителна на клауза, съгласно която всички разходи за сключване, подновяване или обезсилване на договор за ипотечен кредит се заплащат от кредитополучателя, последният е длъжен да заплати и разходите за оценка на имота и таксата за учредяване на ипотека, произтичащи от сключването на договора за кредит, нарушава ли принципа на необвързващото за потребителя действие на обявена за недействителна неравноправна клауза и допуска ли член 3, параграф 2 от Директива 93/13 възлагането на кредитополучателя на тежестта на доказване, че не му е било позволено да предостави своя оценка на имота?

                  4)

                  Допуска ли Директива 93/13 с оглед на член 6, параграф 1 национална съдебна практика, съгласно която след обявяването за недействителна на клауза, която предвижда, че всички разходи за сключване, подновяване или обезсилване на договор за ипотечен кредит се заплащат от кредитополучателя, тази клауза може да продължава да поражда последици за кредитополучателя при подновяване или заличаване на ипотеката, в смисъл че той трябва да продължава да плаща разходите, произтичащи от подновяването или заличаването на ипотеката, и възлагането на тези разходи на кредитополучателя нарушава ли принципа на необвързващо за потребителя действие на обявена за недействителна неравноправна клауза?

                  5)

                  С оглед на член 6, параграф 1 във връзка с член 7, параграф 1 от Директива 93/13 национална съдебна практика, съгласно която частично се изключват реституционните последици от обявена за недействителна поради неравноправност клауза, която предвижда, че всички разходи за сключване, подновяване или обезсилване на договор за ипотечен кредит се заплащат от кредитополучателя в противоречие ли е с възпиращия за търговеца ефект, предвиден в член 7, параграф 1 от Директива 93/13?

                  6)

                  Допускат ли принципът на забрана за смекчаване на действието на обявени за недействителни клаузи, установен в практиката на Съда, и принципът на необвързващо действие съгласно член 6 от Директивата национална съдебна практика, която смекчава реституционните последици от обявена за недействителна клауза, съгласно която кредитополучателят заплаща всички разходи за сключване, подновяване или заличаване на ипотека, с оглед на интереса на кредитополучателя?

                  7)

                  С оглед на член 3, параграфи 1 и 2 от Директива 93/13, национална съдебна практика, съгласно която клаузата, наречена „комисиона за обработка на преписката“, издържа автоматично на проверката за прозрачност, нарушава ли принципа на обръщане на тежестта на доказване, установен в член 3, параграф 2 от Директивата, тъй като продавачът или доставчикът не трябва да доказва, че е предоставил предварителна информация и е договорил индивидуално тази клауза?

                  8)

                  Допускат ли член 3 от Директива 93/13 и практиката на Съда национална съдебна практика, съгласно която може да се приеме, че потребителят трябва да знае per se, че е обичайна практика финансовите институции да взимат комисиона за обработка на преписката и следователно кредитодателят не е длъжен да предостави каквото и да било доказателство, че клаузата е договорена индивидуално, или напротив, във всички случаи кредитодателят трябва да докаже, че клаузата е договорена индивидуално?

                  9)

                  С оглед на членове 3 и 4 от Директива 93/13 и практиката на Съда в противоречие ли е с посочената директива национална съдебна практика, съгласно която клаузата, наречена „комисиона за обработка на преписката“, не може да бъде анализирана по отношение на нейния неравноправен характер поради прилагането на член 4, параграф 2, тъй като се отнася до определянето на основния предмет на договора, или напротив, следва да се приеме, че комисионата за обработка на преписката не е част от цената на договора, а е акцесорно възнаграждение и следователно националната юрисдикция може да осъществява контрол относно прозрачността и/или съдържанието с цел да установи нейния неравноправен характер в съответствие с националното право?

                  10

                  С оглед на член 4, параграф 2 от Директива 93/13, който не е транспониран с LCGC (2) в испанската правна система, противоречи ли на член 8 от Директива 93/13 положение, при което испанска юрисдикция се позовава и прилага член 4, параграф 2 от Директивата, когато тази разпоредба не е транспонирана в националния правов ред по волята на законодателя, който е потърсил пълна степен на защита по отношение на всички клаузи, които продавачът или доставчикът може да включи в потребителски договор, включително клаузи, които засягат основния предмет на договора, дори ако са съставени на ясен и разбираем език, ако се приеме, че клауза, наречена „комисиона за обработка на преписката“, съставлява основен предмет на договора за кредит?

                  11

                  С оглед на член 3, параграф 1 от Директива 93/13 клаузата, наречена „комисиона за обработка на преписката“, когато не е договорена индивидуално и не е доказано от финансовата институция, че отговаря на действително предоставени услуги и направени разходи, създава ли значителна неравнопоставеност между правата и задълженията на страните по договора и следва ли да бъде обявена за недействителна от националната юрисдикция?

                  12

                  С оглед на член 6, параграф 1, във връзка с член 7, параграф 1 от Директива 93/13 възлагането на продавача или доставчика на съдебните разноски, произтичащи от производство, в което потребител предявява иск за обявяване за недействителни на неравноправни клаузи, съдържащи се в сключен с него договор, и в което недействителността се обявява на основание на неравноправността, трябва ли да произтича от принципа на необвързващо действие и от принципа на възпиращия за продавача или доставчика ефект, когато искът за обявяване на недействителност е уважен от националната юрисдикция, независимо дали е осъществено конкретното възстановяване на суми на основание на съдебното решение, като се приеме освен това, че основната претенция е за обявяване на клаузата за недействителна и че възстановяването на суми е само една акцесорна претенция, свързана с основната претенция?

                  13

                  С оглед на принципа на необвързващо действие и на принципа на възпиращ ефект съгласно Директива 93/13 (член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1) реституционните последици от обявена за недействителна поради неравноправност клауза, съдържаща се в договор между потребител и продавач или доставчик, може ли да бъдат ограничени във времето, като се приеме възражение за изтекла погасителна давност за предявяване на иска за възстановяване на сума, въпреки че искът за установяване на пълна недействителност поради неравноправност на клаузата не се погасява по давност съгласно националното законодателство?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; поправка в ОВ L 137, 2015 г., стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).

         (2)  Ley 7/1998, de 13 de abril, sobre condiciones generales de la contratación (Закон 7/1998 от 13 април 1998 г. за общите договорни условия).


title: Дело C-247/19: Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Испания), постъпило на 21 март 2019 г. — HC и ID/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               22.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 246/6

      Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Испания), постъпило на 21 март 2019 г. — HC и ID/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (Дело C-247/19)
      (2019/C 246/06)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: HC и ID

         Ответник: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съвместимо ли е с правото на Съюза съгласно Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (1), и по-специално член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1, с цел да се гарантира защитата на потребителите и ползвателите и съдебната практика, развиваща посочената директива: възприемането като еднозначен критерий от страна на Tribunal Supremo (Върховен съд) в решения 44—49 от 23 януари 2019 г., според който по отношение на потребителските договори, неравноправна е недоговорена клауза, която предвижда, че всички разходи по осъществяване на транзакцията по отпускане на ипотечен кредит се поемат от заемополучателя, като се разпределят различните разноски по обявената за недействителна неравноправна клауза между кредитиращата банкова институция и потребителя заемополучател, за да се ограничат връщанията на недължимо платени суми при прилагането на националното законодателство?
                  Съвместимо ли е с правото на Съюза съгласно Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори, и по-специално член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1, с цел да се гарантира защитата на потребителите и ползвателите и съдебната практика, развиваща посочената директива тълкуване на Върховния съд, което допълва неравноправна клауза, обявена за недействителна, когато заличаването на тази клауза и последиците, породени от нея, не засягат същината на договора за заем, обезпечен с ипотека?

                  2)

                  Може ли във връзка с член 394 от LEC (2), който установява принципа, че съдебните разноски се поемат от загубилата делото страна, да се приеме, че когато неравноправна клауза за разходи бъде отменена, но последиците от недействителността се ограничават до разпределянето на разходите, посочено по-горе, това представлява нарушение на принципите на правото на Съюза на ефективност и незадължителен характер на неравноправните клаузи, когато в съдебно решение жалбата е уважена частично и може ли това да произведе обратен възпиращ ефект, водещ до липса на защита на законните интереси на потребителите и ползвателите?

         (1)  ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273

         (2)  Граждански процесуален закон


title: Дело C-259/19: Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia e Instrucción № 6 de Ceuta (Испания), постъпило на 27 март 2019 г. — LG и PK/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               22.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 246/7

      Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia e Instrucción № 6 de Ceuta (Испания), постъпило на 27 март 2019 г. — LG и PK/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (Дело C-259/19)
      (2019/C 246/07)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción № 6 de Ceuta

         Страни в главното производство

         Ищци: LG и PK

         Ответник: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Преюдициален въпрос

      Съвместимо ли е с правото на Съюза съгласно Директива 93/13/ЕИО (1) на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори, и по-специално член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1, с цел да се гарантира защитата на потребителите и ползвателите и съдебната практика, развиваща посочената директива: възприемането като еднозначен критерий от страна на Tribunal Supremo (Върховен съд) в решения 44—49 от 23 януари 2019 г., според който по отношение на потребителските договори, неравноправна е недоговорена клауза, която предвижда, че всички разходи по осъществяване на транзакцията по отпускане на ипотечен кредит се поемат от заемополучателя, като се разпределят различните разноски по обявената за недействителна неравноправна клауза между кредитиращата банкова институция и потребителя заемополучател, за да се ограничат връщанията на недължимо платени суми при прилагането на националното законодателство?
      Съвместимо ли е с правото на Съюза съгласно Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори, и по-специално член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1, с цел да се гарантира защитата на потребителите и ползвателите и съдебната практика, развиваща посочената директива, тълкуване на Върховния съд, което допълва неравноправна клауза, обявена за недействителна, когато заличаването на тази клауза и последиците, породени от нея, не засягат същината на договора за заем, обезпечен с ипотека?

         (1)  ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273.


title: Дело C-287/19: Преюдициално запитване от Obersten Gerichtshofs (Австрия), постъпило на 5 април 2019 г. — DenizBank AG/Verein für Konsumenteninformation

text:
               22.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 246/8

      Преюдициално запитване от Obersten Gerichtshofs (Австрия), постъпило на 5 април 2019 г. — DenizBank AG/Verein für Konsumenteninformation
      (Дело C-287/19)
      (2019/C 246/08)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberster Gerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: DenizBank AG

         Ответник: Verein für Konsumenteninformation

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Следва ли член 52, точка 6, буква а) във връзка с член 54, параграф 1 от Директива 2015/2366/ЕС (1) (Директивата за платежните услуги), съгласно който ползвателят на платежни услуги се счита за приел предложените изменения в договорните условия, освен ако ползвателят на платежни услуги е уведомил доставчика на платежни услуги, че не приема тези изменения преди предложената дата за влизането им в сила, да се тълкува в смисъл, че мълчаливо съгласие на потребителя може да се уговаря без никакво ограничение по отношение на всички възможни договорни условия?

                  2.

                              а.

                              Следва ли член 4, точка 14 от Директивата за платежните услуги да се тълкува в смисъл, че функцията NFC на персонализирана многофункционална банкова карта, с която се извършват плащания на ниска стойност от свързаната с картата банкова сметка на клиента, е платежен инструмент?

                              б.

                              При утвърдителен отговор на въпрос 2а:

                                          Следва ли член 63, параграф 1, буква б) от Директивата за платежните услуги, уреждащ дерогация за платежни инструменти с ниска стойност и електронни пари, да се тълкува в смисъл, че безконтактното плащане на ниска стойност чрез използване на функцията NFC на персонализирана многофункционална банкова карта може да се счита за анонимно използване на платежния инструмент по смисъла на дерогацията?

                  3.

                  Следва ли член 63, параграф 1, буква б) от Директивата за платежните услуги да се тълкува в смисъл, че доставчикът на платежни услуги може да се позовава на тази дерогация само когато може да бъде установено, че с оглед на обективното равнище на развитие на техниката платежният инструмент не позволява да бъде блокиран или да бъде предотвратено по-нататъшното му използване?

         (1)  Директива (ЕС) 2015/2366 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 година за платежните услуги във вътрешния пазар, за изменение на директиви 2002/65/ЕО, 2009/110/ЕО и 2013/36/ЕС и Регламент (ЕС) № 1093/2010 и за отмяна на Директива 2007/64/ЕО, ОВ, 2015 г., L 337, стр. 35.


title: Дело C-307/19: Преюдициално запитване от Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Хърватия), постъпило на 11 април 2019 г. — Obala i lučice d.o.o./NLB Leasing d.o.o.

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/25

      Преюдициално запитване от Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Хърватия), постъпило на 11 април 2019 г. — Obala i lučice d.o.o./NLB Leasing d.o.o.
      (Дело C-307/19)
      (2019/C 263/31)
      Език на производството: хърватски

         Запитваща юрисдикция

      Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Висш търговски съд на Република Хърватия)

         Страни в главното производство

         Ищец: Obala i lučice d.o.o.

         Ответник: NLB Leasing d.o.o.

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Разрешено ли е нотариусите да извършват връчване на документи въз основа на Регламент (ЕО) № 1393/2007 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно връчване в държавите членки на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела, ако нотариусите връчват свои решения по дела, по които не се прилага Регламент № 1215/2012 (2), като се има предвид, че в Република Хърватия нотариусите, действащи в рамките на предоставените им от националното право правомощия в производствата по принудително изпълнение въз основа на „автентичен документ“, не попадат в обхвата на понятието „съд или правораздавателен орган“ по смисъла на Регламент № 1215/2012. С други думи, след като нотариусите не попадат в обхвата на понятието,съд или правораздавателен орган“ по смисъла на Регламент № 1215/2012, могат ли те да прилагат правилата за връчване на документи по Регламент (ЕО) № 1393/2007 в рамките на предоставените им от националното право правомощия в производствата по принудително изпълнение въз основа на „автентичен документ“?

                  2.

                  Може ли паркирането на улица и обществен път да се счита за попадащо в обхвата на понятието „гражданско дело“ по смисъла на Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (преработен текст) — с който регламент се урежда въпросът за компетентността на съдилищата, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела — след като правото на таксуване е предвидено в Zakon o sigurnosti prometa na cestama (Закон за безопасността на движението по пътищата) и в правилата за извършване на комунални дейности като публична дейност, особено като се има предвид, че по отношение на превозно средство, за което е установено, че няма талон за паркиране или е с невалиден талон за паркиране, веднага възниква задължение за заплащане на целодневен талон, все едно е било паркирано цял ден, независимо от точното време на използване на паркомястото, и съответно заплащането на целодневен талон има санкционен аспект, а в някои държави членки такова паркиране се счита за пътно нарушение?

                  3.

                  Могат ли съдилищата в посочените по-горе съдебни спорове, свързани с паркиране на улица и обществен път, след като правото на таксуване е предвидено в Закона за безопасността на движението по пътищата и в правилата за извършване на комунални дейности като публична дейност, да извършват връчване на документи на ответниците в друга държава членка въз основа на Регламент (ЕО) № 1393/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно връчване в държавите членки на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела?
                  Ако въз основа на поставените по-горе въпроси се приеме, че този вид паркиране попада в обхвата на понятието „гражданско дело“, се поставят допълнителни въпроси:

                  4.

                  В разглеждания случай се прилага презумпцията, че договорът се сключва със самото паркиране на улицата на обозначено с хоризонтална и/или вертикална сигнализация място, тоест счита се, че със самото паркиране се сключва договор и ако не се заплати цената за почасово паркиране, трябва да се заплати целодневен талон, поради което възниква въпросът противоречи ли презумпцията за сключване на договор със самото паркиране и съгласие за заплащане на цената за целодневен талон, ако не се закупи талон за почасово паркиране или ако изтече времето, за което е закупен този талон, на основните правила за предоставяне на услуги съгласно член 56 от Договора за функционирането на Европейския съюз и останалите достижения на правото на Европейския съюз?

                  5.

                  Самото паркиране в разглеждания случай е извършено в Задар, поради което съществува определена връзка между този договор и съдилищата в Република Хърватия, но съставлява ли такова паркиране, услуга“ по смисъла на член 7, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1215/2012, тъй като услугата предполага, че предоставящата я страна извършва определена дейност, тоест че извършва определена дейност срещу заплащане, поради което възниква въпросът достатъчна ли е дейността на ответника, за да се счита за услуга? Ако съдилищата в Република Хърватия не разполагат със специална компетентност въз основа на член 7, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1215/2012, делата трябва да се водят пред съда по местоживеене на ответника.

                  6.

                  Може ли паркирането на улица и обществен път да се счита за договор за наем на недвижим имот по смисъла на член 24, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1215/2012, след като правото на таксуване е предвидено в Закона за безопасността на движението по пътищата и в правилата за извършване на комунални дейности като публична дейност, а таксата се събира само в определена част от?

                  7.

                  Ако в разглеждания случай не може да се приложи посочената по-горе презумпция, че до сключването на договор се е стигнало със самото паркиране (четвърти въпрос), възможно ли е този вид паркиране — при който правомощието за таксуване на паркирането произтича от Закона за безопасността на движението по пътищата и се предвижда заплащане на целодневен талон, ако предварително не е заплатен талон за почасово използване на паркомястото или ако изтече времето, за което е заплатен талонът — да се счита за деликт или квазиделикт по смисъла на член 7, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 1215/2012?

                  8.

                  В разглеждания случай паркирането е извършено преди присъединяването на Република Хърватия към Европейския съюз, а именно на 30 юни 2012 г. в 13.02 ч, поради което възниква въпросът приложими ли са в разглеждания случай регламентите, засягащи проблематиката с приложимото право, а именно Регламент № 593/2008 (3) или Регламент № 864/2007 (4), предвид действието им във времето?
                  Ако Съдът на Европейския съюз е компетентен да даде отговор по прилагането на материалното право, се поставят следните въпроси:

                  9.

                  Противоречи ли презумпцията за сключване на договор със самото паркиране и съгласие за заплащане на цената за целодневен талон, ако не се закупи талон за почасово паркиране или ако изтече времето, за което е закупен този талон, на основните правила за предоставяне на услуги съгласно член 56 от Договора за функционирането на Европейския съюз и останалите достижения на правото на Европейския съюз, независимо дали собственикът на превозното средство е физическо или юридическо лице? Могат ли да се приложат правилата по член 4 от Регламент № 593/2008, що се отнася до определянето на материалното право в разглеждания случай (тъй като по делото не са приложени доказателства страните да са договорили приложимо право)?

                              —

                              Ако е налице договор, става ли въпрос в разглеждания случай за договор за услуги, тоест възможно ли е такъв договор за паркиране да се разглежда като услуга по смисъла на член 4, параграф 1, буква б) от Регламент № 593/2008?

                              —

                              При условията на евентуалност, може ли въпросното паркиране да се разглежда като договор за наем по смисъла на член 4, параграф 1, буква в) от Регламент № 593/2008?

                              —

                              При условията на евентуалност, ако за това паркиране се прилага разпоредбата на член 4, параграф 2 от Регламент № 593/2008, възниква въпросът коя в разглеждания случай е характерната престация, тъй като ищецът на практика само обозначава площта на улицата за паркиране и таксува паркирането, а ответникът извършва паркирането и заплаща за него. Всъщност, ако се приеме, че характерната престация е тази на ищеца, ще се приложи правото на Република Хърватия, а ако характерната престация е тази на ответникa, ще се приложи правото на Република Словения. Същевременно, като се има предвид, че правото на таксуване на паркирането в този случай се урежда по правото на Република Хърватия, с която [договорът] съответно е по-тясно свързан, ще се приложи ли все пак в разглеждания случай допълнителното правило по член 4, параграф [3] от Регламент № 593/2008[?]

                              —

                              Ако е налице извъндоговорно задължение по смисъла на Регламент № 864/2007, може ли такова извъндоговорно задължение да се разглежда като увреждане и съответно приложимото право да се определи въз основа на член 4, параграф 1 от Регламент № 864/2007?

                              —

                              При условията на евентуалност, може ли такъв вид паркиране да се разглежда като неоснователно обогатяване и съответно приложимото право да се определи въз основа на член 10, параграф 1 от Регламент № 864/2007?

                              —

                              При условията на евентуалност, може ли такъв вид паркиране да се разглежда като водене на чужда работа без пълномощие и съответно приложимото право да се определи въз основа на член 11, параграф 1 от Регламент № 864/2007?

                              —

                              При условията на евентуалност, може ли при този вид паркиране да се счита, че е налице culpa in contrahendo на ответника и съответно приложимото право да се определи въз основа на член 12, параграф 1 от Регламент № 864/2007?

         (1)  Регламент (ЕО) № 1393/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно връчване в държавите членки на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела (връчване на документи) и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1348/2000 на Съвета (ОВ L 324, 2007 г., стр. 79.)

         (2)  Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 351, 2012 г., стр. 1.).

         (3)  Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година относно приложимото право към договорни задължения (Рим I) (ОВ L 177, 2008 г., стр. 6).

         (4)  Регламент (ЕО) № 864/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 11 юли 2007 година относно приложимото право към извъндоговорни задължения (Рим II) (ОВ L 199, 2007 г., стр. 40).


title: Дело C-308/19: Преюдициално запитване от Înalta Curte de Casație și Justiție (Румъния), постъпило на 15 април 2019 г. — Consiliul Concurenței/Whiteland Import Export SRL

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/28

      Преюдициално запитване от Înalta Curte de Casație și Justiție (Румъния), постъпило на 15 април 2019 г. — Consiliul Concurenței/Whiteland Import Export SRL
      (Дело C-308/19)
      (2019/C 263/32)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Înalta Curte de Casație și Justiție

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Consiliul Concurenței

         Ответник: Whiteland Import Export SRL

         Преюдициални въпроси

      Следва ли член 4, параграф 3 ДЕС и член 101 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че задължават съдилищата на държавите членки да тълкуват националните разпоредби относно погасяването по давност на правото на орган за защита на конкуренцията да налага административни санкции в съответствие с правилата, предвидени в член 25, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1/2003 (1), и не допускат тълкуване на национална разпоредба в смисъл, че давността се прекъсва само с формалното действие, с което започва разследването на антиконкурентна практика, но не и с последващи действия, предприети за целите на това разследване?

         (1)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ, L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, глава 8, том 1, стр. 167).


title: Дело C-323/19: Преюдициално запитване от Trgovački sud u Zagrebu (Хърватия), постъпило на 18 април 2019 г. — Interplastics s.r.o./Letifico d.o.o.

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/29

      Преюдициално запитване от Trgovački sud u Zagrebu (Хърватия), постъпило на 18 април 2019 г. — Interplastics s.r.o./Letifico d.o.o.
      (Дело C-323/19)
      (2019/C 263/34)
      Език на производството: хърватски

         Запитваща юрисдикция

      Trgovački sud u Zagrebu (Търговски съд Загреб)

         Страни в главното производство

         Ищец: Interplastics s.r.o.

         Ответник: Letifico d.o.o.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съответства ли разпоредба от националното законодателство, а именно разпоредбата на член 1 от Ovršni zakon (Закон за принудителното изпълнение, обнародван в Narodne novine № 112/12, 25/13, 93/14, 55/16 и 73/17) — с която нотариусите се оправомощават да провеждат принудително изпълнение на вземания въз основа на автентичен документ, издавайки разпореждане за принудително изпълнение, като изпълнително основание, без изричното съгласие на длъжника, който е установено в Република Хърватия юридическо лице — на член 6, параграф 1 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи и на член 18 от […] Договора за функционирането на Европейския съюз, предвид решения [на Съда на Европейския съюз] по дела C-484/15 и C-551/15?

                  2)

                  Може ли тълкуването, извършено от Съда на Европейския съюз в решения [от 9 март 2017 г., Zulfikarpašić (C-484/15, EU:C:2017:199) и Pula Parking (C-551/15, EU:C:2017:193)], да се приложи в разглежданото от запитващата юрисдикция дело Povrv-[752/19], и по-специално трябва ли Регламент № 1215/2012 да се тълкува в смисъл, че в Хърватия нотариусите, действащи в рамките на предоставените им от националното право правомощия в производствата по принудително изпълнение въз основа на „автентичен документ“, в които взискателите са установени в други държави — членки на Европейския съюз юридически лица, не попадат в обхвата на понятието „съд или правораздавателен орган“ по смисъла на този регламент?


title: Дело C-344/19: Преюдициално запитване от Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Словения), постъпило на 2 май 2019 г. — D. J./Radiotelevizija Slovenija

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/30

      Преюдициално запитване от Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Словения), постъпило на 2 май 2019 г. — D. J./Radiotelevizija Slovenija
      (Дело C-344/19)
      (2019/C 263/35)
      Език на производството: словенски

         Запитваща юрисдикция

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Ricorrente: D. J.

         Ответник: Radiotelevizija Slovenija

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 2 от Директива 2003/88 (1) да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като тези по настоящото дело времето, през което работникът в радиотелевизионна предавателна станция, когато е свободен от работа (когато физическото му присъствие на работното място не е необходимо), е на постоянно разположение и трябва да бъде достъпен при повикване и, ако е необходимо, да се яви на работното място в рамките на един час, да се счита за работно време?

                  2)

                  При обстоятелства като тези по настоящото дело отразява ли се на определението на естеството на постоянното разположение фактът, че работникът е настанен в жилище, намиращо се в мястото, където осъществява трудовата си дейност (радиотелевизионна предавателна станция), доколкото географските особености на мястото правят невъзможно (или по-трудно) ежедневното завръщане у дома („там в долината“)

                  3)

                  Трябва ли отговорът на предходните въпроси да бъде различен, когато става въпрос за място, където възможностите за развлекателни дейности през свободното време са ограничени поради географските особености на мястото или в което работникът се сблъсква с големи ограничения при организацията на свободното си време и при задоволяване на собствените си интереси (не както ако си беше у дома)?

         (1)  Директива 2003/88/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време (ОВ 2003 L 299, стр. 9, Специално издание на български език, глава 5, том 7, стр. 3)


title: Дело C-346/19: Преюдициално запитване от Bundesfinanzhofs (Германия), постъпило на 2 май 2019 г. — Bundeszentralamt für Steuern/Y-GmbH

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/31

      Преюдициално запитване от Bundesfinanzhofs (Германия), постъпило на 2 май 2019 г. — Bundeszentralamt für Steuern/Y-GmbH
      (Дело C-346/19)
      (2019/C 263/36)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesfinanzhof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Bundeszentralamt für Steuern

         Ответник: Y-GmbH

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 8, параграф 2, буква г) от Директива 2008/9/ЕО (1) на Съвета от 12 февруари 2008 година за определяне на подробни правила за възстановяването на данъка върху добавената стойност, предвидено в Директива 2006/112/ЕО (2), на данъчнозадължени лица, неустановени в държавата членка по възстановяване, но установени в друга държава членка, съгласно който в заявлението за възстановяване следва за всяка държава членка по възстановяване и за всяка фактура да се посочи в частност номерът на фактурата, да се тълкува в смисъл, че е достатъчно и посочването на референтния номер на фактурата, отбелязван върху нея наред с номера на фактурата като допълнителен идентификационен критерий?

                  2)

                  При отрицателен отговор на предходния въпрос: когато в заявлението за възстановяване вместо номера на фактурата е посочен референтният ѝ номер, смята ли се заявлението за пълно от формална страна и за представено в срок по смисъла на член 15, параграф 1, второ изречение от Директива 2008/9?

                  3)

                  От значение ли е за отговора на втория въпрос обстоятелството, че от гледна точка на всеки разумен заявител предвид оформлението на електронния портал в държавата по установяване и предвид формуляра, използван от държавата членка по възстановяване, данъчнозадълженото лице, което не е установено в държавата членка по възстановяване, е можело да приеме, че за подаването на надлежно и при всички случаи пълно от формална страна и навременно заявление е достатъчно да впише не номера на фактурата, а друг отличителен код, за да може да се идентифицира фактурата, до която се отнася заявлението?

         (1)  ОВ L 44, 2008 г., стр. 23.

         (2)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-367/19: Преюдициално запитване от Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Словения), постъпило на 8 май 2019 г. — Ministrstvo za notranje zadeve/Tax-Fin-Lex d.o.o.

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/32

      Преюдициално запитване от Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Словения), постъпило на 8 май 2019 г. — Ministrstvo za notranje zadeve/Tax-Fin-Lex d.o.o.
      (Дело C-367/19)
      (2019/C 263/37)
      Език на производството: словенски

         Запитваща юрисдикция

      Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil

         Страни в главното производство

         Възлагащ орган: Ministrstvo za notranje zadeve

         Жалбоподател, искащ преразглеждане: Tax-Fin-Lex d.o.o.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Налице ли е „възмезден договор“, като елемент на обществена поръчка по смисъла на член 2, параграф 1, точка 5 от Директива 2014/24 (1), когато възлагащият орган не е длъжен да предостави каквато и да било насрещна престация, но с изпълнението на поръчката икономическият оператор получава достъп до нов пазар и до препоръки?

                  2)

                  Възможно ли е и следва ли член 2, параграф 1, точка 5 от Директива 2014/24 да се тълкува в смисъл, че представлява правно основание за отхвърляне на оферта с цена 0 EUR?

         (1)  1Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ 2014 L 94, стр. 65).


title: Дело C-420/19: Преюдициално запитване от Riigikohus (Естония), постъпило на 29 май 2019 г. — Maksu- ja Tolliamet/Heavyinstall OÜ

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/32

      Преюдициално запитване от Riigikohus (Естония), постъпило на 29 май 2019 г. — Maksu- ja Tolliamet/Heavyinstall OÜ
      (Дело C-420/19)
      (2019/C 263/38)
      Език на производството: естонски

         Запитваща юрисдикция

      Riigikohus

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Maksu- ja Tolliamet

         Засегнато лице: Heavyinstall OÜ

         Преюдициални въпроси

      Трябва ли член 16 от Директива 2010/24/ЕС на Съвета от 16 март 2010 година относно взаимната помощ при събиране на вземания, свързани с данъци, такси и други мерки (1), да се тълкува в смисъл, че получилата искането за обезпечителни мерки юрисдикция на държавата членка, когато се произнася по това искане въз основа на националното законодателство (което запитаната юрисдикция може да направи съгласно член 16, първо изречение), е обвързана от становището на юрисдикцията на държавата по установяване на молителя, що се отнася до необходимостта от обезпечителни мерки и до възможността за налагането на такива, ако на юрисдикцията е бил представен документ, съдържащ това становище (член 16, [параграф 1], втора алинея, последно изречение, съгласно което не е необходим никакъв акт за признаването, допълването или заместването на този документ в запитаната държава членка)?

         (1)  ОВ L 84, 2010 г., стр. 1.


title: Дело C-437/19: Преюдициално запитване от Cour administrative (Люксембург), постъпило на 31 май 2019 г. — État du Grand-duché de Luxembourg/L

text:
               12.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/23

      Преюдициално запитване от Cour administrative (Люксембург), постъпило на 31 май 2019 г. — État du Grand-duché de Luxembourg/L
      (Дело C-437/19)
      (2019/C 270/26)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour administrative

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: État du Grand-duché de Luxembourg
      Ответник: L

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли член 20, параграф 2, буква а) от Директива 2011/16 (1) да се тълкува в смисъл, че искане за обмен на информация, отправено от орган на запитваща държава членка, в което данъчнозадължените лица, за които се отнася искането, са посочени единствено чрез качеството им на действителни акционери и притежатели на юридическо лице, без предварително да са били поименно и индивидуално идентифицирани от страна на запитващия орган, съответства на изискванията за идентификация по тази разпоредба?

                  2)

                  В случай на положителен отговор на първия въпрос, следва ли член 1, параграф 1 и член 5 от същата директива да се тълкуват в смисъл, че спазването на стандарта за предполагаема значимост означава, че органът на запитващата държава членка може — за да докаже, че въпреки липсата на индивидуална идентификация на данъчнозадължените лица, за които се отнася искането, не е налице опит за извличане на информация — да се обоснове въз основа на ясни и достатъчни обяснения, че води разследване, насочено срещу ограничена група лица, а не просто разследване за общ данъчен надзор, и че това разследване е оправдано с обосновани подозрения за неспазване на конкретно данъчно задължение?

                  3)

                  Следва ли член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че когато

                              —

                              субект на административното право, на който компетентният орган на запитаната държава членка е наложил административна имуществена санкция за неизпълнение на административен акт, разпореждащ му да предостави информация в рамките на обмен между националните данъчни администрации на основание Директива 2011/16 и който не подлежи на самостоятелно обжалване съгласно вътрешното право на запитаната държава членка, е оспорил инцидентно законосъобразността на този акт в рамките на жалба срещу имуществената санкция, и

                              —

                              се е запознал с минималната информация, посочена в член 20, параграф 2 от Директива 2011/16 едва в хода на съдебното производство, образувано по жалбата му срещу посочената санкция,

                        следва да му бъде определен отлагателен срок за плащане на глобата, след окончателното потвърждаване на валидността на разпореждането в рамките на инцидентния контрол и на решението за налагане на глоба, издадени срещу него, за да може да изпълни разпореждането, след като се е запознал по този начин с данните относно предполагаемата значимост, потвърдена окончателно от компетентния съд?

         (1)  Директива 2011/16/ЕС на Съвета от 15 февруари 2011 година относно административното сътрудничество в областта на данъчното облагане и за отмяна на Директива 77/799/ЕИО (ОВ L 64, 2011 г., стр. 1).


title: Дело C-8/18: Определение на Съда (девети състав) от 16 май 2019 г. (преюдициално запитване от Vilniaus apygardos teismas — Литва) — TE, UD, YB, ZC/Luminor Bank AB (Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 и член 99 от Процедурния правилник на Съда — Свободно предоставяне на услуги — Пазари на финансови инструменти — Частно лице, придобило от банка деривативен финансов инструмент — Квалификация на това частно лице по смисъла на правото на Съюза)

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/4

      Определение на Съда (девети състав) от 16 май 2019 г. (преюдициално запитване от Vilniaus apygardos teismas — Литва) — TE, UD, YB, ZC/Luminor Bank AB
      (Дело C-8/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 53, параграф 2 и член 99 от Процедурния правилник на Съда - Свободно предоставяне на услуги - Пазари на финансови инструменти - Частно лице, придобило от банка деривативен финансов инструмент - Квалификация на това частно лице по смисъла на правото на Съюза)
      (2019/C 288/04)
      Език на производството: литовски

         Запитваща юрисдикция

      Vilniaus apygardos teismas

         Страни в главното производство

         Ищци: TE, UD, YB, ZC

         Ответник: Luminor Bank AB

         Диспозитив

      Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно пазарите на финансови инструменти, за изменение на Директиви 85/611/ЕИО и 93/6/ЕИО на Съвета и Директива 2000/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 93/22/ЕИО на Съвета, Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 г. относно правата на потребителите, за изменение на Директива 93/13/ЕИО на Съвета и Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 85/577/ЕИО на Съвета и Директива 97/7/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, както и Директива 2014/65/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година относно пазарите на финансови инструменти и за изменение на Директива 2002/92/ЕО и Директива 2011/61/ЕС, трябва да се тълкуват в смисъл, че не се прилагат към придобиването на облигации на кредит, като разглежданите в главното производство, щом са извършени преди 1 ноември 2007 г.
      Първият и вторият въпрос са явно недопустими, доколкото се отнасят до Директива 2001/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 май 2001 година относно допускането на ценни книжа до официална регистрация на фондова борса и относно информацията, която подлежи на публикуване, Директива 2003/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 година относно търговията с вътрешна информация и манипулирането на пазара (пазарна злоупотреба) и Директива 2003/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно проспекта, който следва да се публикува, когато публично се предлагат ценни книжа или когато се допускат ценни книжа до търгуване, и за изменение на Директива 2001/34/ЕО, както и до Регламент (ЕО) № 809/2004 на Комисията от 29 април 2004 година относно прилагането на Директива 2003/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на информацията, съдържаща се в проспектите, както и формата, включването чрез препратка и публикуването на подобни проспекти и разпространяването на реклами.

         (1)  ОВ C 152, 30.4.2018 г.


title: Дело C-367/18: Определение на Съда (втори състав) от 12 юни 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunal Supremo — Испания) — María Teresa Aragón Carrasco и др./Administración del Estado (Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 и член 99 от процедурния правилник на Съда — Социална политика — Директива 1999/70/ЕО — Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) — Клауза 4 — Принцип на недопускане на дискриминация — Сравнимост на положенията — Обосновка — Клауза 5 — Обезщетение при прекратяване на трудов договор за неопределено време на обективно основание — Липса на обезщетение при прекратяване на функциите на работниците от помощния персонал)

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/5

      Определение на Съда (втори състав) от 12 юни 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunal Supremo — Испания) — María Teresa Aragón Carrasco и др./Administración del Estado
      (Дело C-367/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 53, параграф 2 и член 99 от процедурния правилник на Съда - Социална политика - Директива 1999/70/ЕО - Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) - Клауза 4 - Принцип на недопускане на дискриминация - Сравнимост на положенията - Обосновка - Клауза 5 - Обезщетение при прекратяване на трудов договор за неопределено време на обективно основание - Липса на обезщетение при прекратяване на функциите на работниците от помощния персонал)
      (2019/C 288/05)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Supremo (Върховен съд)

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: María Teresa Aragón Carrasco, María Eugenia Cotano Montero, María Gloria Ferratges Castellanos, Raquel García Ferratges, Elena Muñoz Mora, Ángela Navas Chillón, Mercedes Noriega Bosch, Susana Rizo Santaella, Desamparados Sánchez Ramos, Lucía Santana Ruiz и Luis Salas Fernández (в качеството на наследник на Lucía Sánchez de la Peña)

         Ответник: Administración del Estado

         Диспозитив

                  1)

                  Клауза 4, точка 1 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено на 18 март 1999 г. и приложено към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, в която не се предвижда изплащане на каквото и да било обезщетение на работниците, наети като помощен персонал с доверителни или специални консултантски функции като разглеждания в главното производство, при прекратяването на функциите им по свободна преценка, въпреки че при прекратяване на обективно основание на трудовия договор на служителите, наети на трудов договор за неопределено време, обезщетение се отпуска.

                  2)

                  Вторият и третият въпрос, поставени от Tribunal Supremo (Върховен съд, Испания), са явно недопустими.

         (1)  ОВ C 294, 20.8.2018 г.


title: Дело C-425/18: Определение на Съда (девети състав) от 4 юни 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte — Италия) — Consorzio Nazionale Servizi Società Cooperativa (CNS)/Gruppo Torinese Trasporti Gtt SpA (Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Възлагане на обществени поръчки в сектора на водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги — Директива 2004/18/ЕО — Член 45, параграф 2, първа алинея, буква г) — Основания за изключване — Сериозно професионално нарушение — Нарушаване на правилата в областта на конкуренцията)

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/6

      Определение на Съда (девети състав) от 4 юни 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte — Италия) — Consorzio Nazionale Servizi Società Cooperativa (CNS)/Gruppo Torinese Trasporti Gtt SpA
      (Дело C-425/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 99 от Процедурния правилник на Съда - Възлагане на обществени поръчки в сектора на водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги - Директива 2004/18/ЕО - Член 45, параграф 2, първа алинея, буква г) - Основания за изключване - Сериозно професионално нарушение - Нарушаване на правилата в областта на конкуренцията)
      (2019/C 288/06)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Consorzio Nazionale Servizi Società Cooperativa (CNS)

         Ответник: Gruppo Torinese Trasporti Gtt SpA

         в присъствието на: Consorzio Stabile Gestione Integrata Servizi Aziendali GISA, La Lucente SpA, Dussmann Service Srl, So.Co.Fat. SC

         Диспозитив

      Член 45, параграф 2, първа алинея, буква г) от Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която се тълкува като изключваща от обхвата на понятието „сериозно професионално нарушение“, допуснато от икономически оператор, действия, които представляват нарушаване на правилата на конкуренцията, установени и санкционирани от националния орган за защита на конкуренцията с потвърдено от съд решение, като по този начин се изключва възможността възлагащите органи да подлагат на самостоятелна преценка посоченото нарушение с цел евентуалното изключване на този икономически оператор от обявена процедура за възлагане на обществена поръчка.

         (1)  ОВ C 399, 5.11.2018 г.


title: Дело C-665/18: Определение на Съда (девети състав) от 4 юни 2019 г. (преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — Pólus Vegas Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 и член 99 от Процедурния правилник на Съда — Свобода на предоставяне на услуги — Ограничения — Хазартни игри — Национални данъци върху дейността с монетни игрални автомати, инсталирани в игралните зали — Национално законодателство, което увеличава пет пъти размера на данъка и въвежда допълнителен данък)

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/7

      Определение на Съда (девети състав) от 4 юни 2019 г. (преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — Pólus Vegas Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Дело C-665/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 53, параграф 2 и член 99 от Процедурния правилник на Съда - Свобода на предоставяне на услуги - Ограничения - Хазартни игри - Национални данъци върху дейността с монетни игрални автомати, инсталирани в игралните зали - Национално законодателство, което увеличава пет пъти размера на данъка и въвежда допълнителен данък)
      (2019/C 288/08)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Pólus Vegas Kft.

         Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Диспозитив

      Член 56 ДФЕС с оглед на решение от 11 юни 2015 г., Berlington Hungary и др. (C-98/14, EU:C:2015:386) трябва да се тълкува в смисъл, че що се отнася до дейността с монетни игрални автомати в дадена държава членка, наличието на трансгранично положение не може да се презумира единствено поради това че граждани на Европейския съюз от други държави членки биха могли да се възползват от така предложените възможности за игри.

         (1)  ОВ C 122, 1.4.2019 г.


title: Съединени дела C-789/18 и C-790/18: Определение на Съда (седми състав) от 15 май 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Италия) — AQ и др. (C-789/18) и ZQ (C-790/18)/Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Inps-Gestione (C-789/18) (Преюдициално запитване — Публична служба — Кумулиране на възнаграждения, получени от упражняване на дейности като наето лице или като самостоятелно заето лице, работещо в едно или повече държавни образувания — Национална правна уредба, която предвижда таван за такова кумулиране — Изцяло вътрешно положение — Член 53, параграф 2 и член 94 от Процедурния правилник на Съда — Явна недопустимост)

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/8

      Определение на Съда (седми състав) от 15 май 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Италия) — AQ и др. (C-789/18) и ZQ (C-790/18)/Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Inps-Gestione (C-789/18)
      (Съединени дела C-789/18 и C-790/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Публична служба - Кумулиране на възнаграждения, получени от упражняване на дейности като наето лице или като самостоятелно заето лице, работещо в едно или повече държавни образувания - Национална правна уредба, която предвижда таван за такова кумулиране - Изцяло вътрешно положение - Член 53, параграф 2 и член 94 от Процедурния правилник на Съда - Явна недопустимост)
      (2019/C 288/09)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: AQ и др. (C-789/18) и ZQ (C-790/18)

         Ответници: Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Inps-Gestione (C-789/18),

         в присъствието на: BR и др. (C-789/18)

         Диспозитив

      Преюдициалните запитвания, отправени от Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Областен административен съд Лациум, Италия) с актове от 7 ноември 2018 г. са явно недопустими.

         (1)  ОВ C 112, 25.3.2019 г.


title: Дело C-827/18: Определение на Съда (шести състав) от 15 май 2019 г. (преюдициално запитване от Amtsgericht Kamenz — Германия) — MC/ND (Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 и член 99 от Процедурния правилник на Съда — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела — Конвенция от Лугано II — Член 22, точка 1 — Спорове по дела, които имат за предмет вещни права върху недвижим имот или договор за наем на недвижим имот — Възстановяване на плодове от наема на имот преди прехвърлянето на правото на собственост)

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/9

      Определение на Съда (шести състав) от 15 май 2019 г. (преюдициално запитване от Amtsgericht Kamenz — Германия) — MC/ND
      (Дело C-827/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 53, параграф 2 и член 99 от Процедурния правилник на Съда - Пространство на свобода, сигурност и правосъдие - Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси - Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела - Конвенция от Лугано II - Член 22, точка 1 - Спорове по дела, които имат за предмет вещни права върху недвижим имот или договор за наем на недвижим имот - Възстановяване на плодове от наема на имот преди прехвърлянето на правото на собственост)
      (2019/C 288/10)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Kamenz

         Страни в главното производство

         Ищец: MC

         Ответник: ND

         Диспозитив

      Член 22, точка 1, първа алинея от Конвенцията относно компетентността и признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела, подписана на 30 октомври 2007 г., чието сключване е одобрено от името на Европейската общност с Решение 2009/430/ЕО на Съвета от 27 ноември 2008 година, трябва да се тълкува в смисъл, че не представлява иск, „който има за предмет вещни права върху недвижим имот или договор за наем на недвижим имот“ съгласно тази разпоредба иск, предявен от приобретателя на недвижим имот, с предмет плащането на сума, получена от продавача като платен от трето лице наем, при положение че този приобретател, макар да е влязъл във владение на посочения имот към момента на плащането на тази сума, все още не е придобил законово правото на собственост върху същия според приложимото национално законодателство.

         (1)  ОВ C 103, 18.3.2019 г.


title: Дело C-9/19: Определение на Съда (седми състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunalul București — Румъния) — SC Mitliv Exim SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili (Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 и член 94 от Процедурния правилник на Съда — Липса на достатъчно уточнения относно фактическия и нормативния контекст на спора по главното производство, както и причините, обосноваващи необходимостта от отговор на преюдициалния въпрос — Явна недопустимост)

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/9

      Определение на Съда (седми състав) от 8 май 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunalul București — Румъния) — SC Mitliv Exim SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Дело C-9/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 53, параграф 2 и член 94 от Процедурния правилник на Съда - Липса на достатъчно уточнения относно фактическия и нормативния контекст на спора по главното производство, както и причините, обосноваващи необходимостта от отговор на преюдициалния въпрос - Явна недопустимост)
      (2019/C 288/11)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul București

         Страни в главното производство

         Ищец: SC Mitliv Exim SRL

         Ответници: Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Диспозитив

      Преюдициалното запитване, отправено от Tribunalul București (Градски съд Букурещ, Румъния) с акт от 8 юни 2018 г., е явно недопустимо.

         (1)  ОВ C 131, 8.4.2019 г.


title: Дело C-26/19: Определение на Съда (седми състав) от 30 април 2019 г. (преюдициално запитване от Commissione tributaria provinciale di Modena — Италия) — Azienda USL di Modena/Comune di Sassuolo (Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда — Държавни помощи — Национална здравна служба — Освобождаване от данък върху недвижимите имоти — Недвижим имот, отдаден под наем на търговско дружество със смесен капитал, което предоставя здравни услуги в условията на конкуренция с други здравни заведения с изцяло частен капитал)

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/10

      Определение на Съда (седми състав) от 30 април 2019 г. (преюдициално запитване от Commissione tributaria provinciale di Modena — Италия) — Azienda USL di Modena/Comune di Sassuolo
      (Дело C-26/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда - Държавни помощи - Национална здравна служба - Освобождаване от данък върху недвижимите имоти - Недвижим имот, отдаден под наем на търговско дружество със смесен капитал, което предоставя здравни услуги в условията на конкуренция с други здравни заведения с изцяло частен капитал)
      (2019/C 288/12)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Commissione tributaria provinciale di Modena

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Azienda USL di Modena

         Ответник: Comune di Sassuolo

         Диспозитив

      Преюдициалното запитване, отправено от Commissione tributaria provinciale di Modena (Областна данъчна комисия Модена, Италия) с акт от 25 октомври 2018 г., е явно недопустимо.

         (1)  ОВ C 164, 13.5.2019 г.


title: Дело C-424/19: Преюдициално запитване от Curtea de Apel București (Румъния), постъпило на 29 май 2019 г. — Cabinet de avocat UR/Administrația Sector 3 a Finanțelor Publice prin Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București și alții

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/29

      Преюдициално запитване от Curtea de Apel București (Румъния), постъпило на 29 май 2019 г. — Cabinet de avocat UR/Administrația Sector 3 a Finanțelor Publice prin Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București și alții
      (Дело C-424/19)
      (2019/C 288/36)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel București

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Cabinet de avocat UR

         Ответници: Administrația Sector 3 a Finanțelor Publice prin Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București, Administrația Sector 3 a Finanțelor Publice, MJ, NK

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Включва ли понятието „данъчнозадължено лице“, с оглед на прилагането на член 9, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО (1) на Съвета (относно общата система на данъка върху добавената стойност), лицето, което упражнява адвокатската професия?

                  2)

                  Допуска ли принципът на предимство на правото на Съюза в последващо производство дерогация от силата на пресъдено нещо на влязло в сила решение, в което по същество се приема, че при прилагането и тълкуването на националната правна уредба в областта на данъка върху добавената стойност, адвокатът не прехвърля права, не упражнява икономическа дейност и не сключва договори за предоставяне на услуги, а договори за правна помощ?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-188/18: Определение на председателя на Съда от 12 април 2019 г. — Европейска комисия/Република Словения, подпомагана от: Кралство Белгия, Френска република

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/38

      Определение на председателя на Съда от 12 април 2019 г. — Европейска комисия/Република Словения, подпомагана от: Кралство Белгия, Френска република
      (Дело C-188/18) (1)

      (2019/C 288/47)
      Език на производството: словенски
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 152, 30.4.2018 г.


title: Дело T-452/19: Жалба, подадена на 3 юли 2019 г. — Napoletano/Парламент

text:
               2.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/69

      Жалба, подадена на 3 юли 2019 г. — Napoletano/Парламент
      (Дело T-452/19)
      (2019/C 295/90)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Pasqualina Napoletano (Анцио, Италия) (представител: M. Merola, avvocato)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателката моли Общия съд:

                  —

                  да обяви за несъществуващо или да отмени изцяло решението, за което жалбоподателката е уведомена с обжалваното съобщение и с което Европейският парламент преизчислява пенсионните права за осигурителен стаж и възраст и разпорежда възстановяване на изплатената сума на основание на предходното определяне на пенсионните права,

                  —

                  да осъди Европейския парламент да възстанови всички неоснователно удържани суми ведно със законната лихва от момента на удържането им, като осъди Европейския парламент да изпълни постановеното съдебно решение и да предприеме всички необходими правни и фактически действия и да вземе съответните решения, за да обезпечи незабавното и пълно възстановяване на първоначалното равнище на пенсионното обезщетение,

                  —

                  да осъди Европейския парламент да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Основанията и основните доводи са сходни с посочените по дело T-389/19, Coppo Gavazzi/Парламент.


title: Дело T-464/19: Жалба, подадена на 4 юли 2019 г. — Podestà/Парламент

text:
               2.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/76

      Жалба, подадена на 4 юли 2019 г. — Podestà/Парламент
      (Дело T-464/19)
      (2019/C 295/100)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Guido Podestà (Вила Реал ди Санту Антониу, Португалия) (представител: M. Merola, avvocato)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви за несъществуващо или да отмени изцяло решението, за което жалбоподателят е уведомен с обжалваното съобщение и с което Европейският парламент преизчислява пенсионните права за осигурителен стаж и възраст и разпорежда възстановяване на изплатената сума на основание на предходното определяне на пенсионните права,

                  —

                  да осъди Европейския парламент да възстанови всички неоснователно удържани суми ведно със законната лихва от момента на удържането им, като осъди Европейския парламент да изпълни постановеното съдебно решение и да предприеме всички необходими правни и фактически действия и да вземе съответните решения, за да обезпечи незабавното и пълно възстановяване на първоначалното равнище на пенсионното обезщетение,

                  —

                  да осъди Европейския парламент да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Основанията и основните доводи са сходни с посочените по дело T-389/19, Coppo Gavazzi/Парламент.