title: Дело T-608/18: Жалба, подадена на 8 октомври 2018 г. — Sammut/Парламент

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/30

      Жалба, подадена на 8 октомври 2018 г. — Sammut/Парламент
      (Дело T-608/18)
      (2019/C 4/41)
      Език на производството: малтийски

         Страни

         Жалбоподател: Mark Anthony Sammut (Foetz, Люксембург) (представител: P. Borg Olivier, lawyer)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени на основание член 270 ДФЕС решението на Европейския парламент, прието на 6 юли 2018 г. по силата на член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица, с което е отхвърлена жалбата по административен ред, подадена от жалбоподателя с цел да бъде заличено от атестационния му доклад за 2016 г. изречение относно твърдения пропуск да уведоми органа по назначаването за намерението си да публикува през 2016 г. книга, озаглавена „L-Aqwa fl-Ewropa. Il-Panama papers u il-Poter“ [„Най-доброто в Европа. Panama Papers и властта“] и вследствие на това

                  —

                  да отмени частично решението на генералния директор на генерална дирекция „Писмени преводи“ от 4 януари 2018 г., и вследствие на това

                  —

                  да разпореди заличаването на посоченото изречение от атестационния доклад (точка 3 относно поведението на жалбоподателя — спазване на правилата и процедурите);

                  —

                  да оцени претърпяната от жалбоподателя в резултат от тези решения вреда;

                  —

                  да осъди ответника да заплати обезщетение за претърпяната от жалбоподателя в резултат от тези решения вреда;

                  —

                  да осъди органа по назначаването да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.

                  1.

                  Първото основание е изведено от нарушение на член 17a от Правилника за длъжностните лица, тъй като той има за цел защита на основното право на свобода на изразяване, гарантирано от член 10 от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи и от член 11 от Хартата на основните права на Европейския съюз. Освен това трябва да се постигне равновесие между права и задължения, тъй като не всички права са абсолютни.

                  2.

                  Второто основание е изведено от погрешно тълкуване на член 17a от Правилника за длъжностните лица, тъй като темата на книгата не засяга „работата на Съюза“ и следователно жалбоподателят не е имал задължение да информира предварително органа по назначаването за намерението си. Думите „въпрос, свързан с“ означават и се отнасят до съдържанието на документа, чиято цел е да е свързан с „работата на Съюза“. Това означава, че длъжностно лице трябва да информира органа по назначаването и да получи разрешение само ако той по какъвто и да е начин се занимава с работата на Съюза. Задължението на органа по назначаването, което произтича от това, е да тълкува стриктно, а не широко, какво представлява „работата на Съюза“. По-нататък се претендира, че:

                              —

                              не са изложени мотиви за решението, тъй като то е основано само на мнение, а не на факти или правни съображения;

                              —

                              задължението, наложено от органа по назначаването, е по-обременително от предвиденото в Правилника за длъжностните лица;

                              —

                              решението е основано на непропорционално упражнено право на преценка;

                              —

                              „въпрос, свързан с работата на Съюза“ се отнася до контекст, който може да се изведе, с оглед на дейностите на Съюза, от други Насоки;

                              —

                              тъй като в книгата не се споменава неговата работа или каквато и да е друга работа на Съюза, жалбоподателят не е нарушил своето задължение за доверие, лоялност и безпристрастност към Съюза;

                              —

                              няколко релевантни положения за оценката на жалбата и прилагането на член 17a от Правилника за длъжностните лица произтичат от практиката на Съда и в частност от неговото решение от 6 март 2001 г., Connolly/Комисия (C-274/99 P, EU:C:2001:127, точки 43—62).

                  3.

                  Третото основание е изведено от неимуществените вреди, претърпени от жалбоподателя вследствие от решението, както на работното му място, така и в личния му живот, и въздействието, което това е имало върху неговата литературна продуктивност. Поради това е необходимо вредите да бъдат оценени и впоследствие да му се присъди обезщетение за тях.


title: Дело C-462/17: Решение на Съда (девети състав) от 25 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Landgericht Hamburg — Германия) — Tänzer & Trasper GmbH/Altenweddinger Geflügelhof Kommanditgesellschaft (Преюдициално запитване – Сближаване на законодателствата – Регламент (ЕО) № 110/2008 – Спиртни напитки – Определение, описание, представяне, етикетиране и защита на географските указания – Приложение II, точка 41 – Ликьор на яйчна основа – Определение – Изчерпателно изброяване на разрешените съставки)

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/7

      Решение на Съда (девети състав) от 25 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Landgericht Hamburg — Германия) — Tänzer & Trasper GmbH/Altenweddinger Geflügelhof Kommanditgesellschaft
      (Дело C-462/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Сближаване на законодателствата - Регламент (ЕО) № 110/2008 - Спиртни напитки - Определение, описание, представяне, етикетиране и защита на географските указания - Приложение II, точка 41 - Ликьор на яйчна основа - Определение - Изчерпателно изброяване на разрешените съставки)
      (2019/C 4/09)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht Hamburg

         Страни в главното производство

         Ищец: Tänzer & Trasper GmbH

         Ответник: Altenweddinger Geflügelhof Kommanditgesellschaft

         Диспозитив

      Точка 41 от приложение II към Регламент (ЕО) № 110/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 година относно определението, описанието, представянето, етикетирането и защитата на географските указания на спиртните напитки и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 1576/89 на Съвета, изменен с Регламент (ЕО) № 1334/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г., трябва да се тълкува в смисъл, че за да може спиртна напитка да носи търговското наименование „ликьор на яйчна основа“, не може да съдържа различни от посочените в тази разпоредба съставки.

         (1)  ОВ C 347, 16.10.2017 г.


title: Дело C-652/18: Преюдициално запитване, отправено от Административен съд — Хасково (България) на 18 октомври 2018 година — SZ / Митница Бургас

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/16

      Преюдициално запитване, отправено от Административен съд — Хасково (България) на 18 октомври 2018 година — SZ / Митница Бургас
      (Дело C-652/18)
      (2019/C 4/21)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Административен съд — Хасково

         Страни в главното производство

         Жалбоподател в касационно производство: SZ

         Ответник в касационно производство: Митница Бургас

         Преюдициален въпрос

      Дали нормите на чл.9, пар.1 от Регламент (ЕО) № 1889/2005г. (1) на Европейския парламент и на Съвета от 26.10.2005г. относно контрола на пари в брой, които се внасят и изнасят от Общността и на чл.49 пар.3 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като тази на чл.20 ал.1 от Валутния закон, която за нарушение на задължението за деклариране по чл.3 от същия регламент, наред с наказанието глоба по чл.18 ал.1 от Валутния закон в размер от 1000 лева до 3000 лева, допълнително предвижда като кумулативна санкционна мярка и пълно отнемане на недекларираната сума, независимо от произхода и предназначението й.

         (1)  OB 2005, L 309, стр. 9; Специално българско издание: глава 19, том 7, стр. 238


title: Дело T-616/18: Жалба, подадена на 15 октомври 2018 г. — Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A./Европейска комисия

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/31

      Жалба, подадена на 15 октомври 2018 г. — Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A./Европейска комисия
      (Дело T-616/18)
      (2019/C 4/42)
      Език на производството: полски

         Страни

         Жалбоподател: Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. (Варшава, Полша) (представители: E. Buczkowska и M. Trepka, radcy prawni)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решение на Комисията от 24 май 2018 година относно производство по член 102 от Договора за функционирането на Европейския съюз и член 54 от Споразумението за Европейското икономическо пространство по дело AT.39816 — Доставки на газ нагоре по веригата в Централна и Източна Европа (1), с което в съответствие с член 9 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 [ЕО] и 82 [ЕО] (2), това производство се прекратява, като се приема, че ангажиментите на публично акционерно дружество Gazprom и Gazprom Export LLC (наричани по-нататък „Газпром“) от 15 март 2018 г., стават задължителни,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага шест основания.

                  1.

                  С първото основание се твърди, че Комисията приема решението при очевидно нарушение на член 9 от Регламент № 1/2003 във връзка с член 102 ДФЕС и принципа на пропорционалност, тъй като допуска очевидна грешка в преценката на събрания доказателствен материал и констатира, че опасенията на Комисията, представени в хода на производство по дело AT.39816 относно обвързването от Газпром на доставките на газ в Полша с получаването на контрол над газовата инфраструктура в Полша, не са основателни и вследствие от тази грешка приема ангажиментите на Газпром, отхвърлящи опасенията в тази насока.

                  2.

                  С второто основание се твърди, че Комисията е приела решението в очевидно нарушение на член 9 от Регламент (ЕО) № 1/2003 във връзка с член 102 ДФЕС и принципа на пропорционалност, тъй като е приела ангажиментите на Газпром относно прилагането на несправедливи, явно завишени цени, които не отчитат адекватно опасенията на Комисията, включително тяхната същност, а именно прилагането от субекта с господстващо положение на явно завишени цени.

                  3.

                  С третото основание се твърди, че Комисията е приела решението в очевидно нарушение на член 9 от Регламент (ЕО) № 1/2003 във връзка с член 102 ДФЕС и принципа на пропорционалност, тъй като е приела ангажиментите на Газпром относно въвеждането на териториални ограничения, които не отчитат адекватно опасенията на Комисията, имат селективен характер и възпроизвеждат ангажименти, които вече са били поети от субекта с господстващо положение, но не са довели до промяна в неговото поведение.

                  4.

                  С четвъртото основание се твърди, че Комисията е приела решението в очевидно нарушение на член 7 ДФЕС във връзка с член 194, параграф 1 ДФЕС, тъй като е постановила същото в нарушение на целите на енергийната политика на Европейския съюз, без да отчете отрицателното му въздействие на европейския пазар за доставки на газ, и по-специално тъй като чрез него се продължава изолацията и запазването на неконкурентни условия на пазара на газ на държавите от Централна и Източна Европа в сравнение със Западна Европа, въпреки че целта на тази политика е интегрирането на тези пазара и осигуряването на всички пазари в Съюза на еднакви условия за конкуренция.

                  5.

                  С петото основание се твърди, че Комисията е приела решението в очевидно нарушение на член 18, параграф 1 ДФЕС и на принципа на равенство поради въвеждане на дискриминация между съдоговорителите на Газпром, действащи на пазара в държавите от Централна и Източна Европа, включително жалбоподателя, и съдоговорителите на Газпром, действащи на пазара в държавите от Западна Европа, въпреки че и двете посочени групи съдоговорители действат на един и същ пазар на Съюза за доставки на газ и в една и съща степен се ползват от уредбата на член 102 ДФЕС, член 94, параграф 1 ДФЕС и актовете на вторичното право, приети на това основание.

                  6.

                  С шестото основание се твърди, че Комисията е злоупотребила с власт и е допуснала съществени процесуални нарушения, като е приела решение, обективно намиращо се в противоречие с целта на член 9 от Регламент № 1/2003 и е провела производство по дело AT.39816 в очевидно нарушение на поверените ѝ правомощия.

         (1)  ОВ C 258, 2018 г., стр. 6.

         (2)  ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167.


title: Дело C-527/17: Решение на Съда (девети състав) от 25 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Bundespatentgericht — Германия) — производство по жалба на Boston Scientific Ltd (Преюдициално запитване – Интелектуална и индустриална собственост – Сертификат за допълнителна закрила на лекарствените продукти – Регламент (ЕО) № 469/2009 – Приложно поле – Медицинско изделие, включващо като съставна част вещество, което, ако се използва самостоятелно, може да се смята за лекарствен продукт – Директива 93/42/ЕИО – Член 1, параграф 4 – Понятието „административна разрешителна процедура)

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/8

      Решение на Съда (девети състав) от 25 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Bundespatentgericht — Германия) — производство по жалба на Boston Scientific Ltd
      (Дело C-527/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Интелектуална и индустриална собственост - Сертификат за допълнителна закрила на лекарствените продукти - Регламент (ЕО) № 469/2009 - Приложно поле - Медицинско изделие, включващо като съставна част вещество, което, ако се използва самостоятелно, може да се смята за лекарствен продукт - Директива 93/42/ЕИО - Член 1, параграф 4 - Понятието „административна разрешителна процедура)
      (2019/C 4/10)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundespatentgericht

         Страна в главното производство

      Boston Scientific Ltd
      в присъствието на: Deutsches Patent- und Markenamt

         Диспозитив

      Член 2 от Регламент (ЕО) № 469/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 година относно сертификата за допълнителна закрила на лекарствените продукти трябва да се тълкува в смисъл, че процедурата по Директива 93/42/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно медицинските изделия, изменена с Директива 2007/47/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 септември 2007 г., за предварително разрешаване на изделие, включващо като съставна част вещество, по смисъла на член 1, параграф 4 от тази директива, не може да се приравни за целите на прилагането на този регламент на процедура за издаване на разрешение за пускане на пазара на това вещество съгласно Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба, изменена с Директива 2004/27/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г., дори когато за това вещество е била извършена оценката, предвидена в точка 7.4, първа и втора алинея от приложение I към Директива 93/42, изменена с Директива 2007/47.

         (1)  ОВ C 402, 27.11.2017 г.


title: Дело T-622/18: Жалба, подадена на 15 октомври 2018 г. — EN (Информацията е заличена или заменена в съответствие с правната рамка относно личните данни и/или поверителността.) /Комисия

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/32

      Жалба, подадена на 15 октомври 2018 г. — EN (1)/Комисия
      (Дело T-622/18)
      (2019/C 4/43)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: EN (2) (представител: Е. Методиева, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решението от 12 декември 2017 г. на конкурсната комисия по конкурс на общо основание EPSO/AD/323/16 — Разследващи служители (степен AD 7) за следните профили: 1. Разследващи служители: разходи на ЕС, борба с корупцията; 2. Разследващи служители: митници и търговия, тютюневи изделия и фалшифицирани стоки, да не включи името на жалбоподателя в списъка с резерви за първия профил на посочения конкурс,

                  —

                  да отмени изцяло решението от 10 юли 2018 г., с което EPSO отхвърля жалбата по член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица, която жалбоподателят е подал срещу решението на конкурсната комисия на EPSO да не го включи в списъка с резерви,

                  —

                  да осъди ответника да заплати на жалбоподателя обезщетение за пропуснати ползи поради невключването му в посочения списък с резерви,

                  —

                  да осъди ответника да заплати на жалбоподателя разходите за правна помощ и представителство, направени преди и по време на производството.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем основания.

                  1.

                  По първото се твърди, че поведението на един от членовете на конкурсната комисия е било неподходящо, поради което жалбоподателят не е бил изпитан надлежно.

                  2.

                  По второто се твърди липса на безпристрастност от страна на един от членовете на конкурсната комисия по въпросния конкурс.

                  3.

                  По третото се твърди некомпетентност на оценяващите.

                  4.

                  По четвъртото се твърди, че с въпросния конкурс е нарушен езиковият режим.

                  5.

                  По петото се твърди, че известни нередности са се отразили на проведената в рамките на въпросния конкурс работа по казус.

                  6.

                  По шестото се твърди, че принципите за равно и справедливо третиране са нарушени поради прекалената, едномесечна, продължителност на въпросния конкурс.

                  7.

                  По седмото се твърди, че оценката на жалбоподателя не е достатъчно мотивирана.

         (1)  Информацията е заличена или заменена в съответствие с правната рамка относно личните данни и/или поверителността.

         (2)  Информацията е заличена или заменена в съответствие с правната рамка относно личните данни и/или поверителността.


title: Дело C-528/17: Решение на Съда (девети състав) от 25 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Vrhovno sodišče — Словения) — Milan Božičevič Ježovnik/Република Словения (Преюдициално запитване – Данък върху добавената стойност (ДДС) – Директива 2006/112/ЕО – Член 143, параграф 1, буква г) – Освобождаване от ДДС при внос – Внос, последван от вътреобщностна доставка – Риск от данъчна измама – Добросъвестност на данъчнозадълженото лице вносител и доставчик – Преценка – Задължение за полагане на дължима грижа от данъчнозадълженото лице вносител и доставчик)

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/8

      Решение на Съда (девети състав) от 25 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Vrhovno sodišče — Словения) — Milan Božičevič Ježovnik/Република Словения
      (Дело C-528/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Член 143, параграф 1, буква г) - Освобождаване от ДДС при внос - Внос, последван от вътреобщностна доставка - Риск от данъчна измама - Добросъвестност на данъчнозадълженото лице вносител и доставчик - Преценка - Задължение за полагане на дължима грижа от данъчнозадълженото лице вносител и доставчик)
      (2019/C 4/11)
      Език на производството: словенски

         Запитваща юрисдикция

      Vrhovno sodišče

         Страни в главното производство

         Ищец/Жалбоподател: Milan Božičevič Ježovnik

         Ответник: Република Словения

         Диспозитив

      Член 143, параграф 1, буква г) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, изменена с Директива 2009/69/ЕО на Съвета от 25 юни 2009 г., трябва да се тълкува в смисъл, че не изисква, в случай че данъчнозадълженото лице вносител и доставчик е ползвало освобождаване от данък върху добавената стойност при внос въз основа на разрешение, издадено след предварителна проверка от компетентните митнически органи с оглед на доказателствата, предоставени от това данъчнозадължено лице, въпросното данъчнозадължено лице не е задължено за последващо плащане на ДДС, когато по повод на допълнителна проверка изглежда, че материалноправните условия за освобождаване не са изпълнени, освен ако въз основа на обективни данни се установи, че посоченото данъчнозадължено лице вносител и доставчик е знаело или е било длъжно да знае, че доставките, осъществени след съответния внос, са били част от измама, извършена от приобретателя, и не е взело всички зависещи от него разумни мерки, за да предотврати тази измама, което следва да се провери от запитващата юрисдикция

         (1)  ОВ C 374, 6.11.2017 г.


title: Дело T-627/18: Жалба, подадена на 19 октомври 2018 г. — ZK/Комисия

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/34

      Жалба, подадена на 19 октомври 2018 г. — ZK/Комисия
      (Дело T-627/18)
      (2019/C 4/45)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподателка: ZK (представител: J.-N. Louis, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателката

      Жалбоподателката иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени потвърдителното решение от 1 февруари 2018 г. на конкурсната комисия по конкурс EPSO/AD/323/16 да не включи името на жалбоподателката в списъка с успешно издържалите конкурса кандидати,

                  —

                  да отмени, ако е необходимо, потвърденото решение от 12 декември 2017 г. на конкурсната комисия,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателката излага две основания.

                  1.

                  Първо — от една страна, нарушение на член 30 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът“) и на член 3 от приложение III към него, и от друга страна, нарушение на правилата, уреждащи провеждането на конкурсните изпити. В това отношение жалбоподателката по-специално твърди, че на устните изпити е била изслушана само от двама членове на конкурсната комисия, а не от конкурсната комисия, състояща се от председателя и шестима членове. Освен това тя посочва, че председателят е участвал в работата на тази комисия само като обикновен наблюдател, което също било в нарушение на разпоредбите на Правилника.

                  2.

                  Второ — приемане на обжалваното решение в нарушение на принципите за равно третиране и за недопускане на дискриминацията предвид липсата на неизменност на състава и участието на допълнителни проверяващи, които не са преминали специално обучение за проверяващи.


title: Дело T-623/18: Жалба, подадена на 13 октомври 2018 г. — EO (Информацията е заличена или заменена в съответствие с правната рамка относно личните данни и/или поверителността.) /Комисия

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/33

      Жалба, подадена на 13 октомври 2018 г. — EO (1)/Комисия
      (Дело T-623/18)
      (2019/C 4/44)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподателка: EO (2) (представител: E. Методиева, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателката

      Жалбоподателката иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решението от 12 декември 2017 г. на конкурсната комисия по конкурс на общо основание EPSO/AD/323/16 — Разследващи служители (степен AD 7) за следните профили: 1. Разследващи служители: разходи на ЕС, борба с корупцията; 2. Разследващи служители: митници и търговия, тютюневи изделия и фалшифицирани стоки, да не включи името на жалбоподателката в списъка с резерви за първия профил на посочения конкурс,

                  —

                  да отмени изцяло решението от 9 юли 2018 г., с което EPSO отхвърля жалбата по член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица, която жалбоподателката е подала срещу решението на конкурсната комисия на EPSO да не я включи в посочения списък с резерви,

                  —

                  да осъди ответника да заплати на жалбоподателката обезщетение за пропуснати ползи поради невключването ѝ в посочения списък с резерви,

                  —

                  да осъди ответника да заплати на жалбоподателката разходите за правна помощ и представителство, направени преди и по време на производството.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателката излага седем основания и освен това се позовава на всички доводи, посочени в подадената от нея жалба по член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица.

                  1.

                  По първото се твърди, че поведението на един от членовете на конкурсната комисия е било неподходящо, поради което жалбоподателката не е била изпитана надлежно.

                  2.

                  По второто се твърди липса на безпристрастност от страна на един от членовете на конкурсната комисия по въпросния конкурс.

                  3.

                  По третото се твърди некомпетентност на оценяващите.

                  4.

                  По четвъртото се твърди, че с въпросния конкурс е нарушен езиковият режим.

                  5.

                  По петото се твърди, че известни нередности са се отразили на проведената в рамките на въпросния конкурс работа по казус.

                  6.

                  По шестото се твърди, че принципите за равно и справедливо третиране са нарушени поради прекалената, едномесечна, продължителност на въпросния конкурс.

                  7.

                  По седмото се твърди, че оценката на жалбоподателката не е достатъчно мотивирана.

         (1)  Информацията е заличена или заменена в съответствие с правната рамка относно личните данни и/или поверителността.

         (2)  Информацията е заличена или заменена в съответствие с правната рамка относно личните данни и/или поверителността.


title: Дело C-655/18: Преюдициално запитване, отправено от Административен съд — Варна (България) на 19 октомври 2018 година — Митница Варна / „Шенкер“ ЕООД

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/17

      Преюдициално запитване, отправено от Административен съд — Варна (България) на 19 октомври 2018 година — Митница Варна / „Шенкер“ ЕООД
      (Дело C-655/18)
      (2019/C 4/22)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Административен съд — Варна

         Страни в главното производство

         Касатор: Митница Варна

         Ответник:„Шенкер“ ЕООД

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Следва ли чл.242, пар.1, б. „а“ и „б“ от Регламент (ЕС) № 952/2013 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 9 октомври 2013 година за създаване на Митнически кодекс на Съюза да се тълкува в смисъл, че кражбата на стока, поставена в режим на митническо складиране, при обстоятелствата на конкретния случай, представлява отклонение от митнически режим складиране, вследствие на което да възникне основание за налагане на имуществена санкция за митническо нарушение на титуляра на разрешението.

                  2.

                  Има ли характер на административна санкция по смисъла на чл.42,пар.1 и пар.2 от Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 9 октомври 2013 година за създаване на Митнически кодекс на Съюза присъждане на равностойността на стоките предмет на митническо нарушение — отклонение от режим „митническо складиране“ и допустима ли е национална правна уредба, която да го регламентира , едновременно с налагането на имуществена санкция. Отговаря ли тази правна уредба на въведените критерии в чл.42, пар.1 , изр.2 от Регламента за ефективност, пропорционалност и възпиране на санкциите за неспазване на митническото законодателство на Съюза.

         (1)  OB 2013, L 269, стр. 1


title: Дело T-634/18: Жалба, подадена на 23 октомври 2018 г. — Geske/EUIPO (revolutionary air pulse technology)

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/35

      Жалба, подадена на 23 октомври 2018 г. — Geske/EUIPO (revolutionary air pulse technology)
      (Дело T-634/18)
      (2019/C 4/46)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: André Geske (Любек, Германия) (представител: R. Albrecht, Rechtsanwalt)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: регистрация на словна марка на Европейския съюз „revolutionary air pulse technology“ — заявка за регистрация № 17 025 231

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 5 септември 2018 г. по преписка R 2721/2017-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски, включително направените в производството пред апелативния състав разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-640/18: Жалба, подадена на 29 октомври 2018 г. — Intercontact Budapest/CdT

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/35

      Жалба, подадена на 29 октомври 2018 г. — Intercontact Budapest/CdT
      (Дело T-640/18)
      (2019/C 4/47)
      Език на производството: унгарски

         Страни

         Жалбоподател: Intercontact Budapest Fordító és Pénzügyi Tanácsadó Kft. (Intercontact Budapest Kft.) (Будапеща, Унгария) (представител: É. Subasicz, адвокат)

         Ответник: Център за преводи за органите на Европейския съюз (CdT)z

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  Като главно искане да обяви дали точките за оценяването, присъдени на различните оференти, са реалистични въз основа на сравнението между представените оферти и дали съответстват на принципите на равно третиране, недопускане на дискриминация, пропорционалност и прозрачност.

                  —

                  При условията на евентуалност, да обяви за неправилно правното тълкуване на ответника относно член 113, параграф 3 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза и за отмяна на Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета и, че обявяването на цените на участващите оференти в процедурата по възлагане на обществена поръчка не противоречи на посочения регламент.

                  —

                  При условията на евентуалност спрямо първото искане, да отмени получения от ответника резултат по отношение на обособена позиция 12 на процедура FL/FIN17, както и административното производство във връзка са посочената обособена позиция.

                  —

                  При условията на евентуалност спрямо второто искане, да установи процесуалния акт (действащ нормативен акт) в спорното производство по възлагане на обществена поръчка, от чието връчване започва да тече срокът за обжалване, установен в член 263 от Договора за функционирането на Европейския съюз.

                  —

                  Да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

                  1.

                  Първото основание е изведено от нарушение на принципите на равно третиране, недопускане на дискриминация, пропорционалност и прозрачност, тъй като ответникът е приложил различни критерии за оценка към оферентите в процедурите за възлагане на обществена поръчка (1).

                  2.

                  Второто основание е изведено от злоупотреба с власт, доколкото ответникът не е съобщил на жалбоподателя поисканата информация в процедурите по възлагане на обществена поръчка (2).

                  3.

                  Третото основание е изведено от твърдението, че като не е съобщил сроковете за обжалване и по този начин е ограничил възможността за подаване на жалба ответникът е нарушил Директивата на ЕС за обществените поръчки (3).

                  4.

                  Четвъртото основание е изведено от твърдението, че ответникът е възпрепятствал упражняването на правото на жалбоподателя да подаде жалба срещу институция на Съюза (4).

         (1)  Съображения 1 и 90 от Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ 2014, L 94, стр. 65).

         (2)  Член 113 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза и за отмяна на Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета (ОВ 2012, L 298, стр. 1).

         (3)  Приложение V, част D, точка 16 от Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ 2014, L 94, стр. 65).

         (4)  Член 263, шеста алинея от Договор за функционирането на Европейския съюз.


title: Дело T-642/18: Жалба, подадена на 29 октомври 2018 г. — August Wolff/EUIPO — Faes Farma (DermoFaes Atopimed)

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/36

      Жалба, подадена на 29 октомври 2018 г. — August Wolff/EUIPO — Faes Farma (DermoFaes Atopimed)
      (Дело T-642/18)
      (2019/C 4/48)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Билефелд, Германия) (представител: A. Thünken, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Faes Farma, SA (Lamiaco-Leioa, Испания)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: Заявка за словна марка на Европейския съюз „DermoFaes Atopimed“ — заявка за регистрация № 15 069 396

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 11 юли 2018 г. по преписка R 1365/2017-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да уважи възражението и да отхвърли обжалваната заявка за регистрация,

                  —

                  да осъди EUIPO, а ако необходимо и встъпилата страна, да заплатят съдебните разноски, включително разноските, възникнали в хода на производството пред EUIPO.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-644/18: Жалба, подадена на 29 октомври 2018 г. — August Wolff/EUIPO — Faes Farma (DermoFaes Atopiderm)

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/37

      Жалба, подадена на 29 октомври 2018 г. — August Wolff/EUIPO — Faes Farma (DermoFaes Atopiderm)
      (Дело T-644/18)
      (2019/C 4/49)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Билефелд, Германия) (представител: A. Thünken, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Faes Farma, SA (Lamiaco-Leioa, Испания)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: заявка за словна марка на Европейския съюз „DermoFaes Atopiderm“ — заявка за регистрация № 15 069 438

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 11 юли 2018 г. по преписка R 1305/2017-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да уважи възражението и да отхвърли обжалваната заявка за регистрация,

                  —

                  да осъди EUIPO, а ако необходимо и встъпилата страна, да заплатят съдебните разноски, включително разноските, възникнали в хода на производството пред EUIPO.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-649/18: Жалба, подадена на 29 октомври 2018 г. — ruwido austria/EUIPO (transparent pairing)

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/38

      Жалба, подадена на 29 октомври 2018 г. — ruwido austria/EUIPO (transparent pairing)
      (Дело T-649/18)
      (2019/C 4/50)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: ruwido austria GmbH (Ноймаркт ам Валерзее, Австрия) (представител: A. Ginzburg, Rechtsanwalt)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: регистрация на словна марка на Европейския съюз „transparent pairing“ — заявка за регистрация № 16 581 118

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 30 август 2018 г. по преписка R 2487/2017-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  обжалваното решение не е мотивирано,

                  —

                  неправилно тълкуване по същество на заявения знак.


title: Дело T-651/18: Жалба, подадена на 30 октомври 2018 г. — Balani Balani и др./EUIPO — Play Hawkers (HAWKERS)

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/39

      Жалба, подадена на 30 октомври 2018 г. — Balani Balani и др./EUIPO — Play Hawkers (HAWKERS)
      (Дело T-651/18)
      (2019/C 4/51)
      Език на жалбата: испански

         Страни

         Жалбоподател: Sonu Gangaram Balani Balani, Anup Suresh Balani Shivdasani y Amrit Suresh Balani Shivdasani (Лас Палмас де Гран Канария, Испания) (представител: A. Díaz Marrero, abogado)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Play Hawkers, SL (Елхе, Испания)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят в производството пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „HAWKERS“ — заявка за регистрация № 15 746 209

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 2 август 2018 г. по преписка R 396/2018-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение и да постанови ново решение, с което да обяви марката със заявка № 15 746 209, която вече частично подлежи на регистрация, за подлежаща на регистрация и по отношение на останалите стоки, посочени в заявката, а именно: часовници; таймери; спортни часовници; бижутерия; бижута с изкуствени скъпоценни камъни; предмети от бижутерия; бижутерия, включително имитации и бижута от пластмаса; часовникарски продукти; уреди за измерване на времето; кутийки за часовникарски изделия.

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 5 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-652/18: Жалба, подадена на 30 октомври 2018 г. — Porus/EUIPO (oral Dialysis)

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/39

      Жалба, подадена на 30 октомври 2018 г. — Porus/EUIPO (oral Dialysis)
      (Дело T-652/18)
      (2019/C 4/52)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Porus GmbH (Монхайм-ам-Райн, Германия) (представител: Rechtsanwalt C. Weil)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: заявка за словна марка на Европейския съюз „oral Dialysis“— заявка за регистрация № 16 774 259

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 14 септември 2018 г. по преписка R 1375/2018-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да уважи жалбата,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-656/18: Жалба, подадена на 2 ноември 2018 г. — Jareš Procházková и Jareš/EUIPO — Elton Hodinářská (MANUFACTURE PRIM 1949)

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/40

      Жалба, подадена на 2 ноември 2018 г. — Jareš Procházková и Jareš/EUIPO — Elton Hodinářská (MANUFACTURE PRIM 1949)
      (Дело T-656/18)
      (2019/C 4/53)
      Език на жалбата: чешки

         Страни

         Жалбоподатели: Hana Jareš Procházková и Antonín Jareš (Прага, Чешка република) (представител: M. Kyjovský, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Elton Hodinářská a.s. (Нове место над Метуи, Чешка република)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз „MANUFACTURE PRIM 1949“ — марка на Европейския съюз № 3 531 662

         Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 7 септември 2018 г. по преписка R 1159/2017-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 60, параграф 2, член 60, параграф 3, член 64, параграф 5 и член 70, параграф 2 от Регламент 2017/1001,

                  —

                  Нарушение на член 27, параграф 4 и член 55 от Регламент № 2018/625.


title: Дело T-659/18: Жалба, подадена на 30 октомври 2018 г. — ZS/ЕИБ

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/41

      Жалба, подадена на 30 октомври 2018 г. — ZS/ЕИБ
      (Дело T-659/18)
      (2019/C 4/54)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: ZS (представител: B. Maréchal, lawyer)

         Ответник: Европейска инвестиционна банка

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решенията на ЕИБ от 27 септември 2017 г. и 28 декември 2017 г.;

                  —

                  да разпореди пълно обезщетяване на претърпените от жалбоподателя вреди.

                  —

                  в това отношение жалбоподателят иска ЕИБ да бъде осъдена да му заплати:

                              —

                              30 000 EUR като неизплатено възнаграждение за 42 дни годишен отпуск и 40,5 дни в TSA-A, които възлизат общо на 82,5 дни право на отпуск,

                              —

                              30 000 EUR незаконно приспаднати от сумите след оттеглянето му,

                              —

                              50 000 EUR като 3 % вноска от годишното възнаграждение в OSPS (RCVP) до достигането на изискуемата възраст за пенсиониране,

                              —

                              35 000 EUR като право на жалбоподателя да получи бонуси,

                              —

                              15 000 EUR като щети, свързани с претърпените от жалбоподателя нематериални вреди,

                              —

                              съдебните такси за производството, възлизащи на предварителната сума от 15 000 EUR,

                              —

                              всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

                  1.

                  Първото основание е изведено от твърдението, че отсъствията на жалбоподателя не са необосновани и че във всеки случай ЕИБ е трябвало да предприеме действия по-рано, предвид петгодишния период на отсъствие. Подобни твърдения не вземат предвид устното споразумение между жалбоподателя и ответника относно попълването на фишове за времето, през което е заемал ръководна длъжност. Освен това липсва правно основание за удържане или приспадане на твърдените необосновани отсъствия от правото на жалбоподателя на отпуск или от дължимите му суми след оттеглянето му.

                  2.

                  Второто основание е изведено от няколко допуснати грешки спрямо жалбоподателя от страна на ответника, квалифицирани като незаконосъобразни административни актове, като оплакванията, свързани с необоснованите отсъствия, загубата на 82,5 дни право на отпуск, без да има правно основание за удържане или приспадане от дължимите суми след оттеглянето му, които суми не включват вноските в полза на OSPS (RCVP), което пряко му е причинило болка и допълнителни неимуществени вреди.


title: Дело T-660/18: Жалба, подадена на 8 ноември 2018 г. — VodafoneZiggo Group/Комисия

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/42

      Жалба, подадена на 8 ноември 2018 г. — VodafoneZiggo Group/Комисия
      (Дело T-660/18)
      (2019/C 4/55)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: VodafoneZiggo Group BV (Утрехт, Нидерландия) (представители: W. Knibbeler и A. Pliego Selie, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени постановеното от ответника решение C(2018) 5848 окончателен от 30 август 2018 г. относно преписки NL/2018/2099 и NL/2018/2100: пазар на едро на фиксиран достъп в Нидерландия, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати направените от жалбоподателя съдебни разноски на основание на член 87 от Процедурния правилник на Общия съд, включително направените съдебни разноски от встъпилите страни, ако има такива.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.
      Първото основание е изведено от неправилно прилагане и неправилно тълкуване на членове 7 и 7а от Директива 2002/21/EC (1) относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (Рамкова директива)
      В това отношение жалбоподателят посочва, че обжалваното решение съдържа редица същностно важни констатации във връзка с проекторешението на нидерландския национален регулаторен (наричано по-нататък „Решението на WFA от 2018 г.“), които са квалифицирани като коментари, но в действителност недвусмислено изпълняват критериите за наличие на сериозни съмнения. В допълнение жалбоподателят посочва, че, с оглед на прилагания обективен стандарт, всяка от тези забележки всъщност разкрива наличието на сериозни съмнения, което изисква от Комисията да проведе задълбочено разследване в съответствие с член 7, параграф 4 и член 7a, параграф 1 от Рамковата директива.
      Второто основание е изведено от твърдения за явни грешки в преценката и неправилно прилагане на член 7 от Рамковата директива, както и от непровеждане на надлежно разследване

                  1.

                  В това отношение жалбоподателят посочва, че тъй като в обжалваното решение възприема констатациите, изложени в решението на WFA от 2018 г. относно наличието на обединена значителна пазарна сила (наричана по-нататък „обединената ЗПС“), независимо че с тези констатации се повдигат сериозни съмнения по смисъла на член 7, параграф 4 от Рамковата директива, Комисията прилага неправилно членове 7 и 7a от Рамковата директива и допуска явна грешка в преценката.

                  2.

                  При условията на евентуалност жалбоподателят твърди, че при всички обстоятелства Комисията следва да проведе надлежно разследване на случая с оглед на (i) явната недостатъчност на анализ на обединената ЗПС от страна на нидерландския национален регулаторен орган, след съпоставка с установената от Комисията в нейните инструкции регулаторна рамка, приложима при преценката на обединената ЗПС (явна грешка в преценката) и (ii) предходната административна практика на Комисията при постановяване на подобни решения, от която следва, че в конкретния случай не може да става въпрос за установяване на обединена ЗПС на релевантните пазари (непоследователност).

            Третото основание е изведено от липса на мотиви, като така се нарушава член 296 ДФЕС

                  —

                  В това отношение жалбоподателят посочва, че обжалваното решение е недостатъчно мотивирано, що се отнася до същностни елементи от Решението на WFA от 2018 г.

                  —

                  В допълнение жалбоподателят твърди, че в обжалваното решение се засягат прекалено кратко или противоречиво други констатации с определящо значение.

         (1)  Директива 2002/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (Рамкова директива) (ОВ L 108, 24.4.2002, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 195).


title: Дело T-662/18: Жалба, подадена на 9 ноември 2018 г. — romwell/EUIPO (twistpac)

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/43

      Жалба, подадена на 9 ноември 2018 г. — romwell/EUIPO (twistpac)
      (Дело T-662/18)
      (2019/C 4/56)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: romwell GmbH & Co. KG (Брайтшайдт, Германия) (представители: Rechtsanwälte C. Spintig, S. Pietzcker и M. Prasse)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: Заявка за марка на Европейския съюз „twistpac“ — заявка за регистрация № 17 219 163

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 22 август 2018 г. по преписка R 336/2018-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски, включително разходите на жалбоподателя.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета


title: Поправка на известието в Официален вестник по дело T-531/18 (ОВ C 399от, 5.11.2018 г.)

text:
               7.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 4/45

      Поправка на известието в Официален вестник по дело T-531/18
      (
            Официален вестник на Европейския съюз C 399от 5 ноември 2018 г.
         )
      (2019/C 4/57)
      В известието в Официален вестник по дело T-531/18, LL-Carpenter/Комисия текстът трябва да се замени със следния текст:

               „Жалба, подадена на 1 септември 2018 г. — LL-Carpenter/Комисия
               (Дело T–531/18)
               (2018/C 399/60)
               Език на производството: чешки

                  Страни

                  Жалбоподател: LL-Carpenter s.r.o. (Прага, Чешка република) (представител: J. Buřil, avocat)

                  Ответник: Европейска комисия

                  Искания на жалбоподателя

               Жалбоподателят иска от Общия съд:

                           —

                           да отмени Решение C(2018) 4138 окончателен на Европейската комисия от 26 юни 2018 г. по преписка AT.40037 — Carpenter/Subaru, с което в приложение на член 13 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (наричан по-нататък „Регламент 1/2003“) и в приложение на член 7, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 773/2004 на Комисията от 7 април 2004 година относно водените от Комисията производства съгласно членове 81 и 82 от Договора за ЕО (наричан по-нататък „Регламент № 773/2004“), Комисията е отхвърлила жалбата, подадена от жалбоподателя на 6 септември 2012 г. съгласно член 7 от Регламент 1/2003 за нарушение на член 101 от Договора за функционирането на Европейския съюз, и

                           —

                           да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

                  Основания и основни доводи

               В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

                           1.

                           С първото основание се твърди, че обжалваното решение е опорочено от грешка, свързана с неправилна правна преценка, и от явна неправилна преценка на фактите.

                                       —

                                       Европейската комисия е преценила неправилно фактите, като е достигнала до заключението, че относно антиконкурентното поведение, в което се упреква жалбоподателя (в частта, която се отнася до Чешката република), са били взети мерки от националния орган по конкуренция в областта на икономиката в Чешката република, и въз основа на това е направила неправилна правна преценка, като е приела, че условията за прилагане на член 13 от Регламент 1/2003 са изпълнени (в частта, която се отнася до Чешката република).

                                       —

                                       Европейската комисия не е проверила надлежно всички фактически и правни обстоятелства, които жалбоподателят ѝ е посочил, поради което е извършила неправилна преценка на фактическите обстоятелства, като е достигнала до извода, че писмените становища на жалбоподателя не водят до друга преценка на жалбата, както и че е малко вероятно да бъде констатирано нарушение на член 101 ДФЕС, и е извършила неправилна правна преценка по делото, като е достигнала до заключението, че са спазени условията за прилагане на член 7, параграф 2 от Регламент 773/2004.

                           2.

                           С второто основание се твърди, че обжалваното решение е опорочено от процесуално нарушение, тъй като Европейската комисия не е мотивирала надлежно решението си.

                                       —

                                       Европейската комисия не е посочила приоритетите, които е имала предвид, когато е решила да не извършва допълнителни разследвания по преписката, като се е позовала единствено на очакваните големи разходи, свързани с предприемането на допълнителни разследвания.

                                       —

                                       Европейската комисия не е обяснила начина, по които е преценила доказателствата, нито е посочила мотивите, поради които не е разгледала фактическите и правни обстоятелства, посочени пред нея от жалбоподателя, и не е обяснила защо е основала решението си за отхвърляне на жалбата единствено на твърденията, изведени от писмените становища на дружеството, срещу което е насочена жалбата.“


               10.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 9/8

      Дело, заведено на 9 ноември 2018 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Исландия
      (Дело E-5/18)
      (2019/C 9/09)
      На 9 ноември 2018 г. пред Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Исландия от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Carsten Zatschler, Catherine Howdle и Ingibjörg Ólöf Vilhjálmsdóttir, в качеството им на представители на Надзорния орган на ЕАСТ, с адрес: Rue Belliard/Belliardstraat 35, 1040 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË.
      Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ:

                  1.

                  Да постанови, че Исландия не е изпълнила задълженията си по акта, посочен в точки 7д, 7е и 7к от приложение XIX към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2013/11/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2013 г. за алтернативно решаване на потребителски спорове и за изменение на Регламент (ЕО) № 2006/2004 и Директива 2009/22/ЕО), адаптирана към Споразумението за ЕИП с Протокол 1 към него, и по член 7 от Споразумението, като не е приела мерките, необходими за транспонирането на акта в предвидения срок, или във всеки случай като не е уведомила Надзорния орган на ЕАСТ за тях.

                  2.

                  Да нареди на Исландия да заплати съдебните разноски.

         Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа на жалбата:

                  —

                  Искът се отнася до неспазването от страна на Исландия в срок до 23 април 2018 г. на мотивираното становище, издадено от Надзорния орган на ЕАСТ на 21 февруари 2018 г., отнасящо се до невъвеждането в нейния национален правен ред на Директива 2013/11/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2013 г. за алтернативно решаване на потребителски спорове и за изменение на Регламент (ЕО) № 2006/2004 и Директива 2009/22/ЕО, посочена в точки 7г, 7е и 7ж от приложение XIX към Споразумението за Европейското икономическо пространство и адаптирана към Споразумението с Протокол 1 към него („Актът“).

                  —

                  Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че като не е приела в предвидения срок мерките, необходими за прилагането на Акта, Исландия не е изпълнила задълженията си по Акта и по член 7 от Споразумението за ЕИП.


title: Дело C-547/18: Преюдициално запитване от Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Полша), постъпило на 23 август 2018 г. — Dong Yang Electronics sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

text:
               4.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 44/7

      Преюдициално запитване от Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Полша), постъпило на 23 август 2018 г. — Dong Yang Electronics sp. z o.o./Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu
      (Дело C-547/18)
      (2019/C 44/10)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Dong Yang Electronics sp. z o.o.

         Ответник: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Позволява ли самото притежаване на дъщерно дружество на територията на Полша от дружество, установено извън територията на Европейския съюз, да се направи изводът, че е налице постоянен обект в Полша по смисъла на член 44 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1) и член 11, параграф 1 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 282/2011 на Съвета от 15 март 2011 година за установяване на мерки за прилагане на Директива 2006/112/ЕО относно общата система на данъка върху добавената стойност (2)?

                  2)

                  При отрицателен отговор на първия въпрос, длъжно ли е трето лице да анализира договорните отношения между дружеството, установено извън територията на Европейския съюз, и дъщерното дружество, за да определи дали първото от тях разполага с постоянен обект в Полша?

         (1)  ОВ L 347, 2006 г., стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.

         (2)  ОВ L 77, 2011 г., стр. 1.


title: Дело T-552/16: Определение на Общия съд от 16 ноември 2018 г. — OT/Комисия (Публична служба — Срочно наети служители — Кандидатура за длъжността директор на ЕЦМНН — Отхвърляне на кандидатурата — Становище на ККН — Акт, който не подлежи на обжалване — Явна недопустимост)

text:
               4.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 44/56

      Определение на Общия съд от 16 ноември 2018 г. — OT/Комисия
      (Дело T-552/16) (1)

      ((Публична служба - Срочно наети служители - Кандидатура за длъжността директор на ЕЦМНН - Отхвърляне на кандидатурата - Становище на ККН - Акт, който не подлежи на обжалване - Явна недопустимост))
      (2019/C 44/71)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: OT (представител: D. Sobor, avocat)

         Ответник: Европейска комисия (представители: F. Simonetti и G. Gattinara)

         Предмет

      Искане на основание член 270 ДФЕС, от една страна, за отмяна на „решението на [Комисията] от 26 септември 2014 г., с което е отхвърлена [неговата] кандидатура […] за длъжността директор на Европейския център за мониторинг на наркотиците и наркоманиите“ (ЕЦМНН), и от друга страна, за поправяне на имуществените и неимуществените вреди, които жалбоподателят твърди, че е понесъл

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда OT да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 383, 17.10.2016 г. (дело, първоначално регистрирано пред Съда на публичната служба на Европейския съюз под номер F-75/15 и прехвърлено на Общия съд на Европейския съюз на 1.9.2016 г.).


title: Дело C-632/17: Определение на Съда (седми състав) от 28 ноември 2018 г. (преюдициално запитване от Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich — Полша) — Powszechna Kasa Oszczędności (PKO) Bank Polski S.A./Jacek Michalski (Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Защита на потребителите — Директива 93/13/ЕИО — Неравноправни клаузи в потребителските договори — Директива 2008/48/ЕО — Заповедно производство по извлечение от банкови счетоводни книги — Невъзможност на съда в отсъствието на възражение на потребителя да прецени евентуалния неравноправен характер на договорните клаузи)

text:
               11.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 54/2

      Определение на Съда (седми състав) от 28 ноември 2018 г. (преюдициално запитване от Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich — Полша) — Powszechna Kasa Oszczędności (PKO) Bank Polski S.A./Jacek Michalski
      (Дело C-632/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Член 99 от Процедурния правилник на Съда - Защита на потребителите - Директива 93/13/ЕИО - Неравноправни клаузи в потребителските договори - Директива 2008/48/ЕО - Заповедно производство по извлечение от банкови счетоводни книги - Невъзможност на съда в отсъствието на възражение на потребителя да прецени евентуалния неравноправен характер на договорните клаузи))
      (2019/C 54/02)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich

         Страни в главното производство

         Ищец: Powszechna Kasa Oszczędności (PKO) Bank Polski S.A.

         Ответник: Jacek Michalski

         Диспозитив

      Член 7, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори, както и член 10 от Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като разглежданата в главното производство, позволяваща издаването на заповед за изпълнение по извлечение от счетоводните книги на банка като доказателство за съществуването на вземане, възникнало от договор за потребителски кредит, когато сезираният със заявление за издаване на заповед за изпълнение съд не е компетентен да провери евентуално неравноправния характер на клаузите по този договор и да се увери, че в него е налице информацията по член 10 от тази директива, тъй като правилата за упражняване на правото на възражение срещу такава заповед не позволяват да се осигури зачитането на правата, които потребителят черпи от посочените директиви.

         (1)  ОВ C 104, 19.3.2018 г.


title: Дело C-48/18 P: Определение на Съда (шести състав) от 13 ноември 2018 г. — Toontrack Music AB/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (Обжалване — Член 181 от Процедурния правилник на Съда — Марка на Европейския съюз — Заявка за регистрация на словна марка „EZMIX“ — Отхвърляне на заявката — Регламент (ЕО) № 207/2009 — Член 7, параграф 1, букви б) и в) — Членове 65, 75 и 76 — Описателен характер — Възприемане от съответните потребители — Право на изслушване — Принцип на служебното начало — Задължение за мотивиране — Изопачаване — Доказателства, представени за първи път пред Общия съд)

text:
               11.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 54/3

      Определение на Съда (шести състав) от 13 ноември 2018 г. — Toontrack Music AB/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      (Дело C-48/18 P) (1)

      ((Обжалване - Член 181 от Процедурния правилник на Съда - Марка на Европейския съюз - Заявка за регистрация на словна марка „EZMIX“ - Отхвърляне на заявката - Регламент (ЕО) № 207/2009 - Член 7, параграф 1, букви б) и в) - Членове 65, 75 и 76 - Описателен характер - Възприемане от съответните потребители - Право на изслушване - Принцип на служебното начало - Задължение за мотивиране - Изопачаване - Доказателства, представени за първи път пред Общия съд))
      (2019/C 54/03)
      Език на производството: шведски

         Страни

         Жалбоподател: Toontrack Music AB (представител: L.-E. Ström, advokat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (представител: A. Folliard-Monguiral)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата като отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна.

                  2)

                  Осъжда Toontrack Music AB да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 152, 30.4.2018 г.


title: Дело C-630/18: Преюдициално запитване от Landesgericht Linz (Австрия), постъпило на 8 октомври 2018 г. — HK, IJ/Deutsche Lufthansa AG

text:
               11.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 54/4

      Преюдициално запитване от Landesgericht Linz (Австрия), постъпило на 8 октомври 2018 г. — HK, IJ/Deutsche Lufthansa AG
      (Дело C-630/18)
      (2019/C 54/05)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesgericht Linz

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: HK, IJ

         Ответник: Deutsche Lufthansa AG
      С определение на Съда от 15 ноември 2018 г. делото е заличено от регистъра на Съда.


title: Дело C-699/18: Преюдициално запитване от Tribunalul Specializat Mureş (Румъния), постъпило на 7 ноември 2018 г. — BRD Groupe Societé Générale SA/KC

text:
               11.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 54/5

      Преюдициално запитване от Tribunalul Specializat Mureş (Румъния), постъпило на 7 ноември 2018 г. — BRD Groupe Societé Générale SA/KC
      (Дело C-699/18)
      (2019/C 54/07)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul Specializat Mureş

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: BRD Groupe Societé Générale SA

         Ответник: KC

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допускат ли разпоредбите на Директива 93/13/ЕИО на Съвета относно неравноправните клаузи в потребителските договори (1), съответно съображения 12, 21 и 23 и член 2, буква б), член 6, параграф 1, член 7, параграф 2 и член 8 от Директивата, с оглед на принципа на процесуална автономия във връзка с принципа на еквивалентност и ефективност, съвкупност от правни способи, която се състои, от една страна, от непогасяемо право на предявяване по общия ред на иск за установяване на неравноправния характер на някои клаузи в договорите, сключени с потребителите, и от друга страна, от погасяемо право на предявяване по общия ред на личен иск от имуществен характер, с който се преследва целта на Директивата да се отстранят последиците от всяко задължение, възникнало и изпълнено на основание на клауза, за която е установено, че е неравноправна по отношение на потребителя?

                  2)

                  Ако отговорът на първия въпрос е утвърдителен, допускат ли тези разпоредби тълкуване, произтичащо от прилагането на принципа на правната сигурност в гражданските правоотношения, съгласно което обективният момент, от който потребителят е трябвало или би трябвало да знае за съществуването на неравноправни клаузи, е моментът на изтичане на срока на договора за кредит, по който той е имал качеството на потребител?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ 1993 L 95, стр. 29, специално издание на български език, глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело C-707/18: Преюдициално запитване от Tribunalul Timiş (Румъния), постъпило на 13 ноември 2018 г. — Amărăşti Land Investment SRL/Direcţia Generală a Finanţelor Publice Timiş, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara

text:
               11.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 54/5

      Преюдициално запитване от Tribunalul Timiş (Румъния), постъпило на 13 ноември 2018 г. — Amărăşti Land Investment SRL/Direcţia Generală a Finanţelor Publice Timiş, Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara
      (Дело C-707/18)
      (2019/C 54/08)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul Timiş

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Amărăşti Land Investment SRL

         Ответник: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara, Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Timiş

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли Директива 2006/112 (1), и по-конкретно разпоредбите на членове 24, 28, 167 и на член168, буква а), да се тълкуват в смисъл, че в рамките на сделка за продажба на недвижими имоти, които не са вписани в Националния регистър на недвижимите имоти (поземления регистър) и които не са регистрирани в кадастъра към момента на предаването им, купувачът — данъчнозадължено лице, който по силата на договора е поел задължението да извърши за своя сметка необходимите действия за първото вписване на тези недвижими имоти в регистъра на недвижимите имоти, извършва доставка на услуги във връзка със своята инвестиция в недвижимите имоти, доставка, за която трябва да му бъде признато правото на приспадане на ДДС?

                  2)

                  Следва ли Директива 2006/112, и по-конкретно разпоредбите на член 167 и на член 168, буква а), да се тълкуват в смисъл, че разходите, направени от купувача — данъчнозадължено лице, във връзка с първото вписване на недвижимите имоти в регистъра на недвижимите имоти, по отношение на които купувачът има правото в бъдеще да му бъде прехвърлено правото на собственост и които са му били предадени от продавачите, чието право на собственост върху имотите не е било вписано в поземления регистър, могат да бъдат квалифицирани като дейности, предхождащи инвестицията, за които данъчнозадълженото лице има право на приспадане на ДДС?

                  3)

                  Следва ли разпоредбите на Директива 2006/112, и по-конкретно членове 24, 28, 167 и член 168, буква a), да се тълкуват в смисъл, че разходите, направени от купувача — данъчнозадължено лице, във връзка с първото вписване в регистъра на недвижимите имоти на недвижимите имоти, които са му били предадени и във връзка с които купувачът на договорно основание има правото в бъдеще да му бъде прехвърлено правото на собственост от страна на продавачите, чието право на собственост върху недвижимите имоти не е било вписано в поземления регистър, следва да се квалифицират като доставка на услуги за продавачите, доколкото купувачът и продавачите са се уговорили, че цената на недвижимите имоти не включва стойността на сделките по регистрация в кадастъра?

                  4)

                  Следва ли Директива 2006/112 да се тълкува в смисъл, че се налага разходите за административните действия във връзка с недвижимите имоти, които са му били предадени и по отношение на които купувачът има правото в бъдеще да му бъде прехвърлено правото на собственост от страна на продавача, включително разходите по първото вписване в регистъра на недвижимите имоти (но без това да се ограничава само до тях), задължително да се понесат от продавача? Или те може да се понесат от купувача или от всяка от страните по сделката съгласно уговорката между страните, като вследствие на това в полза на съответното лице се признае правото на приспадане на ДДС?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ 2006 L 347,стр. l; Специално издание на български език, глава 9, том 3, стр. 7)


title: Дело C-718/18: Иск, предявен на 16 ноември 2018 г. — Европейска комисия/Bundesrepublik Deutschland

text:
               11.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 54/6

      Иск, предявен на 16 ноември 2018 г. — Европейска комисия/Bundesrepublik Deutschland
      (Дело C-718/18)
      (2019/C 54/09)
      Език на производството: немски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: M. Noll-Ehlers, O. Beynet)

         Ответник: Bundesrepublik Deutschland

         Искания на ищеца

      Ищецът моли Съда:

                  1.

                  да установи, че Федерална република Германия не е изпълнила задълженията си по Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (1) и по Директива 2009/73/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на природен газ и за отмяна на Директива 2003/55/ЕО (2), тъй като:
                  не е транспонирала правилно

                              —

                              член 2, точка 21 от Директива 2009/72/EО и член 2, точка 20 от Директива 2009/73/EО,

                              —

                              член 19, параграф 3 във връзка с член 19, параграф 8 от Директива 2009/72/EО и Директива 2009/73/ЕО,

                              —

                              член 19, параграф 5 от Директива 2009/72/ЕО и Директива 2009/73/ЕО,

                              —

                              член 37, параграф 1, буква a) и параграф 6, букви a) и б) от Директива 2009/72/ЕО и член 41, параграф 1, буква a) и параграф 6, букви a) и б) от Директива 2009/73/ЕО.

                  2.

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Искът се отнася до неправилното транспониране в Германия на Директиви 2009/72 и 2009/73 относно съответно вътрешния пазар на електроенергия и вътрешния пазар на природен газ посредством Energiewirtschaftsgesetz (Закон за енергетиката, наричан по-нататък „EnWG“). Според Комисията в четири аспекта посредством EnWG е извършено само непълно транспониране. На първо място в германското право само в ограничена степен е транспонирано определението за вертикално интегрирано предприятие, което установява кои предприятия попадат в обхвата на съдържащите се в директивите правила за отделяне. На второ място, не били транспонирани в пълна степен разпоредбите относно преходните периоди във връзка с промяната във функциите в рамките на вертикално интегрираното предприятие. На трето място, разпоредбите относно забраната на определени участия във или финансови постъпления от страна на предприятия на вертикално интегрираното предприятие също са транспонирани само в ограничена степен. На последно място, разпределянето на правомощията в EnWG нарушавало предвидените в директивите изключителни правомощия на националния регулаторен орган.
      Според Комисията това представлява нарушение на член 2, точка 21 от Директива 2009/72/ЕО и член 2, точка 20 от Директива 2009/73/ЕО, член 19, параграф 3 във връзка с член 19, параграф 8 от Директива 2009/72/ЕО и Директива 2009/73/ЕО, член 19, параграф 5 от Директива 2009/72/ЕО и Директива 2009/73/ЕО, на член 37, параграф 1, буква a) и параграф 6, букви a) и б) от Директива 2009/72/ЕО, както и на член 41, параграф 1, буква a) и параграф 6, букви a) и б) от Директива 2009/73/ЕО.

         (1)  ОВ, L 211, 2009 г., стр. 55.

         (2)  ОВ L 211, 2009 г., стр. 94.


title: Дело C-720/18: Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 16 ноември 2018 г. — Ferrari S.p.A./DU

text:
               11.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 54/7

      Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 16 ноември 2018 г. — Ferrari S.p.A./DU
      (Дело C-720/18)
      (2019/C 54/10)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Въззивник: Ferrari S.p.A.

         Въззиваем: DU

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  При преценката дали е налице реално по вида и обхвата си използване по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 2008/95/ЕО (1) в случай на марка, която е регистрирана за широка категория стоки, в случая сухопътни превозни средства, и по-специално автомобили и техните части, но която действително е използвана само за специален пазарен сегмент, в случая скъпи луксозни спортни автомобили и техните части, следва ли да се вземе предвид пазарът на регистрираната категория стоки като цяло, или може да се вземе предвид специалният пазарен сегмент? Когато използването за специалния пазарен сегмент е достатъчно, следва ли да се запазят правата върху марката в този сегмент в производство по заличаването ѝ поради нейната отмяна?

                  2)

                  Представлява ли търговското разпространение от притежателя на марката на стоки втора употреба, които вече са били пуснати от него на пазара в Европейското икономическо пространство, използване на марката по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 2008/95/ЕО?

                  3)

                  Използва ли се марка, която е регистрирана не само за дадена стока, а и за частите от тази стока, по начин, който осигурява запазването на правата и по отношение на стоката, когато тази стока вече не е предмет на търговско разпространение, но предмет на търговско разпространение са обозначените с марката аксесоари и резервни части за обозначена с марката стока, която в миналото е била предмет на търговско разпространение?

                  4)

                  Когато се преценява дали е налице реално използване, следва ли да се вземе предвид и дали притежателят на марката предлага определени услуги, без при това да използва марката, но за стоки, които вече са били предмет на търговско разпространение?

                  5)

                  Следва ли при проверката на използването на марката в съответната държава членка (в случая Германия) по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 2008/95/ЕО да се вземе предвид и използването на марката в Швейцария съгласно член 5 от Договора от 13 април 1892 г. между Швейцария и Германия относно взаимната закрила на патентите, дизайните, марките и моделите?

                  6)

                  Съвместимо ли е с Директива 2008/95/ЕО на притежателя на марка, срещу когото е предявен иск на основание отмяна на марката, да се наложи задължение да посочи обстойно фактите, установяващи използването на марката, но рискът от невъзможността да се представят доказателства да се носи от ищеца, претендиращ заличаването на марката?

         (1)  Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките ОВ. 2008, L 299, стр. 25


title: Дело C-721/18: Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 16 ноември 2018 г. — Ferrari S.p.A./DU

text:
               11.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 54/8

      Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 16 ноември 2018 г. — Ferrari S.p.A./DU
      (Дело C-721/18)
      (2019/C 54/11)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Въззивник: Ferrari S.p.A.

         Въззиваем: DU

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  При преценката дали е налице реално по вида и обхвата си използване по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 2008/95/ЕО (1) в случай на марка, която е регистрирана за широка категория стоки, в случая сухопътни превозни средства, и по-специално автомобили и техните части, но която действително е използвана само за специален пазарен сегмент, в случая скъпи луксозни спортни автомобили и техните части, следва ли да се вземе предвид пазарът на регистрираната категория стоки като цяло, или може да се вземе предвид специалният пазарен сегмент? Когато използването за специалния пазарен сегмент е достатъчно, следва ли да се запазят правата върху марката в този сегмент в производство по заличаването ѝ поради нейната отмяна?

                  2)

                  Представлява ли търговското разпространение от притежателя на марката на стоки втора употреба, които вече са били пуснати от него на пазара в Европейското икономическо пространство, използване на марката по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 2008/95/ЕО?

                  3)

                  Използва ли се марка, която е регистрирана не само за дадена стока, а и за частите от тази стока, по начин, който осигурява запазването на правата и по отношение на стоката, когато тази стока вече не е предмет на търговско разпространение, но предмет на търговско разпространение са обозначените с марката аксесоари и резервни части за обозначена с марката стока, която в миналото е била предмет на търговско разпространение?

                  4)

                  Когато се преценява дали е налице реално използване, следва ли да се вземе предвид и дали притежателят на марката предлага определени услуги, без при това да използва марката, но за стоки, които вече са били предмет на търговско разпространение?

                  5)

                  Следва ли при проверката на използването на марката в съответната държава членка (в случая Германия) по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 2008/95/ЕО да се вземе предвид и използването на марката в Швейцария съгласно член 5 от Договора от 13 април 1892 г. между Швейцария и Германия относно взаимната закрила на патентите, дизайните, марките и моделите?

                  6)

                  Съвместимо ли е с Директива 2008/95/ЕО на притежателя на марка, срещу когото е предявен иск на основание отмяна на марката, да се наложи задължение да посочи обстойно фактите, установяващи използването на марката, но рискът от невъзможността да се представят доказателства да се носи от ищеца, претендиращ заличаването на марката?

         (1)  Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките ОВ. 2008, L 299, стр. 25


title: Дело C-743/18: Преюдициално запитване от Rēzeknes tiesa (Латвия), постъпило на 28 ноември 2018 г. — Elme Messer Metalurgs/Latvijas Investīciju un attīstības aģentūra

text:
               11.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 54/9

      Преюдициално запитване от Rēzeknes tiesa (Латвия), постъпило на 28 ноември 2018 г. — Elme Messer Metalurgs/Latvijas Investīciju un attīstības aģentūra
      (Дело C-743/18)
      (2019/C 54/12)
      Език на производството: латвийски

         Запитваща юрисдикция

      Rēzeknes tiesa

         Страни в главното производство

         Ищец: SIA Elme Messer Metalurgs

         Ответник: Latvijas Investīciju un attīstības aģentūra

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 2, точка 7 от Регламент № 1083/2006 (1) да се тълкува в смисъл, че положение, при което бенефициерът на финансовата помощ не е в състояние да достигне предвиденото за съответния период ниво на оборот в резултат на преустановяването на икономическата дейност или на несъстоятелността през този период на единствения му търговски партньор, следва да се счита за действие или бездействие на икономическия оператор (бенефициер на финансовата помощ), което има или би имало като последица нанасянето на вреда на общия бюджет на Европейския съюз?

         (1)  Регламент (EO) № 1083/2006 на Съвета от 11 юли 2006 година за определяне на общи разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд и Кохезионния фонд и за отмяна на Регламент (EO) № 1260/1999 (ОВ L 210, 2006 г., стр 25; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 2, стр. 64).


title: Дело C-746/18: Преюдициално запитване от Riigikohus (Естония), постъпило на 29 ноември 2018 г. — H. K./Prokuratuur

text:
               11.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 54/10

      Преюдициално запитване от Riigikohus (Естония), постъпило на 29 ноември 2018 г. — H. K./Prokuratuur
      (Дело C-746/18)
      (2019/C 54/13)
      Език на производството: естонски

         Запитваща юрисдикция

      Riigikohus

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: H. K.

         Ответник: Staatsanwaltschaft

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 15, параграф 1 от Директива 2002/58/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 12 юли 2002 година, във връзка с членове 7, 8 и 11 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз, да се тълкува в смисъл, че в наказателно производство достъпът на държавни органи до данни, позволяващи идентифициране на местоположението на източника и на адресата на комуникационната връзка, нейната дата, час, продължителност и тип, използваното крайно устройство и мястото на използване на мобилно крайно устройство във връзка с телефонна или мобилна телефонна комуникационна връзка, осъществена от обвиняемия, представлява толкова тежка намеса в неговите основни права, закрепени в посочените разпоредби на Хартата, че този достъп трябва да бъде ограничен — в рамките на предотвратяването, разследването, разкриването и преследването на престъпления — до целите на борбата с тежката престъпност, независимо за кой период от време се отнасят запазените данни, до които имат достъп държавни органи?

                  2)

                  Трябва ли член 15, параграф 1 от Директива 2002/58/ЕО, като се вземе предвид принципът на пропорционалност, откроен от Съда на Европейския съюз в решение от 2 октомври 2018 г. по дело C-207/16, т. 55 — 57, да се тълкува в смисъл, че когато посочените в първия въпрос данни, до които имат достъп държавни органи, нямат голям обхват (както с оглед на техния вид, така и на времето, за което се отнасят), произтичащата от този достъп намеса в основни права по принцип може да бъде обоснована с целите на предотвратяване, разследване, разкриване и преследване на престъпления, и че колкото по-голям е обхватът на достъпните за държавните органи данни, толкова по-тежки трябва да бъдат престъпленията, чието преследване обосновава намесата в основни права?

                  3)

                  Означава ли установеното от Съда на Европейския съюз в решение от 21 декември 2016 г. по съединени дела C-203/15 и C-698/15, т. 2 от диспозитива, изискване, съгласно което достъпът на компетентните държавни органи до данните трябва да е подчинен на предварителен контрол от юрисдикция или от независима административна структура, че член 15, параграф 1 от Директива 2002/58/ЕО следва да се тълкува в смисъл, че прокуратурата като орган, който ръководи производството по разследване, задължен е по закон да действа независимо, подчинява се само на закона, длъжен е да установи в производството по разследване както уличаващите, така и оневиняващите обвиняемия факти, но и представлява държавното обвинение в съдебното производство, може да се счита за независима административна структура?

         (1)  Директива 2002/58/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 юли 2002 година относно обработката на лични данни и защита на правото на неприкосновеност на личния живот в сектора на електронните комуникации (Директива за правото на неприкосновеност на личния живот и електронни комуникации) (ОВ L 201, 2002 г., стр. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 36, стр. 63).


title: Дело C-752/18: Преюдициално запитване от Bayerischen Verwaltungsgerichtshof (Германия), постъпило на 3 декември 2018 г. — Deutsche Umwelthilfe e.V./Freistaat Bayern

text:
               11.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 54/11

      Преюдициално запитване от Bayerischen Verwaltungsgerichtshof (Германия), постъпило на 3 декември 2018 г. — Deutsche Umwelthilfe e.V./Freistaat Bayern
      (Дело C-752/18)
      (2019/C 54/14)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Deutsche Umwelthilfe e.V.

         Ответник: Freistaat Bayern

         Преюдициални въпроси

      „Следва ли:

                  1)

                  установеното в член 4, параграф 3, втора алинея от Договора за Европейския съюз (наричан по-нататък „ДЕС“) изискване държавите членки да вземат всички мерки, необходими за гарантиране на изпълнението на задълженията, произтичащи от Договорите или от актовете на институциите на Съюза,

                  2)

                  установеният по-специално в член 197, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз (наричан по-нататък „ДФЕС“) принцип на ефективно прилагане на правото на Съюза от страна на държавите членки,

                  3)

                  гарантираното от член 47, първа алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз право на ефективни правни средства за защита,

                  4)

                  произтичащото от член 9, параграф 4, първо изречение от Конвенцията за достъп до информация, участие на обществеността в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси за околната среда (наричана по-долу „Орхуската конвенция“) задължение на договарящите държави за гарантиране на ефективни средства за правна защита по въпроси за околната среда,

                  5)

                  предвиденото в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС задължение на държавите членки да осигурят ефективна правна защита в областите, обхванати от правото на Съюза,

            да се тълкуват в смисъл, че германски съд е оправомощен — евентуално задължен — да наложи на длъжностни лица от германска провинция принудителна мярка задържане, като по този начин принуди тази провинция да изпълни задължението си да актуализира план за качеството на въздуха по смисъла на член 23 от Директива 2008/50/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2008 година относно качеството на атмосферния въздух и за по-чист въздух за Европа (ОВ L 152, 2008 г., стр. 1) с определено минимално съдържание, когато въпросната провинция е задължена по силата на влязло в сила съдебно решение да извърши актуализация с това минимално съдържание, и

                  —

                  няколко предупреждения за налагане на имуществени санкции и няколко акта за определяне на имуществени санкции срещу провинцията са останали без резултат,

                  —

                  предупреждението за налагане на имуществена санкция и определянето на имуществена санкция нямат съществено принудително действие, дори ако сумите, за които са отправени, са в по-голям размер от досегашния, тъй като плащането на имуществените санкции не води до загуби за провинцията, срещу която е постановено влязло в сила съдебно решение, защото в това отношение се извършва само прехвърляне на съответната определена сума от една към друга счетоводна позиция в държавния бюджет,

                  —

                  провинцията, срещу която е постановено влязло в сила съдебно решение, е заявила както пред съдилищата, така и публично — и по-конкретно чрез своите най-високопоставени политически длъжностни лица пред Парламента — че няма да изпълни наложените по съдебен ред задължения във връзка с планирането на качеството на въздуха,

                  —

                  националното право по принцип предвижда института на задържането за целите на изпълнението на съдебни решения, но национална практика по конституционни дела изключва прилагането на съответната разпоредба към хипотеза като разглежданата по настоящото дело, и

                  —

                  в хипотеза като разглежданата по настоящото дело националното право посочва принудителни мерки, които са по-ефективни от предупреждението за налагане на имуществена санкция и определянето на имуществена санкция, но са по-малко ограничителни от задържането, и по същество не предвижда прибягването до такива принудителни мерки?


title: Дело C-769/18: Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 7 декември 2018 г. — Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace-Moselle/SJ, Ministre chargé de la Sécurité sociale

text:
               11.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 54/13

      Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 7 декември 2018 г. — Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace-Moselle/SJ, Ministre chargé de la Sécurité sociale
      (Дело C-769/18)
      (2019/C 54/17)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour de cassation

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace-Moselle

         Ответници: SJ, Ministre chargé de la Sécurité sociale

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Попада ли помощта за облекчаване на разходите, свързани с лице с увреждане, предвидена в книга VIII, § 35a от Sozialgesetzbuch (Германски социален кодекс), в материалния обхват на Регламент № 883/2004 (1)?

                  2)

                  При утвърдителен отговор, равностойни ли са по смисъла на член 5, буква а) от Регламент № 883/2004 паричната помощ за отглеждане на дете с увреждане, добавката към нея или — при липса на такава — обезщетението за увреждане, от една страна, и помощта за интеграция на деца и младежи с увреждания, предвидена в книга VIII, § 35а от Sozialgesetzbuch (Германски социален кодекс), от друга страна, предвид целта на член L. 351-4-1 от френския Кодекс за социално осигуряване да се вземат предвид грижите за отглеждане на дете с увреждане за определяне на осигурителния период, даващ право на пенсия за осигурителен стаж и възраст?

         (1)  Регламент (EО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социално осигуряване (ОВ L 166, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 82 и поправка в OB L 33, 2008 г., стр. 12).