title: Дело C-145/19 P: Жалба, подадена на 20 февруари 2019 г. от Mohamed Hosni Elsayed Mubarak срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-358/17, Mubarak/Съвет

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/26

      Жалба, подадена на 20 февруари 2019 г. от Mohamed Hosni Elsayed Mubarak срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-358/17, Mubarak/Съвет
      (Дело C-145/19 P)
      (2019/C 148/24)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (представители: D. Anderson QC, B. Kennelly QC, J. Pobjoy, Barrister, G. Martin, C. Enderby Smith, F. Holmey, Solicitors)

         Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  1.

                  да отмени обжалваното решение,

                  2.

                  сам да постанови окончателно решение по делото, като отмени обжалваните актове в частта, в която се отнасят до жалбоподателя,

                  3.

                  при условията на евентуалност, да върне делото за ново разглеждане от Общия съд, който да се произнесе, като се съобрази с правните изводи на Съда, и

                  4.

                  да осъди Съвета да заплати на жалбоподателя направените от него разноски в производството пред Съда и пред Общия съд.

         Основания и основни доводи

      Първото основание е изведено от това, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че Съветът не е длъжен да провери дали египетските власти са спазили основните права на ЕС по отношение на жалбоподателя.
      Второто основание е извадено от това, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че Съветът не е длъжен да провери дали съдебното производство и разследванията във връзка с жалбоподателя се отнасят до актове, които биха могли да засегнат правовата държава в Египет.
      Третото основание е изведено от това, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че Съветът не е допуснал явна грешка в преценката си, като се е позовал на дело № 8897 (дело за реновиране на частни резиденции).
      Четвъртото основание е изведено от това, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че Съветът не е допуснал явна грешка в преценката си, като се е позовал на дело № 756 (твърдения относно подаръците на Al-Ahram Establishment) и дело № 53 (твърдения относно подаръците на Dar El Tahrir).


title: Дело C-146/19: Преюдициално запитване от Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Словения), постъпило на 21 февруари 2019 г. — SCT, d.d, в несъстоятелност/Република Словения

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/27

      Преюдициално запитване от Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Словения), постъпило на 21 февруари 2019 г. — SCT, d.d, в несъстоятелност/Република Словения
      (Дело C-146/19)
      (2019/C 148/25)
      Език на производството: словенски

         Запитваща юрисдикция

      Vrhovno sodišče Republike Slovenije

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: SCT, d.d, в несъстоятелностu

         Ответник: Република Словения

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Може ли член 90, параграф 2 от Директивата за ДДС да се тълкува в смисъл, че допуска дерогация от правото на намаляване на данъчната основа за начисляване на ДДС дори в случай на окончателно неплащане, ако това окончателно неплащане е последица от невъзприемането от страна на данъчнозадълженото лице на надлежно поведение, например поради непредявяване на вземането в производството по несъстоятелност, образувано срещу длъжника на това данъчнозадължено лице, както в настоящия случай?

                  2)

                  Съществува ли, включително в случаите, когато е допустима подобна дерогация от правото на намаляване на данъчната основа за начисляване на ДДС, и право на намаляване на тази данъчна основа поради неплащане, ако данъчнозадълженото лице докаже, че дори ако е предявило вземанията си в производството по несъстоятелност, те е нямало да бъдат удовлетворени, или докаже, че са били налице разумни основания за непредявяване на вземането от негова страна?

                  3)

                  Има ли член 90, параграф 1 от Директивата за ДДС директен ефект и когато законодателят на държавата членка е излязъл извън допустимите рамки на правната уредба на дерогациите, определени в параграф 2 от същия член 90?


title: Дело C-149/19: Преюдициално запитване от Okresný súd Bratislava (Словашка република), постъпило на 22 февруари 2019 г. — Наказателно производство срещу R.B.

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/28

      Преюдициално запитване от Okresný súd Bratislava (Словашка република), постъпило на 22 февруари 2019 г. — Наказателно производство срещу R.B.
      (Дело C-149/19)
      (2019/C 148/26)
      Език на производството: словашки

         Запитваща юрисдикция

      Okresný súd Bratislava V

         Обвиняем в главното производство

      R. B.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  В съответствие ли е с член 4 и член 8, параграф 2 от Директива 2012/13/ЕС (1) на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2012 година относно правото на информация в наказателното производство (наричана по-нататък „Директива 2012/13/ЕС“), с правото на свобода и сигурност по член 6 от Хартата на основните права на ЕС (наричана по-нататък „Хартата“), с правото на защита по член 48, параграф 2 от Хартата и с правото на справедлив съдебен процес по член 47 от Хартата, обстоятелството, че по време на задържането националните органи не предоставят на арестуваното лице в писмена форма цялата (пълна) информация по смисъла на член 4 от Директива 2012/13/ЕС (по-специално правото на достъп до материалите по делото), нито позволяват да се оспори непредоставянето на такава информация по смисъла на член 8, параграф 2 от Директива 2012/13/ЕС? При отрицателен отговор на този въпрос, оказва ли влияние това нарушение на правото на Европейския съюз, в който и да е стадий от наказателното производство, върху законосъобразността на лишаването от лична свобода посредством арест и мярка за неотклонение задържане под стража, както и върху удължаването на срока на тази мярка?

                  2)

                  В съответствие ли е с член 4 от Рамково решение 2004/757/ПВР (2) на Съвета от 25 октомври 2004 година за установяване на минималните разпоредби относно съставните елементи на наказуемите деяния и прилаганите наказания в областта на трафика на наркотици, с принципа на лоялно сътрудничество по член 4, параграф 3 от Договора за Европейския съюз и по член 267 от Договора за функционирането на Европейския съюз, с членове 82 и 83 от Договора за функционирането на Европейския съюз, с правото на справедлив съдебен процес по член 47 от Хартата, с принципа на съразмерност на наказанията, установен в член 49, параграф 3 от Хартата, както и с принципите на пропорционалност, на единство, на ефективност и на предимство на правото на Съюза, национална разпоредба — като член 172, параграф 4 от словашкия наказателен кодекс, който санкционира незаконния трафик на наркотици — която не позволява на съда да наложи наказание лишаване от свобода за срок по-кратък от 20 години, без възможност да се приложи принципът на индивидуализация на наказанието? От значение ли е за отговора на този въпрос фактът, че незаконният трафик на наркотици не е извършен от престъпна организация по смисъла на правото на Европейския съюз?

         (1)  ОВ L 142, 2012 г., стр. 1.

         (2)  ОВ L 335, 2004 г., стр. 8; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 66.


title: Дело C-420/16 P: Решение на Съда (първи състав) от 7 март 2019 г. — Balázs-Árpád Izsák, Attila Dabis/Европейска комисия, Унгария, Република Гърция, Румъния, Словашка република (Обжалване — Институционално право — Гражданска инициатива — Регламент (ЕС) № 211/2011 — Регистрация на предложената гражданска инициатива — Член 4, параграф 2, буква б) — Условие предложението да не попада по очевиден начин извън обхвата на правомощията на Европейската комисия да представи предложение за правен акт на Съюза с цел изпълнение на Договорите — Тежест на доказване — Икономическо, социално и териториално сближаване — Член 174 ДФЕС — Гражданска инициатива „Политика на сближаване за равенството на регионите и запазването на регионалните култури“ — Искане за регистрация — Отказ на Комисията)

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/2

      Решение на Съда (първи състав) от 7 март 2019 г. — Balázs-Árpád Izsák, Attila Dabis/Европейска комисия, Унгария, Република Гърция, Румъния, Словашка република
      (Дело C-420/16 P) (1)

      (Обжалване - Институционално право - Гражданска инициатива - Регламент (ЕС) № 211/2011 - Регистрация на предложената гражданска инициатива - Член 4, параграф 2, буква б) - Условие предложението да не попада по очевиден начин извън обхвата на правомощията на Европейската комисия да представи предложение за правен акт на Съюза с цел изпълнение на Договорите - Тежест на доказване - Икономическо, социално и териториално сближаване - Член 174 ДФЕС - Гражданска инициатива „Политика на сближаване за равенството на регионите и запазването на регионалните култури“ - Искане за регистрация - Отказ на Комисията)
      (2019/C 148/02)
      Език на производството: унгарски

         Страни

         Жалбоподатели: Balázs-Árpád Izsák, Attila Dabis (представител: D. Sobor, ügyvéd)

         Други страни в производството: Европейска комисия (представители: K. Banks, K. Talabér-Ritz, H. Krämer и B.-R. Killmann), Унгария (представител: M. Z. Fehér), Република Гърция, Румъния (представители: R. H. Radu, C. R. Canțăr, C.-M. Florescu, L. Lițu и E. Gane), Словашка република (представител: B. Ricziová)

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решение на Общия съд на Европейския съюз от 10 май 2016 г., Izsák и Dabis/Комисия (T-529/13, EU:T:2016:282).

                  2)

                  Отменя Решение C(2013) 4975 окончателен на Комисията от 25 юли 2013 година относно искането за регистрация на европейската гражданска инициатива „Политика на сближаване за равенството на регионите и запазването на регионалните култури“.

                  3)

                  Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски както във връзка с първоинстанционното производство, така и във връзка с производството по обжалване.

                  4)

                  Унгария, Румъния и Словашката република понасят собствените си съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 392, 24.10.2016 г.


title: Дело C-728/17 P: Решение на Съда (първи състав) от 7 март 2019 г. — Европейска комисия/Alain Laurent Brouillard (Обжалване — Публична служба — Наемане на работа — Конкурс — Условия за допускане до конкурс — Изисквани дипломи и степен на образование — Общ конкурс EPSO/AD/306/15 — Предварителен подбор на кандидатите по документи — Степен на образование, съответстваща на пълен курс на обучение по специалността „право“, завършен в белгийско, френско или люксембургско висше учебно заведение — Диплома за магистърска степен по право, икономика, управление, профил частно право, и специалност юрист-лингвист — Издаване вследствие на „признаване на професионалния опит“ — Отхвърляне на кандидатурата)

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/6

      Решение на Съда (първи състав) от 7 март 2019 г. — Европейска комисия/Alain Laurent Brouillard
      (Дело C-728/17 P) (1)

      (Обжалване - Публична служба - Наемане на работа - Конкурс - Условия за допускане до конкурс - Изисквани дипломи и степен на образование - Общ конкурс EPSO/AD/306/15 - Предварителен подбор на кандидатите по документи - Степен на образование, съответстваща на пълен курс на обучение по специалността „право“, завършен в белгийско, френско или люксембургско висше учебно заведение - Диплома за магистърска степен по право, икономика, управление, профил частно право, и специалност юрист-лингвист - Издаване вследствие на „признаване на професионалния опит“ - Отхвърляне на кандидатурата)
      (2019/C 148/06)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: П. Михайлова и G. Gattinara)

         Друга страна в производството: Alain Laurent Brouillard (представител: H. Brouillard, avocat)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 112, 26.3.2018 г.


title: Дело C-392/18 P: Жалба, подадена на 13 юни 2018 г. от Mauro Bettani срещу определението, постановено от Общия съд (шести състав) на 24 април 2018 г. по дело T-80/18, Bettani/Комисия

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/6

      Жалба, подадена на 13 юни 2018 г. от Mauro Bettani срещу определението, постановено от Общия съд (шести състав) на 24 април 2018 г. по дело T-80/18, Bettani/Комисия
      (Дело C-392/18 P)
      (2019/C 148/07)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Mauro Bettani (представител: M. Bettani, avvocato)

         Друга страна в производството: Европейска комисия
      С определение от 7 март 2019 г. Съдът (шести състав) отхвърли жалбата и постанови г-н Mauro Bettani да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-757/18 P: Жалба, подадена на 3 декември 2018 г. от M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (M-Sansz Kft.) срещу определението, постановено от Общия съд (седми състав) на 28 септември 2018 г. по дело T-709/17, M-Sansz/Комисия

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/7

      Жалба, подадена на 3 декември 2018 г. от M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (M-Sansz Kft.) срещу определението, постановено от Общия съд (седми състав) на 28 септември 2018 г. по дело T-709/17, M-Sansz/Комисия
      (Дело C-757/18 P)
      (2019/C 148/08)
      Език на производството: унгарски

         Страни

         Жалбоподател: M-Sansz Kereskedelmi, Termelő és Szolgáltató Kft. (M-Sansz Kft.) (представител: L. Ravasz, адвокат)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      В жалбата си M Sansz Kft. иска от Съда:

                  —

                  Да отмени определението на Общия съд (седми състав) от 28 септември 2018 г., M-Sansz/Комисия, T-709/17, да отхвърли възражението за недопустимост на ответника и да уважи жалбата на жалбоподателя в първоинстанционното производство, като постанови, що се отнася до Решения на Комисията SA.29432 [CP 290/2009] и SA.45498 [FC/2016], на първо място, че в посочените решения не се обявява съвместимостта на държавната помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, и при условията на евентуалност, че обжалваните решения не представляват правнообвързващи актове за жалбоподателя във връзка с производство № 23.P.25.843/2016 пред Fővárosi Törvényszék (Градски съд, Будапеща, Унгария) и че поради тази причина жалбоподателят не е пряко и индивидуално засегнат, тъй като жалбоподателят основава своето искане за обезщетение на факта, че държавната помощ нарушава член 107, параграф 1 ДФЕС, а не член 107, параграф 3 ДФЕС. Ако, напротив, се приеме, че по отношение на жалбоподателя обжалваните решения представляват правни актове, свързани с производство на основание член 107, параграф 1 ДФЕС — да се уважи жалбата на жалбоподателя в първоинстанционното производство, като се приеме, че обжалваните решения са невалидни, тъй като предоставената от унгарските власти държавна помощ нарушава член 107, параграф 1 ДФЕС (отмяна);

                  —

                  Ако Съдът приеме, че не е възможно да се произнесе по същество, да отмени цитираното по-горе определение на Общия съд и да върне делото на Общия съд за ново разглеждане;

                  —

                  Ако Съдът постанови решение по посочените в първото тире искания, да осъди ответника да понесе собствените си разноски в производствата пред първата и втората инстанция.

         Основания и основни доводи

      Нарушение на член 263 ДФЕС, както и на разпоредбите и съдебната практика, посочени с удебелен шрифт, предвид следните съображения:
      Жалбите на унгарското предприятие — жалбоподател, стоят в основата на производствата във връзка с решения SA.29432 и SA.45498. В жалбите се твърди, че държавната помощ е незаконна и че се съвкупност от образувания, сред които и жалбоподателят, са обект на дискриминация, тъй като както предприятията, които се ползват от предимството, така и тези, които са дискриминирани, извършват една и съща дейност в Унгария, седалището им се намира в същата област на Унгария и наемат работници с увреждания. Посочва се също, че незаконната държавна помощ е прекалено и незаконосъобразно голяма. Жалбоподателят поддържа, че в тези производства Комисията не е постановила решения и в никакъв случай решения, които да имат правно действие по отношение на жалбоподателя. В унгарското производство, споменато в жалбата (производство 23.P.25.843/2016, разглеждано от Fővárosi Törvényszék (Градски съд, Будапеща), жалбоподателят иска обезщетение за вредите, претърпени от предоставянето на незаконната държавна помощ, поради което резултатът от настоящото дело ще окаже несъмнено влияние върху решението, което следва да се приеме в националното производство. Важно е актове, които от правна гледна точка не представляват решения на Комисията, да не бъдат решаващи за изхода на националното производство. Тези решения не обявяват съвместимостта на държавна помощ с член 107, параграф 1 и не представляват правни актове, предназначени да произвеждат правни последици по отношение на жалбоподателя, така че последният не е пряко и индивидуално засегнат, тъй като е основал искането си за обезщетение на факта, че държавната помощ нарушава член 107, параграф 1 ДФЕС, а не член 107, параграф 3 ДФЕС.
      Жалбоподателят твърди, че отговаря на критериите, установени в решение от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия (25/62, EU:C:1963:17). Жалбоподателят бил доказал, че е „заинтересована страна“ по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС, член 108, параграф 2 ДФЕС и на член 1, буква з) от Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета (1) и че в своето решение от 24 май 2011 г, Комисия/Kronoply и Kronotex (C-83/09 P, EU:C:2011:341) Съдът е постановил, че, за да се установи качеството на конкурент, не е необходимо обхватът на дейността да е идентичен.

         Нарушения на процесуалните права (нарушения на разпоредбите, посочени с удебелен шрифт), предвид следните съображения:

      Освен това, ако приложената като доказателство таблица и другите обяснения, представени с цел да се докаже наличието на засягане, не са били достатъчни за Общия съд, той е трябвало да приложи член 83, параграфи 1 и 3, член 88, параграф 1 и член 89, параграф 1 и параграф 2, букви а)-в), параграф 3, букви а) и е), параграф 4 и член 92, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд и да поиска от жалбоподателя информация или да изпрати молба за тази цел. Нарушението е извършено, тъй като Общият съд не е действал служебно. Освен това в доклада Sargentini — в който също се разглежда въпросният период — се съдържат критики срещу Унгария по отношение на прилагането на принципите на правовата държава, включително на икономическо равнище (точки 12, 13, 22 и 23).

         (1)  Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (Текст от значение за ЕИП) (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9).


title: Дело C-809/18 P: Жалба, подадена на 20 декември 2018 г. от Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 15 октомври 2018 г. по дело T-7/17 — John Mills/EUIPO

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/8

      Жалба, подадена на 20 декември 2018 г. от Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 15 октомври 2018 г. по дело T-7/17 — John Mills/EUIPO
      (Дело C-809/18 P)
      (2019/C 148/09)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: A. Lukošiūtė)

         Други страни в производството: John Mills Ltd, Jerome Alexander Consulting Corp.

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното решение;

                  —

                  да осъди John Mills Ltd да понесе разноските, направени от Службата.

         Основания и основни доводи

         Нарушение на член 8, параграф 3 от Регламент 207/2009 (1)

                  —

                  Общият съд тълкувал неправилно разпоредбата на член 8, параграф 3 от Регламент 207/2009, тъй като ограничил приложното му поле до понятието „идентичност“ на знаците и му придал смисъла, присъщ на член 8, параграф 1, буква a) от Регламент 207/2009.

                  —

                  Общият съд не отчел в достатъчна степен целта на член 8, параграф 3 от Регламент 207/2009, а именно, избягване на злоупотреба с марка от агента на притежателя ѝ, тъй като агентът би могъл да използва придобитите по време на търговските им правоотношения познания и опит и следователно да се облагодетелства неоснователно от вложените от притежателя усилия и инвестиции, а предпочел да използва спорно буквално тълкуване. Съдът на Съюза обаче трайно използвал телеологичен подход, за да тълкува правото на марките.

                  —

                  От буквалното тълкуване също не следва, че член 8, параграф 3 от Регламент 207/2009 се прилага само за идентични марки. Ето защо е достатъчно разглежданите знаци да съвпадат по елементи, от които по същество се състои отличителният характер на по-ранната марка. Така за анализа на разглежданите марки предвид член 8, параграф 3 от Регламент 207/2009 следва да се определи дали заявката за регистрация на марката възпроизвежда съществените елементи на по-ранната марка по такъв начин, че заявителят явно злоупотребява с правата на законния притежател на марката. Всъщност, недобросъвестният агент бил в състояние не само да предотврати последваща регистрация на по-ранната марка от първоначалния ѝ собственик в рамките на ЕС, но и всяка нейна употреба от първоначалния ѝ притежател в рамките на ЕС.

         Нарушение на член 36 от Статута на Съда на Европейския съюз

                  —

                  Обжалваното решение има и противоречиви мотиви, доколкото в него се приема, от една страна, че знаците са идентични, когато единият възпроизвежда другия без никаква промяна или допълнение, а от друга страна, че те са идентични и когато в знака са направени вариации, които не изменят отличителния му характер (вж. т. 38—40 от обжалваното решение). В тези мотиви има противоречие, доколкото едно и също понятие „идентичност“ е приложено към различни правни и фактически положения и неправилно са му придадени две различни съдържания.

                  —

                  Общият съд изобщо не обяснява защо счита, че конфликтните марки не попадат в обхвата на член 8, параграф 3 от Регламент 207/2009 предвид критериите, посочени в точка 39 от обжалваното решение.

         (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 78, 2009 г., стр. 1).


title: Дело C-818/18 P: Жалба, подадена на 21 декември 2018 г. от Yokohama Rubber Co. Ltd срещу решението на Общия съд (седми разширен състав), постановено на 24 октомври 2018 г. по дело T-447/16 — Pirelli Tyre/EUIPO

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/9

      Жалба, подадена на 21 декември 2018 г. от Yokohama Rubber Co. Ltd срещу решението на Общия съд (седми разширен състав), постановено на 24 октомври 2018 г. по дело T-447/16 — Pirelli Tyre/EUIPO
      (Дело C-818/18 P)
      (2019/C 148/10)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: The Yokohama Rubber Co. Ltd (представители: D. Martucci, F. Boscariol de Roberto, avvocati)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост, Pirelli Tyre SpA

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното решение;

                  —

                  ако е необходимо, да върне делото на Общия съд;

                  —

                  да осъди Pirelli Tyre S.p.A. да заплати съдебните разноски в производството и в Общия съд и пред апелативния състав.

         Основания и основни доводи

         Първата част от първото основание: състои ли се марката от формата на стоката по смисъла на член 7, параграф 1, буква д), подточка ii) от Регламент № 40/94 (1)
         ?

      Общият съд приема, че макар графичното изображение, в каквото се състои спорния знак, да няма очертания и да не е придружено от допълнително описание, Pirelli не оспорва, че някои от неговите модели гуми на повърхността имат канал от протектор с формата, представена от спорния знак. Освен това обхватът на предоставената на компетентния орган възможност да взема предвид елементите от значение за определяне на съществените характеристики на оспорван триизмерен знак, е разширен до разглеждането на двуизмерните знаци. Общият съд стига до извода, че анализирана обективно и конкретно, оспорваната марка не представлява шарката на протектор. В най-добрия случай тя представлява отделен канал от протектор. Съдът неведнъж е приемал, че съдебната практика, разработена за триизмерните марки, състоящи се от външния вид на самата стока или от част от стоката, е приложима и когато заявената марка е фигуративна марка, състояща се от двуизмерното изображение на стоката или от част от стоката. В такива случаи марката не представлява и знак, независим от външния вид на стоките, които обозначава. Графичното изображение на спорната марка възпроизвежда точно формата на стоката (т.е. шарката), която трябва да обозначи или стоката, за която се отнася по технически причини. Обяснението на Общия съд, че знакът не представлява съществена част от посочената стока, е произволно и противоречи както на практиката на Съда, така и на тази на Общия съд. Въпросът не е дали знакът е съществена част от стоката, а дали е част от стоката.

         Втората част от първото основание: добавил ли е Апелативният състав към формата елементи, които не са част от знака и които поради това са външни или чужди за него?

      Общият съд приема, че апелативният състав се отклонил от представената с оспорвания знак форма и я е променил. С други думи, апелативният състав изменил естеството на знака, когато приел или допуснал външни или чужди характеристики. Всъщност апелативният състав не добавил елементи към знака; той обаче оценил формата на самите стоки, а не абстрактната им форма. Ако знакът, както приема Общия съд, представлява реалистично изображение на части от стоките, за които се отнася знакът, е необходимо да се анализират характеристиките на формата, които произтичат от графичното изображение, като се има предвид функцията на съответните стоки. Според жалбоподателя Общият съд изгледа счита, че EUIPO се опитала да открие скрити характеристики, които не са видими в изобразената форма. Въпреки, че оценката несъмнено трябва да бъде prima facie сведена до анализ на формата в заявката за регистрация, връзката между тази форма (канал от протектор) и функцията на стоките (гума) изисква да бъде разгледана и допълнителна информация. Според жалбоподателите анализът на заявения знак е съвсем прост, тъй като върху стоките марката се явява като серийно възпроизвеждане на знака. Ето защо трябва да се отговори на въпроса дали безспорно е изобразен функционален елемент на част от стоката, а не както приема Общият съд, дали безспорно е изобразена съществена част или малка част от стоката.

         Второто основание: по изопачаването на фактите

      Общия съд допуснал грешка в преценката на всички факти и документи, представени от Yokohama. Жалбоподателят указал точно кои доказателства според него изопачил Общият съд и показал грешки в преценката, които според жалбоподателя довели до изопачаване на фактите. Това личало от представените пред Съда документи, и не било необходимо да се извършва нова оценка на фактите и доказателствата.

         (1)  Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).


title: Дело C-825/18 P: Жалба, подадена на 28 декември 2018 г. от Mamas and Papas Ltd срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 23 октомври 2018 г. по дело T-672/17 — Mamas and Papas/EUIPO

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/11

      Жалба, подадена на 28 декември 2018 г. от Mamas and Papas Ltd срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 23 октомври 2018 г. по дело T-672/17 — Mamas and Papas/EUIPO
      (Дело C-825/18 P)
      (2019/C 148/11)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Mamas and Papas Ltd (представители: S. Malynicz QC, B. Whitehead, J. Dainty, Solicitors)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени решение на Общия съд T-672/17, Mamas and Papas Ltd/EUIPO,

                  —

                  да се произнесе по въпроса за предходното оповестяване;

                  —

                  да върне делото на Общия съд за разглеждане на останалите основания, които са били изтъкнати пред Общия съд, но по които той не се е произнесъл,

                  —

                  да осъди Службата и встъпилата страна да понесат направените от тях разноски, както и разноските на жалбоподателя.

         Основания и основни доводи

      Първо, Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, що се отнася до правомощието на EUIPO да направи преценка на обстоятелствата във връзка с оповестяването по-ранния дизайн съгласно член 63, параграф 1 от Регламента относно промишления дизайн на Общността (1). Когато титулярът на дизайна изрично твърди, че е имало такова оповестяване, EUIPO не може да направи друг извод по този въпрос.
      Второ, във всички случаи по отношение на преценката на доказателствата за предходно оповестяване Общият съд е изопачил доказателствата и е направил неправилна преценка на фактите и неговото решение съдържа неточност във фактическите констатации, направени въз основа на представените му документи, както ясно следва от преписката по делото.

         (1)  Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета от 12 декември 2001 година относно промишления дизайн на Общността (ОВ L 3, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 70).


title: Дело C-6/19 P: Жалба, подадена на 4 януари 2019 г. от Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост срещу решението на Общия съд (седми разширен състав), постановено на 24 октомври 2018 г. по дело T-447/16 — Pirelli Tyre/EUIPO

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/12

      Жалба, подадена на 4 януари 2019 г. от Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост срещу решението на Общия съд (седми разширен състав), постановено на 24 октомври 2018 г. по дело T-447/16 — Pirelli Tyre/EUIPO
      (Дело C-6/19 P)
      (2019/C 148/12)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: J. Ivanauskas)

         Други страни в производството: Pirelli Tyre SpA, The Yokohama Rubber Co. Ltd

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното съдебно решение;

                  —

                  да осъди Pirelli Tyre SpA да заплати разноските, направени от Службата.

         Основания и основни доводи

      Службата изтъкна едно основание, а именно, за нарушение на член 7, параграф 1, буква д), подточка ii) от Регламент № 40/94 (1).

                  —

                  Като предвижда, че за да попадне в обхвата на член 7, параграф 1, буква д), подточка ii) от Регламент № 40/94 знак, изобразяващ част от стоката, трябва да представлява в количествен и качествен план съществена част от посочената стока, Общият съд тълкувал неправилно условията, при които се прилага това основание за отхвърляне на заявката;

                  —

                  Общият съд неправилно приел, че само канала, изобразен в спорния знак, не може да изпълнява техническа функция за целите на член 7, параграф 1, буква д), подточка ii) от Регламент № 40/94, тъй като в протектора на гума той се появява с други елементи. Първо, член 7, параграф 1, буква д), подточка ii) от Регламент № 40/94 изисква да се разгледа техническият резултат, постигнат чрез характеристиката на стоката, изобразена във въпросния знак, а не техническият резултат, постигнат с целия продукт. Второ, за целите на член 7, параграф 1, буква д), подточка ii) от Регламент № 40/94 е без значение дали единичен канал, изобразен в спорния знак, е съчетан с други елементи на протектора на гума, доколкото произвежда сам по себе си технически резултат и допринася за функционирането на този протектор на гума;

                  —

                  Общият съд неправилно приел, че регистрацията на единичен канал, изобразен в спорния знак, не може да попречи на конкурентите на Pirelli да произвеждат и предлагат на пазара гуми, които включват идентични или подобни канали. Въпреки че протекторът на гума се състои от съчетаването и взаимодействието на различни елементи, поне част от потребителите ще могат да идентифицират различните видове канали върху протектора на гума.

         (1)  Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).


title: Дело C-13/19: Преюдициално запитване от Audiencia Provincial de Zaragoza (Испания), постъпило на 9 януари 2019 г. — Ibercaja Banco, S.A./TJ и UK

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/13

      Преюдициално запитване от Audiencia Provincial de Zaragoza (Испания), постъпило на 9 януари 2019 г. — Ibercaja Banco, S.A./TJ и UK
      (Дело C-13/19)
      (2019/C 148/13)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Audiencia Provincial de Zaragoza

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Ibercaja Banco, S.A.

         Ответници: TJ и UK

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Може ли изменението на клаузата за минимален праг във вида, в който е било сключено споразумението съгласно фактическата обстановка, да бъде квалифицирано като общо договорно условие с оглед на член 3 от Директива 93/13 (1)?

                  2)

                  Може ли при същите обстоятелства отказът от предявяване на иск срещу банката да бъде квалифициран като общо договорно условие, т.е. може ли договорно условие, съставено от продавач или доставчик като общо условие и за чието съдържание не е дадено каквото и да било обяснение на потребителя, да бъде квалифицирано като общо договорно условие?

                  3)

                  Изпълнени ли са при тези условия предвидените в членове 3 и 4 от Директива 93/13 изисквания за яснота, прозрачност, реална разбираемост на икономическата тежест, преддоговорна информация и индивидуално договаряне, когато последиците от въпросното общо условие са от съществено значение за потребителя?

                  4)

                  Трябва ли изискването за преддоговорна информация, с цел да се извърши преценка за неравноправност на дадена договорна клауза (членове 4 и 5 от Директивата), да бъде еднакво или дори по-високо, когато се договаря смекчаване на предвидимо нищожно условие (конкретни икономически последици от смекчаването, уведомяване за установената по този въпрос съдебна практика и конкретните последици от нея, и т.н.)?

                  5)

                  Достатъчно ли е направеното от потребителя ръкописно копие относно смекчаването на потенциална нищожна клауза, за да бъдат изпълнени предвидените в членове 4 и 5 от Директивата изисквания за преддоговорна информация и яснота, за да се смекчи една предвидимо нищожна клауза?

                  6)

                  Трябва ли фактът, че инициативата за смекчаване на условие или за спогодба тръгва от банковата институция и забраната за изнасяне на документа извън банковия офис, освен ако не е бил подписан от потребителя, да имат особена релевантност при преценката за евентуална неравноправност на клауза за смекчаване на условие (членове 4 и 5 от Директивата)?

                  7)

                  Може ли да бъде смекчена една предвидимо нищожна поради неравноправност клауза (принцип на необвързваща сила)?

                  8)

                  Допуска ли се положение, при което по отношение на предвидимо нищожна клауза поради неравноправност спрямо потребителя последният [може да заяви] отказ от предявяване на иск (член 3 от Директива [93/13] във връзка с приложението към Директива 93/13, т. 1, буква „р“ и принципа на необвързваща сила съгласно член 6 от Директивата)?

                  9)

                  При утвърдителен отговор, трябва ли изискването за преддоговорна информация да бъде еднакво или по-високо от това за информацията към момента на първоначалното споразумение?

                  10)

                  Допуска ли се, в съответствие с изискването за преддоговорна информация (членове 4 и 5 от Директива [93/13]), клаузата за отказ от предявяване на иск да не може да подлежи на вторично и допълнително документно третиране (членове 3, 4 и 5 от Директива [93/13])?

                  11)

                  Допуска ли възпиращото действие по отношение на предприемача (член 7 от Директива [93/13] и [решение от 21 декември 2016 г., Gutiérrez Naranjo и др., C-154/15 (2)]) действителност на клаузата за смекчаване на предвидимо нищожни клаузи и отказ от предявяване на иск за обявяване на тяхната нищожност и последиците от тях?

                  12)

                  Може ли, с оглед на прилагането на членове 3 и 4 от Директива 93/13, дадена предвидимо нищожна поради неравноправност договорна клауза да обвърже засегнатия от нея потребител чрез процедурата на договаряне на институцията с клиента след сключването на съдържащия я договор, ако неравноправната клауза не бъде приложена от продавача или доставчика в замяна на друга престация от потребителя? С други думи, клаузата за минимален праг става ефективна чрез споразумението с потребителя за нейната замяна с друга, по-благоприятна за него клауза. Допуска ли член 6, параграф 1 от Директива [93/13] подобно споразумение?

                  13)

                  Попада ли поведение на банковата институция като описаното във фактическата обстановка в обхвата на забраната за нелоялно поведение и нелоялни търговски практики към потребителите, съдържаща се в съображение 14 и в членове 6 и 7 от Директива 2005/29 (3)?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).

         (2)  Решение от 21 декември 2016 г., Gutiérrez Naranjo и др. (C-154/15, C-307/15 и C-308/15, EU:C:2016:980).

         (3)  Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/ЕО, 98/27/ЕО и 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (ЕО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) (ОВ L 149, 2005 г., стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260).


title: Дело C-151/19 P: Жалба, подадена на 21 февруари 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-684/14, Krka/Комисия

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/29

      Жалба, подадена на 21 февруари 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-684/14, Krka/Комисия
      (Дело C-151/19 P)
      (2019/C 148/27)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: B. Mongin, F. Castilla Contreras, C. Vollrath, D. Bailey, Barrister)

         Друга страна в производството: Krka Tovarna Zdravil d.d.

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска Съдът:

                  —

                  да отмени точки 1—4 от диспозитива на решение на Общия съд на Европейския съюз по дело T-684/14,

                  —

                  на основание член 61 от Статута да върне делото на Общия съд на Европейския съюз,

                  —

                  да осъди Krka да заплати съдебните разноски на Комисията.

         Основания и основни доводи

      Според първото основание Общият съд допуска грешка при прилагане на правото като приема, че Krka не упражнява конкурентен натиск върху Servier по време на разглежданите споразумения.
      Второто основание е допусната от Общия съд грешка при прилагане на правото при оценяване на съдържанието и целите на лицензионното споразумение като насърчаване на Krka да приеме ограниченията на споразумението.
      Третото основание е грешка при прилагане на правото при прилагането на понятието „ограничаване на конкуренцията“ с оглед на целта по смисъла на член 101, параграф 1 ДФЕС.
      Четвъртото основание е допусната от Общия съд грешка при прилагане на правото при анализа за целите на прилагането на член 101 ДФЕС на намеренията на страните.
      С петото основание се твърди, че Общият съд допуска грешка при прилагане на правото, като взема предвид благоприятните за конкурентните последици от лиценза на пазари, които не попадат в приложното поле на нарушението на член 101, параграф 1 ДФЕС, установено в решението.
      С шестото основание се твърди, че Общият съд допуска грешка при прилагане на правото при преценката на целта на споразумението за прехвърляне.
      Със седмото основание се твърди, че Общият съд допуска грешка при прилагане на правото при прилагането на понятието „ограничаване на конкуренцията“ с оглед на резултата по смисъла на член 101, параграф 1 ДФЕС.


title: Дело C-164/19 P: Жалба, подадена на 22 февруари 2019 г. от Niche Generics Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-701/14, Niche Generics/Комисия

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/31

      Жалба, подадена на 22 февруари 2019 г. от Niche Generics Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-701/14, Niche Generics/Комисия
      (Дело C-164/19 P)
      (2019/C 148/29)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Niche Generics Ltd (представители: F. Carlin, Barrister, M. Healy, Solicitor, B. Hoorelbeke, advocaat, S. Mobley, Solicitor, H. Sheraton, Solicitor, A. Robertson QC)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени изцяло обжалваното съдебно решение,

                  —

                  да отмени изцяло оспорваното решение в частта, в която се отнася до Niche, и

                  —

                  да осъди Комисията да поеме собствените си съдебни разноски, както и съдебните разноски на Niche, които са свързани с настоящото производство и с производството пред Общия съд.

         Основания и основни доводи

      Niche твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото:

                  —

                  първо, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е приложил критерия за обективна необходимост, изведен от делото BAT,

                  —

                  второ, в случай че споразуменията за уреждане на спорове попадат в приложното поле на член 101 ДФЕС, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като неправилно е квалифицирал споразумението за уреждане на спорове на Niche като нарушение „поради целта“,

                  —

                  трето, Общият съд е нарушил задължението за мотивиране, предвидено в член 36 от Статута на Съда на Европейския съюз, като е отхвърлил тълкуването на Niche на споразумението за уреждане на спорове, без да изложи правните си доводи,

                  —

                  четвърто, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че Niche е потенциален конкурент на Servier,

                  —

                  пето, Общият съд е нарушил основният принцип на равно третиране, като е третирал Niche различно от други дружества за генерични лекарствени продукти, които се намират в сходно положение, и като неправилно е квалифицирал споразумението за уреждане на спорове на Niche като нарушение „поради целта“ на член 101, параграф 1 ДФЕС,

                  —

                  шесто, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е признал, че споразумението за уреждане на спорове отговаря на критерия за изключване по член 101, параграф 3 ДФЕС,

                  —

                  седмо, Общият съд е допуснал грешка в правото, като неправилно е приложил правните критерии за определяне на наличието на нарушение на правото на защита на Niche и/или на принципа на добра администрация,

                  —

                  осмо, Общият съд е нарушил основния принцип на правото на Съюза относно изискването за пропорционалност, като е потвърдил глоба, чийто размер е непропорционален спрямо финансовите средства на Niche.


title: Дело C-166/19 P: Жалба, подадена на 22 февруари 2019 г. от Unichem Laboratories Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-705/14, Unichem Laboratories/Комисия

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/33

      Жалба, подадена на 22 февруари 2019 г. от Unichem Laboratories Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-705/14, Unichem Laboratories/Комисия
      (Дело C-166/19 P)
      (2019/C 148/31)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Unichem Laboratories Ltd (представители: F. Carlin, Barrister, M. Healy, solicitor, B. Hoorelbeke, advocaat, S. Mobley, solicitor, H. Sheraton, solicitor, A. Robertson QC)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска Съдът:

                  —

                  да отмени обжалваното решение в неговата цялост,

                  —

                  да отмени обжалваното решение в неговата цялост, доколкото се отнася до Unichem, и

                  —

                  да осъди Комисията да понесе собствените си съдебни разноски и разноските на Unichem във връзка с настоящото производство и за производството пред Общия съд.

         Основания и основни доводи

      Unichem твърди, че Общият съд е допуснал грешки при прилагане на правото:

                  —

                  първо, като е приел, че Комисията има право да вземе решение по член 101, параграф 1 ДФЕС по отношение на Unichem, тъй като:
                  Общият съд не е приложил правния критерий за определяне на един икономически субект, и
                  неправилно е приел, че Unichem е пряко свързано, поради това, че и то е подписало споразумението,

                  —

                  второ, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като не е приложил теста за обективна необходимост от решение BAT,

                  —

                  трето, ако споразумението попада в приложното поле на член 101 ДФЕС, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е определил неправилно споразумението с Niche като нарушение с оглед на целта,

                  —

                  четвърто, като е отхвърлил тълкуването на споразумението от Unichem, без да отговори на правните му доводи, Общият съд е нарушил изискването за излагане на мотиви по член 36 от Статута на Съда на ЕС,

                  —

                  пето, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че Niche и Unichem са потенциални конкуренти на Servier,

                  —

                  шесто, Общият съд е нарушил основния принцип на равно третиране, като е третирал по различен начин Unichem и Niche в сравнение с други дружества за генерични продукти в сходно положение и е определил неправилно споразумението на Niche като нарушение с оглед на целта по смисъла на член 101, параграф 1 ДФЕС,

                  —

                  седмо, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е приел, че споразумението отговаря на условията за освобождаване по член 101, параграф 3 ДФЕС,

                  —

                  осмо, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е приложил правния критерий за нарушаване на правото на защита на Unichem и на Niche и/или на принципа на добра администрация.


title: Дело C-173/19 P: Жалба, подадена на 25 февруари 2019 г. от Scandlines Danmark ApS и Scandlines Deutschland GmbH срещу определението, постановено от Общия съд (шести състав) на 13 декември 2018 г. по дело T-890/16, Scandlines Danmark и Scandlines Deutschland/Комисия

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/34

      Жалба, подадена на 25 февруари 2019 г. от Scandlines Danmark ApS и Scandlines Deutschland GmbH срещу определението, постановено от Общия съд (шести състав) на 13 декември 2018 г. по дело T-890/16, Scandlines Danmark и Scandlines Deutschland/Комисия
      (Дело C-173/19 P)
      (2019/C 148/32)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Scandlines Danmark ApS и Scandlines Deutschland GmbH (представител: L. Sandberg-Mørch, advokat)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Кралство Дания

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателите искат от Съда:

                  —

                  да отмени определението на Общия съд от 13 декември 2018 г. по дело T-890/16 в частта, в която противоречи на решението на Общия съд по дело T-630/15 относно естеството на решението на Комисията като потвърждаващ акт за допълнителните строителни мерки,

                  —

                  да осъди ответника да понесе направените от него съдебни разноски и съдебните разноски, направени от жалбоподателите.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат две основания:

                  —

                  Първо основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като основал обжалваното определение на позиция, която била напълно противоположна на тази, възприета в решение по дело T-630/15.

                  —

                  Второ основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като обосновал обжалваното определение с противоречащи сами на себе си мотиви.


title: Дело C-174/19 P: Жалба, подадена на 25 февруари 2019 г. от Scandlines Danmark ApS и Scandlines Deutschland GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 13 декември 2018 г. по дело T-630/15, Scandlines Danmark и Scandlines Deutschland/Комисия

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/35

      Жалба, подадена на 25 февруари 2019 г. от Scandlines Danmark ApS и Scandlines Deutschland GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 13 декември 2018 г. по дело T-630/15, Scandlines Danmark и Scandlines Deutschland/Комисия
      (Дело C-174/19 P)
      (2019/C 148/33)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Scandlines Danmark ApS, Scandlines Deutschland GmbH (представител: L. Sandberg-Mørch, advokat)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Кралство Дания, Föreningen Svensk Sjöfart, Naturschutzbund Deutschland (NABU) eV

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателите молят Съда:

                  —

                  да отмени решение от 13 декември 2018 г. на Общия съд по дело T-630/15 в частта, в която отхвърля основанието на жалбоподателя, че мерките, предоставени на A/S Femern Landanlæg, представляват помощ; че разходите за вътрешни връзки не представляват допустими разходи, които са съвместими с предоставената на Femern A/S помощ; че мерките, предоставени на Femern A/S, нямат стимулиращ ефект; че съпоставителният анализ е незаконосъобразен; че предоставените на Femern A/S мерки не причиняват неоправдано нарушаване на конкуренцията и че новото основание на жалбоподателя е недопустимо,

                  —

                  да осъди ответника да заплати направените от него разноски и разноските на жалбоподателя.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите излагат седем основания срещу обжалваното решение:

                  —

                  Първо, в нарушение на член 107, параграф 1 и член 108, параграф 2 ДФЕС Общият съд неправилно постановил, че Комисията не е допуснала грешка при прилагане на правото и не е изпитала сериозни затруднения, когато приела, че държавните гаранции и държавните заеми, предоставени на A/S Femern Landanlæg за датските железопътни вътрешни линии, не са в състояние да нарушат конкуренцията, тъй като релевантният пазар не е отворен за такава конкуренция.
                  Жалбоподателите твърдят, че Общият съд стигнал до този неправилен извод въз основа на четири грешки при прилагане на правото, които съответстват на четири аспекта на основанието:

                              а)

                              Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато приел, че държавните гаранции и държавните заеми, предоставени на A/S Femern Landanlæg, не могат да засегнат конкуренцията, въпреки че Fixed Link (експлоатирано от Femern A/S) и датските железопътни вътрешни линии (експлоатирани от Femern Landanlæg) заедно представляват интегриран проект и вече е било установено, че държавните гаранции и държавните заеми, предоставени на Femern A/S, са в състояние да нарушат конкуренцията,

                              б)

                              Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато приел, че пазарът за управление на железопътната инфраструктура в Дания не е „de lege“ отворен за конкуренция,

                              в)

                              Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато приел, че пазарът за управление на железопътната инфраструктура в Дания не е „de facto“ отворен за конкуренция,

                              г)

                              Пазарите за изграждане и поддръжка на железопътната инфраструктура, които са отворени за конкуренция, са отделни от пазара за управление и експлоатация, в тесния смисъл на понятието, на железопътната инфраструктура.

                  —

                  Второ, в нарушение на член 107, параграф 1 и член 108, параграф 2 ДФЕС Общият съд неправилно приел, че Комисията не е допуснала грешка при прилагане на правото и не се е натъкнала на сериозни затруднения, когато определила, че държавните гаранции и държавните заеми, предоставени на A/S Femern Landanlæg за финансиране на датските железопътни вътрешни линии, не са в състояние да засегнат търговията между държавите членки.

                  —

                  Трето, в нарушение на член 107, параграф 3, буква б) и член 108, параграф 2 ДФЕС Общият съд допуснал грешка, когато приел, че разходите за вътрешни линии могат да бъдат включени при изчисляването на максималния допустим интензитет на помощта за Fixed Link (в контекста на анализа на съвместимостта), макар че според Общия съд средствата, предоставени за вътрешните линии, не представляват държавна помощ.

                  —

                  Четвърто, в нарушение на член 107, параграф 3, буква б) и член 108, параграф 2 ДФЕС Общият съд допуснал грешка, когато приел, че Комисията не е допуснала грешка при прилагане на правото и не изпитала сериозни затруднения, когато решила, че предоставената на Femern A/S помощ има стимулиращ ефект;

                  —

                  Пето, в нарушение на член 107, параграф 3, буква б) и член 108, параграф 2 ДФЕС Общият съд неправилно приел, че Комисията не е допуснала грешка при прилагане на правото и не е изпитала сериозни затруднения, когато решила, че датските органи представили подходящ съпоставителен сценарий за своята оценка на необходимостта от помощта.

                  —

                  Шесто, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато приел, че помощта, предоставена на Femern A/S, не причинява неоправдано нарушаване на конкуренцията.

                  —

                  Седмо, Общият съд допуснал грешка, когато не приел представените от жалбоподателя нови основания относно допълнителните мерки, свързани с изграждането, с мотива, че не били разрешени от Решението на Комисията от 23 юли 2015 г.


title: Дело T-716/14: Решение на Общия съд от 7 март 2019 г. — Tweedale/ЕОБХ (Достъп до документи — Регламент (ЕО) № 1049/2001 — Документи, свързани с токсикологичните изследвания, изготвени във връзка с подновяването на одобрението за активното вещество глифозат — Частичен отказ на достъп — Изключение, свързано със защитата на търговските интереси — По-висш обществен интерес — Регламент (ЕО) № 1367/2006 — Понятие за информация, която се отнася до емисии в околната среда)

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/40

      Решение на Общия съд от 7 март 2019 г. — Tweedale/ЕОБХ
      (Дело T-716/14) (1)

      (Достъп до документи - Регламент (ЕО) № 1049/2001 - Документи, свързани с токсикологичните изследвания, изготвени във връзка с подновяването на одобрението за активното вещество глифозат - Частичен отказ на достъп - Изключение, свързано със защитата на търговските интереси - По-висш обществен интерес - Регламент (ЕО) № 1367/2006 - Понятие за информация, която се отнася до емисии в околната среда)
      (2019/C 148/36)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Anthony C. Tweedale (Брюксел, Белгия) (представител: B. Kloostra, адвокат)

         Ответник: Европейски орган за безопасност на храните (представители: D. Detken, J. Tarazona, C. Pintado и B. Vagenende, подпомагани първоначално от R. van der Hout и A. Köhler, а впоследствие от R. van der Hout и C. Wagner, адвокати)

         Встъпила страна в подкрепа на жалбоподателя: Кралство Швеция (представители: първоначално A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren, E. Karlsson и L. Swedenborg, а впоследствие A. Falk, C. Meyer-Seitz, H. Shev, L. Swedenborg и F. Bergius)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за частична отмяна на решението на ЕОБХ от 16 октомври 2017 г., с което се отменя и заменя решението от 30 юли 2014 г. и се предоставя частичен достъп до две токсикологични изследвания във връзка с активното вещество глифозат, изготвени в процедурата по подновяване на одобрението за това активно вещество в съответствие с Регламент (ЕО) № 1107/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 година относно пускането на пазара на продукти за растителна защита и за отмяна на директиви 79/117/ЕИО и 91/414/ЕИО на Съвета (ОВ L 309, 2009 г., стр. 1)

         Диспозитив

                  1.

                     Отменя решението на Европейския орган за безопасност на храните (ЕОБХ) от 16 октомври 2017 г., с което се отменя и заменя решението от 30 юли 2014 г. и се предоставя частичен достъп до две токсикологични изследвания във връзка с активното вещество глифозат, изготвени в процедурата по подновяване на одобрението за това активно вещество, в частта, в която ЕОБХ отказва да оповести изцяло тези изследвания, освен що се отнася до имената и подписите на споменатите в тях лица.

                  2.

                     ЕОБХ понася направените от него съдебни разноски и тези на г-н Anthony Tweedale.

                  3.

                     Кралство Швеция понася направените от него съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 448, 15.12.2014 г.


title: Дело T-139/15: Решение на Общия съд от 12 март 2019 г. — Унгария/Комисия (ФЕОГА — Секция „Гарантиране“ — ЕФГЗ — Захар — Временна схема за преструктуриране на захарната индустрия в Общността — Регламент (ЕО) № 320/2006 — Регламент (ЕО) № 968/2006 — Разходи, изключени от финансиране — Разходи, направени от Унгария — Условия за предоставянето на помощта за пълно демонтиране и на помощта за частично демонтиране — Понятие „производствени съоръжения“ — Преценка на използването на силозите към датата на подаване на заявлението за отпускане на помощта — Понятие „пълно демонтиране“ — Приложение 2 към документ VI/5330/97 — Трудности при тълкуване на правната уредба на Съюза — Лоялно сътрудничество)

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/42

      Решение на Общия съд от 12 март 2019 г. — Унгария/Комисия
      (Дело T-139/15) (1)

      (ФЕОГА - Секция „Гарантиране“ - ЕФГЗ - Захар - Временна схема за преструктуриране на захарната индустрия в Общността - Регламент (ЕО) № 320/2006 - Регламент (ЕО) № 968/2006 - Разходи, изключени от финансиране - Разходи, направени от Унгария - Условия за предоставянето на помощта за пълно демонтиране и на помощта за частично демонтиране - Понятие „производствени съоръжения“ - Преценка на използването на силозите към датата на подаване на заявлението за отпускане на помощта - Понятие „пълно демонтиране“ - Приложение 2 към документ VI/5330/97 - Трудности при тълкуване на правната уредба на Съюза - Лоялно сътрудничество)
      (2019/C 148/38)
      Език на производството: унгарски

         Страни

         Жалбоподател: Унгария (представители: първоначално M. Fehér, G. Koós, A. Pálfy, впоследствие M. Fehér, G. Koós, Zs. Biró-Tóth и E. Tóth)

         Ответник: Европейска комисия (представители: P. Ondrůšek и B. Béres)

         Встъпили страни в подкрепа на жалбоподателя: Френска република (представител: D. Colas), Италианска република (представители: G. Palmieri и C. Colelli, avvocato dello Stato)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за частична отмяна на Решение за изпълнение (ЕС) 2015/103 на Комисията от 16 януари 2015 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 16, 2015 г., стр. 33), в частта, в която сумата от 11 709 400 EUR е изключена от финансирането от ЕФГЗ на помощите, предоставени от Унгария за преструктуриране в сектора на захарта

         Диспозитив

                  1.

                     Отхвърля жалбата.

                  2.

                     Унгария понася направените от нея съдебни разноски, както и половината от съдебните разноски на Европейската комисия.

                  3.

                     Комисията понася половината от собствените си съдебни разноски.

                  4.

                     Френската република и Италианската република понасят направените от тях съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 190, 8.6.2015 г.


title: Дело T-197/19: Жалба, подадена на 4 април 2019 г. — Wiegand-Glashüttenwerke/Комисия

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/51

      Жалба, подадена на 4 април 2019 г. — Wiegand-Glashüttenwerke/Комисия
      (Дело T-197/19)
      (2019/C 206/54)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Wiegand-Glashüttenwerke GmbH (Щайнбах ам Валд, Германия) (представители: F. Wagner и N. Voß, Rechtsanwälte)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 (ОВ L 14, 2019 г., стр. 1) за годините 2012 и 2013,

                  —

                  при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 за годините 2012 и 2013 по отношение на жалбоподателя,

                  —

                  също при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 20 %, за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа годишно пълно използване възстановяване от над 15 % и за потребители на базова електроенергия с минимум 8 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 10 % от публикуваните такси за мрежата,

                  —

                  при условията на евентуалност спрямо предходното да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 по отношение на жалбоподателя, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа годишно пълно използване (участъци Гросбрайтенбах и Шлойзинген) възстановяване от над 20 % и за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа годишно пълно използване (участък Щайнбах ам Валд) възстановяване от над 15 % от публикуваните такси за мрежата,

                  —

                  отново при условията на евентуалност спрямо предходното да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 по отношение на жалбоподателя, в частта, в която за участък Щайнбах ам Валд постановява възстановяване от над 20 % от публикуваните такси за мрежата, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски, включително разноските за адвокат и пътните разходи.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните основания:

                  1.

                  Неправилно е прието наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС
                  С първото основание се твърди, че при проверката на разглежданото освобождаване от такси за мрежата ответникът е допуснал грешка при прилагане на правото приемайки, че е налице използване на държавни ресурси.
                  Освен това при проверката на условието „селективност“ референтната система е определена неправилно и непълно.
                  В допълнение се твърди, че поради непълното определяне на референтната система ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 296, втора алинея ДФЕС.

                  2.

                  Нарушение на принципа на равно третиране
                  С второто основание се твърди, че с решението на ответника се определят само задължения за допълнителни плащания на потребителите на базова електроенергия, които през годините 2012 и 2013 са били изцяло освободени от такси за мрежата. По този начин тези потребители на базова електроенергия се третират по различен начин и необосновано се поставят в по-неблагоприятно положение спрямо потребители на базова електроенергия, които за същия период са се ползвали от фиксирани намаления на таксите за мрежата и за които не са определени задължения за допълнителни плащания.
                  Освен това се твърди, че във връзка с различното третиране ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 263, втора алинея ДФЕС и член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз. Различното третиране нарушавало и забраната на дискриминацията съгласно член 32, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО (1).

                  3.

                  Нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания
                  С третото основание се твърди, че въз основа на индивидуални за случая обстоятелства жалбоподателят е могъл да има оправдано правно очакване да продължи да ползва специалните такси за мрежата, които са му били предоставени.

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело C-115/19 P: Жалба, подадена на 14 февруари 2019 г. от China Construction Bank Corp. срещу решението на Общия съд (девети състав), постановено на 6 декември 2018 г. по дело T-665/17 — China Construction Bank/EUIPO

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/2

      Жалба, подадена на 14 февруари 2019 г. от China Construction Bank Corp. срещу решението на Общия съд (девети състав), постановено на 6 декември 2018 г. по дело T-665/17 — China Construction Bank/EUIPO
      (Дело C-115/19 P)
      (2019/C 213/03)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: China Construction Bank Corp. (представители: A. Carboni, J. Gibbs, Solicitors)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост, Groupement des cartes bancaires

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда да:

                  —

                  отмени решението на Общия съд от 6 декември 2018 г. по дело T-665/17,

                  —

                  постанови окончателно решение по член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 (1) или, при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд, и

                  —

                  осъди EUIPO и встъпилите страни в това производство по обжалване да понесат направените от тях съдебни разноски и да заплатят направените от жалбоподателя разноски по това производство, както и тези в производството пред Общия съд по дело T-665/17.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква три основания за обжалване на оспореното решение, които са, че Общият съд:

                  1.

                  е нарушил член 8, параграф 1, буква б) от Регламента относно марката на ЕС, и

                  2.

                  не е изложил мотиви за постановеното от него, че по-ранната марка, на която се позовава встъпилата страна („по-ранната марка“), има силно изразен отличителен характер във връзка с „финансови дела, парични дела, банкови дела“ и/или

                  3.

                  е изопачил фактите във връзка с преценката си както на по-ранната марка, така и на оспорената марка, и когато е направил горепосочения извод за силно изразения отличителен характер.

            Твърдението на жалбоподателя за нарушение на член 8, параграф 1, буква б) може по-нататък да бъде подразделено с оглед на следните грешки, допуснати от Общия съд в неговата преценка по делото:

                  1.

                  Общият съд е взел предвид репутацията на по-ранната марка на първия етап от преценката за сходството между марките, както и когато е извършвал цялостната преценка на вероятността от объркване, което е неправилен подход и е довело до недопустимо „двойно отчитане“,

                  2.

                  Общият съд погрешно е третирал по-ранната марка и оспорената марка, сякаш и двете са по същество словни марки, като не е обърнал достатъчно внимание на тяхното фигуративно естество, и това е засегнато неблагоприятно преценката както на визуалните, така и на звуковите прилики между разглежданите марки и относителната тежест, която трябва да се придаде на всяка от тях,

                  3.

                  Общият съд е допуснал редица грешки във връзка с идентифицирането на услугите от клас 36, поради което е постановил, че по-ранната марка е имала добра репутация и следователно — отличителен характер, и

                  4.

                  в резултат както на гореописаните грешки, така и на невземането предвид на допълнителни важни фактори, Общият съд не е провел надлежна цялостната преценка на вероятността от объркване между по-ранната марка и оспорената марка.

         (1)  Регламент (EC) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 154, 2017 г., стр. 1).


title: Дело C-116/19 P: Жалба, подадена на 14 февруари 2019 г. от Gregor Schneider срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 4 декември 2018 г. по дело T-560/16, Gregor Schneider/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/4

      Жалба, подадена на 14 февруари 2019 г. от Gregor Schneider срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 4 декември 2018 г. по дело T-560/16, Gregor Schneider/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      (Дело C-116/19 P)
      (2019/C 213/04)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Gregor Schneider (представител: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  1.

                  изцяло да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз (четвърти състав) от 4 декември 2018 г. по дело T-560/16;

                  2.

                  да се произнесе по първоинстанционното искане на жалбоподателя, като:
                  отмени решението на EUIPO (по-рано СХВП) от 2 октомври 2014 г., с което жалбоподателят е преместен от отдел „Международно сътрудничество и правни въпроси“ в отдел „Основна дейност“,
                  или, при условията на евентуалност, да отмени посоченото съдебно решение и да върне делото на Общия съд за ново разглеждане;

                  3.

                  да осъди EUIPO да заплати всички съдебни разноски, а именно както разноските в производството пред Общия съд, така и разноските в производството по обжалване пред Съда.

         Основания и основни доводи

      Изтъкнати са девет основания за обжалване.
      Първо, в обжалваното съдебно решение Общият съд тълкувал неправилно „правилото за съответствие“ между административната жалба по смисъла на член 91, параграф 1 от Правилника за длъжностните лица и подаваната след това жалба по съдебен ред, доколкото въз основа на това правило отхвърлил като недопустими твърденията по едно от основанията за обжалване, което обаче жалбоподателят изобщо не можел да предяви при подаването на административната жалба, тъй като още не били възложени съответните задачи.
      Второ, Общият съд тълкувал неправилно критериите за проверка за наличието на злоупотреба с власт, доколкото възприел правилото, че когато не се констатира несъвместимост на съответната административна мярка с интереса на службата, не може да се говори за злоупотреба с власт. Това схващане не можело да е правилно, защото всъщност изключвало от хипотезата на злоупотреба с власт всички случаи, в които администрацията се обосновава с възможен служебен интерес, дори и тя фактически да не действа с оглед на този интерес. Именно такива случаи на находчиво прикрита злоупотреба с власт не бивало общо да се извеждат извън обхвата на правния контрол чрез така формулирано правило.
      Трето, Общият съд тълкувал неправилно изискванията към изслушването, чрез което се осъществява правото на изслушване на жалбоподателя, закрепено в член 41, параграф 1 във връзка с параграф 2, буква а) от Хартата на основните права на Европейския съюз, доколкото приел, че изслушване е необходимо само когато органът счита, че планираната индивидуална мярка би могла да породи неблагоприятни последици за съответното лице. Изслушването и спазването на правото на изслушване обаче имали за цел именно да осигурят възможност да се посочат съображения и последици от планираните решения, които самият орган все още не е взел предвид.
      Четвърто, Общият съд допуснал няколко нарушения на правото на изслушване на жалбоподателя, доколкото оставил без внимание в частност новото доказателствено искане, направено в съдебното заседание в съответствие с член 85, параграф 3 от Процедурния правилник на Общия съд, и съответно нито разгледал искането за разпит на свидетел, нито взел решение съгласно член 85, параграф 4 от Процедурния правилник. Общият съд нарушил правото на изслушване на жалбоподателя и като не организирал разпит на посочените още в жалбата свидетели, а същевременно приел, че жалбоподателят не е представил достатъчно доказателства.
      Пето, по този начин Общият съд нарушил и основните принципи на справедливия съдебен процес в правовата държава по смисъла на член 47 от Хартата на основните права и създал съмнение в ефективността на правната защита.
      Шесто, Общият съд многократно изопачил изложените пред него факти.
      Седмо, фактическата обстановка не била надлежно изяснена, осмо, съдебното решение не било надлежно мотивирано, и девето, Общият съд се произнесъл в нарушение на правилата на логиката.


title: Дело C-299/19: Преюдициално запитване от Tribunale ordinario di Torino (Италия), постъпило на 11 април 2019 г. — Techbau SpA/Azienda Sanitaria Locale AL

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/16

      Преюдициално запитване от Tribunale ordinario di Torino (Италия), постъпило на 11 април 2019 г. — Techbau SpA/Azienda Sanitaria Locale AL
      (Дело C-299/19)
      (2019/C 213/15)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale ordinario di Torino

         Страни в главното производство

         Ищец: Techbau SpA

         Ответник: Azienda Sanitaria Locale AL

         Преюдициален въпрос

      Съдът на Европейския съюз да установи допуска ли член 2, параграф 1 от Директива 2000/35/ЕО (1) национална правна уредба, като член 2, параграф 1, буква а) от Законодателен декрет № 231 от 9 октомври 2002 г., която изключва от понятието „търговска сделка“ — разбирано като поръчка, която „включва изключително или предимно доставка на стоки или услуги срещу заплащане на цена“, и следователно от приложното си поле — поръчка за възлагане на строителство, независимо дали обществено или частно, и по-специално обществена поръчка за строителство по смисъла на Директива 93/37/ЕИО (2).

         (1)  Директива 2000/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 юни 2000 година относно борбата със забавяне на плащане по търговските сделки (ОВ L 200, 2000 г., стр. 35; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 226).

         (2)  Директива 93/37/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство (ОВ 1993, L 199, стр. 54).


title: Дело C-305/19: Иск, предявен на 12 април 2019 г. — Европейска комисия/Чешка република

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/17

      Иск, предявен на 12 април 2019 г. — Европейска комисия/Чешка република
      (Дело C-305/19)
      (2019/C 213/16)
      Език на производството: чешки

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: P. Ondrůšek, K. Talabér-Ritz)

         Ответник: Чешка република

         Искания на ищеца

      Ищецът иска от Съда:

                  —

                  да установи, че като не е осигурила излагането на сертификати за енергийни характеристики в сгради с над 500 m2 полезна разгъната застроена площ, за които е издаден сертификат за енергийни характеристики в съответствие с член 12, параграф 1 от Директива 2010/31/ЕС (1) на Европейския парламент и на Съвета от 19 май 2010 година относно енергийните характеристики на сградите и които често се посещават от граждани, Чешката република не е изпълнила задълженията си по член 13, параграф 2 от тази директива,

                  —

                  да осъди Чешката република да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

                  1.

                  Член 13, параграф 2 от Директива 2010/31/ЕС предвижда задължението за излагане на сертификата за енергийни характеристики, издаден в съответствие с член 12, параграф 1 от Директивата, когато страда с над 500 m2 полезна разгъната застроена площ се посещава често от граждани.

                  2.

                  Чешкото право обаче (изменения член 7a от Закон № 406/2000 за управление на енергията; zákon č. 406/2000 Sb., o hospodaření energií) предвижда задължението за излагане на сертификат или паспорт за енергийни характеристики на тези сгради само ако те са заети от публични органи. Така чешкото право не предвижда задължение за излагане на паспорт за енергийни характеристики, когато тези сгради са заети от образувания, които не са публични органи, и се посещават често от граждани. Необходимото законодателство все още се изготвя.

                  3.

                  Следователно Чешката република не е осигурила излагането на сертификати за енергийни характеристики в сгради с над 500 m2 полезна разгъната застроена площ, за които е издаден сертификат за енергийни характеристики в съответствие с член 12, параграф 1 от Директивата и които често се посещава от граждани, и по този начин не е изпълнила задълженията си по член 13, параграф 2 от Директивата.

         (1)  ОВ L 153, 2010 г., стр. 13.


title: Дело C-704/17: Определение на председателя на Съда от 8 март 2019 г. (преюдициално запитване, отправено от Nejvyšší správní soud — Чешка република) — D. H./Ministerstvo vnitra

text:
               1.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/28

      Определение на председателя на Съда от 8 март 2019 г. (преюдициално запитване, отправено от Nejvyšší správní soud — Чешка република) — D. H./Ministerstvo vnitra
      (Дело C-704/17) (1)

      (2019/C 220/34)
      Език на производството: чешки
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 83, 5.3.2018 г.


title: Дело T-791/16: Решение на Общия съд от 22 май 2019 г. — Real Madrid Club de Fútbol/Комисия (Държавни помощи — Помощ, предоставена от испанските органи в полза на професионален футболен клуб — Споразумение, което цели да компенсира липсата на прехвърляне на земя, първоначално договорено между община и футболен клуб — Прекомерно висок размер на предоставеното на футболния клуб обезщетение — Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с вътрешния пазар — Предимство)

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/27

      Решение на Общия съд от 22 май 2019 г. — Real Madrid Club de Fútbol/Комисия
      (Дело T-791/16) (1)

      (Държавни помощи - Помощ, предоставена от испанските органи в полза на професионален футболен клуб - Споразумение, което цели да компенсира липсата на прехвърляне на земя, първоначално договорено между община и футболен клуб - Прекомерно висок размер на предоставеното на футболния клуб обезщетение - Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с вътрешния пазар - Предимство)
      (2019/C 230/33)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Real Madrid Club de Fútbol (Мадрид, Испания) (представители: J. Pérez-Bustamante Köster и F. Löwhagen, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия (представители: P.-J. Loewenthal, G. Luengo и P. Němečková)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение (ЕC) 2016/2393 на Комисията от 4 юли 2016 година относно държавна помощ SA.33754 (2013/C) (ex 2013/NN), приведена в действие от Испания в полза на Real Madrid CF (ОВ L 358, 2016 г., стр. 3)

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя Решение (ЕС) 2016/2393 на Комисията от 4 юли 2016 година относно държавна помощ SA.33754 (2013/C) (ex 2013/NN), приведена в действие от Испания в полза на Real Madrid CF.

                  2)

                     Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски, както и тези на Real Madrid Club de Fútbol.

         (1)  ОВ C 243, 4.7.2016 г.


title: Дело T-37/17: Решение на Общия съд от 16 май 2019 г. — Bank Tejarat/Съвет (Извъндоговорна отговорност — Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки срещу Иран — Замразяване на средства — Ограничения във връзка с влизането на територията на държавите членки — Поправяне на вредата, която ищцата твърди, че е претърпяла вследствие на включването и запазването на името ѝ в списъка на лицата и образуванията, към които се прилагат въпросните ограничителни мерки — Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти)

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/29

      Решение на Общия съд от 16 май 2019 г. — Bank Tejarat/Съвет
      (Дело T-37/17) (1)

      (Извъндоговорна отговорност - Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки срещу Иран - Замразяване на средства - Ограничения във връзка с влизането на територията на държавите членки - Поправяне на вредата, която ищцата твърди, че е претърпяла вследствие на включването и запазването на името ѝ в списъка на лицата и образуванията, към които се прилагат въпросните ограничителни мерки - Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти)
      (2019/C 230/35)
      Език на производството: английски

         Страни

         Ищец: Bank Tejarat (Техеран, Иран) (представители: S. Zaiwalla, P. Reddy, K. Mittal, A. Meskarian, Solicitors, T. Otty, QC, R. Blakeley, V. Zaiwalla, H. Leith, barristers, и T. de la Mare, QC).

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bishop и A. Vitro)

         Встъпила страна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: L. Havas и J. Norris)

         Предмет

      Искане на основание член 268 ДФЕС за поправяне на вредите, които ищцата твърди, че е претърпяла вследствие на Регламент за изпълнение (ЕС) № 54/2012 на Съвета от 23 януари 2012 година за изпълнение на Регламент (ЕС) № 961/2010 относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 19, 2012 г., стр. 1), Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕС) № 961/2010 (ОВ L 88, 2012 г., стр. 1), и на Регламент за изпълнение (ЕС) № 709/2012 на Съвета от 2 август 2012 година за прилагане на Регламент № 267/2012 (ОВ L 208, 2012 г. стр. 2).

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Bank Tejarat понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Съвета на Европейския съюз.

                  3)

                     Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 104, 3.4.2017 г.


title: Дело T-107/17: Решение на Общия съд от 23 май 2019 г. — Steinhoff и др./ЕЦБ (Извъндоговорна отговорност — Икономическа и парична политика — ЕЦБ — Национални централни банки — Преструктуриране на гръцкия държавен дълг — Участие на частния сектор — Клаузи за колективно действие — Задължителна замяна на гръцки дългови инструменти — Частни кредитори — Становище на ЕЦБ — Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти — Принципът pacta sunt servanda — Член 17, параграфи 1 и 2 от Хартата на основните права — Член 63, параграф 1 ДФЕС — Член 124 ДФЕС)

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/30

      Решение на Общия съд от 23 май 2019 г. — Steinhoff и др./ЕЦБ
      (Дело T-107/17) (1)

      (Извъндоговорна отговорност - Икономическа и парична политика - ЕЦБ - Национални централни банки - Преструктуриране на гръцкия държавен дълг - Участие на частния сектор - Клаузи за колективно действие - Задължителна замяна на гръцки дългови инструменти - Частни кредитори - Становище на ЕЦБ - Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти - Принципът pacta sunt servanda - Член 17, параграфи 1 и 2 от Хартата на основните права - Член 63, параграф 1 ДФЕС - Член 124 ДФЕС)
      (2019/C 230/36)
      Език на производството: немски

         Страни

         Ищци: Frank Steinhoff (Хамбург, Германия), Ewald Filbry, (Дортмунд, Германия), Vereinigte Raiffeisenbanken Gräfenberg-Forchheim-Eschenau-Heroldsberg eG (Грефенберг, Германия), Werner Bäcker (Родгау, Германия), EMB Consulting SE (Мюлтал, Германия) (представители: O. Hoepner и D. Unrau, avocats)

         Ответник: Европейска централна банка (представители: O. Heinz и G. Várhelyi, подпомагани от H.-G. Kamann, avocat)

         Предмет

      Искане на основание член 268 ДФЕС за присъждане на обезщетение за вредите, които ищците твърдят, че са претърпели вследствие на това, че в своето становище от 17 февруари 2012 г. (CON/2012/12) ЕЦБ не привлякла вниманието на Република Гърция върху факта, че предвиденото преструктуриране на гръцкия държавен дълг чрез задължителна замяна на гръцки облигационни дългови инструменти е неправомерно

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля иска.

                  2)

                     Осъжда г-н Frank Steinhoff, г-н Ewald Filbry, Vereinigte Raiffeisenbanken Gräfenberg-Forchheim-Eschenau-Heroldsberg eG, г-н Werner Bäcker и EMB Consulting SE да заплатят съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 129, 24.4.2019 г.


title: Дело T-728/17: Решение на Общия съд от 14 май 2019 г. — Marinvest и Porting/Комисия (Държавни помощи — Пристанищна инфраструктура за отдих — Концесия за управление на пристанище и предоставяне на инфраструктура и услуги без насрещна престация с икономическо изражение — Решение, с което се установява, че не е налице държавна помощ — Въздействие върху търговията между държавите членки)

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/30

      Решение на Общия съд от 14 май 2019 г. — Marinvest и Porting/Комисия
      (Дело T-728/17) (1)

      (Държавни помощи - Пристанищна инфраструктура за отдих - Концесия за управление на пристанище и предоставяне на инфраструктура и услуги без насрещна престация с икономическо изражение - Решение, с което се установява, че не е налице държавна помощ - Въздействие върху търговията между държавите членки)
      (2019/C 230/37)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподатели: Marinvest d.o.o. (Изола, Словения) и Porting d.o.o. (Изола) (представители: G. Cecovini Amigoni и L. Daniele, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия (представители: P. Stancanelli, S. Noë и D. Recchia)

         Встъпили страни в подкрепа на ответника: Федерална република Германия (представители: първоначално T. Henze и R. Kanitz, впоследствие R. Kanitz), Javno podjetje komunala Izola d.o.o. (Изола, Словения) (представител: A. Mužina, адвокат)

         Предмет

      Жалба на основание член 263 ДФЕС, с която е поискана отмяна на решение C (2017) 5049 окончателен на Комисия от 27 юли 2017 г. относно държавна помощ SA.45220 (2016/FC) — Словения — Твърдяна помощ в полза на Komunala Izola d.o.o.).

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Освен собствените си съдебни разноски, Marinvest d.o.o. и Porting d.o.o. понасят и тези на Европейската комисия.

                  3)

                     Федерална република Германия и Javno podjetje komunala Izola d.o.o. понасят своите собствени съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 22, 22.1.2018 г.


title: Дело T-733/17: Решение на Общия съд от 16 май 2019 г. — GMPO/Комисия (Лекарствени продукти за хуманна употреба — Член 3, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 141/2000 — Понятие за съществена полза — Наличност на лекарствен продукт сирак — Член 5, параграф 12, буква б) от Регламент № 141/2000 — Решение на Комисията да заличи лекарствен продукт от регистъра на лекарствените продукти сираци — Грешка в преценката — Грешка при прилагане на правото — Оправдани правни очаквания)

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/31

      Решение на Общия съд от 16 май 2019 г. — GMPO/Комисия
      (Дело T-733/17) (1)

      (Лекарствени продукти за хуманна употреба - Член 3, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 141/2000 - Понятие за съществена полза - Наличност на лекарствен продукт сирак - Член 5, параграф 12, буква б) от Регламент № 141/2000 - Решение на Комисията да заличи лекарствен продукт от регистъра на лекарствените продукти сираци - Грешка в преценката - Грешка при прилагане на правото - Оправдани правни очаквания)
      (2019/C 230/38)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: GMP-Orphan (GMPO) (Париж, Франция) (представители: M. Demetriou, QC, E. Mackenzie, barrister, L. Tsang и J. Mulryne, solicitors)

         Ответник: Европейска комисия (представители: K. Petersen и A. Sipos)

         Предмет

      Искане на основание на член 263 ДФЕС за частична отмяна на Решение за изпълнение C(2017) 6102 окончателен на Комисията от 5 септември 2017 г., с което е разрешено пускането на пазара на лекарствен продукт за хуманна употреба „Куприор-триантин“ на основание Регламент (ЕО) № 726/2004 на Европейския парламент и на Съвета, доколкото в член 5 от това решение Комисията постановява, че посоченият лекарствен продукт повече не отговаря на критериите, предвидени в Регламент (ЕО) № 141/2000 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1999 година за лекарствата сираци (ОВ L 18, 2000 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 5, стр. 233) с оглед на неговата регистрация като лекарствен продукт сирак, поради което е необходимо да бъде актуализиран регистърът на Съюза на лекарствените продукти сираци

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда GMP-Orphan (GMPO) да заплати съдебните разноски, включително съдебните разноски, направени в обезпечителното производство.

         (1)  ОВ C 13, 15.1.2018 г.


title: Дело T-751/17: Решение на Общия съд от 14 май 2019 г. — Commune de Fessenheim и др./Комисия (Достъп до документи — Регламент (ЕО) № 1049/2001 — Писмо от Комисията до френските власти относно протокола за обезщетение на групата EDF в рамките на отмяната на разрешението за експлоатация на атомната централа Фесенхайм — Отказ за предоставяне на достъп — Изключение, свързано със защитата на търговските интереси на трето лице — Изключение, свързано със защитата на целите на дейности по инспектиране, разследване и одит — Обща презумпция за поверителност — По-висш обществен интерес)

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/32

      Решение на Общия съд от 14 май 2019 г. — Commune de Fessenheim и др./Комисия
      (Дело T-751/17) (1)

      (Достъп до документи - Регламент (ЕО) № 1049/2001 - Писмо от Комисията до френските власти относно протокола за обезщетение на групата EDF в рамките на отмяната на разрешението за експлоатация на атомната централа Фесенхайм - Отказ за предоставяне на достъп - Изключение, свързано със защитата на търговските интереси на трето лице - Изключение, свързано със защитата на целите на дейности по инспектиране, разследване и одит - Обща презумпция за поверителност - По-висш обществен интерес)
      (2019/C 230/39)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: Commune de Fessenheim (Франция), Communauté de communes Pays Rhin-Brisach (Волгелсхайм, Франция), Conseil départemental du Haut-Rhin, (Колмар, Франция), Conseil régional Grand Est Alsace Champagne-Ardenne Lorraine, (Страсбург, Франция) (представител: G. de Rubercy, avocat)

         Ответник: Европейска комисия (представители: A. Buchet и B. Stromsky)

         Встъпила страна в подкрепа на ответника: Френска република (представители: E. de Moustier, B. Fodda и J.-L. Carré)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решение на Комисията от 18 октомври 2017 г., с което се отказва достъп до писмото, изпратено от нея до френските власти на 22 март 2017 г., относно проекта на протокол за обезщетяване на групата Électricité de France (EDF по повод закриването на атомната централа Fessenheim

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Сommune de Fessenheim, Сommunauté de communes Pays Rhin-Brisach, Сonseil départemental du Haut-Rhin и Сonseil régional Grand Est Alsace Champagne-Ardenne Lorraine понасят направените от тях съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.

                  3)

                     Френската република понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 32, 29.1.2018 г.