title: Дело T-359/19: Жалба, подадена на 14 юни 2019 г. — Daimler/Комисия

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/58

      Жалба, подадена на 14 юни 2019 г. — Daimler/Комисия
      (Дело T-359/19)
      (2019/C 263/65)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Daimler AG (Щутгарт, Германия) (представители: N. Wimmer, C. Arhold и G. Ollinger, Rechtsanwälte)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени спорното решение на ответника, прието съгласно Регламент (ЕО) № 443/2009 на Европейския парламент и на Съвета (1), и по-специално съгласно член 8, параграф 5, втора алинея от 3 април 2019 г. — C(2019) 2359 — (наричано по-нататък „спорното решение“), доколкото в член 1, параграф 1 от решението във връзка с приложение I, таблици 1 и 2, в колонка D са поместени средните специфични емисии CO2, а в колонка I — намаленията на емисии от CO2 от внедрени екологични иновации; и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква следните основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на член 12, параграф 1, втора алинея от Регламент за изпълнение (ЕС) № 725/2011 (2) във връзка с член 1, параграф 3 от Решение за изпълнение (ЕС) 2015/158 (3)

                  В рамките на първото основание се твърди, че ответникът е нарушил член 12, параграф 1, втора алинея от Регламент за изпълнение (ЕС) № 725/2011 във връзка с член 1, параграф 3 от Решение за изпълнение (ЕС) 2015/158, тъй като при ад хок проверката на намаленията на емисии от CO2 се отклонил от одобрената методология за изпитване, прилагайки неподходящ фактор на Willans.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на член 12, параграф 1, втора алинея от Регламент за изпълнение (ЕС) № 725/2011 във връзка с член 1, параграф 3 от Решение за изпълнение (ЕС) 2015/158 и член 6, параграф 1 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 725/2011
                  В рамките на второто основание се твърди, че ответникът е нарушил член 12, параграф 1, втора алинея от Регламент за изпълнение (ЕС) № 725/2011 във връзка с член 1, параграф 3 от Решение за изпълнение (ЕС) 2015/158 и член 6, параграф 1 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 725/2011, тъй като в рамките на метода за изпитване, приложен от него при ад хок проверката, е пропуснал необходимото специфично привеждане към работна температура.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на член 12, параграф 2 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 725/2011
                  В рамките на третото основание се твърди, че ответникът е нарушил член 12, параграф 2 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 725/2011, тъй като разпоредил екологичната иновация да не бъде отчитана за предходната 2017 година, въпреки че разпоредбата разрешавала изрично само решение за неотчитане за следващата година.

                  4.

                  Четвърто основание: нарушение на правото на изслушване
                  В рамките на четвъртото основание се твърди, че е нарушено правото на жалбоподателя на изслушване, в съответствие с изискванията на общия правен принцип на зачитане на правото на защита, както и с изискванията на член 41, параграф 2, буква а) от Хартата на основните права на Европейския съюз.

                  5.

                  Пето основание: неизпълнение на задължението за мотивиране
                  В рамките на петото основание се твърди, че решението не е мотивирано така, че да отговаря на изискванията на член 296, параграф 2 ДФЕС и на член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз. В обжалваното решение ответникът просто абстрактно споменал за отклонения при метода за изпитване, но не се произнесъл по определящия въпрос, а именно, дали и доколко методът за изпитване изисква специфично привеждане към работна температура и дали ответникът е одобрил подобен метод за изпитване в Решение за изпълнение (ЕС) 2015/158.

         (1)  Регламент (ЕО) № 443/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 година за определяне на стандарти за емисиите от нови леки пътнически автомобили като част от цялостния подход на Общността за намаляване на емисиите на CO 2 от лекотоварните превозни средства (ОВ L 140, 5.6.2009 г., стр. 1).

         (2)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 725/2011 на Комисията от 25 юли 2011 година за установяване на процедура за одобрение и сертифициране на иновативни технологии за намаляване на емисиите на CO 2 от пътнически автомобили съгласно Регламент (ЕО) № 443/2009 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 194, 26.7.2011 г., стр. 19).

         (3)  Решение за изпълнение (ЕС) 2015/158 на Комисията от 30 януари 2015 година за одобряване на два високоефективни алтернатора на Robert Bosch GmbH като иновативна технология за намаляване на емисиите на CO 2 от леки пътнически автомобили съгласно Регламент (ЕО) № 443/2009 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 26, 31.1.2015 г., стр. 31).


title: Дело T-374/19: Жалба, подадена на 20 юни 2019 г. — Wuhrer/Парламент

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/71

      Жалба, подадена на 20 юни 2019 г. — Wuhrer/Парламент
      (Дело T-374/19)
      (2019/C 263/76)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Lina Wuhrer (Brescia, Италия) (представител: M. Paniz, avvocato)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Ищецът/Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  Annullare il comunicato della Direzione Generale delle Finanze del Parlamento europeo, che ha recepito la delibera n. 14/2018 del 12.7.2018 dell’Ufficio di Presidenza della Camera dei Deputati e/o la delibera n. 6/2018 del Consiglio di Presidenza del Senato della Repubblica e, comunque,

                  —

                  annullare la rideterminazione ed il ricalcolo dell’assegno di vitalizio erogato dal Parlamento europeo;

                  —

                  per l’effetto, sia accertato e dichiarato il diritto di parte ricorrente al mantenimento dell’assegno vitalizio in questione nella misura maturata e maturanda sulla base della normativa previgente alla delibera n. 14/2018 dell’Ufficio di Presidenza della Camera e/o alla delibera n. 6/2018 del Consiglio di Presidenza del Senato della Repubblica, con condanna dello stesso Parlamento europeo al versamento in suo favore di tutte le somme indebitamente trattenute da maggiorarsi con la rivalutazione monetaria e gli interessi legali dalla data della trattenuta al saldo, nonché

                  —

                  con condanna del Parlamento europeo a dare attuazione all’emananda sentenza ed all’immediata integrale ricostituzione dell’originaria misura dell’assegno vitalizio, oltre che al risarcimento di tutti i danni, se e nella misura in cui risulteranno dovuti a parte ricorrente.

                  —

                  In ogni caso: spese, compenso di avvocato, oltre ad IVA, CA e rimborso forfettario, interamente rifusi.

         Основания и основни доводи

      I motivi e principali argomenti sono simili a quelli invocati nella causa T-345/19, Santini/Parlamento.


title: Дело T-367/19: Жалба, подадена на 19 юни 2019 г. — Camerin/Комисия

text:
               12.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/36

      Жалба, подадена на 19 юни 2019 г. — Camerin/Комисия
      (Дело T-367/19)
      (2019/C 270/38)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Laure Camerin (Бастиа, Франция) (представител: Casado García-Hirschfeld, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да обяви жалбата за допустима и основателна,

                  —

                  в резултат на това да отмени частично обжалваното решение,

                  —

                  да присъди обезщетение за неимуществени вреди, настъпили от съвкупността от действията и практиките на РМО, които трябва да се преценяват заедно и които жалбоподателят оценява на сумата ex aequo et bono от 50 000 EUR,

                  —

                  да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят посочва четири основания в подкрепа на жалбата си срещу решението на Служба за управление и плащане по индивидуални права (наричана по-нататък „PMO“) относно изпълнение на запор, наложен от белгийски съд, с който последният си запазва правото да удържа отново сумата от 3 839,60 EUR от пенсиите, които жалбоподателят ще трябва да получи.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на членове 1 и 25 от Хартата на основните права на Европейския съюз, нарушение на член 6 от приложение VIII към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът“) и наличието на грешка в преценката. Във връзка с това жалбоподателят счита, че липсват както мотиви, така и правно основание, които да обосноват решението на PMO да продължи да удържа повече от две трети от неговата пенсия.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на принципа на законосъобразност и на правна сигурност. Според жалбоподателя Правилникът представлява „lex specialis“, който има предимство пред всяко национално право: в областта на жизнения минимум има също материалноправни разпоредби от Правилника, които предвиждат дерогация както от общото европейско трудово право, така и от националното трудово право.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на принципа на добра администрация и на задължението за полагане на грижа, тъй като не са изложени никакви мотиви относно фактите или доказателствата, които биха могли да обосноват приемането на решение от PMO да си запази правото да удържа отново сумата от 3 839,60 EUR от пенсиите, които жалбоподателят ще трябва да получи.

                  4.

                  Четвърто основание: нарушение на принципа на равенство и на недопускане на дискриминация, по-специално доколкото ако се следва тълкуването на PMO, жизненият минимум зависи от държавата, в която длъжностното лице пребивава.
                  Жалбоподателят иска също така да бъде обезщетен за неимуществените вреди, които е претърпял от извършените от PMO нередности, който не му позволяват да води достоен начин на живот.


title: Дело T-590/17: Решение на Общия съд от 6 юни 2019 г. — ЕИБ/Сирия (Арбитражна клауза — Споразумение за заем „Water Supply Sweida Region“ № 80212 — Неизпълнение на споразумението — Връщане на авансово платени суми — Лихви за забава — Производство в отсъствието на ответника)

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/38

      Решение на Общия съд от 6 юни 2019 г. — ЕИБ/Сирия
      (Дело T-590/17) (1)

      (Арбитражна клауза - Споразумение за заем „Water Supply Sweida Region“ № 80212 - Неизпълнение на споразумението - Връщане на авансово платени суми - Лихви за забава - Производство в отсъствието на ответника)
      (2019/C 280/53)
      Език на производството: английски

         Страни

         Ищец: Европейска инвестиционна банка (представители: първоначално P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones и J. Shirran, впоследствие F. Oxangoiti Briones, J. Klein и J. Shirran, подпомагани от D. Arts, avocat, и T. Cusworth, solicitor)

         Ответник: Сирийска арабска република

         Предмет

      Искане на основание член 272 ДФЕС Сирийската арабска република да бъде осъдена да върне сумите по Споразумението за заем „Water Supply Sweida Region“ № 80212, ведно с лихвите за забава

         Диспозитив

                  1)

                     Осъжда Сирийската арабска република да върне на Европейския съюз, представляван от Европейската инвестиционна банка (ЕИБ), сумата 726 942,81 EUR.

                  2)

                     Посочената сума се дължи ведно с лихвите за забава, начислени върху всяка от главниците и договорните лихви, при годишна ставка от 3,5 %, считано от 25 август 2017 г. до окончателното плащане.

                  3)

                     Отхвърля иска в останалата част.

                  4)

                     Осъжда Сирийската арабска република да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 369, 30.10.2017 г.


title: Дело T-591/17: Решение на Общия съд от 6 юни 2019 г. — ЕИБ/Сирия (Арбитражна клауза — Споразумение за заем „Water Supply Deir Ez Zor Region“ № 80310 — Неизпълнение на споразумението — Връщане на авансово платени суми — Лихви за забава — Производство в отсъствието на ответника)

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/39

      Решение на Общия съд от 6 юни 2019 г. — ЕИБ/Сирия
      (Дело T-591/17) (1)

      (Арбитражна клауза - Споразумение за заем „Water Supply Deir Ez Zor Region“ № 80310 - Неизпълнение на споразумението - Връщане на авансово платени суми - Лихви за забава - Производство в отсъствието на ответника)
      (2019/C 280/54)
      Език на производството: английски

         Страни

         Ищец: Европейска инвестиционна банка (представители: първоначално P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones и J. Shirran, впоследствие F. Oxangoiti Briones, J. Klein и J. Shirran, подпомагани от D. Arts, avocat, и T. Cusworth, solicitor)

         Ответник: Сирийска арабска република

         Предмет

      Искане на основание член 272 ДФЕС Сирийската арабска република да бъде осъдена да върне сумите по Споразумението за заем „Water Supply Deir Ez Zor Region“ № 80310, ведно с лихвите за забава

         Диспозитив

                  1)

                     Осъжда Сирийската арабска република да върне на Европейския съюз, представляван от Европейската инвестиционна банка (ЕИБ), сумата 404 425,58 EUR.

                  2)

                     Посочената сума се дължи ведно с лихвите за забава, начислени върху всяка от главниците и договорните лихви, при годишна ставка от 3,5 %, считано от 25 август 2017 г. до окончателното плащане.

                  3)

                     Отхвърля иска в останалата част.

                  4)

                     Осъжда Сирийската арабска република да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 369, 30.10.2017 г.


title: Дело C-78/19 P: Жалба, подадена на 31 януари 2019 г. от WL срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 29 ноември 2018 г. по дело T-493/17, WL/ERCEA

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/11

      Жалба, подадена на 31 януари 2019 г. от WL срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 29 ноември 2018 г. по дело T-493/17, WL/ERCEA
      (Дело C-78/19 P)
      (2019/C 288/14)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: WL (представител: F. Elia, avvocato)

         Друга страна в производството: Изпълнителна агенция на Европейския съвет за научни изследвания (ERCEA)
      С определение от 11 юли 2019 г. Съдът (Шести състав) отхвърли жалбата като частично явно недопустима и частично явно неоснователна и постанови WL да понесе собствените си разноски.


title: Дело C-121/19 P: Жалба, подадена на 15 февруари 2019 г. от Edison SpA срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 7 декември 2018 г. по дело T-471/17, Edison/EUIPO (EDISON)

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/12

      Жалба, подадена на 15 февруари 2019 г. от Edison SpA срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 7 декември 2018 г. по дело T-471/17, Edison/EUIPO (EDISON)
      (Дело C-121/19 P)
      (2019/C 288/15)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Edison SpA (представители: D. Martucci и F. Boscariol de Roberto, avvocati)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  като главно искане, да се отмени обжалваното решение, да се постанови окончателно решение по делото, като се уважи жалбата и се приеме, че „Електроенергия“ спада към клас 4 според осмата редакция на Класификацията от Ница и въз основа на това да се приеме, че марка № 3 315 991, собственост на Edison S.p.A., включва също и „Електроенергия“,

                  —

                  при условията на евентуалност, да се отмени обжалваното решение и делото да се върне на Общия съд,

                  —

                  при всяко положение да бъде осъдена EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

                  1.

                  Общият съд допуска грешка, като приема, че доказването на факта, че електроенергията не е включена в общия и обикновен смисъл на заглавията в клас 4 на осмата редакция на Класификацията от Ница, следва от включването на стоката електроенергия в Grey-list, изготвен от EUIPO за представянето на декларациите по член 28, параграф 8 от Регламента за марката на ЕС (параграфи 41, 46 и 54). Грешката при прилагане на правото произтича на първо място от факта, че искането за ограничаване на жалбоподателя е депозирано на 15 юни 2015 г., докато документът, на който се позовава EUIPO, е изготвен с Известие № 1/2016 от 8 февруари 2016 г. На второ място, също грешка при прилагане на правото е да се приеме като доказателство изключването на термин от Grey-list, който не е нищо друго освен съвкупност от необвързващи тълкувания.

                  2.

                  Общият съд допуска грешка, като приема, че за „illuminants“(осветяващи) могат да се считат само материални вещи, които сами спонтанно произвеждат светлина. Грешката при прилагане на правото се състои във факта, че компетентните органи и стопански оператори класифицират стоките в зависимост от функцията им да осветяват, класифицират тази стока, генерираща светлина и прогрес, без да придават значение на телесността на продукта, разбирана в типичния физически смисъл,

                  3.

                  Общият съд допуска грешка при прилагане на правото, тъй като ако се посочва, че „fuel“ включва също и горивата за моторите, ясно е, че терминът ” „fuel“ се разбира в толкова широк смисъл, че да включва продукти, които по естеството си не определят задвижването на мотори чрез собственото си горене, точно както електричеството.

                  4.

                  Общият съд допуска грешка при тълкуването като приема, че електроенергията не се включва в „motor fuel“, пренебрегвайки напълно функционалните ѝ характеристики.

                  5.

                  Общият съд допуска грешка при прилагане на правото като приема, че представените от жалбоподателя доказателства не са достатъчни, за да докажат включването на електроенергията в клас 4.

                  6.

                  Общият съд освен това основава решението си и на представения от EUIPO документ 1, като приема, че документът е от август 2003 г., въпреки че е ясно, че датата на документа е юни 2003 г.

                  7.

                  Общият съд се е ограничил с посочване на правно положение и немотивирани решения, въпреки приетите доказателства, представени от жалбоподателя и от EUIPO. Да се твърди, че на пазара има електрически превозни средства и след това да се отрича, че стопанските оператори (самите производители на тези превозни средства) считат електроенергията за гориво, дори да е алтернативно, противоречи на всякаква логика и лишава от мотиви решенията на EUIPO и на Общия съд.


title: Дело C-304/19: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Constanța (Румъния), постъпило на 12 април 2019 г. — Ira Invest SRL/Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/15

      Преюдициално запитване от Curtea de Apel Constanța (Румъния), постъпило на 12 април 2019 г. — Ira Invest SRL/Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea
      (Дело C-304/19)
      (2019/C 288/19)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Constanța

         Страни в главното производство

         Жалбоподател — ищец в първоинстанционното производство: Ira Invest SRL

         Ответник: Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли разпоредбите на член 4, параграф 1, букви б), в), д) и е), на член 10, на член 21, параграф 1 и на член 32, параграфи 1—5 от Регламент (ЕС) № 1307/2013 (1) да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която при обстоятелства като разглежданите по главното производство изключва правото да се получат плащания поради мотива, че терените със земеделски насаждения, използвани като обработваема земя, не представляват „земеделска площ“ съгласно член 4 от Регламента?

         (1)  Регламент (ЕС) № 1307/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за установяване на правила за директни плащания за земеделски стопани по схеми за подпомагане в рамките на общата селскостопанска политика и за отмяна на Регламент (ЕО) № 637/2008 на Съвета и Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета (ОВ L 347, 2013 г., стр. 608).


title: Дело C-329/19: Преюдициално запитване от Tribunale di Milano (Италия), постъпило на 23 април 2019 г. — Condominio di Milano/Eurothermo SpA

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/16

      Преюдициално запитване от Tribunale di Milano (Италия), постъпило на 23 април 2019 г. — Condominio di Milano/Eurothermo SpA
      (Дело C-329/19)
      (2019/C 288/21)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale di Milano

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Condominio di Milano

         Ответник: Eurothermo SpA

         Преюдициален въпрос

      Допуска ли понятието „потребител“, прието с Директива 93/13/ЕИО (1), квалифицирането като потребител на субект (като етажната собственост в италианската правна система), който не попада в обхвата на понятията „физическо лице“ и „юридическо лице“, когато такъв субект сключва договор за цели, които са извън упражняваната от него професионална дейност, и се намира в положение на по-слаба страна спрямо продавача или доставчика както от гледна точка на възможностите си да преговаря, така и на своята информираност?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело C-334/19: Преюдициално запитване от Landgericht Stuttgart (Германия), постъпило на 24 април 2019 г. — Eurowings GmbH/GD, HE, IF

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/17

      Преюдициално запитване от Landgericht Stuttgart (Германия), постъпило на 24 април 2019 г. — Eurowings GmbH/GD, HE, IF
      (Дело C-334/19)
      (2019/C 288/22)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgerichts Stuttgart

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Eurowings GmbH

         Ответници: GD, HE, IF

         Преюдициални въпроси

      Следва ли разпоредбите — по-специално член 5, параграф 3 — на Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (1) да се тълкуват в смисъл, че спонтанно отсъствие на значителна част от летателния персонал — поради излизане в отпуск по болест („самоволна стачка“) — на въздушен превозвач, който за полета е отдал под наем самолет заедно с екипажа на „опериращия въздушен превозвач“ по смисъла на член 2, буква б) от Регламента в рамките на договор за отдаване под наем на самолет с екипажа („wet lease“), но не носи отговорността за извършване на полета, има за резултат, че „опериращият въздушен превозвач“ също не може да се позове на „извънредните обстоятелства“ по смисъла на член 5, параграф 3 от Регламента в съответствие с решение от 17 април 2018 г., Krüsemann и др., C-195/17 и др. (2)?

         (1)  ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218.

         (2)  EU:C:2018:258.


title: Дело C-355/19: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Pitești (Румъния), постъпило на 6 май 2019 г. — Asociația „Forumul Judecătorilor din România“, Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor“, OL/Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Procurorul General al României

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/18

      Преюдициално запитване от Curtea de Apel Pitești (Румъния), постъпило на 6 май 2019 г. — Asociația „Forumul Judecătorilor din România“, Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor“, OL/Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Procurorul General al României
      (Дело C-355/19)
      (2019/C 288/23)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Pitești

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Asociația „Forumul Judecătorilor din România“, Asociația „Mișcarea pentru Apărarea Statutului Procurorilor“, OL

         Ответник: Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Procurorul General al României

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли Механизмът за сътрудничество и проверка (МСП), създаден с Решение 2006/928/ЕО на Европейската комисия от 13 декември 2006 г. (1), да се счита за акт, приет от институция на Европейския съюз по смисъла на член 267 ДФЕС, който подлежи на тълкуване от Съда?

                  2)

                  Попадат ли съдържанието, характерът и темпоралният обхват на Механизма за сътрудничество и проверка (МСП), създаден с Решение 2006/928/ЕО на Европейската комисия от 13 декември 2006 г., в приложното поле на Договора за присъединяването на Република България и Румъния към Европейския съюз, подписан в Люксембург на 25 април 2005 г.? Имат ли задължителен характер за румънската държава изискванията, съдържащи се в изготвяните в рамките на този механизъм доклади?

                  3)

                  Трябва ли член 2 от Договора за Европейския съюз да се тълкува смисъл, че държавите членки са длъжни да спазват критериите на правовата държава, изисквани и в докладите, изготвени в рамките на Механизма за сътрудничество и проверка (МСП), създаден с Решение 2006/928/ЕО на Европейската комисия от 13 декември 2006 г., когато спешно е създаден отдел в прокуратурата, на който е възложено да разследва само престъпления, извършени от магистрати, и който поражда конкретно безпокойство във връзка с борбата с корупцията и може да се използва като допълнителен инструмент за натиск и сплашване на магистрати?

                  4)

                  Трябва ли член 19, параграф 1, втора алинея от Договора за Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че държавите членки са длъжни да приемат необходимите разпоредби, за да осигурят ефективна съдебна защита в уредените от правото на Съюза области, като премахнат всички опасности от политическо влияние върху разглежданите от магистрати наказателни производства, когато спешно е създаден отдел в прокуратурата, на който е възложено да разследва само престъпления, извършени от магистрати, и който поражда конкретно безпокойство във връзка с борбата с корупцията и може да се използва като допълнителен инструмент за натиск и сплашване на магистрати?

         (1)  Решение на Комисията от 13 декември 2006 г. за създаване на механизъм за сътрудничество и проверка на напредъка на Румъния в постигането на специфични цели в областите на съдебната реформа и борбата срещу корупцията (ОВ L 354, 2006 г., стр. 56; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 51, стр. 55).


title: Дело C-357/19: Преюдициално запитване от Înalta Curte de Casație și Justiție (Румъния), постъпило на 6 май 2019 г. — Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Direcția Națională Anticorupție, PM, RO, SP, TQ/QN, UR, VS, WT, Autoritatea Națională pentru Turism, Agenția Națională de Administrare Fiscală, SC Euro Box Promotion SRL

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/19

      Преюдициално запитване от Înalta Curte de Casație și Justiție (Румъния), постъпило на 6 май 2019 г. — Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Direcția Națională Anticorupție, PM, RO, SP, TQ/QN, UR, VS, WT, Autoritatea Națională pentru Turism, Agenția Națională de Administrare Fiscală, SC Euro Box Promotion SRL
      (Дело C-357/19)
      (2019/C 288/24)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Înalta Curte de Casație și Justiție

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție — Direcția Națională Anticorupție, PM, RO, SP, TQ

         Ответници: QN, UR, VS, WT, Autoritatea Națională pentru Turism, Agenția Națională de Administrare Fiscală, SC Euro Box Promotion SRL

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 19, параграф 1 от Договора за Европейския съюз, член 325, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз, член 1, параграф 1, букви a) и б) и член 2, параграф 1 от Конвенцията, съставена на основание член К.3 от Договора за Европейския съюз, за защита на финансовите интереси на Европейските общности, както и принципът на правна сигурност да се тълкуват в смисъл, че не допускат орган извън съдебната власт, като Curtea Constituțională a României (Конституционен съд на Румъния), да приеме решение, с което се произнася по законосъобразността на сформиране на съдебните състави, създавайки по този начин предпоставки за допускане на извънредни жалби срещу влезлите в сила съдебни решения, постановени в определен период от време?

                  2)

                  Трябва ли член 47, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че не допуска обвързващата във вътрешното право констатация на орган извън съдебната власт за липсата на независимост и безпристрастност на съдебен състав, включващ съдия с ръководни функции, който не е бил определен на случаен принцип, а въз основа на прозрачно, известно и неоспорено от страните правило, приложимо за всички дела, разглеждани от посочения състав?

                  3)

                  Трябва ли предимството на правото на Съюза да се тълкува в смисъл, че позволява на националния съд да остави без приложение решение на конституционния съд, постановено по дело относно конституционноправен спор, което съгласно националното право е обвързващо?


title: Дело T-698/17: Решение на Общия съд от 12 юли 2019 г. — MAN Truck & Bus/EUIPO — Halla Holdings (MANDO) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „MANDO“ — По-ранни международни и национални фигуративни марки „MAN“ — По-ранна национална словна марка „Man“ — Относително основание за отказ — Липса на вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001])

text:
               9.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 305/41

      Решение на Общия съд от 12 юли 2019 г. — MAN Truck & Bus/EUIPO — Halla Holdings (MANDO)
      (Дело T-698/17) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „MANDO“ - По-ранни международни и национални фигуративни марки „MAN“ - По-ранна национална словна марка „Man“ - Относително основание за отказ - Липса на вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001])
      (2019/C 305/49)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: MAN Truck & Bus (Мюнхен, Германия) (представител: C. Röhl, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: първоначално J. Ivanauskas и D. Walicka, впоследствие J Ivanauskas и H. O'Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Halla Holdings Corp. (Yongin-si, Южна Корея) (представители: M.-R. Hirsch и C. de Haas, адвокати)

         Предмет

      Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 13 юли 2017 г. (преписка R 1919/2016-1) относно производство по възражение между Man Truck & Bus и Halla Holdings.

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя решението на първи апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 13 юли 2017 г. (преписка R 1919/2016-1) в частта му, в която той е направил извод за липсата на вероятност от объркване между словната марка „MANDO“ и по-ранната международна регистрация № 863 418 на фигуративната марка „MAN“.

                  2)

                     Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3)

                     Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 437, 18.12.2017 г.


title: Дело C-382/19 P: Жалба, подадена на 15 май 2019 г. от г-н Ralph Pethke срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 5 март 2019 г. по дело T-169/17, Ralph Pethke/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост

text:
               7.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 337/2

      Жалба, подадена на 15 май 2019 г. от г-н Ralph Pethke срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 5 март 2019 г. по дело T-169/17, Ralph Pethke/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
      (Дело C-382/19 P)
      (2019/C 337/02)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Ralph Pethke (представител: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени решение на Общия съд на Европейския съюз от 5 март 2019 г. по дело T-169/17,

                  —

                  да отмени решение за преместване PERS-AFFECT-16-134 на изпълнителния директор на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) и да разпореди да бъде изплатено обезщетение за възникналите имуществени и неимуществени вреди,

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени съдебното решение и да върне делото на Общия съд за ново разглеждане.

         Основания и основни доводи

      Предмет на настоящата жалба е решението на Общия съд, с което същият отхвърля жалбата, подадена от жалбоподателя срещу решение за преместване PERS-AFFECT-16-134 на изпълнителния директор на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост.
      Жалбоподателят излага следните три основания в подкрепа на жалбата си:

                  1.

                  нарушение на член 7 от Правилника за длъжностните лица (1) и член 36 от Статута на Съда на ЕС
                  Жалбоподателят твърди неправилно прилагане от Общия съд на член 7 от Правилника за длъжностните лица. Понижаването на ръководителя на отдел от даден департамент до администратор без никаква кариерна перспектива, и то изобщо без да е проведена процедура по оценка или дисциплинарна процедура, която да съхранява правата на жалбоподателя, представлявало не легитимно преместване, а неправомерно понижаване. Изменението на Правилника за длъжностните лица от 2014 г. развило перспективата ръководителите на отдели да бъдат повишени над степен AD 12 до уредено от правото в областта на публичната служба правно очакване. Органът по назначаване не можел едностранно да оттегли това правно очакване, без да проведе надлежна процедура по оценка или дисциплинарна процедура. От 2014 г. насам вече не можело de lege да се счита, че позицията на ръководител на отдел и на администратор без възможност за повишаване са равностойни.
                  Освен това Общият съд се позовал на съдебната практика относно преместването съгласно член 7 от Правилника за длъжностните лица и равностойността на длъжностите, но направил неправилни изводи.
                  Накрая, Общият съд допуснал грешка при прилагането на правото и процесуална грешка, тъй като не се произнесъл изцяло по второто основание за обжалване, а именно по неправомерното понижаване на жалбоподателя на 10 октомври 2016 г. без едновременно да му бъде възложена нова функция — нещо, което било направено едва на 17 октомври 2016 г. В тази насока не било налице преместване по смисъла на член 7 от Правилника за длъжностните лица (т. 49—106 от съдебното решение).

                  2.

                  Изопачаване на факти
                  Общият съд не само основал обжалваното съдебно решение на факти, които не следвали от материалите по делото, но и основал решението си на факти, различни от произтичащите от материалите по делото.
                  Освен това в настоящия случай Общият съд явно не направил никаква преценка на доказателства. Ако бил направил такава, щяло да се наложи Общият съд да оцени достоверността на твърденията на ответника.
                  Също така застъпваната от Общия съд оценка на действията на жалбоподателя във връзка със задължението му да докладва за явно противоправни мерки изобщо лишавала член 21а, параграф 1 и член 22а от Правилника за длъжностните лица от практически ефект.

                  3.

                  Неправомерна преценка на твърденията за неполагане на грижа и за психически тормоз, както и на член 36 от Статута на Съда на ЕС
                  Общият съд отхвърлил твърдението, че мерките на изпълнителния директор, взети през периода между 10 октомври 2016 г. и 17 октомври 2016 г., представляват психически тормоз, в нарушение на действащото право. Неизпълнението на задължението за полагане на грижа и твърдението за психически тормоз били неразривно свързани с неправомерното решение за понижаване и преназначаване, взето между 10 октомври 2016 г. и 17 октомври 2016 г. Обратно на изложеното от Общия съд, психическият тормоз съгласно член 12а, параграф 3 от Правилника за длъжностните лица не предпоставял наличието на „модел на поведение“. В допълнение, Общият съд не обсъдил въпроса за неизпълнението на задължението за полагане на грижа, изразяващо се в публичното дискредитиране, при преместването на жалбоподателя, на постигнатото от него в професионален план.

         (1)  Регламент (ЕИО, Евратом, ЕОВС) № 259/68 на Съвета от 29 февруари 1968 година относно определяне на Правилника за длъжностните лица и условията за работа на други служители на Европейските общности и относно постановяване на специални мерки, временно приложими за длъжностните лица на Комисията (ОВ L 56, 1968 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 8, стр. 12), в изменената редакция с Регламент (ЕС, Евратом) № 1023/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2013 година за изменение на Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз и на Условията за работа на другите служители на Европейския съюз (ОВ L 287, 2013 г., стр. 15).


title: Дело C-446/19 P: Жалба, подадена на 12 юни 2019 г. от г-н Stephan Fleig срещу решението, постановено от Общия съд (първи състав) на 2 април 2019 г. по дело T-492/17, Stephan Fleig/Европейска служба за външна дейност

text:
               7.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 337/3

      Жалба, подадена на 12 юни 2019 г. от г-н Stephan Fleig срещу решението, постановено от Общия съд (първи състав) на 2 април 2019 г. по дело T-492/17, Stephan Fleig/Европейска служба за външна дейност
      (Дело C-446/19 P)
      (2019/C 337/03)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Stephan Fleig (представител: H. Tettenborn, адвокат)

         Друга страна в производството: Европейска служба за външна дейност (ЕСВД)

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени изцяло решение на Общия съд на Европейския съюз (първи състав) от 2 април 2019 г. по дело T-492/17,

                  —

                  да отмени решението от 19 септември 2016 г. на директора на дирекция „Човешки ресурси“ на Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) - действащ като орган, оправомощен да сключва договори за назначаване - да прекрати договора за неопределено време за наемане на работа на жалбоподателя като длъжностно лице и да осъди ЕСВД да поправи неимуществените вреди, възникнали от незаконното уволнение,

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени решението на Общия съд и да върне делото на последния за ново разглеждане,

                  —

                  да осъди ЕСВД да заплати съдебните разноски пред двете съдебни инстанции.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните шест основания.
      На първо място, жалбоподателят изтъква нарушение на правото му на справедлив процес по член 47, параграф 2 от Хартата на основните права и нарушение на принципа на равни процесуални възможности. В разрез с искането му Общият съд не разпоредил на ЕСВД да представи релевантните имейли, което силно ограничило защитните му възможности.
      На второ място, жалбоподателят твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на принципа за полагане на дължимата грижа от страна на администрацията. Общият съд не взел предвид, че с поведението си ЕСВД допринесла за влошаване на психическото заболяване на жалбоподателя още преди прекратяването на трудовия му договор и по този начин за намаляване на способността му да се държи подобаващо.
      На трето място, жалбоподателят упреква Общия съд, че погрешно е приел, че не е длъжен да проверява дали и доколко жалбоподателят е бил възпрепятстван от здравословното си състояние да спазва произтичащите си от Правилника за длъжностните лица задължения да уведоми за мястото на своето пребиваване. Освен това Общият съд погрешно игнорирал, без самият да има експертен опит и без да прибегне до медицинска експертиза, представените от жалбоподателя лекарски становища. В допълнение Общият съд погрешно не отчел, че ЕСВД е взела предвид последиците от психическото заболяване на жалбоподателя в негов ущърб.
      На четвърто място, жалбоподателят твърди, че Общият съд погрешно го е упрекнал в нарушение на задължението му по член 7 от приложение II към Правилника за длъжностните лица, както и на основното задължение за лоялност и сътрудничество, когато „е отказал сам да посочи своя лекар в инвалидната комисия“. По този начин Общият съд неправилно обосновал решението си с обстоятелство, в което самата ЕСВД дори не упреквала жалбоподателя в мотивите на решението.
      На пето място, жалбоподателят посочва, че Общият съд неправилно заключил от поредица безуспешни извънсъдебни искания и жалби на жалбоподателя, че органът по назначаване на ЕСВД е можел да му припише липса на съдействие и лоялност. Според Общият съд в крайна сметка всяко искане на служител, което бъде отхвърлено, се разглеждало като злоупотреба с право.
      На шесто място, жалбоподателят упреква Общия съд в поредица от подправяния на фактите в основата на неговото решение, свързани по-специално със задължението на жалбоподателя да уведоми администрацията за мястото на своето пребиваване.


title: Дело C-459/19: Преюдициално запитване от Sąd Okręgowy w Poznaniu (Полша), постъпило на 26 юни 2019 г. — Kancelaria Medius SA z siedzibą w Krakowie/RN

text:
               7.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 337/6

      Преюдициално запитване от Sąd Okręgowy w Poznaniu (Полша), постъпило на 26 юни 2019 г. — Kancelaria Medius SA z siedzibą w Krakowie/RN
      (Дело C-459/19)
      (2019/C 337/06)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Sąd Okręgowy w Poznaniu

         Страни в главното производство

         Ищец: Kancelaria Medius SA със седалище Краков

         Ответник: RN

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 7, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (1) да се тълкува в смисъл, че не допуска процесуални разпоредби, съгласно които съдът може да постанови неприсъствено решение, основано единствено на твърденията на ищеца в исковата молба, които съдът трябва да счита за верни в случаите, когато ответникът потребител е редовно призован за съдебното заседание, но не се е явил и не е предприел действия в своя защита?

         (1)  ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273.


title: Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Norges Høyesterett на 28 юни 2019 г., по дело Melissa Colleen Campbell с/у норвежкото правителство (Дело E-4/19)2019/C 351/12

text:
               17.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 351/15

      Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Norges Høyesterett на 28 юни 2019 г., по дело Melissa Colleen Campbell с/у норвежкото правителство
      (Дело E-4/19)
      (2019/C 351/12)
      С писмо от 28 юни 2019 г., получено в деловодството на Съда на същия ден, до Съда на ЕАСТ бе отправена молба от Norges Høyesterett (Върховен съд на Норвегия) за консултативно становище по дело Melissa Colleen Campbell срещу норвежкото правителство по следните въпроси:

                  1.

                  С оглед на неотдавнашната съдебна практика на Съда на ЕС, която потвърди мнението на големия състав в решението му от 12 март 2014 г. по дело C-456/12 O. и B. по отношение на производното право на пребиваване, и въз основа на принципа на хомогенност, член 7, параграф 1, буква б) от Директива 2004/38/ЕО, разглеждан във връзка с член 7, параграф 2, приложим ли е по аналогия към положение, при което гражданин от ЕИП се връща в държавата по произход заедно с член на семейството?

                  2.

                  До какво води изискването за „непрекъснато“ пребиваване съгласно директивата, изразено в точка 80 от решението на Съда на ЕАСТ от 26 юли 2016 г. по дело E-28/15 Jabbi? Би било особено полезно, ако Съдът на ЕАСТ даде мнение относно:

                              а)

                              дали и, ако това е така, до каква степен може да има прекъсвания на пребиваването, както и

                              б)

                              дали мотивите за евентуално прекъсване — като например професионални причини, могат да бъдат от значение за оценката на това дали пребиваването е непрекъснато по смисъла на директивата.

                  3.

                  Какво се изисква от условието пребиваването на гражданин от ЕИП в приемащата държава да е „реално и да дава възможност за семеен живот в тази държава“, изразено в, наред с другото, точка 80 от решението на Съда на ЕАСТ от 26 юли 2016 г. по дело E-28/15, Jabbi; точка 51 от решението на Съда на ЕС от 12 март 2014 г. по дело C-456/12 O. и B., разглеждана във връзка с точки 56 и 57 от него; и точки 24 и 26 от последното решение на Съда от 5 юни 2018 г. по дело C 673/16, Coman, разглеждани също с оглед на разпоредбата за злоупотреба с право, предвидена в член 35 от Директивата?


title: Дело C-230/19 P: Жалба, подадена на 14 март 2019 г. от Petr Fryč срещу определението, постановено от Общия съд (седми състав) на 15 януари 2019 г. по дело T-513/18, Fryč/Комисия

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/4

      Жалба, подадена на 14 март 2019 г. от Petr Fryč срещу определението, постановено от Общия съд (седми състав) на 15 януари 2019 г. по дело T-513/18, Fryč/Комисия
      (Дело C-230/19 P)
      (2019/C 357/05)
      Език на производството: чешки

         Страни

         Жалбоподател: Petr Fryč (представител: Š. Oharková, lawyer)

         Друга страна в производството: Европейска комисия
      С определение от 5 септември 2019 г. Съдът (осми състав) прие, че жалбата е явно неоснователна.


title: Дело C-433/19: Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 6 юни 2019 г. — Ellmes Property Services Limited/SP

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/4

      Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 6 юни 2019 г. — Ellmes Property Services Limited/SP
      (Дело C-433/19)
      (2019/C 357/07)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberster Gerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Ellmes Property Services Limited

         Ответник: SP

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Трябва ли член 24, точка 1, първа алинея, първа алтернатива от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (1) (наричан по-нататък „Регламентът Брюксел Ia“) да се тълкува в смисъл, че предметът на искове от собственик на жилище, които целят да забранят на друг собственик на жилище да променя без съгласието на останалите собственици на жилища обект в режим на етажна собственост, по-специално неговото предназначение, е предявяването на вещни права?

                  2.

                  При отрицателен отговорът на първия въпрос:
                  Трябва ли член 7, параграф 1, буква а) от Регламент „Брюксел Ia“ да се тълкува в смисъл, че предметът на посочените искове са права въз основа на договор, които следва да се изпълнят по местонахождението на имуществото?

         (1)  ОВ L 351, 2012 г., стр. 1.


title: Дело C-442/19: Преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия), постъпило на 12 юни 2019 г. — Stichting Brein/News-Service Europe BV

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/5

      Преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия), постъпило на 12 юни 2019 г. — Stichting Brein/News-Service Europe BV
      (Дело C-442/19)
      (2019/C 357/08)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Hoge Raad der Nederlanden

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Stichting Brein

         Ответник: News-Service Europe BV

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Извършва ли администратор на платформа за услуги на Usenet (какъвто е било NSE) […] публично разгласяване по смисъла на член 3, параграф 1 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (ОВ L 167, 2001 г., стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230, наричана по-нататък „Директива 2001/29/ЕО“)?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос (и следователно при наличие на публично разгласяване):
                  Изключва ли констатацията, че администратор на платформа за услуги на Usenet извършва публично разгласяване по смисъла на член 3, параграф 1 от Директива 2001/29/ЕО, прилагането на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (ОВ L 178, 2000 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 29, стр. 257, наричана по-нататък „Директива 2000/31/ЕО“)?

                  3)

                  При отрицателен отговор на първия или на втория въпрос (и следователно при наличие на принципна възможност за позоваване на дерогациите по отношение на отговорността съгласно член 14, параграф 1 от Директива 2000/31/ЕО):
                  Играе ли администраторът на платформа за услуги на Usenet, предлагащ услуги […] активна роля, която по друг начин би изключила позоваване на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31/ЕО?

                  4)

                  Възможно ли е на администратор на платформа за услуги на Usenet, който извършва публично разгласяване по смисъла на член 3, параграф 1 от Директива 2001/29/ЕО и може да се позове на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31/ЕО, да бъде забранено да продължи да извършва нарушението, съответно може ли срещу него да бъде издадено разпореждане, което надхвърля предвидените в член 14, параграф 3 от тази директива възможности, или това противоречи на член 15, параграф 1 от Директива 2000/31/ЕО?


title: Дело C-479/19: Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 19 юни 2019 г. — UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH/Agenzia delle Entrate.

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/9

      Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 19 юни 2019 г. — UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH/Agenzia delle Entrate.
      (Дело C-479/19)
      (2019/C 357/13)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte suprema di cassazione

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH

         Ответник: Agenzia delle Entrate

         Преюдициален въпрос

      Допуска ли правото на Съюза — и по-конкретно разпоредбите на Договора относно свободата на установяване и свободното движение на капитали, както се тълкуват от Съда — прилагането на разпоредба от националното право като тази на член 35, параграф 10-ter от Декрет закон № 223/2006 (в частта, в която предвижда, че данъчните облекчения за ипотечните и кадастралните данъци се прилагат само за инвестиционните фондове за недвижими имоти от затворен тип)?


title: Дело C-561/19: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 23 юли 2019 г. — Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA/Rete Ferroviaria Italiana SpA

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/22

      Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 23 юли 2019 г. — Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA/Rete Ferroviaria Italiana SpA
      (Дело C-561/19)
      (2019/C 357/27)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Consorzio Italian Management, Catania Multiservizi SpA

         Ответник: Rete Ferroviaria Italiana SpA

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Националният съд, чиито решения не подлежат на обжалване, по принцип длъжен ли е в съответствие с член 267 ДФЕС да отправи преюдициален въпрос за тълкуване на правото на Съюза и в случаите, когато някоя от страните в процеса постави такъв въпрос след първия подаден от нея акт, въз основа на който се образува производството, или за конституиране в производството, или и след момента, в който делото е било поставено за решаване за първи път, или пък и дори след като веднъж вече е отправяно преюдициално запитване до Съда на Европейския съюз?

                  2)

                  […] [Ч]ленове 115, 206 и 217 от Законодателен декрет 163/2006 — както са разтълкувани в административната съдебна практика, в смисъл че се изключва преразглеждането на цените по договорите, свързани с т.нар. „специални сектори“, и по-специално договорите с различен предмет от тези, за които се отнася Директива 2004/17 (1), но функционално свързани с последните — съвместими ли са с правото на Съюза (и по-специално с член 4, параграф 2, членове 9 и 101, параграф 1, буква д), 106 и 151, както и с цитираните в член 151 Европейска социална харта, подписана в Торино на 18 октомври 1961 г., и Харта на Общността за основните социални права на работниците от 1989 г., с членове 152 ДФЕС, 153 ДФЕС и 156 ДФЕС, членове 2 ДЕС и 3 ДЕС, а и с член 28 от Хартата на основните права на Европейския съюз)?

                  3)

                  […] [Ч]ленове 115, 206 и 217 от Законодателен декрет 163/2006 — както са разтълкувани в административната съдебна практика, в смисъл че се изключва преразглеждането на цените по договорите, свързани с т.нар. „специални сектори“, и по-специално договорите с различен предмет от тези, за които се отнася Директива 2004/17, но функционално свързани с последните — съвместими ли са с правото на Съюза (и по-специално с член 28 от Хартата на основните права на Европейския съюз, със залегналия в членове 26 ДФЕС и 34 ДФЕС принцип на равно третиране и с принципа на свобода на стопанската инициатива, признат от член 16 от Хартата на основните права на Европейския съюз)?

         (1)  Директива 2004/17/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координиране на процедурите за възлагане на обществени поръчки от възложители, извършващи дейност във водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги (ОВ L 134, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 3 и поправка в ОВ L 182, 10.7.2008 г., стр. 169).


title: Дело C-624/19: Преюдициално запитване от Watford Employment Tribunal (Обединено кралство), постъпило на 22 август 2019 г. — K и др./Tesco Stores Ltd

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/27

      Преюдициално запитване от Watford Employment Tribunal (Обединено кралство), постъпило на 22 август 2019 г. — K и др./Tesco Stores Ltd
      (Дело C-624/19)
      (2019/C 357/33)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Watford Employment Tribunal (Обединено кралство)

         Страни в главното производство

         Ищци: K и др.

         Ответник: Tesco Stores Ltd

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Има ли директен ефект член 157 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) по искове, предявени на основание, че ищците полагат труд с равна на този на техните колеги стойност?

                  2)

                  Ако отговорът на първия въпрос е отрицателен, критерият за съпоставимост единствен източник в член 157 отделен ли е от въпроса за равната стойност на труда и ако е така, има ли този критерий директен ефект?


title: Дело T-603/17: Решение на Общия съд от 4 септември 2019 г. — Литва/Комисия (ЕФГЗ и ЕЗФРСР — Разходи, изключени от финансиране — Регламент (ЕО) № 1698/2005 — Ос 4 „Leader“ — Регламент (ЕС) № 65/2011 — Административни проверки — Задължение за въвеждане на подходяща система, позволяваща преценката на разумния характер на разходите — Принос в натура под формата на доброволен труд — Принос в натура под формата на апортна вноска на недвижим имот — Проверки на място — Наличие на документи, обосноваващи исканията за плащане — Въвеждане на операции, финансирани съгласно правилата за обществените поръчки)

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/29

      Решение на Общия съд от 4 септември 2019 г. — Литва/Комисия
      (Дело T-603/17) (1)

      (ЕФГЗ и ЕЗФРСР - Разходи, изключени от финансиране - Регламент (ЕО) № 1698/2005 - Ос 4 „Leader“ - Регламент (ЕС) № 65/2011 - Административни проверки - Задължение за въвеждане на подходяща система, позволяваща преценката на разумния характер на разходите - Принос в натура под формата на доброволен труд - Принос в натура под формата на апортна вноска на недвижим имот - Проверки на място - Наличие на документи, обосноваващи исканията за плащане - Въвеждане на операции, финансирани съгласно правилата за обществените поръчки)
      (2019/C 357/35)
      Език на производството: литовски

         Страни

         Жалбоподател: Република Литва (представители: първоначално D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė, R. Dzikovič и M. Palionis, впоследствие R. Krasuckaitė, R. Dzikovič, M. Palionis, I. Javičienė и T. Lozoraitis и накрая R. Dzikovič, M. Palionis, I. Javičienė и T. Lozoraitis)

         Ответник: Европейска комисия (представители: J. Aquilina и J. Jokubauskaitė)

         Встъпила страна в подкрепа на жалбоподателя: Чешка република (представители: M. Smolek, J. Pavliš и J. Vláčil)

         Предмет

      Жалба, подадена на основание на член 263 ДФЕС за отмяна на Решение за изпълнение (ЕС) 2017/1144 на Комисията от 26 юни 2017 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки по линия на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ 2017, L 165, стр. 37), тъй като изключва определени разходи, направени от Република Литва.

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда Република Литва да заплати направените от не разноски, както и разноските, направени от Европейската комисия.

                  3)

                     Чешката република понася направените от нея разноски.

         (1)  ОВ C 357, 23.10.2017 г.


title: Дело T-576/19: Жалба, подадена на 19 август 2019 г. — DV и др./Комисия

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/39

      Жалба, подадена на 19 август 2019 г. — DV и др./Комисия
      (Дело T-576/19)
      (2019/C 357/48)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: DV и още 10 други жалбоподатели (представители: S. Orlandi и T. Martin, avocats)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението за определяне на броя платен годишен отпуск на жалбоподателите за 2019 г.,

                  —

                  да осъди във всички случаи Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателите изтъкват само едно основание, а именно възражение за незаконосъобразност на член 6 от приложение X към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз, като излагат същите мотиви като тези на Общия съд в решение от 4 декември 2018 г., Carreras Sequeros и др./Комисия, (T-518/16, EU: T: 2018: 873). Според жалбоподателите ответните институции отказали да приложат посоченото решение, въпреки че действието му не било спряно, а това било равносилно на незаконно спиране на изпълнението на решение на Общия съд.


title: Дело T-580/19: Жалба, подадена на 20 август 2019 г. — Borborudi/Съвет

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/40

      Жалба, подадена на 20 август 2019 г. — Borborudi/Съвет
      (Дело T-580/19)
      (2019/C 357/49)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Sayed Shamsuddin Borborudi (Техеран, Иран) (представител: L. Vidal, lawyer)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решението, прието от Съвета на 27 май 2019 г., въз основа на Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/855 на Съвета, да запази името на жалбоподателя в приложение IX към Регламент (ЕС) № 267/2012,

                  —

                  да осъди Съвета да премахне името на жалбоподателя от приложение IX към Регламент (ЕС) № 267/2012,

                  —

                  да осъди Съвета да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква шест основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първото основание е неспазване от Съвета на стандарта за доказване при санкционирането на лица и образувания, като е включил и запазил впоследствие името на жалбоподателя в списъците със санкциите на Европейския съюз, тъй като обжалваните мерки не почиват на никакво законно основание.

                  2.

                  Второто основание е допусната грешка от Съвета относно факта, че г-н Borborudi вече не работи за Организацията за атомна енергия на Иран (наричана по-нататък „ОАЕИ“), че ОАЕИ вече не е образувание, срещу което са наложени санкции от ООН и че планът AMAD е бил спрян през 2003 г.

                  3.

                  Третото основание е грешка на Съвета при прилагане на правото, тъй като не е квалифицирал количественото или качественото значение на твърдяното съдействие, оказано от г-н Borborudi на Иранската ядрена програма.

                  4.

                  Четвъртото основание е нарушение от Съвета на задължението му да обоснове ограничителната мярка, която е приел срещу жалбоподателя, тъй като не е посочил доказателствата, които биха установили на какво основание той е бил санкциониран.

                  5.

                  Петото основание е нарушение от Съвета на задължението му да посочи документите, на които основава мотивите си, дори и след поискване от жалбоподателя.

                  6.

                  Шестото основание е нарушение от Съвета на принципа на пропорционалност, който е един от основните принципи, които Европейският съюз е длъжен да спазва.


title: Дело T-720/18: Определение на Общия съд от 23 юли 2019 г. — AMVAC Netherlands/ЕОБХ

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/44

      Определение на Общия съд от 23 юли 2019 г. — AMVAC Netherlands/ЕОБХ
      (Дело T-720/18) (1)

      (2019/C 357/53)
      Език на производството: английски
      Председателят на четвърти състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 65, 18.2.2019 г.


title: Дело T-59/19: Определение на Общия съд от 11 септември 2019 г. — Makhlouf/Съвет (Иск за обезщетение — Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки срещу Сирия — Замразяване на средства — Липса на компетентност)

text:
               25.11.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 399/65

      Определение на Общия съд от 11 септември 2019 г. — Makhlouf/Съвет
      (Дело T-59/19) (1)

      (Иск за обезщетение - Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки срещу Сирия - Замразяване на средства - Липса на компетентност)
      (2019/C 399/81)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: Ehab Makhlouf (Дамаск, Сирия) (представител: E. Ruchat, avocat)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: A. Jaume и V. Piessevaux)

         Предмет

      Искане на основание член 268 ДФЕС за обезщетение за вредите, които ищецът твърди, че е претърпял вследствие от приемането на Решение (ОВППС) 2018/778 на Съвета от 28 май 2018 година за изменение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 131, 2018 г., стр. 16) и на последващите актове за изпълнението му, както и вследствие от Решение (ОВППС) 2019/806 на Съвета от 17 май 2019 година за изменение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 132, 2019 г., стр. 36), доколкото тези актове се отнасят до него.

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля иска.

                  2)

                     Г-н Ehab Makhlouf понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Съвета на Европейския съюз.

         (1)  ОВ C 139, 15.4.2019 г.


title: Дело C-274/18: Решение на Съда (трети състав) от 3 октомври 2019 г. (преюдициално запитване от Arbeits- und Sozialgericht Wien — Австрия) — Minoo Schuch-Ghannadan/Medizinische Universität Wien (Преюдициално запитване — Социална политика — Рамково споразумение за работа при непълно работно време — Клауза 4 — Принцип на недопускане на дискриминация — По-неблагоприятно третиране на работниците на непълно работно време спрямо работниците на пълно работно време, що се отнася до техните условия на труд — Забрана — Национално законодателство, определящо по-дълга максимална продължителност на срочните трудови договори за работниците на непълно работно време, отколкото за работниците на пълно работно време — Принцип pro rata temporis — Директива 2006/54/ЕО — Равно третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите — Член 2, параграф 1, буква б) — Понятие за „непряка дискриминация“, основана на пола — Член 14, параграф 1, буква в) — Условия за наемане на работа и условия на труд — Член 19 — Тежест на доказване)

text:
               9.12.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 413/14

      Решение на Съда (трети състав) от 3 октомври 2019 г. (преюдициално запитване от Arbeits- und Sozialgericht Wien — Австрия) — Minoo Schuch-Ghannadan/Medizinische Universität Wien
      (Дело C-274/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Социална политика - Рамково споразумение за работа при непълно работно време - Клауза 4 - Принцип на недопускане на дискриминация - По-неблагоприятно третиране на работниците на непълно работно време спрямо работниците на пълно работно време, що се отнася до техните условия на труд - Забрана - Национално законодателство, определящо по-дълга максимална продължителност на срочните трудови договори за работниците на непълно работно време, отколкото за работниците на пълно работно време - Принцип pro rata temporis - Директива 2006/54/ЕО - Равно третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите - Член 2, параграф 1, буква б) - Понятие за „непряка дискриминация“, основана на пола - Член 14, параграф 1, буква в) - Условия за наемане на работа и условия на труд - Член 19 - Тежест на доказване)
      (2019/C 413/15)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Arbeits- und Sozialgericht Wien

         Страни в главното производство

         Ищец: Minoo Schuch-Ghannadan

         Ответник: Medizinische Universität Wien

         Диспозитив

                  1)

                  Клауза 4, точка 1 от Рамковото споразумение за работа при непълно работно време, сключено на 6 юни 1997 г., което се съдържа в приложението към Директива 97/81/ЕО на Съвета от 15 декември 1997 година относно Рамково споразумение за работа при непълно работно време, сключено между UNICE, CEEP и ЕКП, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която определя за работниците на срочен трудов договор, за които се отнася, максимална продължителност на трудовите правоотношения, която е по-дълга за работниците на непълно работно време, отколкото за сравнимите с тях работници на пълно работно време, освен ако такава разлика в третирането е обоснована от обективни причини и е пропорционална по отношение на посочените причини, което запитващата юрисдикция има задачата да провери. Клауза 4, точка 2 от Рамковото споразумение за работа при непълно работно време трябва да се тълкува в смисъл, че посоченият в нея принцип pro rata temporis не се прилага към такава правна уредба.

                  2)

                  Член 2, параграф 1, буква б) от Директива 2006/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 юли 2006 година за прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която определя за работниците на срочни трудови договори, за които се отнася, максимална продължителност на трудовите правоотношения, която е по-дълга за работниците на непълно работно време, отколкото за работниците на пълно работно време, ако се докаже, че тази правна уредба засяга неблагоприятно значително по-голям процент от работещите жени, отколкото мъже, и ако посочената правна уредба не е обективно оправдана от законна цел или ако средствата за постигането на тази цел не са подходящи и необходими. Член 19, параграф 1 от тази директива трябва да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба не изисква страната, която счита, че е увредена от такава дискриминация, да представи, за да установи prima facie случай на дискриминация, конкретни статистически данни или факти, които се отнасят до работниците и служителите, засегнати от разглежданата национална правна уредба, ако тази страна няма достъп или трудно може да получи достъп до тези статистически данни или факти.

         (1)  ОВ C 285, 13.8.2018 г.


title: Дело C-285/18: Решение на Съда (четвърти състав) от 3 октомври 2019 г. (преюдициално запитване от Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Литва) — производство, образувано по искане на Kauno miesto savivaldybė, Kauno miesto savivaldybės administracija (Преюдициално запитване — Обществени поръчки — Директива 2014/24/ЕС — Член 12, параграф 1 — Прилагане във времето — Свобода на държавите членки относно избора на начина за предоставяне на услуги — Граници — Обществени поръчки, предмет на така нареченото възлагане „in house“ — Вътрешна сделка — Съвпадане на обществена поръчка и вътрешна сделка)

text:
               9.12.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 413/15

      Решение на Съда (четвърти състав) от 3 октомври 2019 г. (преюдициално запитване от Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Литва) — производство, образувано по искане на Kauno miesto savivaldybė, Kauno miesto savivaldybės administracija
      (Дело C-285/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Обществени поръчки - Директива 2014/24/ЕС - Член 12, параграф 1 - Прилагане във времето - Свобода на държавите членки относно избора на начина за предоставяне на услуги - Граници - Обществени поръчки, предмет на така нареченото възлагане „in house“ - Вътрешна сделка - Съвпадане на обществена поръчка и вътрешна сделка)
      (2019/C 413/16)
      Език на производството: литовски

         Запитваща юрисдикция

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Kauno miesto savivaldybė, Kauno miesto savivaldybės administracija

         в присъствието на: UAB „Irgita“, UAB „Kauno švara“

         Диспозитив

                  1.

                  Положение като разглежданото в главното производство, при което обществена поръчка е възложена от възлагащ орган на юридическо лице, върху което той упражнява контрол, аналогичен на този, който упражнява върху своите собствени служби, в рамките на производство, което е образувано, докато Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги все още е била в сила, и е довело до сключването на договор след отмяната на тази директива, а именно на 18 април 2016 г., попада в приложното поле на Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18, когато възлагащият орган окончателно е решил въпроса дали е длъжен предварително да обяви процедура за конкурентно възлагане на обществена поръчка след тази дата.

                  2.

                  Член 12, параграф 1 от Директива 2014/24 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална норма, с която държава членка поставя сключването на вътрешна сделка в зависимост от условието по-конкретно възлагането на обществена поръчка да не може да осигури качеството, наличността или непрекъснатостта на извършваните услуги, при положение че изборът, който е изразен в полза на конкретен начин на предоставяне на услуги и е направен на етап, предхождащ възлагането на обществена поръчка, е съобразен с принципите на равно третиране, недопускане на дискриминация, взаимно признаване, пропорционалност и прозрачност.

                  3.

                  Член 12, параграф 1 от Директива 2014/24, преценяван с оглед на принципа на прозрачност, трябва да се тълкува в смисъл, че условията, които държавите членки поставят за сключването на вътрешни сделки, трябва да бъдат посочени посредством точни и ясни разпоредби на позитивното право относно обществените поръчки, които трябва да бъдат достатъчно достъпни и предвидими в тяхното прилагане, за да се избегне всякакъв риск от произвол, което запитващата юрисдикция следва да провери.

                  4.

                  Сключването на вътрешна сделка, която отговаря на условията по член 12, параграф 1, букви а)—в) от Директива 2014/24, не е само по себе си в съответствие с правото на Съюза.

         (1)  ОВ C 276, 6.8.2018 г.


title: Дело C-302/18: Решение на Съда (трети състав) от 3 октомври 2019 г. (преюдициално запитване от Raad voor Vreemdelingenbetwistingen — Белгия) — X/Belgische Staat (Преюдициално запитване — Имиграционна политика — Статут на дългосрочно пребиваващите граждани на трети страни — Директива 2003/109/ЕО — Условия, свързани с получаването на статут на дългосрочно пребиваващ — Член 5, параграф 1, буква a) — Стабилни, регулярни и достатъчни финансови ресурси)

text:
               9.12.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 413/16

      Решение на Съда (трети състав) от 3 октомври 2019 г. (преюдициално запитване от Raad voor Vreemdelingenbetwistingen — Белгия) — X/Belgische Staat
      (Дело C-302/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Имиграционна политика - Статут на дългосрочно пребиваващите граждани на трети страни - Директива 2003/109/ЕО - Условия, свързани с получаването на статут на дългосрочно пребиваващ - Член 5, параграф 1, буква a) - Стабилни, регулярни и достатъчни финансови ресурси)
      (2019/C 413/17)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: X

         Ответник: Belgische Staat

         Диспозитив

      Член 5, параграф 1, буква а) от Директива 2003/109/ЕО на Съвета от 25 ноември 2003 година относно статута на дългосрочно пребиваващи граждани от трети страни трябва да се тълкува в смисъл, че съдържащото се в се в тази разпоредба понятие „[финансови ресурси]“ не се отнася единствено до „собствените финансови ресурси“ на кандидата за статут на дългосрочно пребиваващ, а може да обхваща и финансовите ресурси, предоставени на разположение на този кандидат от трето лице, доколкото с оглед на индивидуалното положение на съответния кандидат те се считат за стабилни, регулярни и достатъчни.

         (1)  ОВ C 276, 6.8.2018 г.


title: Дело C-329/18: Решение на Съда (трети състав) от 3 октомври 2019 г. (преюдициално запитване от Augstākā tiesa — Латвия) — Valsts ieņēmumu dienests/„Altic“ SIA (Преюдициално запитване — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Закупуване на храни — Приспадане на данъка, платен по получени доставки — Отказ да се допусне приспадане — Доставчик, който евентуално е фиктивен — Измама с ДДС — Изисквания във връзка със знанието от страна на купувача — Регламент (ЕО) № 178/2002 — Задължение за гарантиране на възможност за проследяване на храните и задължение за идентифициране на доставчика — Регламенти (ЕО) № 852/2004 и (ЕО) № 882/2004 — Регистрационни задължения на стопанските субекти в хранителната промишленост — Отражение върху правото на приспадане на ДДС)

text:
               9.12.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 413/16

      Решение на Съда (трети състав) от 3 октомври 2019 г. (преюдициално запитване от Augstākā tiesa — Латвия) — Valsts ieņēmumu dienests/„Altic“ SIA
      (Дело C-329/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Закупуване на храни - Приспадане на данъка, платен по получени доставки - Отказ да се допусне приспадане - Доставчик, който евентуално е фиктивен - Измама с ДДС - Изисквания във връзка със знанието от страна на купувача - Регламент (ЕО) № 178/2002 - Задължение за гарантиране на възможност за проследяване на храните и задължение за идентифициране на доставчика - Регламенти (ЕО) № 852/2004 и (ЕО) № 882/2004 - Регистрационни задължения на стопанските субекти в хранителната промишленост - Отражение върху правото на приспадане на ДДС)
      (2019/C 413/18)
      Език на производството: латвийски

         Запитваща юрисдикция

      Augstākā tiesa

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Valsts ieņēmumu dienests

         Ответник:„Altic“ SIA

         Диспозитив

                  1)

                  Член 168, буква а) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, изменена с Директива 2010/45/ЕС на Съвета от 13 юли 2010 г., трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правото на приспадане на платения по получени доставки данък върху добавената стойност (ДДС) да се отказва на участващо в хранителната верига данъчнозадължено лице с единственото съображение — ако се допусне, че наличието на такова съображение е надлежно установено, което запитващата юрисдикция следва да провери — че не е изпълнило задълженията във връзка с идентифицирането на доставчиците си, каквито задължения за целите на проследимостта на храните има по силата на член 18, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 година за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните. Неизпълнението на тези задължения обаче може да представлява един от белезите, които, ако се вземат заедно и са непротиворечиви, биха сочели, че това лице е знаело или е трябвало да знае, че участва в сделка, която е част от измама с ДДС, което следва да се провери от запитващата юрисдикция.

                  2)

                  Член 168, буква а) от Директива 2006/112, изменена с Директива 2010/45, трябва да се тълкува в смисъл, че за преценката дали участващо в хранителната верига данъчнозадължено лице е знаело или е трябвало да знае, че участва в сделка, която е част от измама с ДДС, няма значение обстоятелството, че то не е проверило регистрирани ли са доставчиците му пред компетентните органи в съответствие с член 6, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 852/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно хигиената на храните и с член 31, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно официалния контрол, провеждан с цел осигуряване на проверка на съответствието със законодателството в областта на фуражите и храните и правилата за опазване здравето на животните и хуманното отношение към животните.

         (1)  ОВ C 276, 6.8.2018 г.


title: Дело C-378/18: Решение на Съда (осми състав) от 3 октомври 2019 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — Landwirtschaftskammer Niedersachsen/Reinhard Westphal (Преюдициално запитване — Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 — Защита на финансовите интереси на Европейския съюз — Член 3, параграф 1 — Давностен срок — Регламенти (ЕИО) № 3887/92 и (ЕО) № 2419/2001 — Интегрирана система за администриране и контрол за определени схеми за помощ на Общността — Възстановяване на недължимо платени суми — Прилагане на по-благоприятното правило за давност)

text:
               9.12.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 413/17

      Решение на Съда (осми състав) от 3 октомври 2019 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — Landwirtschaftskammer Niedersachsen/Reinhard Westphal
      (Дело C-378/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 - Защита на финансовите интереси на Европейския съюз - Член 3, параграф 1 - Давностен срок - Регламенти (ЕИО) № 3887/92 и (ЕО) № 2419/2001 - Интегрирана система за администриране и контрол за определени схеми за помощ на Общността - Възстановяване на недължимо платени суми - Прилагане на по-благоприятното правило за давност)
      (2019/C 413/19)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesverwaltungsgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Landwirtschaftskammer Niedersachsen

         Ответник: Reinhard Westphal

         Диспозитив

      Член 49, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 2419/2001 на Комисията от 11 декември 2001 година относно установяване на подробни правила за прилагането на интегрираната система за администриране и контрол за определени схеми за помощ на Общността, установени с Регламент (ЕИО) № 3508/92 на Съвета, изменен с Регламент (ЕО) № 118/2004 на Комисията от 23 януари 2004 г., трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденият в него начален момент на давностния срок се определя съгласно член 3, параграф 1 от Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности и в случай на продължаваща или повторно извършена нередност съответства на датата, на която нередността е прекратена.

         (1)  ОВ C 301, 27.8.2018 г.


title: Дело C-632/18: Решение на Съда (осми състав) от 3 октомври 2019 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Белгия) — Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale SCRL/Institut des Comptes nationaux (ICN) (Преюдициално запитване — Икономическа и парична политика — Европейска система от национални и регионални сметки в Европейския съюз — Регламент (ЕС) № 549/2013 — Сектор „Държавно управление“ — Каптивна финансова институция — Понятие — Дружество, което предлага на домакинствата със средни или скромни доходи ипотечни кредити под контрола на държавното управление)

text:
               9.12.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 413/18

      Решение на Съда (осми състав) от 3 октомври 2019 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Белгия) — Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale SCRL/Institut des Comptes nationaux (ICN)
      (Дело C-632/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Икономическа и парична политика - Европейска система от национални и регионални сметки в Европейския съюз - Регламент (ЕС) № 549/2013 - Сектор „Държавно управление“ - Каптивна финансова институция - Понятие - Дружество, което предлага на домакинствата със средни или скромни доходи ипотечни кредити под контрола на държавното управление)
      (2019/C 413/20)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d'État

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale SCRL

         Ответник: Institut des Comptes nationaux (ICN)

         Диспозитив

                  1)

                  Разпоредбите на приложение А към Регламент (ЕС) № 549/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2013 година относно Европейската система от национални и регионални сметки в Европейския съюз трябва да се тълкуват в смисъл, че за да се определи дали отделна институционална единица, контролирана от държавното управление, попада в сектор „Държавно управление“ по смисъла на въведената с този регламент изменена европейска система от национални сметки, когато има характеристиките на каптивна финансова институция, е необходимо да се провери критерият за излагането ѝ на икономически риск при упражняване на дейността ѝ.

                  2)

                  Институционална единица като разглежданата в главното производство, чиято степен на независимост спрямо държавното управление е ограничена от националното законодателство — съгласно което тази институционална единица не е напълно самостоятелна при управлението на активите и пасивите си, доколкото държавното управление, от една страна, упражнява контрол върху активите ѝ, а от друга страна, поема част от риска, свързан с пасивите ѝ — може да се квалифицира като „каптивна финансова институция“ по смисъла на точки 2.21—2.23 от приложение A към Регламент № 549/2013, доколкото националният съд може да тълкува предвидените от това национално законодателство мерки за контрол в смисъл, че водят до това съответната институционална единица да не може да действа независимо от държавното управление, доколкото последното ѝ налага условията, при които тази единица е длъжна да действа, без тя да има възможност по собствена инициатива да ги изменя съществено.

         (1)  ОВ C 4, 7.1.2019 г.


title: Становище 1/19: Искане за становище, направено от Европейския парламент на основание член 218, параграф 11 ДФЕС

text:
               9.12.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 413/19

      Искане за становище, направено от Европейския парламент на основание член 218, параграф 11 ДФЕС
      (Становище 1/19)
      (2019/C 413/21)
      Език на производството: всички официални езици

         Страна, направила искането

      Европейски парламент (представители: D. Warin, O. Hrstková Šolcová, A. Neergaard)

         Въпроси, отправени до Съда

                  —

                  Член 82, параграф 2 и член 84 ДФЕС съставляват ли подходящо правно основание за акта на Съвета за сключване от името на Съюза на Конвенцията от Истанбул, или посоченият акт следва да се основава на член 78, параграф 2, член 82, параграф 2 и член 83, параграф 1 от ДФЕС, и необходимо или възможно ли е решенията относно подписването и сключването на Конвенцията да се разделят на две вследствие на този избор на правно основание?

                  —

                  Сключването от страна на Съюза на Конвенцията от Истанбул съгласно член 218, параграф 6 от ДФЕС съвместимо ли е с Договорите, при положение че липсва общо съгласие на всички държави членки относно тяхното желание да бъдат обвързани с посочената конвенция?


title: Съд на Еаст Решение на съда от 13 ноември 2019 г. по дело E-2/19

text:
               6.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 40/33

      СЪД НА ЕАСТ РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 13 ноември 2019 г.
      по дело E-2/19
      D и E

         (Свободно движение на хора — Секторни адаптации за Лихтенщайн — Право на пребиваване — Производно право на пребиваване на членовете на семейството — Директива 2004/38/ЕО)

      (2020/C 40/04)
      По дело E-2/19, D и E — МОЛБА до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на Надзорен орган и Съд, подадена от Административния съд на Княжество Лихтенщайн (Verwaltungsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein), относно тълкуването на Директива № 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, адаптирана към Споразумението за Европейското икономическо пространство, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател (съдия докладчик), Bernd Hammermann и Ola Mestad (ad hoc), съдии, постанови решение на 13 ноември 2019 г., чийто диспозитив гласи:
      Секторните адаптации на приложения V и VIII към Споразумението за ЕИП, и по-специално точка III от него, не лишават члена на семейството на гражданин на държава от ЕИП, който има валидно разрешение за пребиваване и пребивава в Лихтенщайн, от правото да придружава или да се присъедини към гражданина на държава от ЕИП в Лихтенщайн на основание член 7, параграф 1, буква г) от Директива 2004/38/ЕО, въпреки че разрешението за пребиваване, което притежава гражданинът на държава от ЕИП в Лихтенщайн, не е издадено въз основа на системата, предвидена в секторните адаптации.


title: Дело C-167/17: Решение на Съда (първи състав) от 17 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Supreme Court — Ирландия) — Volkmar Klohn/An Bord Pleanála (Преюдициално запитване — Околна среда — Оценка на въздействието на някои проекти върху околната среда — Право на жалба срещу решение за издаване на разрешение — Изискване процедурата да не бъде възпрепятстващо скъпа — Понятие — Прилагане във времето — Директен ефект — Последици за национално решение за присъждане на разноски, което е станало окончателно)

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/11

      Решение на Съда (първи състав) от 17 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Supreme Court — Ирландия) — Volkmar Klohn/An Bord Pleanála
      (Дело C-167/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Околна среда - Оценка на въздействието на някои проекти върху околната среда - Право на жалба срещу решение за издаване на разрешение - Изискване процедурата да не бъде възпрепятстващо скъпа - Понятие - Прилагане във времето - Директен ефект - Последици за национално решение за присъждане на разноски, което е станало окончателно))
      (2018/C 455/17)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Supreme Court

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Volkmar Klohn

         Ответник: An Bord Pleanála

         в присъствието на: Sligo County Council, Maloney and Matthews Animal Collections Ltd

         Диспозитив

                  1)

                  Член 10а, пета алинея от Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда, изменена с Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 година, трябва да се тълкува в смисъл, че изискването разходите по някои съдебни производства по въпроси на околната среда да не трябва да правят процедурата възпрепятстващо скъпа, е лишено от директен ефект. При липсата на транспониране на този член от държава членка, националните юрисдикции на същата все пак са длъжни, във възможно най-голяма степен, да тълкуват вътрешното право, считано от изтичането на срока, предоставен за транспонирането на посочения член, по такъв начин, че частноправните субекти да не бъдат възпрепятствани, поради евентуалната финансова тежест, да подават и поддържат пред съдилищата жалби, свързани с приложението на същия член.

                  2)

                  Член 10а, пета алинея от Директива 85/337, изменена с Директива 2003/35, трябва да се тълкува в смисъл, че юрисдикциите на държава членка имат задължение за съответстващо тълкуване, когато се произнасят по разпределянето на разноските в съдебните производства, които са били висящи към датата на изтичане на срока за транспониране на изискването, според което разходите по някои съдебни производства по въпроси на околната среда не трябва да правят процедурата възпрепятстващо скъпа, предвидено в този член 10а, пета алинея, без да се взема предвид датата, на която са направени тези разноски в хода на съответното производство.

                  3)

                  Член 10а, пета алинея от Директива 85/337, изменена с Директива 2003/35, трябва да се тълкува в смисъл, че в спор като разглеждания по главното производство националният съд, който трябва да се произнесе по размера на разноските, има задължението за съответстващо тълкуване, доколкото силата на пресъдено нещо, с която се ползва станалото окончателно решение относно разпределянето на разноските, допуска това — което запитващата юрисдикция трябва да провери.

         (1)  ОВ C 178, 6.6.2017 г.