title: Дело T-385/19: Жалба, подадена на 25 юни 2019 г. — Mazzone/Парламент

text:
               12.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/46

      Жалба, подадена на 25 юни 2019 г. — Mazzone/Парламент
      (Дело T-385/19)
      (2019/C 270/48)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Antonio Mazzone (Неапол, Италия) (представител: M. Paniz, avvocato)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени съобщението на Генерална дирекция „Финанси“ на Европейския парламент, в което е възпроизведено решение № 14/2018 от 12 юли 2018 г. на Ufficio di Presidenza della Camera dei Deputati (Бюрото на председателството на камарата на депутатите, Италия) и/или решение № 6/2018 на Consiglio di Presidenza del Senato della Repubblica (Съвета на председателството на Сената на републиката), както и

                  —

                  да отмени новото определяне и преизчисляване на пожизнената надбавка, отпусната от Европейския парламент,

                  —

                  въз основа на това да приеме и да постанови, че жалбоподателят има право да се запази въпросната пожизнена надбавка, чийто падеж е настъпил и предстои да настъпва на основание на правната уредба, действаща преди решение № 14/2018 на Ufficio di Presidenza della Camera и/или решение № 6/2018 на Consiglio di Presidenza del Senato della Repubblica, като осъди Европейския парламент да му заплати всички неоснователно удържани суми, при отчитане на паричната ревалоризация и ведно със законната лихва от датата на удържането им, както и

                  —

                  да осъди Европейския парламент да изпълни решението, което ще бъде постановено, да възстанови незабавно и изцяло в първоначалния размер пожизнената надбавка и да поправи всички евентуални щети, представляващи основание за обезщетяването на жалбоподателя,

                  —

                  при всяко положение да осъди Европейския парламент да заплати всички разноски, включително адвокатското възнаграждение, ДДС, данъци и такси и фиксирани разходи.

         Основания и основни доводи

      Основанията и основните доводи са сходни с посочените по дело T-345/19, Santini/Парламент.


title: Дело T-388/19: Жалба, подадена на 28 юни 2019 г. — Puigdemont i Casamajó и Comín i Oliveres/Парламент

text:
               12.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/47

      Жалба, подадена на 28 юни 2019 г. — Puigdemont i Casamajó и Comín i Oliveres/Парламент
      (Дело T-388/19)
      (2019/C 270/49)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Carles Puigdemont i Casamajó (Ватерло, Белгия) и Antoni Comín i Oliveres (Ватерло) (представители: P. Bekaert, адвокат, B. Emmerson QC, G. Boye и S. Bekaert, адвокати)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателите искат от Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на Парламента, с което им се отказва достъп до специалното приемане, организирано за избраните членове на Парламента, както и инструкцията на председателя на Парламента от 29 май 2019 г., която не им позволява да подадат писмената декларация, изисквана съгласно член 3, параграф 2 от Правилника за дейността на Европейския парламент,

                  —

                  да отмени решението на Парламента, потвърдено с писмото без правно основание на председателя на Парламента от 27 юни 2019 г., да не се отчетат официално обявените от Испания резултати от изборите за Европейски парламент от 26 май 2019 г., както и последващото решение да се вземе предвид друг непълен списък на избраните членове, съобщен от испанските органи на 17 юни 2019 г., който не включва жалбоподателите,

                  —

                  да отмени решението на Парламента да разглежда съобщението на испанската избирателна комисия от 20 юни 2019 г. като лишаващо от действие обявяването на жалбоподателите за избрани членове на Парламента, което съставлява незаконосъобразно обявяване на свободно място, представляващо извършено от Парламента нарушение на член 13 от Акта за избирането на членове на ЕП от 1976 г.,

                  —

                  да отмени решението на Парламента, потвърдено с писмото без правно основание на председателя на Парламента от 27 юни 2019 г., с което се отказва гарантирането съгласно член 3, параграф 2 от Правилника за дейността на правото на жалбоподателите да заемат мястото си в Парламента и в неговите органи и да се ползват с всички произтичащи от това права през периода от датата на първото заседание до произнасянето по възникналите спорове, отнесени както до Парламента, така и до испанските съдебни органи,

                  —

                  да отмени решението на председателя на Парламента, потвърдено с писмото без правно основание на председателя на Парламента от 27 юни 2019 г., с което се отказва предприемането на действия за защита на привилегиите и имунитетите на жалбоподателите по член 9 от Протокол (№ 7) за привилегиите и имунитетите на Европейския съюз, в съответствие с член 8 от Правилника за дейността,

                  —

                  да осъди ответника да заплати изцяло съдебните разноски в настоящото производство и в съответствие с член 340, втора алинея ДФЕС да осъди ответника да заплати обезщетение за претърпените вреди (неполучаване на месечното възнаграждение, изплащано на членовете на Европейския парламент), както и символично обезщетение от едно евро за претърпените неимуществени вреди.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват пет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: решението на Парламента, с което на жалбоподателите се отказва достъп до специалното приемане, организирано за избраните членове на Парламента, както и инструкцията на председателя на Парламента от 29 май 2019 г. са в нарушение на член 20, член 21 и член 39, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).

                  2.

                  Второ основание: решението на Парламента да не се отчетат официално обявените от Испания резултати от изборите за Европейски парламент от 26 май 2019 г., както и последващото решение да се вземе предвид друг непълен списък на избраните членове, съобщен от испанските органи на 20 юни 2019 г., който не включва жалбоподателите, нарушават член 12 от Акта за избирането на членове на ЕП от 1976 г. и член 3, параграф 2 от Решение 2018/937 (1) на Европейския съвет във връзка с член 39, параграф 2 от Хартата, член 10, параграфи 1 и 2 ДЕС, член 14, параграфи 2 и 3 ДЕС и член 1, параграф 3 от Акта за избирането на членове на ЕП от 1976 г.

                  3.

                  Трето основание: решението на Парламента да разглежда съобщението на испанската избирателна комисия от 20 юни 2019 г. като лишаващо от действие обявяването на жалбоподателите за избрани членове на Парламента съставлява незаконосъобразно обявяване на свободно място в нарушение, от страна на Парламента, на член 13 от Акта за избирането на членове на ЕП от 1976 г. и противоречи на член 6, параграф 2, член 8 и член 13 от Акта за избирането на членове на ЕП от 1976 г. във връзка с член 39, параграф 2 от Хартата, член 10, параграфи 1 и 2 ДЕС, член 14, параграфи 2 и 3 ДЕС и член 1, параграф 3 от Акта за избирането на членове на ЕП от 1976 г.

                  4.

                  Четвърто основание: решението на Парламента, с което се отказва гарантирането съгласно член 3, параграф 2 от Правилника за дейността на правото на жалбоподателите да заемат мястото си в Парламента и в неговите органи и да се ползват с всички произтичащи от това права през периода от датата на първото заседание до произнасянето по възникналите спорове, отнесени както до Парламента, така и до испанските съдебни органи, нарушава член 3, параграф 2 от Правилника за дейността на Европейския парламент, член 5, параграф 1 и член 12 от Акта за избирането на членове на ЕП от 1976 г. във връзка с член 39, параграф 2 от Хартата, член 10, параграфи 1 и 2 ДЕС, член 14, параграфи 2 и 3 ДЕС и член 1, параграф 3 от Акта за избирането на членове на ЕП от 1976 г.

                  5.

                  Пето основание: решението на председателя на Парламента, с което се отказва предприемането на действия за защита на привилегиите и имунитетите на жалбоподателите по член 9 от Протокол (№ 7) за привилегиите и имунитетите на Европейския съюз, нарушава член 5, параграф 2 от Правилника за дейността на Европейския парламент, член 6, параграф 2 от Акта за избирането на членове на ЕП от 1976 г. и член 9 от посочения протокол във връзка с член 39, параграф 2 от Хартата, член 10, параграфи 1 и 2 ДЕС, член 14, параграфи 2 и 3 ДЕС и член 1, параграф 3 от Акта за избирането на членове на ЕП от 1976 г.

         (1)  Решение (ЕС) 2018/937 на Европейския съвет от 28 юни 2018 година за определяне на състава на Европейския парламент (ОВ L 165I, 2.7.2018 г., стр. 1).


title: Дело T-389/19: Жалба, подадена на 27 юни 2019 г. — Coppo Gavazzi/Парламент

text:
               12.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/48

      Жалба, подадена на 27 юни 2019 г. — Coppo Gavazzi/Парламент
      (Дело T-389/19)
      (2019/C 270/50)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Maria Teresa Coppo Gavazzi (Милано, Италия) (представител: M. Merola, avvocato)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателката моли Общия съд:

                  —

                  да обяви за несъществуващо или да отмени изцяло решението, за което жалбоподателката е уведомена с обжалваното съобщение и с което Европейският парламент преизчислява пенсионните права за осигурителен стаж и възраст и разпорежда възстановяване на изплатената сума на основание на предходното определяне на пенсионните права,

                  —

                  да осъди Парламента да възстанови всички неоснователно удържани суми ведно със законната лихва от момента на удържането им, като осъди Европейския парламент да изпълни постановеното съдебно решение и да предприеме всички необходими правни и фактически действия и да вземе съответните решения, за да обезпечи незабавното и пълно възстановяване на първоначалното равнище на пенсионното обезщетение,

                  —

                  да осъди Европейския парламент да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Настоящото производство е относно акта, с който Европейският парламент преизчислява пенсионните права за осигурителен стаж и възраст на жалбоподателката след влизането в сила на 1 януари 2019 г. на Решение № 14/2018 на Бюрото на председателството на камарата на депутатите (Deliberazione n. 14/2018 dell’Ufficio di Presidenza della Camera dei Deputati) и разпорежда възстановяване на сумата, изплатена на основание на предходното им определяне.
      Жалбоподателката изтъква четири твърдения в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първото твърдение е относно липсата на компетентност на автора на акта, съществени процесуални нарушения и нарушение на член 41 от Хартата на основните права.

                              —

                              В тази връзка твърди, че съобщението на Европейския парламент е незаконосъобразно, тъй като е опорочено от тежки и очевидни пропуски, преди всичко от процесуално естество, а именно: решението е прието от генерална дирекция „Финанси“, а не от Бюрото на Европейския парламент съгласно предвиденото в член 11а, параграф 6 и член 25, параграф 3 от Правилника за дейността на Европейския парламент. В Съобщението не били изложени никакви мотиви относно неговото приемане, водещи до автоматично прилагане на италианското решение.

                  2.

                  Второто твърдение е относно липсата на правно основание за обжалвания акт и грешки при прилагане на правото във връзка с тълкуването на член 75 от Мерките за прилагане на Устава на членовете на Европейския парламент.

                              —

                              В тази връзка твърди, че обжалваният акт посочва неправилно като правно основание приложение III към Правилника за разноски и надбавки на членовете на Европейския парламент (ПРН) и член 75 от Мерките по прилагане на Устава на членовете на Европейския парламент (МПУ). Пенсионният режим, предвиден с ПРН, отпада на 14 юли 2009 г. с влизането в сила на Устава на членовете на Европейския парламент. От своя страна член 75 от МПУ, който препраща към приложение III към ПРН, не оправомощава Европейския парламент да приема мерки като обжалваната.

                  3.

                  Третото твърдение на жалбоподателката е, че съобщението явно нарушава законовата резерва на член 75, параграф 2 ПРН, който изрично се позовава на условията, предвидени от националното законодателство, с което изключва релевантността на вътрешните решения на камарата на депутатите на държава членка.

                              —

                              В тази връзка твърди, че промените съгласно Решение № 14/2018 на Бюрото на председателството на камарата на депутатите са приети не със закон от държавата, а само с решение на Бюрото на председателството на камарата на депутатите.

                  4.

                  Четвъртото твърдение на жалбоподателката е относно явното нарушение на общите принципи на европейското право, като принципите на правна сигурност, оправдани правни очаквания, защита на придобити права и равенство.

                              —

                              В тази връзка твърди, че обжалваното решение тежко накърнява доверието на бившите членове на Парламента в неприкосновеността на вече придобити от тях права, както и очакванията им, възникнали на основание на действащата по време на мандата им правна уредба. В допълнение, значителното намаляване на средствата, изплащани на бившите членове на Парламента на основание на предишната уредба, не произтича от надлежно нормативно основание, нито от императивни изисквания, както следва от практиката на Съда на Съюза и на Европейския съд по правата на човека.


title: Дело C-573/17: Решение на Съда (голям състав) от 24 юни 2019 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam — Нидерландия) — Изпълнение на европейската заповед за арест, издадена срещу Daniel Adam Popławski (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Европейска заповед за арест — Рамкови решения — Липса на директен ефект — Предимство на правото на Съюза — Последици — Рамково решение 2002/584/ПВР — Член 4, точка 6 — Рамково решение 2008/909/ПВР — Член 28, параграф 2 — Декларация, позволяваща на направилата я държава членка да продължи да прилага действащите нормативни актове за трансфер на осъдени лица, приложими преди 5 декември 2011 г. — Късно направена декларация — Последици)

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/2

      Решение на Съда (голям състав) от 24 юни 2019 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam — Нидерландия) — Изпълнение на европейската заповед за арест, издадена срещу Daniel Adam Popławski
      (Дело C-573/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси - Европейска заповед за арест - Рамкови решения - Липса на директен ефект - Предимство на правото на Съюза - Последици - Рамково решение 2002/584/ПВР - Член 4, точка 6 - Рамково решение 2008/909/ПВР - Член 28, параграф 2 - Декларация, позволяваща на направилата я държава членка да продължи да прилага действащите нормативни актове за трансфер на осъдени лица, приложими преди 5 декември 2011 г. - Късно направена декларация - Последици)
      (2019/C 280/02)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Rechtbank Amsterdam

         Страна в главното производство

      Daniel Adam Popławski

         в присъствието на: Openbaar Ministerie

         Диспозитив

                  1)

                  Член 28, параграф 2 от Рамково решение 2008/909/ПВР на Съвета от 27 ноември 2008 година за прилагане на принципа за взаимно признаване към съдебни решения по наказателни дела, с които се налагат наказания лишаване от свобода или мерки, включващи лишаване от свобода, за целите на тяхното изпълнение в Европейския съюз, трябва да се тълкува в смисъл, че декларация, направена от държава членка въз основа на тази разпоредба след датата на приемане на посоченото рамково решение, не може да породи правно действие.

                  2)

                  Принципът на предимство на правото на Съюза трябва да се тълкува в смисъл, че не задължава национална юрисдикция да остави без приложение разпоредба от националното право, несъвместима с разпоредби от рамково решение, като например разглежданите в главното производство рамкови решения, чиито правни последици се запазват в съответствие с член 9 от Протокол № 36 относно преходните разпоредби, приложен към Договорите, тъй като тези разпоредби нямат директен ефект. Органите на тези държавите членки, включително съдебните, обаче са длъжни във възможно най-голяма степен да тълкуват националното си право в съответствие с правото на Съюза по начин, който им позволява да осигурят резултат, съвместим с преследваната от съответното рамково решение цел.

         (1)  ОВ C 412, 4.12.2017 г.


title: Дело C-597/17: Решение на Съда (шести състав) от 27 юни 2019 г. (преюдициално запитване от Grondwettelijk Hof — Белгия) — Belgisch Syndicaat van Chiropraxie, Bart Vandendries и др./Ministerraad (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Член 132, параграф 1, буква в) — Случаи на освобождаване — Медицински и парамедицински професии — Хиропрактика и остеопатия — Член 98 — Точки 3 и 4 от приложение III — Лекарствени продукти и медицински изделия — Намалена ставка — Предоставяне при интервенции или процедури с терапевтична цел — Стандартна ставка — Предоставяне при интервенции или процедури за естетични цели — Принцип на данъчен неутралитет — Запазване на действието на национална правна уредба, несъвместима с правото на Съюза)

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/3

      Решение на Съда (шести състав) от 27 юни 2019 г. (преюдициално запитване от Grondwettelijk Hof — Белгия) — Belgisch Syndicaat van Chiropraxie, Bart Vandendries и др./Ministerraad
      (Дело C-597/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Член 132, параграф 1, буква в) - Случаи на освобождаване - Медицински и парамедицински професии - Хиропрактика и остеопатия - Член 98 - Точки 3 и 4 от приложение III - Лекарствени продукти и медицински изделия - Намалена ставка - Предоставяне при интервенции или процедури с терапевтична цел - Стандартна ставка - Предоставяне при интервенции или процедури за естетични цели - Принцип на данъчен неутралитет - Запазване на действието на национална правна уредба, несъвместима с правото на Съюза)
      (2019/C 280/03)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Grondwettelijk Hof

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Belgisch Syndicaat van Chiropraxie, Bart Vandendries, Belgische Unie van Osteopaten и др., Plast.Surg. и др., Belgian Society for Private Clinics и др.

         Ответник: Ministerraad

         Диспозитив

                  1)

                  Член 132, параграф 1, буква в) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че не ограничава прилагането на предвиденото в него освобождаване само за доставките на услуги, извършвани от лица, упражняващи медицинска или парамедицинска професия, регламентирана от законодателството на съответната държава членка.

                  2)

                  Член 98 от Директива 2006/112 във връзка с точки 3 и 4 от приложение III към тази директива трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която въвежда различно третиране между лекарствените продукти и медицинските изделия, предоставяни при интервенции или процедури с терапевтична цел, от една страна, и лекарствените продукти и медицинските изделия, предоставяни при интервенции или процедури само с естетична цел, от друга страна, като изключва възможността последните да се ползват от намалената ставка на данъка върху добавената стойност (ДДС), приложима за първите.

                  3)

                  При обстоятелства като разглежданите в главното производство национална юрисдикция не може да приложи национална разпоредба, която я оправомощава да остави в сила някои последици от отменен акт, за да запази временно действието на национални разпоредби, които е установила за несъвместими с Директива 2006/112, до привеждането им в съответствие с тази директива с цел, от една страна, да се ограничат рисковете от липсата на правна сигурност в резултат от обратното действие на отмяната, и от друга страна, да се избегне прилагането на национален режим, предхождащ посочените разпоредби, който е несъвместим с упоменатата директива.

         (1)  ОВ C 427, 26.11.2018 г.


title: Дело C-723/17: Решение на Съда (първи състав) от 26 юни 2019 г. (преюдициално запитване от Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel — Белгия) — Lies Craeynest и др./Brussels Hoofdstedelijk Gewest, Brussels Instituut voor Milieubeheer (Преюдициално запитване — Директива 2008/50/ЕО — Членове 6, 7, 13 и 23 — Приложение III — Оценяване на качеството на въздуха — Критерии, позволяващи да се установи превишаване на пределно допустимите стойности на азотен диоксид — Измервания, извършвани с помощта на стационарни пунктове за вземане на проби — Избор на подходящи площадки — Тълкуване на стойностите, измерени в пунктове за вземане на проби — Задължения на държавите членки — Съдебен контрол — Интензивност на контрола — Правомощие за издаване на разпореждане)

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/4

      Решение на Съда (първи състав) от 26 юни 2019 г. (преюдициално запитване от Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel — Белгия) — Lies Craeynest и др./Brussels Hoofdstedelijk Gewest, Brussels Instituut voor Milieubeheer
      (Дело C-723/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Директива 2008/50/ЕО - Членове 6, 7, 13 и 23 - Приложение III - Оценяване на качеството на въздуха - Критерии, позволяващи да се установи превишаване на пределно допустимите стойности на азотен диоксид - Измервания, извършвани с помощта на стационарни пунктове за вземане на проби - Избор на подходящи площадки - Тълкуване на стойностите, измерени в пунктове за вземане на проби - Задължения на държавите членки - Съдебен контрол - Интензивност на контрола - Правомощие за издаване на разпореждане)
      (2019/C 280/04)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

         Страни в главното производство

         Ищци: Lies Craeynest, Cristina Lopez Devaux, Frédéric Mertens, Stefan Vandermeulen, Karin De Schepper, Clientearth VZW

         Ответници: Brussels Hoofdstedelijk Gewest, Brussels Instituut voor Milieubeheer

         в присъствието на: Belgische Staat

         Диспозитив

                  1)

                  Член 4, параграф 3 и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 288, трета алинея ДФЕС и членове 6 и 7 от Директива 2008/50/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2008 година относно качеството на атмосферния въздух и за по-чист въздух за Европа трябва да се тълкуват в смисъл, че националната юрисдикция, сезирана с искане за тази цел от частноправни субекти, които са пряко засегнати от превишаването на посочените в член 13, параграф 1 от тази директива пределно допустими стойности, следва да провери дали пунктовете за вземане на проби, намиращи се в дадена зона, са разположени съобразно с критериите, предвидени в приложение III, раздел Б, точка 1, буква a) от посочената директива, и ако това не е така, да предприеме спрямо компетентния национален орган всички необходими мерки, като например разпореждане, ако такова е предвидено в националното право, за да бъдат поставени тези пунктове за вземане на проби в съответствие с тези критерии.

                  2)

                  Член 13, параграф 1 и член 23, параграф 1 от Директива 2008/50 трябва да се тълкуват в смисъл, че за да се установи превишаване на пределно допустима стойност, определена в приложение XI към тази директива, в период на осредняване от една година, е достатъчно в един отделен пункт за вземане на проби да бъде измерено ниво на замърсяване над тази стойност.

         (1)  ОВ C 104, 19.3.2018 г.


title: Дело C-454/19: Преюдициално запитване от Amtsgericht Heilbronn (Германия), постъпило на 14 юни 2019 г. — Наказателно производство срещу ZW

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/27

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Heilbronn (Германия), постъпило на 14 юни 2019 г. — Наказателно производство срещу ZW
      (Дело C-454/19)
      (2019/C 280/36)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Heilbronn

         Страни в главното производство

      ZW

         Заинтересована страна: Staatsanwaltschaft Heilbronn

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли първичното и/или вторично право на Съюза, и по-специално Директива 2004/38/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета, разбирана в смисъл, че предоставя всеобхватни права на гражданите на Съюза да се движат и пребивават свободно на територията на държавите членки, да се тълкува в смисъл, че обхваща и национални наказателноправни норми?

                  2)

                  Ако отговорът на въпроса е утвърдителен:

                              Следва ли първичното и/или вторичното право на Съюза да се тълкуват в смисъл, че не допускат прилагане на национална наказателноправна норма, която санкционира задържането на дете в чужбина без съгласието на неговия попечител, ако в тази разпоредба не се прави разграничение дали става въпрос за държави — членки на Европейския съюз, или за трети държави?

         (1)  Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, 2004 г., стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56).


title: Дело C-456/19: Преюдициално запитване от Svea Hovrätt (Швеция), постъпило на 14 юни 2019 г. — AB Östgötatrafiken/Patent- och registreringsverket

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/27

      Преюдициално запитване от Svea Hovrätt (Швеция), постъпило на 14 юни 2019 г. — AB Östgötatrafiken/Patent- och registreringsverket
      (Дело C-456/19)
      (2019/C 280/37)
      Език на производството: шведски

         Запитваща юрисдикция

      Svea Hovrätt

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: AB Östgötatrafiken

         Ответник: Patent-och registreringsverket

         Преюдициални въпроси

      Въпросите се отнасят до прилагането на член 4, параграф 1, буква б) от Директива (ЕС) 2015/2436 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2015 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (1) и са следните:

                  1)

                  Трябва ли член 4, параграф 1, буква б) от Директивата за марките да се тълкува в смисъл, че при заявка за регистрация на марка за услуги, която представлява знак, поставен в определено положение върху голяма част от използваните за извършването на услугите материални предмети, следва да се прецени дали марката не е независима от външния вид на съответните предмети?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос, необходимо ли е марката, за да се счита за имаща отличителен характер, да се различава съществено от приеманото за нормално или трайно установено в съответния икономически сектор?

         (1)  ОВ L 336, 2015 г., стр. 1


title: Дело C-459/19: Преюдициално запитване от Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Обединено кралство), постъпило на 17 юни 2019 г. — Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Wellcome Trust Ltd

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/28

      Преюдициално запитване от Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Обединено кралство), постъпило на 17 юни 2019 г. — Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Wellcome Trust Ltd
      (Дело C-459/19)
      (2019/C 280/38)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Ответник: Wellcome Trust Ltd

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли член 44 от Директива 2006/112 (1) да се тълкува в смисъл, че когато данъчнозадължено лице, което извършва нестопанска дейност, състояща се в покупка и продажба на акции и други ценни книжа в рамките на управление на активите на благотворителна фондация, придобива услуги по управление на инвестициите, предоставени от установено извън Съюза лице изключително за целите на тази дейност, трябва да се счита за „данъчнозадължено лице, действащо в това си качество“?

                  2)

                  Ако отговорът на първия въпрос е отрицателен и членове 46—49 от Директивата не са приложими, по отношение на посочената доставка на услуги прилага ли се член 45 от Директивата, или по отношение на нея не са приложими нито член 44, нито член 45?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-463/19: Преюдициално запитване от Conseil de prud'hommes de Metz (Франция), постъпило на 18 юни 2019 г. — Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle/Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/29

      Преюдициално запитване от Conseil de prud'hommes de Metz (Франция), постъпило на 18 юни 2019 г. — Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle/Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle
      (Дело C-463/19)
      (2019/C 280/39)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil de prud'hommes de Metz

         Страни в главното производство

         Ищец: Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle

         Ответник: Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle

         Друга страна: Mission nationale de contrôle et d’audit des organismes de sécurité sociale

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли Директива 2006/54/ЕО (1) във връзка с членове 8 и 157 ДФЕС, общите принципи на правото на Съюза за равно третиране и забрана на всяка форма на дискриминация и членове 20, 21, параграф 1 и 23 от Хартата на основните права на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че изключва от материалния си обхват разпоредбите на член 46 от френския Convention collective nationale française des organismes de sécurité sociale (Национален колективен трудов договор на социалноосигурителните фондове), който предоставя правото на ползване на отпуск в размер на три месеца на половин заплата или на отпуск в размер на месец и половина на пълна заплата и на едногодишен неплатен отпуск след отпуск по майчинство единствено за служителките от женски пол на посочените фондове, които отглеждат сами децата си?

         (1)  Директива 2006/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 юли 2006 година за прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите (ОВ L 204, 2006 г., стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 262).


title: Дело C-467/19: Преюдициално запитване, отправено от Специализиран наказателен съд (България) на 19 юни 2019 година — наказателно производство срещу QR

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/29

      Преюдициално запитване, отправено от Специализиран наказателен съд (България) на 19 юни 2019 година — наказателно производство срещу QR
      (Дело C-467/19)
      (2019/C 280/40)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Специализиран наказателен съд

         Страна в главното производство

      QR

         Преюдициален въпрос

      Съответна ли е на чл.7 ал.4 от Директива № 2016/343 (1), на чл.47 и чл. 52 от Хартата, на принципа за равенство и ефективност, такава съдебна практика на национален закон относно одобряване от съда на сключено споразумение между обвинението и защитата, която поставя съгласието на останалите обвиняеми като условие за одобряването му и това съгласие е нужно само за съдебната фаза на производството.

         (1)  Директива (ЕС) 2016/343 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 година относно укрепването на някои аспекти на презумпцията за невиновност и на правото на лицата да присъстват на съдебния процес в наказателното производство OB 2016, L 65, стр. 1


title: Дело C-470/19: Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 17 юни 2019 г. — Friends of the Irish Environment Limited/Commissioner for Environmental Information

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/30

      Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 17 юни 2019 г. — Friends of the Irish Environment Limited/Commissioner for Environmental Information
      (Дело C-470/19)
      (2019/C 280/41)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      High Court (Ирландия)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Friends of the Irish Environment Limited

         Ответник: Commissioner for Environmental Information

         Първа заинтересована страна: The Courts Service of Ireland

         Преюдициален въпрос

      Контролът върху достъпа до съдебни преписки по дела, по които е постановено окончателно съдебно решение, срокът за обжалване е изтекъл и няма висяща жалба или други искания, каквито обаче при определени обстоятелства са възможни, представлява ли дейност в „качеството на съдебен орган“ по смисъла на член 2, параграф 2 от Директива 2003/4/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 година относно обществения достъп до информация за околната среда и за отмяна на Директива 90/313/ЕИО на Съвета?

         (1)  ОВ L 41, 2003 г., стр. 26.; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 9, стр. 200.


title: Дело C-472/19: Преюдициално запитване от Conseil d’État (Франция), постъпило на 20 юни 2019 г. — Vert Marine SAS/Premier ministre, Ministre de l’Économie et des Finances

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/31

      Преюдициално запитване от Conseil d’État (Франция), постъпило на 20 юни 2019 г. — Vert Marine SAS/Premier ministre, Ministre de l’Économie et des Finances
      (Дело C-472/19)
      (2019/C 280/42)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d’État

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Vert Marine SAS

         Ответници: Premier ministre, Ministre de l’Économie et des Finances

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли Директива 2014/23/ЕС (1) на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за възлагане на договори за концесия да се тълкува в смисъл, че не допуска с цел повишаване на етичността в областта на обществените поръчки законодателството на държава членка да не предоставя на икономически оператор, осъден с влязла в сила присъда за особено тежко престъпление, на когото поради това е наложена забрана за участие в процедура за възлагане на договор за концесия в продължение на 5 години, възможност за представя доказателства, че взетите от него мерки са достатъчни да установят надеждността му пред възлагащия орган въпреки наличието на това основание за изключване?

                  2)

                  Ако Директива 2014/23/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 г. позволява на държавите членки да поверят на други органи, освен на съответния възлагащ орган, задачите по преценка във връзка с механизма за привеждане в съответствие на операторите, възможно ли е в такъв случай този механизъм да бъде поверен на съдебните органи? Ако отговорът на този въпрос е утвърдителен, могат ли механизми като институтите на заличаването на неблагоприятните последици, съдебната реабилитация и заличаването на осъдителната присъда от свидетелство № 2, издавано въз основа на регистъра за съдимост, съществуващи във френската правна система, да бъдат приравнени към механизмите за съответствие по смисъла на директивата?

         (1)  ОВ L 94, 2014 г., стр. 1.


title: Дело T-182/16 RENV: Решение на Общия съд от 19 юни 2019 г. — L’Oréal/EUIPO — Guinot (MASTER DUO) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „MASTER DUO“ — По-ранна национална фигуративна марка „MASTERS COLORS PARIS“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001))

text:
               9.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 305/39

      Решение на Общия съд от 19 юни 2019 г. — L’Oréal/EUIPO — Guinot (MASTER DUO)
      (Дело T-182/16 RENV) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „MASTER DUO“ - По-ранна национална фигуративна марка „MASTERS COLORS PARIS“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001))
      (2019/C 305/46)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: L’Oréal (Париж, Франция) (представители: T. de Haan и P. Péters, avocats)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: D. Hanf)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Guinot (Париж, Франция) (представител: A. Sion, avocat)

         Предмет

      Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 23 февруари 2016 (преписка R 2916/2014-5) относно производство по възражение между Guinot и L’Oréal.

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда L’Oréal да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 222, 20.6.2016 г.


title: Решение на Съда от 14 май 2019 година по дело E-2/18 — C/Concordia Schweizerische Kranken- und Unfallversicherung AG, Landesvertretung Liechtenstein (Регламент (ЕО) № 883/2004 — член 24 — пенсионер, пребиваващ извън компетентната държава — обезщетения в натура в мястото на пребиваване — процедура по възстановяване)

text:
               19.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/3

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 14 май 2019 година
      по дело E-2/18
      C
      /
      Concordia Schweizerische Kranken- und Unfallversicherung AG, Landesvertretung Liechtenstein

         (Регламент (ЕО) № 883/2004 — член 24 — пенсионер, пребиваващ извън компетентната държава — обезщетения в натура в мястото на пребиваване — процедура по възстановяване)

      (2019/C 315/04)
      По дело E-2/18, C/Concordia Schweizerische Kranken- und Unfallversicherung AG, Landesvertretung Liechtenstein — ИСКАНЕ до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на Надзорен орган и Съд от Княжеския съд на Лихтенщайн (Fürstliches Landgericht) във връзка с тълкуването на Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. за координация на системите за социална сигурност, Páll Hreinsson, председател, Per Christiansen, (съдия-докладчик), и Bernd Hammermann, съдии, постановиха решение на 14 май 2019 г., чийто диспозитив е, както следва:

                  1.

                  Ако пенсионерът няма право на обезщетения в натура в държавата от ЕИП, в която пребивава, поради факта че тези обезщетения попадат извън обхвата на нейната система за социална сигурност, пенсионерът има право, по силата на член 24, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. за координация на системите за социална сигурност, да получава обезщетения в натура за сметка на компетентната институция в държавата от ЕИП, по чието законодателство се изплаща пенсията.

                  2.

                  Пенсионерът има право да подават исканията си за възстановяване пряко до компетентната институция в държавата от ЕИП, по чието законодателство се изплаща пенсията, по-специално, но не само, ако му е отказано възстановяване от държавата на пребиваване. В съответствие с член 22, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 987/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. за установяване процедурата за Регламент за изпълнение (ЕО) № 883/2004 за координация на системите за социална сигурност и член 76, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 883/2004, ако компетентната институция не предостави на пенсионера информация за процедурата, която трябва да бъде следвана, това не трябва да засяга по неблагоприятен начин правата на пенсионера по отношение на институцията.


title: Решение на Съда от 14 май 2019 година по дело E-3/18 — Надзорен орган на ЕАСТ срещу Исландия (Неизпълнение на задължения от държава от ЕАСТ — Нетранспониране — Регламент (ЕС) 2015/1051)

text:
               19.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/4

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 14 май 2019 година
      по дело E-3/18
      Надзорен орган на ЕАСТ срещу Исландия

         (Неизпълнение на задължения от държава от ЕАСТ — Нетранспониране — Регламент (ЕС) 2015/1051)

      (2019/C 315/05)
      По дело E-3/18, Надзорен орган на ЕАСТ срещу Исландия — ИСК за постановяване, че Исландия не е приела мерките, необходими да направи акта, посочен в точка 7йа от приложение XIX към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/1051 на Комисията от 1 юли 2015 г. относно реда и условията за упражняване на функциите на платформата за онлайн решаване на спорове, условията във връзка с електронния формуляр за жалби и условията за сътрудничество между звената за контакт, предвидени в Регламент (ЕС) № 524/2013 на Европейския парламент и на Съвета за онлайн решаване на потребителски спорове), както е адаптиран с Протокол 1 към Споразумението, част от вътрешния си правен ред, както се изисква съгласно член 7 от Споразумението, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател, Per Christiansen (съдия-докладчик) и Bernd Hammermann, съдии, постанови решение на 14 май 2019 г., чийто диспозитив е, както следва:
      Съдът реши:

                  1.

                  Постановява, че Исландия не е изпълнила задълженията си по член 7 от Споразумението за Европейското икономическо пространство, като не е приела в предписания срок мерките, необходими за включването във вътрешния ѝ правен ред на акта, посочен в точка 7йа от приложение XIX към Споразумението (Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/1051 на Комисията от 1 юли 2015 г. относно реда и условията за упражняване на функциите на платформата за онлайн решаване на спорове, условията във връзка с електронния формуляр за жалби и условията за сътрудничество между звената за контакт, предвидени в Регламент (ЕС) № 524/2013 на Европейския парламент и на Съвета за онлайн решаване на потребителски спорове), както е адаптиран с Протокол 1 към Споразумението.

                  2.

                  Осъжда Исландия да заплати съдебните разноски.


title: Решение на Съда от 14 май 2019 година по дело E-4/18 — Надзорен орган на ЕАСТ срещу Исландия (Неизпълнение на задължения от държава от ЕАСТ — Нетранспониране — Регламент (ЕС) № 524/2013)

text:
               19.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/5

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 14 май 2019 година
      по дело E-4/18
      Надзорен орган на ЕАСТ срещу Исландия

         (Неизпълнение на задължения от държава от ЕАСТ — Нетранспониране — Регламент (ЕС) № 524/2013)

      (2019/C 315/06)
      По дело E-4/18, Надзорен орган на ЕАСТ срещу Исландия — ИСК за постановяване, че Исландия не е приела мерките, необходими да направи акта, посочен в точка 7г, 7е и 7й от приложение XIX към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Регламент (ЕС) № 524/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2013 г. относно онлайн решаване на потребителски спорове и за изменение на Регламент (ЕО) № 2006/2004 и Директива 2009/22/ЕО (Регламент за ОРС за потребители), адаптиран с Протокол 1 към Споразумението, част от вътрешния си правен ред, както се изисква съгласно член 7 от Споразумението, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател, Per Christiansen (съдия-докладчик) и Bernd Hammermann, съдии, постанови решение на 14 май 2019 г., чийто диспозитив е, както следва:
      Съдът реши:

                  1.

                  Постановява, че Исландия не е изпълнила задълженията си по член 7 от Споразумението за Европейското икономическо пространство, като не е приела в предписания срок мерките, необходими, за да направи част от вътрешния си правен ред акта, посочен в точка 7г, 7е и 7й от приложение XIX към Споразумението (Регламент (ЕС) № 524/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2013 г. относно онлайн решаване на потребителски спорове и за изменение на Регламент (ЕО) № 2006/2004 и Директива 2009/22/ЕО (Регламент за ОРС за потребители), адаптиран с Протокол 1 към Споразумението.

                  2.

                  Осъжда Исландия да заплати съдебните разноски.


title: Решение на Съда от 14 май 2019 година по дело E-5/18 — Надзорен орган на ЕАСТ срещу Исландия (Неизпълнение на задължения от държава от ЕАСТ — Нетранспониране — Директива 2013/11/ЕС)

text:
               19.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/6

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 14 май 2019 година
      по дело E-5/18
      Надзорен орган на ЕАСТ срещу Исландия

         (Неизпълнение на задължения от държава от ЕАСТ — Нетранспониране — Директива 2013/11/ЕС)

      (2019/C 315/07)
      По дело E-5/18, Надзорен орган на ЕАСТ срещу Исландия — ИСК за постановяване, че Исландия не е приела мерките, необходими да направи акта, посочен в точки 7г, 7е и 7к от приложение ХIХ към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2013/11/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2013 г. за алтернативно решаване на потребителски спорове и за изменение на Регламент (ЕО) № 2006/2004 и Директива 2009/22/ЕО), както е адаптиран с Протокол 1 към Споразумението, и по член 7 от Споразумението, като не е приела в предвидения срок мерките, необходими за транспонирането на акта, или, във всеки случай, като не е уведомила Надзорния орган за това, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател, Per Christiansen (съдия-докладчик) и Bernd Hammermann, съдии, постанови на 14 май 2019 г. решение, чийто диспозитив гласи:
      Съдът реши:

                  1.

                  Постановява, че Исландия не е изпълнила задълженията си съгласно акта, посочен в точки 7г, 7е и 7к от приложение ХIХ към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2013/11/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2013 г. за алтернативно решаване на потребителски спорове и за изменение на Регламент (ЕО) № 2006/2004 и Директива 2009/22/ЕО), както е адаптиран с Протокол 1 към Споразумението, и по член 7 от Споразумението, като не е приела в предвидения срок мерките, необходими за транспонирането на акта.

                  2.

                  Осъжда Исландия да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-289/18: Решение на Общия съд от 11 юли 2019 г. — Pshonka/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Украйна — Замразяване на средства — Списък на лицата, образуванията и органите, чиито финансови средства и икономически ресурси се замразяват — Запазване на името на жалбоподателя в списъка — Задължение на Съвета да провери дали решение на орган на трета държава е взето при зачитане на правото на защита и на правото на ефективна съдебна защита)

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/49

      Решение на Общия съд от 11 юли 2019 г. — Pshonka/Съвет
      (Дело T-289/18) (1)

      (Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Украйна - Замразяване на средства - Списък на лицата, образуванията и органите, чиито финансови средства и икономически ресурси се замразяват - Запазване на името на жалбоподателя в списъка - Задължение на Съвета да провери дали решение на орган на трета държава е взето при зачитане на правото на защита и на правото на ефективна съдебна защита)
      (2019/C 328/54)
      Език на производството: чешки

         Страни

         Жалбоподател: Artem Viktorovych Pshonka (Краматорск, Украйна) (представител: M. Mleziva, avocat)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: V. Piessevaux и R. Pekař)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение (ОВППС) 2018/333 на Съвета от 5 март 2018 година за изменение на Решение 2014/119/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна (ОВ L 63, 2018 г., стр. 48) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/326 на Съвета от 5 март 2018 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 208/2014 относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на положението в Украйна (ОВ L 63, 2018 г., стр. 5), в частта, в която името на жалбоподателя е запазено в списъка на лицата, образуванията и органите, по отношение на които се прилагат тези ограничителни мерки

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя Решение (ОВППС) 2018/333 на Съвета от 5 март 2018 година за изменение на Решение 2014/119/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна и Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/326 на Съвета от 5 март 2014 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 208/2014 относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на положението в Украйна в частта, в която името на г-н Artem Viktorovych Pshonka е запазено в списъка на лицата, образуванията и органите, по отношение на които се прилагат тези ограничителни мерки.

                  2)

                     Осъжда Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 249, 16.7.2018 г.


title: Дело T-480/16: Определение на Общия съд от 8 юли 2019 г. — Lidl Stiftung/EUIPO — Amedei (For you) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „For you“ — Решение за отхвърляне на заявката поради абсолютни основания за отказ — Отпадане на правния интерес — Липса на основание за произнасяне)

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/52

      Определение на Общия съд от 8 юли 2019 г. — Lidl Stiftung/EUIPO — Amedei (For you)
      (Дело T-480/16) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „For you“ - Решение за отхвърляне на заявката поради абсолютни основания за отказ - Отпадане на правния интерес - Липса на основание за произнасяне)
      (2019/C 328/58)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Lidl Stiftung & Co. KG (Некарсулм, Германия) (представители: A. Berger и M. Wolter, avocats)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: L. Rampini)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Amedei Srl (Pontedera, Италия)

         Предмет

      Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 28 април 2016 г. (преписка R 851/2015-5), постановено в производство по възражение със страни Amedei и Lidl Stiftung.

         Диспозитив

                  1)

                     Липсва основание за произнасяне.

                  2)

                     Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 402, 31.10.2016 г.


title: Дело C-292/16: Решение на Съда (първи състав) от 23 ноември 2017 г. (преюдициално запитване от Helsingin hallinto-oikeus — Финландия) — производство, образувано по инициатива на A Oy (Преюдициално запитване — Свобода на установяване — Пряко данъчно облагане — Корпоративен данък — Директива 90/434/ЕИО — Член 10, параграф 2 — Прехвърляне на активи — Чуждестранна постоянна стопанска единица, която при прехвърляне на активи е прехвърлена на дружество получател, което също е чуждестранно — Право на държавата членка на прехвърлящото дружество да обложи печалбите или капиталовите печалби на тази стопанска единица, възникнали в резултат от прехвърлянето на активи — Национално законодателство, което предвижда незабавно облагане на печалбите или капиталовите печалби още в годината на прехвърляне — Събиране на дължимия данък като приход за данъчната година, през която е извършено прехвърлянето на активи)

text:
               22.1.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 22/11

         Решение на Съда (първи състав) от 23 ноември 2017 г. (преюдициално запитване от Helsingin hallinto-oikeus — Финландия) — производство, образувано по инициатива на A Oy
   (Дело C-292/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Свобода на установяване - Пряко данъчно облагане - Корпоративен данък - Директива 90/434/ЕИО - Член 10, параграф 2 - Прехвърляне на активи - Чуждестранна постоянна стопанска единица, която при прехвърляне на активи е прехвърлена на дружество получател, което също е чуждестранно - Право на държавата членка на прехвърлящото дружество да обложи печалбите или капиталовите печалби на тази стопанска единица, възникнали в резултат от прехвърлянето на активи - Национално законодателство, което предвижда незабавно облагане на печалбите или капиталовите печалби още в годината на прехвърляне - Събиране на дължимия данък като приход за данъчната година, през която е извършено прехвърлянето на активи))
   (2018/C 022/13)
   Език на производството: фински

      Запитваща юрисдикция

   Helsingin hallinto-oikeus

      Страни в главното производство

   A Oy

      Диспозитив

   Член 49 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национално законодателство като разглежданото по главното производство, което — в случай че при прехвърляне на активи местно дружество прехвърля чуждестранна постоянна стопанска единица на също чуждестранно дружество — от една страна, предвижда незабавно облагане на капиталовите печалби, възникнали в резултат от прехвърлянето, и от друга, не разрешава отложено събиране на дължимия данък, докато при идентично национално положение капиталовите печалби се облагат едва при разпореждането с прехвърлените активи, доколкото посоченото законодателство не позволява отложено събиране на такъв данък.

      (1)  ОВ C 270, 25.7.2016 г.


title: Дело C-31/18: Преюдициално запитване, отправено от Административен съд София-град (България) на 17 януари 2018 година — „Електроразпределение Юг“ ЕАД / Комисия за енергийно и водно регулиране (КЕВР)

text:
               9.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 123/12

         Преюдициално запитване, отправено от Административен съд София-град (България) на 17 януари 2018 година — „Електроразпределение Юг“ ЕАД / Комисия за енергийно и водно регулиране (КЕВР)
   (Дело C-31/18)
   (2018/C 123/18)
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Административен съд София-град

      Страни в главното производство

      Жалбоподател:„Електроразпределение Юг“ ЕАД

      Ответник: Комисия за енергийно и водно регулиране (КЕВР)

      Преюдициални въпроси

               1.

               Следва ли разпоредбите на чл. 2, т. 3 и т. 5 от Директива 2009/72/ЕО (1) да се тълкуват в смисъл, че единственият критерий за разграничение между електроразпределителна и електропреносна мрежа съответно между дейностите „разпределение“ и „пренос“ на електрическа енергия е нивото на напрежение и държавите членки, въпреки свободата си на действие да насочват ползвателите на мрежи към единия или друг вид мрежи (преносна или разпределителна), не могат да въвеждат като допълнителен критерий за разделянето на дейностите по пренос и разпределение собствеността върху активите, които се ползват за извършването им.

               2.

               При положителен отговор на първи въпрос следва ли потребителите на електрическа енергия, присъединени към електрическата мрежа на ниво средно напрежение да се третират винаги като клиенти на оператора на електроразпределителната мрежа, лицензиран за съответната територия, независимо от собствеността върху съоръженията, към които електрическите уредби на тези клиенти пряко са присъединени и независимо от договорните отношения, които клиентите имат директно с оператора на преносната мрежа?

               3.

               При отрицателен отговор на първи въпрос, по смисъла и за целите на Директива 2009/72/ЕО допустимо ли е съществуването на национални правни норми като тази, съдържаща се в § 1, т. 44, във връзка с т. 20 от Допълнителните разпоредби на Закона за енергетиката, съгласно която разпоредба „пренос на електрическа енергия“ е транспортиране на електрическа енергия през преносната мрежа, а „електропреносна мрежа“ е съвкупност от електропроводи и електрически уредби, които служат за пренос, трансформиране на електроенергията от високо на средно напрежение и преразпределение на електроенергийни потоци? Допустимо ли е при същото условие съществуването на национални правни норми, като тази на чл. 88, ал. 1 от ЗЕ: „Разпределението на електрическа енергия и експлоатацията на електроразпределителните мрежи се осъществяват от оператори на електроразпределителни мрежи — собственици на такива мрежи на обособена територия, лицензирани за извършване на разпределение на електрическа енергия за съответната територия“.

      (1)  Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (Текст от значение за ЕИП)

      OB 2009, L 211, стр. 55


title: Дело T-102/18: Жалба, подадена на 19 февруари 2018 г. — Knauf/EUIPO (upgrade your personality)

text:
               16.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/35

         Жалба, подадена на 19 февруари 2018 г. — Knauf/EUIPO (upgrade your personality)
   (Дело T-102/18)
   (2018/C 134/50)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Martin Knauf (Берлин, Германия) (представител: H. Jaeger, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Данни за производството пред EUIPO

      Спорна марка: регистрация на словна марка на Европейския съюз „upgrade your personality“ — заявка за регистрация № 15 750 029

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 18 декември 2017 г. по преписка R 1011/2017-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да регистрира марката на Европейския съюз „upgrade your personality“ за следните стоки от класове 09 и 28:
               Клас 09 — Компютърни програми (записани); компютърни програми (софтуер, които може да бъде прехвърлян върху друг носител); записани компютърни програми; компютърни програми, които могат да бъдат прехвърляни върху друг носител; софтуер; софтуер за компютърни игри; компютърен софтуер за видеоигри; софтуер за видеоигри; софтуерни програми за видеоигри; софтуер за игри за апарати за записване и възпроизвеждане на образ; софтуер за обработка на данни; компютърни програми за обработка на данни; софтуер за виртуална реалност; софтуер за виртуална реалност; оптични носители на данни със записан софтуер; магнитни носители на данни с предварително направени записи; видеокасети; ленти за видеозапис; ленти за видеозапис (със записи); записани ленти за видеозапис
               Клас 28 — игрови конзоли.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001.


title: Дело T-63/18: Жалба, подадена на 6 февруари 2018 г. — Torro Entertainment/EUIPO — Grupo Osborne (TORRO Grande Meat in Style)

text:
               16.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/23

         Жалба, подадена на 6 февруари 2018 г. — Torro Entertainment/EUIPO — Grupo Osborne (TORRO Grande Meat in Style)
   (Дело T-63/18)
   (2018/C 134/33)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Torro Entertainment (Пловдив, България) (представител: A. Костов, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Grupo Osborne, SA (El Puerto de Santa María, Испания)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: заявка за регистрация на фигуративна марка на Европейския съюз „TORRO Grande Meat in Style“ — Заявка за регистрация № 14 744 452

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 20 декември 2017 г. по преписка R 1776/2017-2

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение в частта, в която се отхвърля жалбата срещу решението на отдела по споровете;

               —

               да осъди EUIPO и Grupo Osborne S.A. да заплатят съдебните разноски на Torro Entertainment Ltd. в производството пред Общия съд и в производствата по обжалване и възражение.

      Изложени основания

               —

               нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001;

               —

               нарушение на задължението за мотивиране и на задължението за полагане на дължима грижа.


title: Дело T-103/18: Жалба, подадена на 19 февруари 2018 г. — S & V Technologies/EUIPO — Smoothline (Smoothline)

text:
               16.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/36

         Жалба, подадена на 19 февруари 2018 г. — S & V Technologies/EUIPO — Smoothline (Smoothline)
   (Дело T-103/18)
   (2018/C 134/51)
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: S & V Technologies GmbH (Hennigsdorf, Германия) (представители: T. Schmitz и M. Breuer, Rechtsanwälte)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Smoothline AG (Цюрих, Швейцария)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „Smoothline“ — посочваща Европейския съюз международна регистрация № 958 169

      Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 7 декември 2017 г. по преписка R 115/2017-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на член 95 от Регламент № 2017/1001,

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001,

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 2017/1001.


title: Дело C-71/18: Преюдициално запитване от Vestre Landsret (Дания), постъпило на 2 февруари 2018 г. — Skatteministeriet (Министерство на данъчните въпроси на Дания)/KPC Herning

text:
               16.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/16

         Преюдициално запитване от Vestre Landsret (Дания), постъпило на 2 февруари 2018 г. — Skatteministeriet (Министерство на данъчните въпроси на Дания)/KPC Herning
   (Дело C-71/18)
   (2018/C 134/21)
   Език на производството: датски

      Запитваща юрисдикция

   Vestre Landsret

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Skatteministeriet (Министерство на данъчните въпроси на Дания)

      Ответник: KPC Herning

      Преюдициален въпрос

   Допуска ли член 135, параграф 1, буква й), вж. член 12, параграф 1, буква а) и параграф 2, във връзка с член 135, параграф 1, буква к), вж. член 12, параграф 1, буква б) и параграф 3 от Директивата за ДДС (1), при обстоятелства като разглежданите в главното производство държава членка да счита доставка на земя, върху която към момента на доставката има сграда, за продажба на земя за строеж, подлежаща на облагане с данък върху добавената стойност (ДДС), когато намерението на страните е сградата да бъде напълно или частично разрушена, за да се построи на нейно място нова сграда?

      (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 г. относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело T-89/18: Жалба, подадена на 19 февруари 2018 г. — Guiral Broto/EUIPO — Gastro & Soul (Café del Sol)

text:
               16.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/29

         Жалба, подадена на 19 февруари 2018 г. — Guiral Broto/EUIPO — Gastro & Soul (Café del Sol)
   (Дело T-89/18)
   (2018/C 134/42)
   Език на жалбата: испански

      Страни

      Жалбоподател: Ramón Guiral Broto (Марбея, Испания) (представител: J. de Castro Hermida, abogado)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Gastro & Soul GmbH (Хилдесхайм, Германия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „Café del Sol“ — марка на Европейския съюз № 6 105 985

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 4 декември 2017 г. по преписка R 1095/2017-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение като обяви за основателно възражението за наличие на по-ранна марка, чийто притежател е подалият възражението D. Ramón Guiral Broto — испанска марка №o 2348110 за клас 42 от Международната класификация на стоките и услугите.

               —

               да потвърди решението на отдела по споровете, като отхвърли заявката за марка на Европейския съюз №o 6 105 985 „CAFÉ DEL SOL“ за „услуги за доставка на храни и напитки, временен подслон и приготвяне и доставка на храни и напитки“ от клас 43 от Международна класификация на стоките и услугите, заявена от германското търговско дружество „GASTRO & SOUL“ GmbH, поради опасността от объркване на потребителя, произтичаща от едновременното съществуване на спорните марки, тъй като е налице значително сходство на словните означения и идентичност в приложението им, или, ако Общият съд не разполага с компетентност в тази насока, да върне въпроса на апелативния състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост за ново разглеждане, като разпореди възражението да се приеме за основателно.

               —

               при условията на евентуалност, да отмени обжалваното решение поради непоследователност и нарушение на правото на защита на жалбоподателя и на принципа на правна сигурност поради изричния отказ на възможността жалбоподателят да представи пълен превод на по-ранната марка в рамките на възражението по преписка R 1095/2017-4, като по този начин е осуетена една от основните цели на връщането на преписката на апелативния състав на EUIPO, постановено с решение на Общия съд от 13 декември 2016 г. по дело T-548/15, с което се постановява повторното връщане на преписката на апелативния състав на EUIPO, за да се отстранят недостатъците и да се реши спорът.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001.


title: Дело C-90/18: Преюдициално запитване от Visoki upravni sud (Хърватия), постъпило на 8 януари 2018 г. — Hrvatska banka za obnovu i razvitak (HBOR)/Povjerenik za informiranje Republike Hrvatske

text:
               16.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/16

         Преюдициално запитване от Visoki upravni sud (Хърватия), постъпило на 8 януари 2018 г. — Hrvatska banka za obnovu i razvitak (HBOR)/Povjerenik za informiranje Republike Hrvatske
   (Дело C-90/18)
   (2018/C 134/22)
   Език на производството: хърватски

      Запитваща юрисдикция

   Visoki upravni sud

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Hrvatska banka za obnovu i razvitak (HBOR)

      Ответник: Povjerenik za informiranje Republike Hrvatske

      Преюдициалeн въпрос

   Трябва ли член 15, параграф 3, втора алинея ДФЕС и член 4, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Eвропейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, 2001 г.; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76) да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, в която се предвижда, че достъпът до информация за използването на публични средства е възможен без никакви изключения, дори ако достъпът до нея по принцип е ограничен, тъй като тя представлява търговска (банкова) тайна?


title: Дело T-91/18: Жалба, подадена на 16 февруари 2018 г. — Equity Cheque Capital Corporation/EUIPO (DIAMOND CARD)

text:
               16.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/31

         Жалба, подадена на 16 февруари 2018 г. — Equity Cheque Capital Corporation/EUIPO (DIAMOND CARD)
   (Дело T-91/18)
   (2018/C 134/44)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Equity Cheque Capital Corporation (Виктория, Канада) (представители: I. Berkeley, barrister, P. Wheeler и C. Rani, solicitors)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Данни за производството пред EUIPO

      Спорна марка: Заявка за регистрация на фигуративна марка на Европейския съюз „DIAMOND CARD“ — заявка за регистрация № 15 775 422

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 14 декември 2017 г. по преписка R 1544/2017-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001.


title: Дело T-107/18: Жалба, подадена на 20 февруари 2018 г. — Aytekin/EUIPO — Dienne Salotti (Dienne)

text:
               16.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/38

         Жалба, подадена на 20 февруари 2018 г. — Aytekin/EUIPO — Dienne Salotti (Dienne)
   (Дело T-107/18)
   (2018/C 134/54)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Erkan Aytekin (Анкара, Турция) (представител: V. Martín Santos, lawyer)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Dienne Salotti SRL a socio unico (Алтамура, Италия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Dienne“ — заявка за регистрация № 15 080 302

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 15 декември 2017 г. по преписка R 1444/2017-2

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди заявителя/встъпилата страна и/или EUIPO да заплати съдебните разноски на жалбоподателя в настоящото производство и разноските, до които са довели решенията на EUIPO, в други производства.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001.


title: Дело T-316/15: Решение на Общия съд от 1 март 2018 г. — Полша/Комисия (ЕФРР — Отказ да се отпусне финансов принос за голям проект — Член 40, първа алинея, буква ж) от Регламент (ЕО) № 1083/2006 — Обосновка на публичния принос — Член 41, параграф 2 от Регламент № 1083/2006 — Превишаване на срока)

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/41

         Решение на Общия съд от 1 март 2018 г. — Полша/Комисия
   (Дело T-316/15) (1)

   ((ЕФРР - Отказ да се отпусне финансов принос за голям проект - Член 40, първа алинея, буква ж) от Регламент (ЕО) № 1083/2006 - Обосновка на публичния принос - Член 41, параграф 2 от Регламент № 1083/2006 - Превишаване на срока))
   (2018/C 142/52)
   Език на производството: полски

      Страни

      Жалбоподател: Република Полша (представител: B. Majczyna)

      Ответник: Европейска комисия (представители: B.-R. Killmann, D. Recchia и M. Siekierzyńska)

      Предмет

   Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение C(2015) 2230 на Комисията от 31 март 2015 г., с което на Република Полша се отказва финансов принос от Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР) за големия проект „Развитие на иновативни услуги в общия обслужващ център на IBM във Вроцлав“ по приоритетна ос № 4 на оперативна програма „Иновативна икономика“

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Република Полша да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 294, 7.9.2015 г.


title: Дело C-39/18 P: Жалба, подадена на 22 януари 2018 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (втори разширен състав) на 10 ноември 2017 г. по дело T-180/15, Icap plc и др./Европейска комисия

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/26

         Жалба, подадена на 22 януари 2018 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (втори разширен състав) на 10 ноември 2017 г. по дело T-180/15, Icap plc и др./Европейска комисия
   (Дело C-39/18 P)
   (2018/C 142/35)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Европейска комисия (представители: T. Christoforou, V. Bottka, M. Farley, B. Mongin)

      Други страни в производството: Icap plc, Icap Management Services Ltd, Icap New Zealand Ltd (ICAP)

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да отмени решението (т. 281—299 и диспозитива) в частта, с която са отменени глобите в член 2 от спорното решение,

               —

               Да приеме, че не са налице петото и шестото основание за отмяна на спорното решение, изтъкнати от ICAP във връзка с глобите в жалбата му пред Общия съд, и при упражняване на правомощията си за пълен съдебен контрол да наложи на ICAP подходящи глоби,

               —

               Да осъди ICAP да понесе всички съдебни разноски в настоящото производство и съответно да измени първоинстанционното решение в зависимост от изхода на настоящото производство по обжалване.

      Основания и основни доводи

   В жалбата си Комисията изтъква само едно основание за отмяна, а именно:
   Комисията твърди, че в решение T-180/15, Icap plc и др./Комисия, EU:T:2017:795 Общият съд неправилно е приложил практиката на Съда относно мотивирането, което се изисква при налагане на глоби. Решението на Общия съд се отклонява от основополагащото решение C-194/14 P, AC Treuhand/Комисия, EU:C:2015:717, т. 66—68 и налага на Комисията по-строго задължение за по-подробно мотивиране на методологията, която използва при изчисляването на глоби за нарушения на член 101 ДФЕС, особено когато прилага т. 37 от Насоките относно глобите. С жалбата си Комисията цели да се поправят съществените грешки при прилагане на правото, които Общият съд е допуснал и които, ако бъдат приети, биха засегнали правомощието на Комисията да определя глоби в подходящ размер, така че да постигне достатъчен възпиращ ефект. За постигане на тази цел е необходимо правилно тълкуване на задължението за мотивиране, в съответствие с изискванията на съдебната практика, припомнени в решение C-194/14 P, AC Treuhand, т. 68. За сметка на това, по-строго задължение за излагане на мотиви, обхващащи вътрешните обсъждания и изчисленията на междинните етапи, ограничава свободата на преценка на Комисията при определяне на глоби, включително на основание т. 37 от Насоките относно глобите. Тази разпоредба е въведена именно с цел да се позволи на Комисията да се отклонява от Насоките относно глобите при определяне на глобите за помагачи в по-особени случаи. Както Съдът е приел, Комисията трябва да запази дискреционните си правомощия за преценка при определяне на подходящите глоби.


title: Дело T-402/15: Решение на Общия съд от 1 март 2018 г. — Полша/Комисия (ЕФРР — Отказ да се потвърди финансов принос за голям проект — Член 41, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1083/2006 — Оценка на приноса на голям проект за постигане на целите на оперативната програма — Член 41, параграф 2 от Регламент № 1083/2006 — Превишаване на срока)

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/41

         Решение на Общия съд от 1 март 2018 г. — Полша/Комисия
   (Дело T-402/15) (1)

   ((ЕФРР - Отказ да се потвърди финансов принос за голям проект - Член 41, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1083/2006 - Оценка на приноса на голям проект за постигане на целите на оперативната програма - Член 41, параграф 2 от Регламент № 1083/2006 - Превишаване на срока))
   (2018/C 142/53)
   Език на производството: полски

      Страни

      Жалбоподател: Република Полша (представител: B. Majczyna)

      Ответник: Европейска комисия (представители: B.-R. Killmann и M. Siekierzyńska)

      Предмет

   Искане по член 263 ДФЕС за отмяна на Решение C(2015) 3228 окончателен на Комисията от 11 май 2015 г., с което на Република Полша се отказва потвърждение на финансов принос от Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР) за големия проект „Европейски център за единно обслужване — интелигентни логистични системи“ по приоритетната ос № 4 от оперативна програма „Иновативна икономика“

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Република Полша да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 311, 21.9.2015 г.


title: Дело T-41/18: Жалба, подадена на 24 януари 2018 г. — Autoridad Portuaria de Vigo/Комисия

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/52

         Жалба, подадена на 24 януари 2018 г. — Autoridad Portuaria de Vigo/Комисия
   (Дело T-41/18)
   (2018/C 142/69)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Autoridad Portuaria de Vigo (Виго, Испания) (представител: J. Costas Alonso, abogado)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да гарантира, че Европейската комисия, като пазителка на Договорите, спазва задължението си да следи за еднообразното прилагане на общностните разпоредби от всички държави членки, като действа по начин, който осигурява еднообразното прилагане във всички държави членки на нормативната уредба относно вноса на продукти с животински произход от трети страни и като уеднаквява правилата, уреждащи този контрол,

               —

               в частност, да разпореди на Генерална дирекция „Здравеопазване и безопасност на храните“ на Европейската комисия да извърши сравнителен анализ относно прилагането на общностната законодателна рамка, която урежда вноса на продукти с животински произход от трети страни на пристанищата на Виего и Леиксоес (Португалия).

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят твърди, че разликите в прилагането на общностната нормативна уредба по отношение на вноса на охладени и замразени рибни продукти от страни, които не са членки на Европейския съюз, водят до изопачаване на правилата за конкуренция и за level playing field, което в крайна сметка води до нарушаване на конкуренцията.
   В това отношение жалбоподателят твърди, че пристанищата изпълняват ключова роля в движението на стоки и по-специално, що се отнася до вноса на рибни продукти, 76 % от който минава през пристанищата.


title: Дело C-64/16: Решение на Съда (голям състав) от 27 февруари 2018 г. (преюдициално запитване от Supremo Tribunal Administrativo — Португалия) — Associação Sindical dos Juízes Portugueses/Tribunal de Contas (Преюдициално запитване — Член 19, параграф 1 ДЕС — Способи за защита — Ефективна съдебна защита — Независимост на съдебната власт — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 47 — Намаляване на възнагражденията на лицата на национална публична длъжност — Мерки за бюджетни ограничения)

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/2

         Решение на Съда (голям състав) от 27 февруари 2018 г. (преюдициално запитване от Supremo Tribunal Administrativo — Португалия) — Associação Sindical dos Juízes Portugueses/Tribunal de Contas
   (Дело C-64/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Член 19, параграф 1 ДЕС - Способи за защита - Ефективна съдебна защита - Независимост на съдебната власт - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 47 - Намаляване на възнагражденията на лицата на национална публична длъжност - Мерки за бюджетни ограничения))
   (2018/C 142/02)
   Език на производството: португалски

      Запитваща юрисдикция

   Supremo Tribunal Administrativo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Associação Sindical dos Juízes Portugueses

      Ответник: Tribunal de Contas

      Диспозитив

   Член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС трябва да се тълкува в смисъл, че принципът за независимост на съдебната власт допуска спрямо членовете на Tribunal de Contas (Сметна палата, Португалия) да се прилагат общи мерки за намаляване на заплатите като разглежданите в главното производство, свързани с коригиращи прекомерния бюджетен дефицит ограничения и с програма на Европейския съюз за финансово подпомагане.

      (1)  ОВ C 156, 2.5.2016 г.


title: Дело T-140/16: Решение на Общия съд от 7 март 2018 г. — Le Pen/Парламент (Правна уредба, свързана с разноските и надбавките на членовете на Европейския парламент — Надбавка за парламентарни сътрудници — Връщане на недължимо платени суми — Правомощие на генералния секретар — Тежест на доказване — Задължение за мотивиране — Злоупотреба с власт — Фактическа грешка — Равно третиране)

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/42

         Решение на Общия съд от 7 март 2018 г. — Le Pen/Парламент
   (Дело T-140/16) (1)

   ((Правна уредба, свързана с разноските и надбавките на членовете на Европейския парламент - Надбавка за парламентарни сътрудници - Връщане на недължимо платени суми - Правомощие на генералния секретар - Тежест на доказване - Задължение за мотивиране - Злоупотреба с власт - Фактическа грешка - Равно третиране))
   (2018/C 142/55)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Jean-Marie Le Pen (Сен-Клу, Франция) (представители: първоначално M. Ceccaldi и J.-P. Le Moigne, впоследствие M. Ceccaldi, накрая F. Wagner, avocats)

      Ответник: Европейски парламент (представители: S. Seyr и G. Corstens)

      Предмет

   Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решението на генералния секретар на Парламента от 29 януари 2016 г., с което се разпорежда жалбоподателят да върне недължимо платената му сума от 320 026,23 EUR за надбавки за парламентарни сътрудници, и на съответното дебитно известие от 4 февруари 2016 г.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда г-н Jean-Marie Le Pen да заплати съдебните разноски, включително по обезпечителните производства.

      (1)  ОВ C 191, 30.5.2016 г.


title: Дело C-44/18: Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Испания), постъпило на 24 януари 2018 г. — Cobra Servicios Auxiliares S.A./FOGASA, Jesús Valiño López e Incatema, S.L.

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/27

         Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Испания), постъпило на 24 януари 2018 г. — Cobra Servicios Auxiliares S.A./FOGASA, Jesús Valiño López e Incatema, S.L.
   (Дело C-44/18)
   (2018/C 142/37)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Superior de Justicia de Galicia

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Cobra Servicios Auxiliares, S.A.

      Ответници: FOGASA, Jesús Valiño López e Incatema, S.L.

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли клауза 4 от Рамково споразумение относно срочната работа, приложено към Директива 1999/70 (1), да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която въз основа на едни и същи фактически обстоятелства (прекратяване на договор между работодателя и трето предприятие по волята на последното) предвижда по-малко по размер обезщетение при прекратяване на срочен договор за изпълнение на определена работа или услуга, съществуващ за срока на договора между предприятията, от обезщетението при прекратяване на договори за неопределено време на работници в сходно положение поради колективно уволнение, обусловено от производствени причини, произтичащи от прекратяването на посочения договор между предприятията?

               2)

               При утвърдителен отговор: трябва ли да се тълкува в смисъл, че неравното третиране на работниците на срочен трудов договор и на трудов договор за неопределено време при обезщетяване поради прекратяване на договорното правоотношение поради идентични фактически обстоятелства, но на различно правно основание, представлява една от забранените с член 21 от Хартата [на основните права на Европейския съюз] форми на дискриминация и съответно противоречи на принципите на равно третиране и на недопускане на дискриминация, които са сред основните принципи на правото на Съюза?

      (1)  Директива на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 175, 1999 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129).


title: Дело T-64/18: Жалба, подадена на 6 февруари 2018 г. — Alfamicro/Комисия

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/52

         Жалба, подадена на 6 февруари 2018 г. — Alfamicro/Комисия
   (Дело T-64/18)
   (2018/C 142/70)
   Език на производството: португалски

      Страни

      Жалбоподател: Alfamicro — Sistema de Computadores — Sociedade Unipessoal, Lda (Cascais, Португалия) (представители: G. Gentil Anastácio и D. Pirra Xarepe, advogados)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               Да обяви за недействително Решение (2017) 8839 окончателен на Комисията от 13 декември 2017 г. относно събиране на вземане в частта относно дебитно известие № 3241507078, от една страна, и да отмени посоченото решение м останалата му част, от друга страна;

               —

               Да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните основания:

               1.

               Що се отнася до искането за обявяване на недействителност, жалбоподателят изтъква изземане на съдебни правомощия от страна на Комисията, тъй като тя е заместила постановеното от Общия съд решение от 14 ноември 2017 г. по дело T-831/14, доколкото този съд определя вземането на Съюза във връзка с определено задължение с решение с различно съдържание, което решени представлява изпълнително основание относно това задължение в нарушение на член 19 ДЕС и на член 272 ДФЕС;

               2.

               Що се отнася до искането за отмяна, жалбоподателят изтъква:

                           —

                           липса на мотиви, доколкото Комисията само е посочила, че са констатирани определени систематични пропуски при проверките на финансовия одит във връзка със споразумението предмет на обжалваното решение, без обаче да обясни в какво се състоят посочените пропуски;

                           —

                           нарушение на закона, тъй като при автоматичното пренасяне на изводите от финансовия одит, осъществен в рамките на договорно правоотношение към други договорни отношения, Комисията е нарушила член 135, параграф 5, втора алинея от Регламент № 966/2012 (1), както и основен принцип на административните договори в най-общ смисъл и на обществените поръчки, в тесен смисъл, а именно за неприкосновеността на клаузата относно възнаграждението.

      (1)  Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г., относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза и за отмяна на Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета (ОВ L 298, стр. 1).


title: Дело C-266/16: Решение на Съда (голям състав) от 27 февруари 2018 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Обединено кралство) — The Queen, по искане на: Western Sahara Campaign UK/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs (Преюдициално запитване — Споразумение за партньорство в областта на рибарството между Европейската общност и Кралство Мароко — Протокол за определяне на възможностите за риболов, предвидени в това споразумение — Актове за сключване на споразумението и протокола — Регламенти за разпределяне между държавите членки на възможностите за риболов, определени в протокола — Съдебна компетентност — Тълкуване — Валидност от гледна точка на член 3, параграф 5 ДЕС и на международното право — Прилагане на посоченото споразумение и посочения протокол към територията на Западна Сахара и прилежащите ѝ води)

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/3

         Решение на Съда (голям състав) от 27 февруари 2018 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Обединено кралство) — The Queen, по искане на: Western Sahara Campaign UK/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs
   (Дело C-266/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Споразумение за партньорство в областта на рибарството между Европейската общност и Кралство Мароко - Протокол за определяне на възможностите за риболов, предвидени в това споразумение - Актове за сключване на споразумението и протокола - Регламенти за разпределяне между държавите членки на възможностите за риболов, определени в протокола - Съдебна компетентност - Тълкуване - Валидност от гледна точка на член 3, параграф 5 ДЕС и на международното право - Прилагане на посоченото споразумение и посочения протокол към територията на Западна Сахара и прилежащите ѝ води))
   (2018/C 142/03)
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: The Queen, по искане на: Western Sahara Campaign UK

      Ответници: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

      в присъствието на: Confédération marocaine de l’agriculture et du développement rural (Comader)

      Диспозитив

   Тъй като нито Споразумението за партньорство в областта на рибарството между Европейската общност и Кралство Мароко, нито Протоколът между Европейския съюз и Кралство Мароко за определяне на възможностите за риболов и финансовото участие, предвидени в Споразумението за партньорство в областта на рибарството между Европейския съюз и Кралство Мароко не се прилагат за прилежащите към територията на Западна Сахара води, при разглеждането на първия преюдициален въпрос не се установяват никакви обстоятелства, които да могат да засегнат валидността на Регламент (ЕО) № 764/2006 на Съвета от 22 май 2006 година относно сключването на това споразумение, на Решение 2013/785/ЕС на Съвета от 16 декември 2013 година относно сключването на този протокол и на Регламент (ЕС) № 1270/2013 на Съвета от 15 ноември 2013 година относно разпределянето на възможностите за риболов в съответствие с посочения протокол, от гледна точка на член 3, параграф 5 ДЕС.

      (1)  ОВ C 260, 18.7.2016 г.


title: Дело C-46/18: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 25 януари 2018 г. — Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl и др./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/28

         Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 25 януари 2018 г. — Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl и др./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto
   (Дело C-46/18)
   (2018/C 142/38)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Consiglio di Stato

      Страни в главното производство

      Въззивници: Caseificio Sociale San Rocco Soc. coop. arl, S.s. Franco e Maurizio Artuso, Sebastiano Bolzon, Claudio Matteazzi, Roberto Tellatin

      Въззиваеми: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

      Преюдициални въпроси

               1)

               В положение като описаното, което е предмет на разглеждане по главното производство, трябва ли правото на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че несъответствието на законодателна разпоредба на държава членка с член 2, параграф 2, алинея 3 от Регламент (ЕИО) № 3950/92 (1) има за последица отпадане на задължението на производителите да плащат допълнителната такса, когато са налице условията, определени в посочения регламент?

               2)

               В положение като описаното, което е предмет на разглеждане по главното производство, трябва ли правото на Европейския съюз, и по-специално общия принцип на защита на оправданите правни очаквания, да се тълкува в смисъл, че не може да се защитят оправданите очаквания на правни субекти, които са изпълнили предвидено от държава членка задължение и са извлекли ползи от изпълнението му, когато това задължение противоречи на правото на Европейския съюз?

               3)

               В положение като описаното, което е предмет на разглеждане по главното производство, допускат ли член 9 от Регламент (ЕО) № 1392/2001 (2) от 9 юли 2001 г. и понятието „приоритетна категория“ по смисъла на правото на Съюза разпоредба на държава членка като член 2, алинея 3 от Законодателен декрет № 157/2004, приет от Италианската република, който установява различни режими на възстановяване на допълнителната такса, начислена в повече, разграничавайки, за целите на сроковете и на условията и реда на това възстановяване, производителите, които са формирали оправдани очаквания след като са спазили надлежно определена национална разпоредба, която се оказва в противоречие с правото на Съюза, и производителите, които не са спазили тази разпоредба?

      (1)  Регламент (ЕИО) № 3950/92 на Съвета от 28 декември 1992 година относно въвеждането на допълнителна такса в сектора на млякото и млечните продукти (ОВ L 405, стр. 1).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1392/2001 на Комисията от 9 юли 2001 година за определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕИО) № 3950/92 на Съвета относно въвеждането на допълнителна такса в сектора на млякото и млечните продукти (ОВ L 187, стр. 19).