title: Дело T-165/14: Жалба, подадена на 7 март 2014 г.  — ANKO/Комисия и REA

text:
               10.6.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 175/47

         Жалба, подадена на 7 март 2014 г. — ANKO/Комисия и REA
   (Дело T-165/14)
   2014/C 175/65
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Жалбоподател: ANKO Anonymos Etairia Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Атина, Гърция) (представител: B. Christianos, адвокат)

      Ответник: Комисия и Изпълнителна агенция за научни изследвания (REA)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да установи, че спирането на плащането, наложено и поддържано в сила от страна на REA, който действа въз основа на делегация от Комисията, що се отнася до сумата, която Комисията продължава да дължи на жалбоподателя на основание участие в проекта „Emergency Support System“ (ESS), представлява неизпълнение на договорните задължения на последната;

               —

               да установи, че сумата в размер на 125 253,82 EUR, която Комисията продължава да не изплаща за участие в проекта ESS, съответства на допустимите разходи, които поради товa Комисията трябва да плати на ANKO;

               —

               да установи, че общата сума в размер на 216 172,68 EUR, която Комисията вече е платила на жалбоподателя за участие в проекта ESS, съответства на допустимите разходи, и

               —

               да осъди REA и Комисията да заплатят направените от жалбоподателя съдебни разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Предмет на настоящата жалба е отговорността на REA и на Комисията на основание член 272 ДФЕС по договор № 217951 за изпълнението на проекта ESS.
   Жалбоподателят поддържа по-конкретно, че REA, който действа въз основа на делегация от Комисията, е спряла плащането към ANKO, без да има право да направи това и в нарушение на договора за проекта ESS. Жалбоподателят поддържа също така, че като се е стремяла да приложи метода на „екстраполацията“, Комисията е оспорила, без правно основание и в нарушение едновременно на договора и на приложимата правна уредба, допустимостта, в основни линии, на всички разходи, направени от ANKO за проекта ESS.


title: Дело T-145/15: Жалба, подадена на 29 март 2015 г. — Румъния/Комисия

text:
               1.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 178/20

         Жалба, подадена на 29 март 2015 г. — Румъния/Комисия
   (Дело T-145/15)
   (2015/C 178/20)
   Език на производството: румънски

      Страни

      Жалбоподател: Румъния (представители: R. Radu, V. Angelescu, R. Mangu, D. Bulancea)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               частична отмяна на Решение за изпълнение (ЕС) 2015/103 на Комисията от 16 януари 2015 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР);

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.

               1.

               Първото основание е изведено от неправилното упражняване на правомощието на Европейската комисия да изключва определени суми от финансиране от страна на Европейския съюз

                           —

                           С прилагането на фиксираните ставки на корекциите, определени в Решение за изпълнение (ЕС) 2015/103, Комисията е упражнила неправилно своите правомощия, като е нарушила разпоредбите на член 52 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 г. относно финансирането, управлението и мониторинга на общата селскостопанска политика и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 352/78, (ЕО) № 165/94, (ЕО) № 2799/98, (ЕО) № 814/2000, (ЕО) № 1290/2005 и (ЕО) № 485/2008 на Съвета и Насоките на Комисията за прилагане на финансовите корекции, определени в Документ VI/5330/97 на Комисията от 23 декември 1997 г., озаглавен „Насоки за изчисляване на финансовите последици при подготовката на решението за уравняване на сметките на секция „Гарантиране“ на ФЕОГА“.

                           —

                           Комисията е била длъжна да определи корекции въз основа на установяване на неправомерно направените от Румъния разходи, а не да прилага фиксирани ставки, като се има пред вид, че, от една страна, естеството на положението не е налагало това, а от друга страна, румънската държава е предоставила на Комисията необходимата информация, за да бъдат изчислени корекциите. При това положение не можело да се счита, че за изчисляването на корекции, основаващи се на реалната загуба на средства, от Комисията биха се изисквали непропорционални усилия.

               2.

               Второто основание е изведено от недостатъчни и неподходящи мотиви на обжалваното решение

                           —

                           Решение за изпълнение (ЕС) 2015/103 не е мотивирано достатъчно и по подходящия начин, тъй като при неговото приемане Комисията не е изложила в достатъчна степен мотивите, поради които е решила да приложи фиксирана ставка за установените в одиторските мисии нередности и не е обосновала по съответния начин защо доводите, изтъкнати от Румъния относно възможността за прилагане на корекция, определена в резултат на изчисления, не могат да бъдат възприети и взети пред вид при определяне на окончателната корекция.

               3.

               Третото основание е изведено от нарушение на принципа на пропорционалност

                           —

                           Обжалваното решение противоречи на принципа на пропорционалност, тъй като поради прилагането на фиксирана ставка на корекцията от 10 % за разходите, заявени през 2009 г., и съответно от 5 % за заявените през 2010 г., е надценена загубата на средства на ЕС, настъпила в резултат на установените в одиторските мисии нередности, като посочените ставки не са съобразени с естеството и с тежестта на нарушенията, нито с техните финансови последици за бюджета на Общността.


title: Дело T-173/11: Жалба, подадена на 22 март 2011 г. — Hesse/СХВП — Porsche (Carrera)

text:
               14.5.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 145/35

         Жалба, подадена на 22 март 2011 г. — Hesse/СХВП — Porsche (Carrera)
   (Дело T-173/11)
   2011/C 145/59
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Kurt Hesse (Нюрнберг, Германия) (представител: M. Krogmann, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG (Щутгарт, Германия)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решение № R 306/2010-4 на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 11 януари 2011 г. и да се отхвърли възражението срещу заявката за марка на Общността № 5 723 432 от 16 февруари 2007 г.,

               —

               при условията на евентуалност,

                           а)

                           да се отмени обжалваното решение, доколкото то допуска наличието на сходство между стоки или неоснователно извличане на полза от отличителния характер или от репутацията на стоките, посочени във възражението, чрез стоките или свързаните с тях услуги от заявената марка, които са автомобилни аксесоари, произхождат от различни пазари и са разработени да бъдат поставени в действие в и извън механични моторни превозни средства,

                           б)

                           да се отмени обжалваното решение, доколкото то допуска наличието на сходство между стоки или неоснователно извличане на полза от отличителния характер или от репутацията на стоките, посочени във възражението, чрез стоките или свързаните с тях услуги от заявената марка, които по своето естество (електронни инструменти срещу механични моторни превозни средства), предназначение (развлечение, слушане на музика, новини за пътната обстановка) или употреба нямат никаква релевантна връзка със стоките и не трябва да се считат за допълващи се (стоки, между които съществува връзка в смисъл, че стоките от заявката за регистрация са необходими или важни за използването на стоките, посочени във възражението), а освен това се използват напълно независимо едни от други,

                           в)

                           да се отмени обжалваното решение, доколкото то допуска наличието на сходство между стоки или неоснователно извличане на полза от отличителния характер или от репутацията във връзка с електрически или електронни инструменти и апарати и тяхното съвместно инсталиране (например навигационни инструменти) от клас 9 или свързаните с тях услуги, които могат да се използват по-специално за усъвършенстването на моторни превозни средства от всякакъв вид и произход и произхождат от различни пазари,

               —

               да се осъди СХВП да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: словната марка „Carrera“ за стоки от клас 9

      Притежател на марката или знака, на която/който се прави позоваване в процедурата по възражение: Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG

      Марка или знак, на която/който се прави позоваване в подкрепа на възражението: националната словна марка и словната марка на Общността „CARRERA“ за стоки от клас 12

      Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.

      Решение на апелативния състав: уважава жалбата и отхвърля заявлението за регистрация.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и на член 8, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 207/2009 (1), тъй като не съществува вероятност от объркване между конфликтните марки и не е налице неоснователно извличане на полза от отличителния характер на марките, посочени във възражението.

      (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, 2009 г., стр. 1).


title: Дело T-25/10: Жалба, подадена на 27 януари 2010 г. — BASF Specialty Chemicals и BASF Lampertheim/Комисия

text:
               17.4.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 100/44

         Жалба, подадена на 27 януари 2010 г. — BASF Specialty Chemicals и BASF Lampertheim/Комисия
   (Дело T-25/10)
   2010/C 100/68
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподатели: BASF Specialty Chemicals Holding GmbH (Базел, Швейцария), BASF Lampertheim GmbH (Lampertheim, Германия) (представители: F. Montag и T. Wilson, Rechtsanwälte)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

               —

               да се отмени член 1, параграф 1, буква р) и член 1, параграф 2, буква р) от Решение C(2009) 8682 окончателен на Комисията от 11 ноември 2009 година (преписка COMP/38589 — Топлинни стабилизатори) по отношение на BASF Specialty Chemicals Holding GmbH, член 1, параграф 1, буква с) и член 1, параграф 2, буква с) от решението по отношение на BASF Lampertheim GmbH, както и член 2, точки 15 и 36 от решението по отношение на жалбоподателите,

               —

               при условията на евентуалност, наложената в член 2, точки 15 и 36 от решението на жалбоподателите глоба да се намали до разумен размер,

               —

               да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателите обжалват Решение C(2009) 8682 окончателен на Комисията от 11 ноември 2009 година по преписка COMP/38589 — Термични стабилизатори. С обжалваното решение на жалбоподателите и на други предприятия са наложени глоби за нарушение на член 81 ЕО, а от 1 януари 1994 г. — за нарушение на член 53 от Споразумението за ЕИП. Според Комисията жалбоподателите са участвали в редица споразумения и/или съгласувани практики на пазарите на калаени стабилизатори и на ESBO/естери в ЕИП, изразяващи се в определяне на цени, разпределяне на пазари чрез определяне на квоти за доставка, разделяне и разпределяне на клиенти, както и обмен на икономически чувствителна информация, и по-специално на данни относно клиенти, произведени и доставени количества.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите изтъкват три правни основания.
   На първо място, те твърдят, че е нарушен член 25 от Регламент (ЕО) № 1/2003 (1), тъй като правомощието на ответника да наложи глоби на жалбоподателите било погасено по давност. За разлика от становището на Комисията според жалбоподателите разпоредбите на член 25, параграф 6 от Регламент № 1/2003, свързани със спиране на давността, не се прилагат по отношение на тях.
   Като второ правно основание жалбоподателите изтъкват, че с обжалваното решение се нарушава член 101, параграф 1 ДФЕС във връзка с член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003, тъй като BASF Specialty Chemicals Holding GmbH до голяма степен не носи отговорност за неправомерните действия и следователно не е трябвало да му се налага глоба. Във връзка с това жалбоподателите също така твърдят, че по този начин Комисията нарушава член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003, когато определя глобата на BASF Lampertheim GmbH, тъй като при установяване на размера на глобата, който не може да надхвърля 10 % от общия оборот, за периодите, за които BASF Specialty Chemicals Holding GmbH не носи отговорност, тя трябвало да вземе предвид само общия оборот на BASF Lampertheim GmbH.
   На последно място, с третото правно основание жалбоподателите твърдят, че е нарушен член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 във връзка с Насоките относно метода за определяне на размера на глобите (2), тъй като Комисията не намалила глобите им в достатъчна степен. Според жалбоподателите Комисията трябвало да придаде по-голямо значение на прекалено дългата продължителност на производството и на тяхното съдействие, основано на правната уредба относно сътрудничеството (3). Освен това те считат, че при намаляването на размера на глобите е трябвало да бъде взето предвид активното им съдействие, което не е основано на правната уредба относно сътрудничеството.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).

      (2)  Насоки относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003 (ОВ C 210 2006 г., стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 264).

      (3)  Известие на Комисията относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (ОВ C 45 2002 г., стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 5, стр. 3).


title: Дело F-112/13: Определение на Съда на публичната служба от 29 април 2015 г. — Dimitriou/ENISA

text:
               15.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 198/51

         Определение на Съда на публичната служба от 29 април 2015 г. — Dimitriou/ENISA
   (Дело F-112/13) (1)

   (2015/C 198/70)
   Език на производството: гръцки
   Председателят на първи състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 85, 22.3.2014 г., стр. 26.


title: Дело C-160/14: Преюдициално запитване от Varas Cíveis de Lisboa (Португалия), постъпило на 4 април 2014 г.  — João Filipe Ferreira da Silva e Brito и др./Португалска държава

text:
               10.6.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 175/30

         Преюдициално запитване от Varas Cíveis de Lisboa (Португалия), постъпило на 4 април 2014 г. — João Filipe Ferreira da Silva e Brito и др./Португалска държава
   (Дело C-160/14)
   2014/C 175/37
   Език на производството: португалски

      Запитваща юрисдикция

   Varas Cíveis de Lisboa

      Страни в главното производство

      Ищци: João Filipe Ferreira da Silva e Brito и др.

      Ответник: Португалска държава

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите-членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности (1), по-специално член 1, алинея 1, да се тълкува в смисъл, че понятието „прехвърляне на стопанска дейност“ съответства на приложение, при което предприятие, осъществяващо дейност на пазара на чартърните полети се прекратява с решение на мажоритарен акционер, който на свой ред осъществява дейност в сектора на въздухоплаването, и в рамките на ликвидацията дружеството майка:

                           i)

                           встъпва в положението на прекратеното дружество в договори за лизинг на самолети и в договори за чартърни полети, сключени с туроператори;

                           ii)

                           развива изпълняваната преди това дейност от прекратеното предприятие;

                           iii)

                           възстановява на работа някои от служителите, които до този момент са работили за прекратеното дружество, и им възлага идентични функции;

                           iv)

                           получава дребно оборудване от прекратеното дружество?

               2)

               Член 267 (предишен член 234) от ДФЕС трябва ли да се тълкува в смисъл, че Supremo Tribunal de Justiça, предвид фактическата обстановка, описана в предходния въпрос, и обстоятелството, че националните съдилища от по-долните инстанции, произнесли се по случая, са постановили противоречиви решения, е бил длъжен да отправи преюдициално запитване до Съда на Европейския съюз за установяване на правилното тълкуване на понятието „прехвърляне на стопанска дейност“ по смисъла на член 1, параграф 1 от Директива 2001/23/ЕО?

               3)

               Общностното право и по-специално принципите, формулирани от Съда на Европейския съюз в Решение по дело Köbler (2) относно отговорността на държавата за вреди, причинени на частноправните субекти поради нарушение на общностното право, допуснато от национален съдебен орган, който се произнася като последна инстанция, допуска ли прилагането на национална разпоредба, която налага предварителна отмяна на вредоносното решение като основание на иска за вреди срещу държавата?

      (1)  ОВ L 82, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 20.

      (2)  C-224/01, EU:C:2003:513


title: Дело C-551/13: Решение на Съда (шести състав) от 18 декември 2014 г. (преюдициално запитване от Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari — Италия) — Società Edilizia Turistica Alberghiera Residenziale (SETAR)/Comune di Quartu S. Elena (Преюдициално запитване — Директива 2008/98/ЕО — Член 15 — Управление на отпадъците — Възможност за причинителя на отпадъци да извърши самостоятелно третирането им — Приета, но невлязла в сила национална правна уредба за транспониране — Изтичане на срока за транспониране — Директен ефект)

text:
               23.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 65/12

         Решение на Съда (шести състав) от 18 декември 2014 г. (преюдициално запитване от Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari — Италия) — Società Edilizia Turistica Alberghiera Residenziale (SETAR)/Comune di Quartu S. Elena
   (Дело C-551/13) (1)

   ((Преюдициално запитване - Директива 2008/98/ЕО - Член 15 - Управление на отпадъците - Възможност за причинителя на отпадъци да извърши самостоятелно третирането им - Приета, но невлязла в сила национална правна уредба за транспониране - Изтичане на срока за транспониране - Директен ефект))
   (2015/C 065/17)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Società Edilizia Turistica Alberghiera Residenziale (SETAR)

      Ответник: Comune di Quartu S. Elena

      Диспозитив

   Правото на Съюза и Директива 2008/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 година относно отпадъците и за отмяна на определени директиви трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като разглежданата в главното производство, с която се транспонира разпоредба от посочената директива, но чието влизане в сила е обусловено от приемането на допълнителен вътрешен акт, ако това влизане в сила е след изтичането на определения в Директивата срок за транспониране.
   Член 15, параграф 1 във връзка с членове 4 и 13 от Директива 2008/98 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която не предвижда възможност за първоначален причинител или притежател на отпадъци да извърши самостоятелно обезвреждането на тези отпадъци, така че да се освободи от заплащане на комунална такса за обезвреждане на отпадъци, при условие че тази такса отговаря на изискванията на принципа на пропорционалност.

      (1)  ОВ C 377, 21.12.2013 г.


title: Дело T-109/17: Жалба, подадена на 21 февруари 2017 г. — FCA US/EUIPO — Busbridge (VIPER)

text:
               18.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 121/42

         Жалба, подадена на 21 февруари 2017 г. — FCA US/EUIPO — Busbridge (VIPER)
   (Дело T-109/17)
   (2017/C 121/62)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: FCA US LLC (City of Auburn Hills, Michigan, Съединени американски щати) (представител: C. Morcom, QC)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Robert Dennis Busbridge (Hookwood, Обединено кралство)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „VIPER“ – Регистрация на марка на ЕС № 3 871 101

      Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 1 декември 2016 г. по преписка R 554/2016-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени решенията на отдела по отмяна и на първи апелативен състав като върне жалбата на г-н Busbridge на отдела по отмяна за надлежно решаване;

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               Апелативният състав погрешно е заключил, че г-н Busbridge е доказал използването на марката във връзка със стоките, обхванати от регистрацията в Обединеното кралство (по-конкретно „Sports cars“);

               —

               Представеното от г-н Busbridge доказателство било напълно неподходящо за доказване на „реално“ използване както се изисква в член 57, параграфи 2 и 3 от Регламент № 207/2009.


title: Дело T-115/15: Жалба, подадена на 5 март 2015 г. — Deza/ECHA

text:
               1.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 178/14

         Жалба, подадена на 5 март 2015 г. — Deza/ECHA
   (Дело T-115/15)
   (2015/C 178/16)
   Език на производството: чешки

      Страни

      Жалбоподател: Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Чешка република) (представител: P. Dejl, advokát)

      Ответник: Европейска агенция по химикали

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решение ED/108/2014 от 12 декември 2014 г. на изпълнителния директор на Европейската агенция по химикалите за актуализиране и изменение на наличното вписване на веществото DEHP в списъка с кандидат вещества за възможно включване в приложение XIV към Регламент (ЕО) № 1907/2006 (1);

               —

               да осъди ответника да заплати разноските.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага четири основания.

               1.

               Първо основание — обжалваното решение е постановено при условията на превишаване на власт
               Жалбоподателят твърди, че обжалваното решение е постановено при условията на превишаване на власт, тъй като: (i) в съответствие с Регламент (ЕО) № 1907/2006 ответникът не е имал право да актуализира с посоченото решение списъка за възможно включване в приложение XIV по смисъла на член 59, параграф 1 от този регламент, (ii) преди постановяването на обжалваното решение ответникът е провел процедура, която е в нарушение на член 59 от Регламент (ЕО) № 1907/2006, и (iii) обжалваното решение и проведената от ответника процедура, довела до постановяването му, заобикалят процедурата, установена за тази цел от Съвета на Европейския съюз и Европейския парламент.

               2.

               Второ основание — обжалваното решение нарушава принципа на правна сигурност
               Жалбоподателят твърди, че обжалваното решение нарушава принципа на правна сигурност, тъй като: (i) в решението се посочва, че бис(2-етилхексил)фталат (DEHP) е вещество, имащо свойството да разрушава ендокринната система, докато правото на ЕС не съдържа определение за такова вещество или критерии за идентифицирането му и това определение и посочените критерии са установени от Европейската комисия въз основа на регламенти и решения на Съвета и Парламента, и (ii) решението е постановено, докато процедурата за разрешаването на веществото DEHP, идентифицирано като токсично за репродукцията съгласно член 57, буква в) от Регламент (ЕО) № 1907/2006, все още е била в ход, макар и в напреднал стадий.

               3.

               Трето основание — обжалваното решение не се основава на убедителни и обективни научни констатации
               Според жалбоподателя обжалваното решение е незаконосъобразно, тъй като не се основава на убедителни и обективни научни констатации, от които да е видно, че DEHP отговаря на критериите, установени в член 57, буква е) от Регламент (ЕО) № 1907/2006.

               4.

               Четвърто основание — нарушение на правата на жалбоподателя и принципите, заложени в Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи и в Хартата за основните права на Европейския съюз
               Жалбоподателят твърди, че обжалваното решение и проведената от ответника процедура, довела до постановяването му, нарушават правата на жалбоподателя и принципите, заложени в Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи и в Хартата за основните права на Европейския съюз, по-специално принципа на правна сигурност, правото на справедлив процес и правото на необезпокоявано ползване на собственост.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) № 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО на Комисията (ОВ L 396, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 60, стр. 3).


title: Дело T-360/15: Решение на Общия съд от 8 септември 2016 г. — Dr Vita/EUIPO (69) (Марка на Европейския съюз — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз 69 — Абсолютно основание за отказ — Описателен характер — Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               17.10.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 383/14

         Решение на Общия съд от 8 септември 2016 г. — Dr Vita/EUIPO (69)
   (Дело T-360/15) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз 69 - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   (2016/C 383/19)
   Език на производството: полски

      Страни

      Жалбоподател: Dr Vita sp. z o.o. (Олщин, Полша) (представител: D. Rzążewska, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: D. Walicka)

      Предмет

   Жалба против решение на пети апелативен състав на EUIPO от 1 април 2015 г. (дело R 2513/2014-5) по заявката за регистрация на фигуративния знак 69 като марка на Европейския съюз.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Dr Vita sp. z o.o. да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 279, 24.8.2015 г.


title: Дело T-627/13: Решение на Общия съд от 2 октомври 2015 г. — The Tea Board/СХВП — Delta Lingerie (Darjeeling) (Марка на Общността — Производство по възражение — Фигуративна марка „Darjeeling“ — По-ранни колективни словна и фигуративна марка на Общността „DARJEELING“ — Относителни основания за отказ — Член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               23.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 389/40

         Решение на Общия съд от 2 октомври 2015 г. — The Tea Board/СХВП — Delta Lingerie (Darjeeling)
   (Дело T-627/13) (1)

   ((Марка на Общността - Производство по възражение - Фигуративна марка „Darjeeling“ - По-ранни колективни словна и фигуративна марка на Общността „DARJEELING“ - Относителни основания за отказ - Член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   (2015/C 389/42)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: The Tea Board (Калкута, Индия) (представители: A. Nordemann и M. Maier, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: S. Palmero Cabezas)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Delta Lingerie (Кашан, Франция) (представители: G. Marchais и P. Martini-Berthon, avocats)

      Предмет

   Жалба срещу решение на втори апелативен състав на СХВП от 11 септември 2013 г. (преписка R 1387/2012-2) относно производство по възражение между The Tea Board и Delta Lingerie.

      Диспозитив

               1)

               Отменя решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 11 септември 2013 г. (преписка R 1387/2012-2) в частта относно стоките, за които се отнася заявената марка и които спадат към клас 25 по смисъла на ревизираната и изменена Ницска спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 година, както и относно „услуги за продажба на дребно на дамски долни дрехи, бельо, парфюми, тоалетна вода и козметични средства, бельо за дома и за баня“, за които се отнася заявената марка и които спадат към клас 35 от посочената спогодба.

               2)

               Отхвърля жалбата в останалата част.

               3)

               Всяка страна понася направените от нея разноски.

      (1)  ОВ C 45, 15.2.2014 г.


title: Дело C-419/14: Преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 8 септември 2014 г.  — WebMindLicences Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság

text:
               8.12.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 439/17

         Преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 8 септември 2014 г. — WebMindLicences Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság
   (Дело C-419/14)
   (2014/C 439/25)
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: WebMindLicences Kft.

      Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság

      Преюдициални въпроси

               1)

               Когато следва да се установи кой е доставчикът на услугите за целите на облагане с ДДС по повод на проверката дали сделката има фиктивен характер, дали ѝ липсва действително икономическо и търговско съдържание и дали е осъществена с единствената цел да се получи данъчно предимство, релевантно за тълкуването съгласно член 2, параграф 1, буква в), член 24, параграф 1 и член 43 от Директива 2006/112/ЕО (1) на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (наричана по-нататък „Директивата за ДДС“) ли е обстоятелството, че в главното производство управителят на дружеството лицензодател и негов едноличен собственик е физическото лице, което е създало прехвърленото с посочения договор за лицензия ноу-хау?

               2)

               При утвърдителен отговор на въпрос № 1, релевантно при прилагането на член 2, параграф 1, буква в), член 24, параграф 1 и член 43 от Директивата за ДДС и при преценката дали е налице злоупотреба ли е обстоятелството, че това физическо лице оказва или може да окаже неформално влияние върху начина, по който лицензополучателят използва прехвърлената лицензия, както и върху решенията на това предприятие? В този контекст може ли да има значение за тълкуването обстоятелството, че създателят на разглежданото ноу-хау участва или може да участва пряко или непряко чрез дейността си на консултант или чрез съвети относно развитието или използването на това ноу-хау в търговските решения, свързани с предоставянето на основаващата се на посоченото ноу-хау услуга?

               3)

               За да се установи кой е доставчикът на услугите за целите на облагането с ДДС при обстоятелства като разглежданите в главното производство и като се има предвид изложеното във въпрос № 2, има ли значение дали, в допълнение към анализа на стоящия в основата на сделката договор, създателят на разглежданото ноу-хау в качеството му на физическо лице оказва влияние и по-специално решаващо влияние или контрол върху реда и начина, по който се предоставя основаващата се на това ноу-хау услуга?

               4)

               При утвърдителен отговор на въпрос № 3: какви обстоятелства или по-специално какви критерии могат да се вземат предвид при определянето на обхвата на влияние или контрол, за да се установи, че е налице решаващо влияние върху предоставянето на услугата и че е намерило приложение действителното икономическо съдържание на стоящата в основата сделка в полза на предприятието лицензодател?

               5)

               В хипотеза като разглежданата в главното производство при анализа на въпроса дали е получено данъчно предимство, за да се преценят отношенията между участващите в сделката лица и икономически оператори, релевантно ли е обстоятелството, че данъчнозадължените лица, участници в сделката, за която се твърди, че е насочена към избягване на данъци, са юридически лица, докато националната данъчна администрация приписва на физическо лице вземането на стратегическите и оперативни решения, свързани с използването [на разглежданото ноу-хау] и ако да, трябва ли да се вземе предвид в коя държава членка въпросното физическо лице е взело тези решения? При обстоятелства като разглежданите в настоящото производство ако се окаже, че договорният статут на страните не е определящ, от значение за тълкуването ли е фактът, че управлението на финансовите операции, на персонала и на техническите средства, необходими за предоставянето на осъществяваща се чрез интернет услуга, за която става въпрос по делото, е възложено на подизпълнители?

               6)

               Ако се установи, че клаузите на лицензионния договор не отразяват действително икономическо съдържание, преквалифицирането на договорните клаузи и възстановяването на положението, което би съществувало, ако не се беше осъществила сделката, в която се изразява злоупотребата, означават ли, че данъчната администрация на държавата членка може да определи по друг начин държавата членка на мястото на извършване на доставката и следователно мястото на възникване на данъчното задължение, включително когато лицензополучателят е изпълнил своите данъчни задължения в държавата членка, в която се намира седалището му, в съответствие с условията, предвидени в законодателството на посочената държава членка?

               7)

               Следва ли членове 49 ДФЕС и 56 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че на тях противоречи и може да се квалифицира като злоупотреба със свободата на установяване и със свободното предоставяне на услуги, договорна конфигурация като разглежданата в главното производство, при която предприятие, данъчнозадължено лице в една държава членка, прехвърля чрез лицензионен договор на друго предприятие, данъчнозадължено лице в друга държава членка, посоченото ноу-хау и правото за използването му за предоставянето на услуги, свързани с предлагане на съдържание за възрастни, посредством базирана в интернет интерактивна комуникационна технология, в хипотеза, при която облагането с ДДС на така прехвърлената услуга е по-благоприятно в държавата, в която се намира седалището на лицензополучателя?

               8)

               При обстоятелства като разглежданите в настоящото дело какво значение следва да се придаде на съображенията от търговски характер, които в допълнение към перспективата да се получи данъчно предимство, са били водещи за предприятието лицензодател, и по-специално в този контекст има ли значение за тълкуването фактът, че управителят и едноличният собственик на лицензодателя е физическото лице, което първоначално е създало въпросното ноу-хау?

               9)

               При анализа на съставляващото злоупотреба поведение може ли да се вземат предвид и, ако да, какво е тяхното значение, обстоятелства, сходни с разглежданите в главното производство, като техническите аспекти и инфраструктурата, които са необходими за въвеждането и извършването на услугата, предмет на спорната сделка, както и компетентността и персоналът, с който разполага лицензодателят, за да предоставя въпросната услуга?

               10)

               При разглежданите в настоящото дело обстоятелства следва ли член 2, параграф 1, буква в), член 24, параграф 1 и членове 43 и 273 от Директивата за ДДС във връзка с член 4, параграф 3 ДЕС и член 325 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че за да се гарантира ефективното изпълнение на задължението на държавите членки да събират ефективно и в срок целия ДДС и да предотвратяват бюджетните загуби, свързани с трансграничната данъчна измама и трансграничното избягване на данъци, за да може да установи кой е доставчикът на услугите в случай на сделка, свързана с предоставяне на услуги, данъчната администрация на държава членка има право с цел да се изясни фактическата обстановка да допуска в доказателствената фаза на данъчното производство (с административен характер) данни, информация и доказателствени средства, като например протоколи от подслушване — получени без знанието на данъчнозадълженото лице от разследващата служба на данъчната администрация в рамките на наказателно производство, както и да ги използва и да обосновава с тях своята преценка на данъчноправните последици и че от своя страна административната юрисдикция, контролираща постановеното от данъчната администрация на държавата членка решение, има право да разглежда тези елементи като доказателства при проверката на тяхната законосъобразност?

               11)

               При разглежданите в настоящото дело обстоятелства следва ли член 2, параграф 1, буква в), член 24, параграф 1 и членове 43 и 273 от Директивата за ДДС във връзка с член 4, параграф 3 ДЕС и член 325 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че за да се гарантира ефективното изпълнение на задължението на държавите членки да събират ефективно и в срок целия ДДС и изпълнението на задължението на държавите членки да осигурят спазването на задълженията, наложени на данъчнозадължените лица, предоставената на държавите членки свобода на действие за използването на средствата, с които разполага националната данъчна администрация, включва правото на последната да използва доказателствени средства, които първоначално са получени за целите на наказателно производство за борба с избягването на данъци, включително когато само по себе си националното право не позволява събирането на данни без знанието на заинтересованото лице в рамките на административното производство с цел борба срещу избягването на данъци или когато националното право подчинява събирането на данни без знанието на заинтересованото лице, извършено в рамките на наказателното производство, на условието да са налице гаранции, които не са предвидени в административното данъчно производство, признавайки същевременно правото на данъчната администрация да действа в съответствие с принципа на свобода на доказване?

               12)

               Допуска ли член 8, параграф 2 от ЕКПЧ във връзка с член 52, параграф 2 от Хартата споменатата във въпроси № 10 и № 11 компетентност да се признае на данъчната администрация на държава членка или с оглед на разглежданите в настоящото дело обстоятелства може да се приеме, че използването с цел борба срещу избягването на данъци в рамките на административното данъчно производство на резултатите от извършено без знанието на заинтересованото лице събиране на данни е обосновано с оглед на ефективното събиране на данъка и в интерес на „икономическото благосъстояние на страната“?

               13)

               Ако от отговорите на въпроси № 10, № 11 и № 12 следва, че в рамките на административното производство данъчната администрация на държавата членка може да използва такива доказателствени средства, съществува ли в тежест на националната данъчна администрация абсолютно задължение — с цел да се гарантира ефективността на правото на защита и на правото на добра администрация в съответствие с членове 7, 8, 41 и 48 от Хартата във връзка с член 51, параграф 1 от нея — да изслуша данъчнозадълженото лице в хода на административното производство, да му осигури достъп до резултатите от извършеното без негово знание събиране на информация, както и да се съобрази с целта, с оглед на която са събрани съдържащите се в тези доказателствени средства данни, или в този контекст обстоятелството, че събраната без знанието на заинтересованото лице информация е предназначена единствено за целите на наказателното разследване, поначало изключва използването на такива доказателствени средства?

               14)

               В случай, че доказателствените средства са събрани или са използвани в нарушение на членове 7, 8, 41 и 48 от Хартата във връзка с член 47 от нея, следва ли да се приеме, че националната правна уредба отговаря на изискванията, свързани с правото на ефективни правни средства за защита, когато съгласно посочената правна уредба подадената по съдебен ред поради незаконосъобразност на процедурата жалба срещу решенията по данъчни дела може да бъде уважена и да доведе до отмяна на решението само когато с оглед на конкретния случай съществува възможност оспорваното решение да има друго съдържание, ако нямаше процесуално нарушение, и когато освен това посоченото нарушение е засегнало материалноправното положение на жалбоподателя, или допуснатите по този начин процесуални нарушения трябва да се вземат предвид в по-широк контекст, независимо от влиянието, което процесуалното нарушение в противоречие с Хартата оказва върху изхода на производството?

               15)

               Ефективността на член 47 от Хартата изисква ли в процесуалноправно положение като разглежданото да е налице възможност за административната юрисдикция, която осъществява съдебен контрол върху решението на данъчната администрация на държавата членка, да контролира законосъобразността на получаване на доказателствени средства, събрани с наказателноправна цел и без знанието на заинтересованото лице в рамките на наказателно производство, по-специално когато данъчнозадълженото лице, срещу което паралелно се провежда наказателно производство, не е могло да се запознае с тези документи, нито да оспори тяхната законосъобразност пред съд?

               16)

               Като се има предвид и въпрос № 6 следва ли Регламент (ЕС) № 904/2010 (2) на Съвета от 7 октомври 2010 година относно административното сътрудничество и борбата с измамите в областта на данъка върху добавената стойност — и по-специално с оглед на съображение 7 от него, според което държавите членки следва да си сътрудничат с цел събиране на дължимия данък, за да гарантират правилното определяне на ДДС и следователно те трябва не само да извършват мониторинг върху правилното облагане с дължимия данък на своята територия, но следва също така да предоставят съдействие на други държави членки за гарантиране на правилното облагане с данъка, който е свързан с дейност, която се извършва на тяхната територия, но който е дължим в друга държава членка — да се тълкува в смисъл, че при наличието на обстоятелства като разглежданите в настоящото дело данъчната администрация, която открива, че съществува данъчно задължение, трябва да отправи искане до данъчната администрация на държавата членка, в която данъчнозадълженото лице — обект на данъчна проверка, вече е изпълнило своето задължение за плащане на данъка?

               17)

               Ако отговорът на въпрос № 16 е утвърдителен, взетите от данъчната администрация на държавата членка решения са оспорени по съдебен ред и се установи тяхната процесуална незаконосъобразност поради това, че не е получена информация и не е направено искане до компетентните органи, какви действия трябва да предприеме съдът, който разглежда жалбата срещу решенията, приети от данъчната администрация на държавата членка, като се има предвид и въпрос № 14?

      (1)  ОВ L 347, стр. 1.

      (2)  ОВ L 268, стр. 1.


title: Дело C-51/08: Решение на Съда (голям състав) от 24 май 2011 г. — Европейска комисия/Велико херцогство Люксембург (Неизпълнение на задължения от държава членка — Член 43 ЕО — Свобода на установяване — Нотариуси — Изискване за гражданство — Член 45 ЕО — Участие в упражняването на публичната власт — Директива 89/48/ЕИО)

text:
               9.7.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 204/3

         Решение на Съда (голям състав) от 24 май 2011 г. — Европейска комисия/Велико херцогство Люксембург
   (Дело C-51/08) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Член 43 ЕО - Свобода на установяване - Нотариуси - Изискване за гражданство - Член 45 ЕО - Участие в упражняването на публичната власт - Директива 89/48/ЕИО)
   2011/C 204/04
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: J.-P. Keppenne и H. Støvlbæk)

      Страна, встъпила в подкрепа на ищеца: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: E. Jenkinson и M. S. Ossowski)

      Ответник: Велико херцогство Люксембург (представител: C. Schiltz, подпомаган от J.-J. Lorang, avocat)

      Страни, встъпили в подкрепа на ответника: Чешка република (представител: M. Smolek), Френска република (представители: G. de Bergues и M. Messmer), Република Латвия (представители: L. Ostrovska, K. Drēviņa и J. Barbale), Република Литва (представители: D. Kriaučiūnas и E. Matulionytė), Република Унгария (представители: J. Fazekas, R. Somssich, K. Veres и M. Fehér), Република Полша (представители: M. Dowgielewicz, C. Herma и D. Lutostańska), Словашка република (представител: J. Čorba)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Нарушение на членове 43 ЕО и 45 ЕО — Национална правна уредба, която за достъпа до професията нотариус и нейното упражняване поставя изискване за гражданство — Пречка пред свободата на установяване — Обхват на изключението относно дейностите, които са свързани с упражняване на публичната власт — Необходимост от пряко и конкретно участие в упражняването на такава власт — Липса на транспониране, що се отнася до професията нотариус, на Директива 89/48/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година относно обща система за признаване на дипломите за висше образование, издадени след завършването на професионално образование и обучение с минимална продължителност от три години (ОВ L 19, 1989 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 2, стр. 76)

      Диспозитив

               1.

               Като е наложило изискване за гражданство за достъп до професията нотариус, Великото херцогство Люксембург не е изпълнило задълженията си по член 43 ЕО.

               2.

               Отхвърля иска в останалата му част.

               3.

               Европейската комисия, Великото херцогство Люксембург, Чешката република, Френската република, Република Латвия, Република Литва, Република Унгария, Република Полша, Словашката република и Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 128, 24.5.2008 г.


title: Дело C-473/14: Преюдициално запитване от Symvoulio tis Epikrateias (Гърция), постъпило на 20 октомври 2014 г.  — Dimos Kropias Attikis/Министерство на околната среда, енергетиката и климатичните промени

text:
               12.1.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 7/14

         Преюдициално запитване от Symvoulio tis Epikrateias (Гърция), постъпило на 20 октомври 2014 г. — Dimos Kropias Attikis/Министерство на околната среда, енергетиката и климатичните промени
   (Дело C-473/14)
   (2015/C 007/19)
   Език на производството: гръцки

      Запитваща юрисдикция

   Symvoulio tis Epikrateias

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Dimos Kropias Attikis

      Ответник: Министерство на околната среда, енергетиката и климатичните промени

      Преюдициални въпроси

               1)

               Може ли да се приеме, че устройствен план на градска агломерация, който предвижда основно общи цели, ръководни насоки и програми за териториалното и градоустройствено планиране на територия, по-обширна от агломерацията, и който включва сред конкретните си цели опазването на намиращите се около този район планински масиви, както и ограничаването на безконтролното застрояване, е план, който разрешава на компетентния административен орган да не приложи процедурата на стратегическа екологична оценка, предвидена в член 3 от Директива 2001/42/ЕО (1) (ОВ L 197, стр. 30; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 135) в тълкуването, дадено на тази разпоредба с Решение на Съда на Европейския съюз C 567/10 от 22 март 2012 г., Inter Environnement Bruxelles и др., по отношение на план, приет впоследствие въз основа на законоустановено разрешение с декрет, който допълва посочения общ устройствен план и с който се определят защитени зони по отношение на един от посочените по-горе планински масиви, както и разрешените видове ползване и дейности на неговата територия с цел конкретизиране и привеждане в изпълнение на задачите за опазване на планинските масиви и за възпрепятстване на разрастването на градовете.

               2)

               При утвърдителен отговор на предходния въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали в случай, че към момента на приемането на уточняващия план в рамките на йерархия от градоустройствени актове предвидената в Директива 2001/42/ЕО, посочена в първия въпрос, стратегическа екологична оценка, не е извършена, е необходимо или не тази оценка да бъде извършена при приемането, което попада в приложното поле във времето на директивата, на уточняващ акт на посочения план.

               3)

               При отрицателен отговор на втория въпрос се иска да се установи дали декрет — който съдържа разпоредби, отнасящи се до мерки за опазване, разрешени дейности и начини на ползване на територия, включена в националния компонент на мрежата НАТУРА като ЗЗО (зона от значение за Общността), СЗЗ (специална защитена зона) и СКЗ (специална консервационна зона), и макар и с такива разпоредби да се въвежда режим на абсолютна защита на природата, който допуска само изграждане на противопожарни съоръжения, управление на горите и екскурзионни пътеки, от подготвителните актове на подобни разпоредби не произтича обаче, че са взети под внимание целите за опазване на съответните зони, и по-конкретно специфичните екологични характеристики, въз основа на които те са избрани да бъдат част от мрежата НАТУРА; в случай, че въз основа на едни и същи разпоредби в разглежданата зона продължават да съществуват дейности, които вече не позволени единствено поради обстоятелството, че са били съвместими с предходния режим на опазване на околната среда — може ли или не може да бъде разглеждан като план за управление по смисъла на член 6, параграф 3 от Директива 92/43/ЕИО (2) (ОВ L 206), преди приемането на който не е съществувало задължение за извършване на стратегическа екологична оценка съгласно разпоредбата на посочения член във връзка с член 3, параграф 2, буква б) от посочената по-горе Директива 2001/42/ЕО?

               4)

               При утвърдителен отговор на третия въпрос запитващата юрисдикция иска накрая да се установи дали ако бъде приет териториално-устройствен план за по-обширен единен географски район, който по принцип, съгласно член 3, параграф 2, буква б) от Директива 2001/42/ЕО във връзка с разпоредбата на член 6, параграф 3 от Директива (92/43/ЕИО), изисква извършването на стратегическа екологична оценка на околната среда, каквато не е била направена, и се установи, освен че предварителна екологична оценка се изисква единствено за някои зони от тази територия — поради новоприети норми относно разрешените видове ползване и дейности, които са не само планове за управление — но не и за голямата част от тях, тъй като приетият акт в частта си относно тези последни райони съставлява план за управление, за който, в съответствие с член 3, параграф 2, буква б) от Директива 2001/42/ЕО във връзка с член 6, параграф 3 от Директива 92/43/ЕИО не се налага извършването на такава оценка, възможно ли е или не по смисъла на Директива 2001/42/ЕО обявяването на частична невалидност на всички разглеждани разпоредби и последващата отмяна на акта само в частта му относно зоните, за които се налага извършването на предварителна екологична оценка — в съответствие с новоприетите норми в тази област — с произтичащата от частичната им отмяна последица, че стратегическата екологична оценка трябва да се прилага единствено по отношение на съответните зони, а не на цялата територия.

      (1)  Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 година относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда (ОВ L 197, стр. 30; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 135).

      (2)  Директива 92/43/ЕИО от 21 май 1992 г. за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109).


title: Дело C-225/14: Определение на председателя на Съда от 23 януари 2015 г. (преюдициално запитване, отправено от Tribunal d'instance de Dieppe — Франция) — Facet SA/Jean Henri

text:
               4.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 146/32

         Определение на председателя на Съда от 23 януари 2015 г. (преюдициално запитване, отправено от Tribunal d'instance de Dieppe — Франция) — Facet SA/Jean Henri
   (Дело C-225/14) (1)

   (2015/C 146/41)
   Език на производството: френски
   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 223, 14.7.2014 г.


title: Дело T-380/08: Решение на Общия съд от 13 септември 2013 г. — Нидерландия/Комисия (Достъп до документи — Регламент (ЕО) № 1049/2001 — Искане за достъп до някои откъси от поверителната версия на окончателното решение на Комисията относно картел — Отказ на достъп — Задължение за мотивиране — Задължение за извършване на конкретно и индивидуално разглеждане — Изключение, свързано със защитата на личния живот и личната неприкосновеност — Изключение, свързано със защитата на търговските интереси на трето лице — Изключение, свързано със защитата на целите на дейностите по разследване — По-висш обществен интерес — Лоялно сътрудничество)

text:
               26.10.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 313/16

         Решение на Общия съд от 13 септември 2013 г. — Нидерландия/Комисия
   (Дело T-380/08) (1)

   (Достъп до документи - Регламент (ЕО) № 1049/2001 - Искане за достъп до някои откъси от поверителната версия на окончателното решение на Комисията относно картел - Отказ на достъп - Задължение за мотивиране - Задължение за извършване на конкретно и индивидуално разглеждане - Изключение, свързано със защитата на личния живот и личната неприкосновеност - Изключение, свързано със защитата на търговските интереси на трето лице - Изключение, свързано със защитата на целите на дейностите по разследване - По-висш обществен интерес - Лоялно сътрудничество)
   2013/C 313/28
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Жалбоподател: Кралство Нидерландия (представители: C. Wissels, M. de Mol и M. de Ree)

      Ответник: Европейска комисия (представители: A. Bouquet и P. Costa de Oliveira)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение на Комисията от 30 юни 2008 г. за отказ да се предостави на жалбоподателя достъп до някои откъси от поверителната версия на Решение C(2006) 4090 окончателен (преписка № COMP/F/38.456 — Битум (Нидерландия)

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Кралство Нидерландия понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.

      (1)  ОВ C 285, 8.11.2008 г.


title: Дело T-117/10: Жалба, подадена на 5 март 2010 г. — Италия/Комисия

text:
               5.6.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/32

         Жалба, подадена на 5 март 2010 г. — Италия/Комисия
   (Дело T-117/10)
   2010/C 148/57
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Италианска република (представители: P. Gentili, avvocato dello Stato, G. Palmieri, avvocato dello Stato)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Решение C(2009) 10350 на Европейската комисия от 22 декември 2009 година за спиране на част от помощта от Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР), предназначена за оперативна програма POR Puglia Цел № 1 (2000 г.—2006 г.);

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Италианската република оспорва пред Общия съд Решение C(2009) 10350 на Европейската комисия от 22 декември 2009 година, нотифицирано на 23 декември 2009 година, за спиране на част от помощта от Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР), предназначена за оперативна програма POR Puglia Цел № 1 (2000 г.—2006 г.).
   В подкрепа на своята жалба Италианската република изтъква следните правни основания.
   Първото правно основание: нарушение на член 39, параграф 2, буква в) и параграф 3, от Регламент № 1260/99 (1), както и член 4 от Регламент № 438/2001 (2). В това отношение тя изтъква, че инспекторите на Общността са стигнали до заключението за съществуването на системни пропуски в проверките на първо ниво на определени нередности, които не са били установени от тези проверки при възлагането и изпълнението на договорите за обществени поръчки. Макар и оспорваното решение фактически да не оборва противопоставените от Regione аналитични доводи, изключващи съществуването на системни недостатъци, то въпреки това прилага финансова корекция с фиксиран процент от 10 % по смисъла на член 39 от Регламент № 1260/99, каквато се прилага в случаите, в които регионалните системи за контрол не са в съответствие с член 4 от Регламент № 438/2001. По този начин Комисията е нарушила принципа на партньорството.
   Второто правно основание: нарушение на член 39, параграф 2, буква в) и параграф 3, от Регламент № 1260/99, както и на член 10 от Регламент № 438/2001. Жалбоподателят уточнява в това отношение, че второто правно основание е сходно с първото, но че се отнася до проверките от второ ниво, предвидени в член 10 от Регламент № 438/2001, които общностният одит е преценил, че са били системно недостатъчни поради неустановени нередности, посочени за няколко от представителните извадки, макар тези нередности да са били оспорени от Regione по аналитичен начин с фактически и правни доводи, които не са отхвърлени от обжалваното решение.
   Третото правно основание: липса на мотиви и ново нарушение на член 39, параграфи 2 и 3, от Регламент № 1260/99. Решението било опорочено от липса на мотиви, като се има пред вид, че като стига до заключението за съществуването на системи недостатъци, обуславящи финансова корекция от 10 %, решението се основава на положението, така както то е възприето от инспекторите през 2007 и 2008 г., докато в него напълно се пренебретва количественият и качественият напредък, подкрепен с документи от Regione до края на 2009 г. и доводите, противопоставени на конкретните упреци на инспекторите, посочените в предходните правни основания. Следователно решението на Комисията, съгласно което е съществувала сериозна опасност за Фонда, не е мотивирано.
   Четвъртото правно основание: нарушение на членове 12 от Регламент № 1260/99, 4, параграф 1, от Регламент № 438/2001 и 258 ДФЕС, както и липса на компетентност на ответника. Според жалбоподателя, Комисията е отделила определящо внимание на неизпълнението на задължения, изтъкнато във връзка с твърдяните нарушения на правилата, уреждащи обществените поръчки, които не са релевантни. От едно правилно тълкуване на членове 12 от Регламент № 1260/99 и 4 от Регламент № 438/2001 в смисъл, че системните нарушения на тези разпоредби не могат да доведат пряко до финансова корекция при фиксиран процент, а трябва да доведат до започване на процедура за установяване на нарушение, съпътствана от едновременно спиране на плащанията, по смисъла на член 32, параграф 3, буква е) от Регламент № 1260/99, по отношение на мерките, с които е свързано нарушението.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1260/1999 на Съвета от 21 юни 1999 г. по отношение на системите за управление и контрол на помощта, отпускана по структурните фондове (ОВ L 161, стр. 1).

      (2)  Регламент (ЕО) № 438/2001 на Комисията от 2 март 2001 година за определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 1260/1999 на Съвета по отношение на системите за управление и контрол на помощта, отпускана по структурните фондове (ОВ L 63, стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 1, стр. 39).


title: Дело T-614/15: Жалба, подадена на 29 октомври 2015 г. — Azur Space Solar Power/СХВП (Изображение на черна линия)

text:
               1.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/64

         Жалба, подадена на 29 октомври 2015 г. — Azur Space Solar Power/СХВП (Изображение на черна линия)
   (Дело T-614/15)
   (2016/C 038/86)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Azur Space Solar Power GmbH (Хайлброн, Германия) (представител: J. Nicodemus, адвокат)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Данни за производството пред СХВП

      Спорна марка: посочваща Европейския съюз международна регистрация на фигуративна марка (Изображение на черна линия) — заявка за регистрация № 1 201 652

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на СХВП от 2 септември 2015 г. по преписка R 3233/2015-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело T-376/16: Определение на Общия съд от 2 март 2017 г. — Oberösterreichische Landesbank/CRU

text:
               26.6.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 202/28

         Определение на Общия съд от 2 март 2017 г. — Oberösterreichische Landesbank/CRU
   (Дело T-376/16) (1)

   (2017/C 202/44)
   Език на производството: немски
   Председателят на осми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 343, 19.9.2016 г.


title: Дело T-41/15: Определение на Общия съд от 2 декември 2015 г. — Novartis/СХВП — Mabxience (HERTIXAN) (Марка на Общността — Производство по възражение — Оттегляне на заявката за регистрация — Липса на основание за произнасяне)

text:
               1.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/58

         Определение на Общия съд от 2 декември 2015 г. — Novartis/СХВП — Mabxience (HERTIXAN)
   (Дело T-41/15) (1)

   ((Марка на Общността - Производство по възражение - Оттегляне на заявката за регистрация - Липса на основание за произнасяне))
   (2016/C 038/77)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Novartis AG (Базел, Швейцария) (представител: M. Douglas, адвокат)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: S. Palmero Cabezas)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Mabxience SA (Монтевидео, Уругвай)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 31 октомври 2014 г. (преписка R 2550/2013-1), постановено в производство по възражение със страни Novartis AG и Mabxience SA

      Диспозитив

               1)

               Няма основание за произнасяне по съществото на жалбата.

               2)

               Осъжда Novartis AG да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 107, 30.3.2015 г.


title: Дело C-303/07: Преюдициално запитване, отправено от Korkein hallinto-oikeus (Финландия) на 29 юни 2007 г. — Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy

text:
               8.9.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 211/21

         Преюдициално запитване, отправено от Korkein hallinto-oikeus (Финландия) на 29 юни 2007 г. — Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy
   (Дело C-303/07)
   (2007/C 211/39)
   Език на производството:финландски
   Препращаща юрисдикция
   Korkein hallinto-oikeus
   Страни в главното производство

      Ищец: Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy

      Ответник: Uudenmaan verovirasto ja Helsingin kaupunki
   Преюдициални въпроси
   Следва ли, с цел конкретизиране на гарантираните с тях основни свободи, членове 43 и 48 EО и членове 56 и 58 EО да се тълкуват, в смисъл че учредени съгласно финландското право акционерно дружество или инвестиционен фонд и учредено съгласно люксембургското право предприятие за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) трябва да бъдат разглеждани като съпоставими, независимо от факта, че на финландското право е непозната дружествена форма, равностойна ПКИПЦК, и предвид на това, че дружествената форма „ПКИПЦ“, която люксембургското право урежда, не се изброява в списъка на дружествата, посочени в член 2, буква a) от Директива 90/435/CEE (1), на която съответства приложимото в случая финландско законодателство относно данъка при източника, както и предвид на това че дружествената форма „ПКИПЦ“ е освободена от данък върху дохода в съответствие с люксембурксото данъчно законодателство? Противоречи ли на посочените по-горе членове от Договора за ЕО фактът, че ПКИПЦК със седалище в Люксембург, което получава дивиденти във Финландия, не е освободено от данък върху доход при източника, с който дивидентите се облагат?

      (1)  Директива 90/435/ЕИО от 23 юли 1990 г. относно общата система за данъчно облагане на дружества-майки и дъщерни дружества от различни държави-членки [неофициален превод]


title: Дело F-19/10: Жалба, подадена на 29 март 2010 г. — Marsili/Комисия

text:
               19.6.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/57

      Жалба, подадена на 29 март 2010 г. — Marsili/Комисия
      (Дело F-19/10)
      (2010/C 161/91)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Letizia Marsili (Брюксел, Белгия) (представители: K. Van Maldegem, C. Mereu и M. Velardo, avocats)

         Ответник: Европейска комисия

         Предмет и описание на спора

      Отмяна на решението на Комисията да не включва жалбоподателя в списъка с резерви от конкурс EPSO/AST/51/08, както и обезщетение за претърпените от жалбоподателя вреди.

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отмени решението на конкурсната комисия от 17 декември 2009 г. да не се включва жалбоподателят в списъка от конкурс EPSO/AST/51/08 и да се осъди ответникът да заплати обезщетение, чийто размер временно е определен на 1 EUR и ще бъде определен по-точно в хода на производството, както и да заплати компенсаторни и мораторни лихви при лихвен процент от 6,75 % за претърпените имуществени и неимуществени вреди,

                  —

                  да се осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.


title: Дело F-100/13: Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 25 септември 2014 г. — Julien-Malvy и др./ЕСВД (Публична служба — Възнаграждение — Служители на ЕСВД с месторабота в трета страна — Решение на органа по назначаването за изменение на списъка на третите страни, в които условията на живот се считат за еквивалентни на обичайните в Съюза — Акт с общо приложение — Допустимост на жалбата — Ежегодно преразглеждане на надбавката за условия на живот — Отмяна)

text:
               10.11.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 395/64

      Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 25 септември 2014 г. — Julien-Malvy и др./ЕСВД
      (Дело F-100/13) (1)

      ((Публична служба - Възнаграждение - Служители на ЕСВД с месторабота в трета страна - Решение на органа по назначаването за изменение на списъка на третите страни, в които условията на живот се считат за еквивалентни на обичайните в Съюза - Акт с общо приложение - Допустимост на жалбата - Ежегодно преразглеждане на надбавката за условия на живот - Отмяна))
      (2014/C 395/77)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Bruno Julien-Malvy (Токио, Япония) и други (представители: T. Bontinck и A. Guillerme, адвокати)

         Ответник: Европейска служба за външна дейност (представители: S. Marquardt и M. Silva)

         Предмет на делото

      Искане за отмяна на решението на ЕСВД да спре да отпуска, считано от 1 януари 2014 г., надбавката за условия на живот на длъжностните лица, работещи в Аржентина, Чили, Китай (Хонконг), Япония, Малайзия, Сингапур и Тайван

         Диспозитив на решението

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Г-н Julien-Malvy и другите жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложение, понасят направените от тях съдебни разноски.

                  3)

                  Европейската служба за външна дейност понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 45, 15.2.2014 г., стр. 46.


title: Дела T-141/07, T-142/07, T-145/07 и T-146/07: Решение на Общия съд от 13 юли 2011 г. — General Technic-Otis и др./Комисия (Конкуренция — Картели — Пазар на услуги по монтаж и поддръжка на асансьори и ескалатори — Решение, с което се констатира нарушение на член 81 ЕО — Манипулиране на процедури за възлагане на поръчки — Подялба на пазарите — Определяне на цените)

text:
               10.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/44

         Решение на Общия съд от 13 юли 2011 г. — General Technic-Otis и др./Комисия
   (Дела T-141/07, T-142/07, T-145/07 и T-146/07) (1)

   (Конкуренция - Картели - Пазар на услуги по монтаж и поддръжка на асансьори и ескалатори - Решение, с което се констатира нарушение на член 81 ЕО - Манипулиране на процедури за възлагане на поръчки - Подялба на пазарите - Определяне на цените)
   2011/C 269/97
   Език на производството: френски и английски

      Страни

      Жалбоподатели: General Technic-Otis Sàrl (Howald, Люксембург) (представители: първоначално M. Nosbusch, впоследствие A. Winckler, avocats, и J. Temple Lang, solicitor) (дело T-141/07); General Technic Sàrl (Howald) (представител: M. Nosbusch) (дело T-142/07); Otis SA (Dilbeek, Белгия), Otis GmbH & Co. OHG (Берлин, Германия), Otis BV (Amersfoort, Нидерландия) и Otis Elevator Company (Farmington, Connecticut, Съединени щати) (представители: A. Winckler и J. Temple Lang) (дело T-145/07); както и United Technologies Corporation (Wilmington, Delaware, Съединени щати) (представители: A. Winckler и J. Temple Lang) (дело T-146/07)

      Ответник: Европейска комисия (представители: дела T-141/07, T-142/07, A. Bouquet, R. Sauer, подпомагани от A. Condomines, avocat; и дела T-145/07 и T-146/07, A. Bouquet, R. Sauer и J. Bourke, подпомагани от A. Condomines)

      Предмет

   Искания за отмяна на решение C(2007) 512 окончателен на Комисията от 21 февруари 2007 година относно производство по член 81 (ЕО) (дело COMP/E-1/38.823 — Асансьори и механични ескалатори), или, при условията на евентуалност, намаляване на размера на наложените на жалбоподателите глоби.

      Диспозитив

               1.

               Съединява дела T-141/07, T-142/07, T-145/07 и T-146/07 за целите на настоящото съдебно решение.

               2.

               Отхвърля жалбите.

               3.

               По дело T-141/07 осъжда General Technic-Otis Sàrl да заплати съдебните разноски.

               4.

               По дело T-142/07 осъжда General Technic Sàrl да заплати съдебните разноски.

               5.

               По дело T-145/07 осъжда Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV и Otis Elevator Company да заплатят съдебните разноски.

               6.

               По дело T-146/07 осъжда United Technologies Corporation да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 140 от 23.6.2007 г.


title: Дело T-272/17: Жалба, подадена на 5 май 2017 г. — Webgarden/EUIPO (Dating Bracelet)

text:
               17.7.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 231/35

         Жалба, подадена на 5 май 2017 г. — Webgarden/EUIPO (Dating Bracelet)
   (Дело T-272/17)
   (2017/C 231/43)
   Език на производството: унгарски

      Страни

      Жалбоподател: Webgarden Szolgátató és Kereskedelmi Kft. (Будапеща, Унгария) (представител: G. Jambrik, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Данни за производството пред EUIPO

      Спорен промишлен дизайн: промишлен дизайн на Общността „Dating Bracelet“ — заявка за регистрация № 14 450 019

      Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 1 март 2017 г. по преписка R 658/2016-5

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на член 4 от Регламент № 207/2009.

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 207/2009.

               —

               Нарушение на член 20 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

               —

               Нарушение на член 21, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз.


title: Дело T-212/12: Жалба, подадена на 21 май 2012 г. — Ålands Industrihus/Комисия

text:
               28.7.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 227/22

         Жалба, подадена на 21 май 2012 г. — Ålands Industrihus/Комисия
   (Дело T-212/12)
   2012/C 227/38
   Език на производството: шведски

      Страни

      Жалбоподател: Ålands Industrihus Ab (Mariehamn, Финландия) (представители: адв. L. Laitinen)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска Общият съд:

               —

               да отмени Решение на Комисията С 6/2008 от 13 юли 2011 г. относно помощи, предоставени от регионалното правителство на Аландските острови на Ålands Industrihus Ab и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага следните правни основания в подкрепа на своята жалба.

               1.

               С първото правно основание се твърди, че неправилно е приложен член 107, параграф 1 от ДФЕС, доколкото не била налице държавна помощ.

                           —

                           Жалбоподателят твърди, че увеличението на капитала и заемните обезпечения не представлявали държавна помощ, тъй като помощта не нарушавала конкуренцията по начин, който да засяга търговията между държави членки. Комисията преценила очевидно неправилно обстоятелствата по случая, като приела в частност, че не е налице абсолютна пречка пред осъществяващите своята дейност на Аландските острови чуждестранни предприятия и, че всъщност за тях нямало пречка да инвестират на местния пазар на недвижими имоти.

               2.

               С второто правно основание се твърди неправилно приложение на член 107, параграф 1 от ДФЕС по отношение на понятието за частен инвеститор, доколкото не била налице държавна помощ.

                           —

                           Жалбоподателят твърди, че увеличението на капитала било съвместимо с инвестиционния принцип в пазарната икономика, поради което не нарушавало конкуренцията, нито застрашавало да я наруши до степен, която да засяга търговията между държави членки. Комисията преценила неправилно съвместимостта на тази мярка с инвестиционния принцип в пазарната икономика, между другото тъй като неправилно или произволно разглеждала размера на очакваната печалба, обръщайки внимание само на годишната печалба. Съгласно направеното от жалбоподателя изложение очакваната в действителност печалба била съчетание от годишната печалба и очакваното увеличаване на стойността.

               3.

               С третото правно основание се твърди, че не е разгледана съществуващата програма за помощи, която се отнася до обезпеченията.

                           —

                           Комисията не взела предвид обстоятелството, че поне две от предоставените обезпечения са включени в съществуваща схема за помощ.

               4.

               С четвъртото правно основание се твърди, че не са преценени правилно обстоятелствата и не са изложени мотиви.

                           —

                           Ако въпреки всичко разглежданите мерки се възприемат за държавна помощ, то неправилно изчислена щяла да се окаже подлежащата на възстановяване сума. Първо, въз основа на слаби, непълни и изключително кратки доводи Комисията приела произволно, че размерът на сумата за възстановяване покрива всички инвестирани в капитала средства. Второ, въз основа на непълни доводи Комисията произволно определила неразумно и нереалистично ниво за размера на частите от помощта, които имат отношение към обезпечението. Жалбоподателят твърди, че пропуските и произволните доводи на Комисията почти не му позволявали да се противопостави по подходящ начин на нейните твърдения.

               5.

               С петото правно основание се твърди, че не са приложени правилно правилата относно референтния лихвен процент.

                           —

                           При изчисляване на отнасящите се до обезпеченията части от помощта Комисията приложила с обратно действие своето Съобщение относно преразглеждане на метода за определяне на референтните и сконтови лихвени проценти (1). Това несправедливо приложение с обратно действие означавало, че подлежащите на възстановяване и отнасящи се до обезпеченията части от помощта са били определени в по-голям размер отколкото биха били ако изчисляването бе направено въз основа на правилния документ, който съгласно изложението на жалбоподателя е Известие 97/C 273/03 на Комисията относно метода за определяне на референтната ставка и размера на сконтовия процент (2).

               6.

               Със шестото правно основание се твърди, че жалбоподателят имал оправдани правни очаквания по отношение на помощта.

                           —

                           Въз основа на обстоятелствата, изложени по-горе в първото, второто и третото правни основания, жалбоподателят имал оправдани правни очаквания, че мерките на регионалното правителство не представляват неправомерна държавна помощ. Въпреки това жалбоподателят повдигнал въпроса пред регионалното правителство, което потвърдило, че мерките попадат в схемите за помощи, за които е направено уведомяване.

               7.

               Със седмото правно основание се твърди, че решението на Комисията застрашава правната сигурност и ограничава режима на собственост по член 345 от ДФЕС.

                           —

                           Комисията изобщо не взела предвид осъществените едновременно с това от Община Mariehamn инвестиции, което не позволявало на жалбоподателя да третира по еднакъв начин акционерите в съответствие с приложимите норми на финското дружествено право. Така, недоглеждането от страна на Комисията разстройвало крайния икономически резултат за заинтересованите страни, което означавало, че решението нарушава член 345 от ДФЕС, съгласно който Договорите не могат по никакъв начин да накърняват правилата на държавите членки, уреждащи режима на собственост.

      (1)  ОВ С 14, 2008 г., стр. 6.

      (2)  ОВ С 273, 1997 г., стр. 3.


title: Дело T-170/07: Иск, предявен на 8 май 2007 г. — Opus Arte UK/СХВП — Arte (OPUS ARTE)

text:
               21.7.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 170/28

         Иск, предявен на 8 май 2007 г. — Opus Arte UK/СХВП — Arte (OPUS ARTE)
   (Дело T-170/07)
   (2007/C 170/56)
   Език на исковата молба: английски
   Страни

      Ищец: Opus Arte UK Ltd (Waldron, Англия) [представители: D. McFarland, Barrister, и J.A. Alchin, Solicitor]

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Arte G.E.I.E. (Страсбург, Франция)
   Искания на ищеца
   Ищецът иска от Първоинстанционния съд:

               —

               да отмени Решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) от 8 март 2007 г., постановено по дело R 733/2005-1, и

               —

               да осъди ответника да понесе разноските.

         Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: ищецът

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка на Общността „OPUS ARTE“ за стоки и услуги от класове 9, 16, 25 и 41 — Заявка № 2 551 778

      Притежател на марката или знака, на който е направено позоваване в процедурата по възражението: Arte G.E.I.E.

      Марка или знак, на който е направено позоваване в подкрепа на възражението: фигуративни и словни национални марки и марки на Общността, съдържащи думата „ARTE“, за стоки и услуги от класове 9, 16, 25 и 41 измежду други класове, за които производството не се отнася

      Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението в неговата цялост

      Решение на апелативния състав: уважава обжалването по отношение на клас 41 за „производство и разпространение на филми и телевизионни програми“ и разрешава регистрацията на останалите стоки и услуги, посочени в заявката.
   Изложени правни основания:
   В подкрепа на иска си ищецът изтъква две правни основания.
   С първото си основание ищецът твърди, че оспорваното решение нарушава членове 73 и 74 от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета (наричан по-нататък „РМО“). Според него апелативният състав не трябвало да отказва да вземе предвид релевантните факти, доказателства и доводи, представени от ищеца, нито да основава решението си на фактически предположения, които не са изтъкнати предварително от страните или на неясни и недоказани твърдения на ответника.
   С второто си основание ищецът изтъква, че с оспорваното решение се нарушава член 8, параграф 1, буква б) от РМО, като се заключава, че съществува вероятност от объркване между „ARTE“ и „OPUS ARTE“. Според ищеца подобен извод не може да се основава на спорната прилика между марките и презумпциите не могат да се оборят с представянето на положително доказателство за липсата на объркване или с липсата понастоящем на доказателство за наличие на объркване и със спокойното съвместно съществуване на марките на европейския пазар.


title: Дело F-23/06: Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 26 септември 2011 г. — Abad-Villanueva и др./Комисия (Публична служба — Длъжностни лица — Назначаване — Член 5, параграф 2 от приложение XIII към Правилника за длъжностните лица — Вътрешни конкурси за преминаване в категория, публикувани преди 1 май 2004 г. — Кандидати, включени преди 1 май 2006 г. в списъците на издържалите съответния конкурс лица — Класиране в степен — Запазване на мултипликационния коефициент — Загуба на точките за повишаване)

text:
               19.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 340/33

         Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 26 септември 2011 г. — Abad-Villanueva и др./Комисия
   (Дело F-23/06) (1)

   (Публична служба - Длъжностни лица - Назначаване - Член 5, параграф 2 от приложение XIII към Правилника за длъжностните лица - Вътрешни конкурси за преминаване в категория, публикувани преди 1 май 2004 г. - Кандидати, включени преди 1 май 2006 г. в списъците на издържалите съответния конкурс лица - Класиране в степен - Запазване на мултипликационния коефициент - Загуба на точките за повишаване)
   2011/C 340/65
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Roberto Abad-Villanueva и др. (Брюксел, Белгия) (представители: първоначално T. Bontinck и J. Feld, avocats, впоследствие T. Bontinck и S. Woog, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: J. Currall и H. Krämer)

      Встъпила страна в подкрепа на исканията на ответника: Съвет на Европейския съюз (представители: първоначално M. Arpio Santacruz и M. Simm, впоследствие M. Bauer, J. Monteiro и K. Zieleśkiewicz)

      Предмет

   Отмяна на решенията, с които жалбоподателите са уведомени за преминаването им в категория, доколкото посочените решения определят по-ниска степен от тази, която би произтекла от прилагането на разпоредбите на правилника, запазват в сила мултипликационния коефициент и премахват точките за повишаване на жалбоподателите.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

               3.

               Съветът на Европейския съюз, в качеството му на встъпила страна, понася направените от него разноски.

      (1)  ОВ C 108, 06.5.2006 г., стр. 32


title: Дело C-198/10: Преюдициално запитване, отправено от Corte d'appello di Milano (Италия) на 23 април 2010 г. — Cassina S.p.A./Alivar Srl, Galliani Host Arredamenti Srl

text:
               3.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 179/20

         Преюдициално запитване, отправено от Corte d'appello di Milano (Италия) на 23 април 2010 г. — Cassina S.p.A./Alivar Srl, Galliani Host Arredamenti Srl
   (Дело C-198/10)
   2010/C 179/34
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Corte d'appello di Milano

      Страни в главното производство

      Ищец: Cassina S.p.A.

      Ответник: Alivar Srl, Galliani Host Arredamenti Srl

      Преюдициални въпроси

               1.

               Трябва ли членове 17 и 19 от Директива № 98/71/ЕО (1) да се тълкуват в смисъл, че предоставената на държавата членка възможност да определи самостоятелно обхвата на защитата и условията, при които тя се предоставя може да ѝ позволи да изключи същата при положение че трето лице, което не е оправомощено от титуляра на авторското право върху тези промишлени дизайни и модели,
                     вече е произвело и пуснало на пазара
                   в тази държава продукти,
                     реализирани в съответствие с тези промишлени дизайни и модели, станали достъпни за свободно използване
                   преди влизането в сила на адаптиращата национална правна уредба?

               2.

               Трябва ли членове 17 и 19 от Директива № 98/71/ЕО да се тълкуват в смисъл, че предоставената на държавата членка възможност да определи самостоятелно обхвата на защитата и условията, при които тя се предоставя може да ѝ позволи да изключи същата при положение че трето лице, което не е оправомощено от титуляра на авторското право върху тези промишлени дизайни и модели,
                     вече е произвело и пуснало на пазара
                   в тази държава продукти,
                     реализирани въз основа на тези промишлени дизайни и модели, когато това изключване е предвидено в границите на предварителното използване?

      (1)  ОВ L 289, стр. 28; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 24, стр. 106.


title: Дело T-49/10: Определение на Общия съд от 11 август 2010 г. — Footwear/СХВП — Reno Schuhcentrum (swiss cross FOOTWEAR)

text:
               23.10.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/66

      Определение на Общия съд от 11 август 2010 г. — Footwear/СХВП — Reno Schuhcentrum (swiss cross FOOTWEAR)
      (Дело T-49/10) (1)

      ()
      (2010/C 288/123)
      Език на производството: немски
      Председателят на първи състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 100, 17.4.2010 г.


title: Дело C-53/09: Преюдициално запитване, отправено от House of Lords (Обединеното кралство) на 6 февруари 2009 г. — Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/Loyalty Management UK Limited

text:
               18.4.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 90/13

         Преюдициално запитване, отправено от House of Lords (Обединеното кралство) на 6 февруари 2009 г. — Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/Loyalty Management UK Limited
   (Дело C-53/09)
   2009/C 90/20
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   House of Lords

      Страни в главното производство

      Ищец: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Ответник: Loyalty Management UK Limited

      Преюдициални въпроси

   В случай че данъчнозадължено лице (наричано по-нататък „организатор“) упражнява търговска дейност, състояща се в управление на програма за привличане на редовни клиенти с участието на широк кръг от търговци (наричана по-нататък „програмата“), според която организаторът сключва различни споразумения, както следва:

               i)

               споразумения с различни дружества, наречени „спонсори“, по които спонсорите предоставят „точки“ на клиентите (наричани по-нататък „участниците“), купуващи техни стоки или услуги, и извършват плащания на организатора;

               ii)

               споразумения с участниците, в които се предвижда, че когато последните купуват стоки и/или услуги от спонсорите, ще получат точки, които могат да заменят със стоки и/или услуги; и

               iii)

               споразумения с различни дружества (наречени „доставчиците“), съгласно които доставчиците се съгласяват, между другото, да предоставят на участниците стоки и/или услуги на цена, която е по-ниска от обичайно дължимата, или безплатно, когато участникът заменя точките си, а организаторът от своя страна плаща „комисионна за услугата“, изчислена според броя на точките, заменени при този доставчик през разглеждания период.

                           1)

                           Как трябва да се тълкуват членове 14, 24 и 73 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 г. (1) (предишни член 5, член 6 и член 11, част A, параграф 1, буква a) от Директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година (2)), когато организаторът извършва плащания в полза на доставчиците?

                           2)

                           По-конкретно, трябва ли тези разпоредби да се тълкуват в смисъл, че плащания като извършените от организатора в полза на доставчиците следва да се считат за:

                                       а)

                                       насрещна престация само за доставката на услуги от страна на доставчиците в полза на организатора; или

                                       б)

                                       насрещна престация само за доставката на стоки и/или услуги от страна на доставчиците в полза на участниците; или

                                       в)

                                       насрещна престация отчасти за доставката на услуги от страна на доставчиците в полза на организатора и отчасти за доставката на стоки и/или услуги от страна на доставчиците в полза на участниците?

                           3)

                           Ако отговорът на въпрос 2 е (в), така че комисионната за услугата се явява насрещна престация за две доставки, извършени от доставчиците (едната в полза на организатора, а другата в полза на участниците), кои са критериите, които съгласно общностното право трябва да се приложат, за да определи как комисионна като комисионната за услугата следва да бъде разпределена между тези две доставки?

      (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.

      (2)  Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, ОВ L 145, стр. 1.


title: Дело T-313/09: Определение на Общия съд от 2 април 2014 г.  — Onidol/Комисия (Държавни помощи — Рамкова схема за дейности, провеждани от признатите във Франция селскостопански междуотраслови организации в полза на членовете на представените селскостопански отрасли — Финансиране чрез доброволни вноски, на които е придаден задължителен характер — Решение, с което схемата за помощи се обявява за съвместима с общия пазар — Оттегляне на решението — Липса на основание за произнасяне)

text:
               10.6.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 175/43

         Определение на Общия съд от 2 април 2014 г. — Onidol/Комисия
   (Дело T-313/09) (1)

   ((Държавни помощи - Рамкова схема за дейности, провеждани от признатите във Франция селскостопански междуотраслови организации в полза на членовете на представените селскостопански отрасли - Финансиране чрез доброволни вноски, на които е придаден задължителен характер - Решение, с което схемата за помощи се обявява за съвместима с общия пазар - Оттегляне на решението - Липса на основание за произнасяне))
   2014/C 175/59
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Organisation nationale interprofessionnelle des graines et fruits oléagineux (Onidol) (Париж, Франция) (представители: първоначално B. Le Bret и L. Olza Moreno, впоследствие B. Le Bret и C. Renner, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално B. Stromsky и C. Urraca Caviedes, впоследствие B. Stromsky и S. Thomas и накрая B. Stromsky)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение C (2008) 7846 окончателен на Комисията от 10 декември 2008 г. относно държавна помощ №o561/2008, свързана с рамковата схема за дейности, провеждани от признатите във Франция селскостопански междуотраслови организации в полза на членовете на представените селскостопански отрасли

      Диспозитив

               1)

               Липсва основание за произнасяне по настоящата жалба.

               2)

               Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 244, 10.10.2009 г.


title: Дело C-311/15: Преюдициално запитване от Korkein oikeus (Финландия), постъпило на 25 юни 2015 г. — TrustBuddy AB/Lauri Pihlajaniemi

text:
               7.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 294/38

         Преюдициално запитване от Korkein oikeus (Финландия), постъпило на 25 юни 2015 г. — TrustBuddy AB/Lauri Pihlajaniemi
   (Дело C-311/15)
   (2015/C 294/48)
   Език на производството: фински

      Запитваща юрисдикция

   Korkein oikeus

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: TrustBuddy AB

      Ответник: Lauri Pihlajaniemi

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли член 3, буква б) от Директива 2008/48/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета да се тълкува в смисъл, че за кредитор следва да се счита и търговец, който предлага по интернет така наречените peer-to-peer кредити на потребители и упражнява спрямо тях обичайно принадлежащото на кредитора право да взема решения относно условията, предоставянето и събирането на кредита, въпреки че средствата за кредитите се осигуряват от анонимни частноправни лица и остават отделени от имуществото на търговеца?

      (1)  Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета (ОВ L 133, стр. 66).