title: Дело T-569/15: Жалба, подадена на 25 септември 2015 г. г. — Fondazione Casamica/Комисия и EASME

text:
               30.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 398/69

         Жалба, подадена на 25 септември 2015 г. г. — Fondazione Casamica/Комисия и EASME
   (Дело T-569/15)
   (2015/C 398/83)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Fondazione Casamica (Салерно, Италия) (представител: M. Lamberti, avvocato)

      Ответници: Изпълнителна агенция за малки и средни предприятия (EASME), Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалвания акт: Резултати от оценката — недопустимо предложение. Предложение: A4A, 699442 — № Ares (2015)3187639, нотифицирано на 29 юли 2015 г., прието от Европейската комисия, Изпълнителна агенция за малки и средни предприятия (EASME), като незаконосъобразен поради изложените мотиви;

               —

               да обяви за годно предложение за участие № A4A, 699442, съкратено A4A, заглавие: Археология 4 All и да допусне до участие в поръчката жалбоподателя и партньорите му в рамките на консорциума, създаден за участие в същата.

      Основания и основни доводи

   Обявлението — предмет на настоящата жалба има за цел да се създаде, определи и развие достъпен модел на туризъм, който като идентифицира трудностите, свързани с уврежданията на туристите, ги преодолява посредством прототип, който съставлява приложим и впоследствие възпроизводим отговор във всеки обект от културен и археологически интерес.
   Условията за допустимост на проекта предвиждат освен специализиран и траен опит в конкретния сектор, освен правосубектност в тясна връзка с целите на предложението, и наличие на национален, регионален или местен публичен управленски орган.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

               1.

               Първо основание, свързано с допустимостта на предложението.

                           —

                           Soprintendenza Archeologia della Campania е образувание, признато като публичен орган на управление в качеството му на децентрализирана служба на Министерството на културните ценности и дейности и на туризма.

               2.

               Второ основание, свързано с правното естество на партньора Soprintendenza.

                           —

                           В организацията на службите с ръководни функции на общото ниво на министерството, Presidente del Consiglio dei Ministri с Декрет № 171 от 29 август 2014 г. предвижда като децентрализирани служби с ръководни функции Soprintendenze, чиито естество, правна форма и функции възникват и се определят във вътрешната правна и административна автономия на самото министерство, не са делегирани от министерството и не могат да се считат за образувания, действащи по делегация на административен орган.


title: Дело T-69/09: Жалба, подадена на 20 февруари 2009 г. — Provincie Groningen и Provincie Drenthe/Комисия

text:
               18.4.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 90/33

         Жалба, подадена на 20 февруари 2009 г. — Provincie Groningen и Provincie Drenthe/Комисия
   (Дело T-69/09)
   2009/C 90/51
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Жалбоподатели: Provincie Groningen (Groningen, Нидерландия) и Provincie Drenthe (Assen, Нидерландия) (представители: C. Dekker и E. Belhadj, advocaten)

      Ответник: Комисия на Европейските общности

      Искания на жалбоподателите

               —

               да отмени частично член 2 от Решение C(2008/8355) на Комисията от 11 декември 2008 г. за намаляване на финансовата помощ от Европейския фонд за регионално развитие, предоставена в рамките на единния програмен документ за структурните помощи от Общността в региона Groninge-Drenthe — № 97.07.13.003, който попада в цел № 2 съгласно Решение C (1997) 1362 на Комисията от 26 май 1997 г., доколкото първото посочено решение се отнася до извършеното коригиране с фиксирана сума в размер на 2 % на сума от 1 139 346,24 EUR, както и до разходите с общ размер от 8 441 804 NLG, по отношение на които е заявено, че не отговарят на условията за изплащане на субсидия, и доколкото то се отнася до корекцията по екстраполиране в размер на 5,76 %, както и до корекцията в размер на 1 160 456 NLG във връзка с невъзлагането на обществени поръчки, чиято стойност е по-ниска от тавана, указан в директивите за обществените поръчки;

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите на първо място се позовават на нарушение на член 24 от Регламент № 4253/88 (1), доколкото Комисията е приложила екстраполирана корекция в размер на 5,76 % въз основа на констатирани грешки и корекция с фиксирана сума в размер на 2 % поради несъблюдаване на конкретните условия на проекта и на програмата, въпреки че посочените корекции не могат да се основават на посочения по-горе член.
   На второ място жалбоподателите се позовават на нарушение на членове 28 и 49 ЕО, доколкото Комисията не е отчела факта, че обществените поръчки, чиято стойност е по-ниска от прага, указан в Директива 93/37/ЕИО (2), Директива 93/38/ЕИО (3) и Директива 92/50/ЕИО (4) относно процедури по възлагане на обществени поръчки, трябва да бъдат възлагани съгласно разпоредбите относно свободното движение на стоки и услуги, само когато налице е трансграничен елемент.
   На трето място жалбоподателите се позовават на нарушение на принципа на правна сигурност и на принципа на защита на оправданите правни очаквания, тъй като Комисията е заключила, че обществените поръчки, чиято стойност е по-ниска от праговете, указани в директивите относно процедурите по възлагане на обществени поръчки, могат да бъдат възлагани само при спазване на разпоредбите относно свободното движение на стоки и услуги, въпреки че това не е било ясно към момента на изпълнението на единния програмен документ за региона Groninge-Drenthe, който попада в цел № 2.
   На четвърто място жалбоподателите се позовават на нарушение на Договора за ЕО и по-конкретно на член 211 ЕО, тъй като Комисията приложила намаляване с фиксирана сума в размер на 2 % поради твърдяното несъблюдаване на националните условия на проекта, при положение, че тя не разполагала с такова правомощие.
   На пето място жалбоподателите изтъкват, че са нарушени Регламент № 4253/88 и Регламент № 2064/97 (5), тъй като Комисията не е отчела факта, че жалбоподателите са изпълнили задълженията си във връзка със системата за управление и контрол.
   На шесто място жалбоподателите се позовават на нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания, тъй като Комисията е породила у тях оправдано очакване, че съществуващата система за управление и контрол, както и другите форми на надзор, са достатъчни за изпълнението на възложените им задължения.
   На седмо място жалбоподателите се позовават на нарушение на Регламент № 4253/88, тъй като Комисията е счела погрешно, че проектът за Северно-Южен път не е бил приключен в срок и че системите за управление и контрол страдали от дефекти, което довело до прилагането на корекция в размер на 2 %.
   На осмо място жалбоподателите се позовават на нарушение на Директива 93/36/ЕИО (6), тъй като Комисията е счела погрешно, че в рамките на проекта Waterfabriek Noorder Dierenpark Emmen са сключени договори за доставка на мембрани и за система за управление на процеса без да е спазена конкуренцията под каквато и да е форма, въпреки че Директива 93/36/ЕИО позволявала това в настоящия случай.
   На девето място жалбоподателите се позовават на нарушение на Директива 92/50/ЕИО и Директива 93/37/ЕИО, тъй като Комисията е счела погрешно, че в рамките на проекта Waterfabriek Noorder Dierenpark Emmen е сключен договор за управление на проекта и за рамково управление, който е възложен без да е спазена конкуренцията в каквато и да е форма в нарушение на Директива 92/50/ЕИО, въпреки че този договор е част от строителните работи по смисъла на Директива 93/37/ЕИО и следователно възлагането на обществената поръчка не трябва да се прави отделно.
   На десето място жалбоподателите се позовават на нарушение на Директива 93/38/ЕИО, тъй като Комисията е счела погрешно, че в рамките на проекта Centraal Station Groningen е бил възложен договор за отдаване под наем на обекти за временно настаняване в нарушение на Директива 93/38/ЕИО, въпреки че осъществяването на това временно настаняване е трябвало да бъде квалифицирано като „строителни работи“ по смисъла на Директива 93/38/ЕИО.
   На единадесето място жалбоподателите изтъкват, че е бил нарушен Регламент № 4253/88, тъй като Комисията е счела погрешно, че субсидирането на технологичния център Noord-Nederland не съответствало на единния програмен документ.
   Накрая жалбоподателите изтъкват нарушение на Договора за ЕО и на Регламент № 4253/88, тъй като Комисията погрешно е взела предвид заключенията във връзка с проекта за обновяване Martinihal Groningen с цел установяване на общото ниво на грешки.

      (1)  Регламент (ЕИО) № 4253/88 на Съвета от 19 декември 1988 година относно разпоредби по прилагане на Регламент (ЕИО) № 2052/88 относно координирането на помощите от различните структурни фондове, от една страна, и между тях и помощите от Европейската инвестиционна банка и другите съществуващи финансови инструменти, от друга страна (ОВ L 374, стp.1).

      (2)  Директива 93/37/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година за съгласуване на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство (ОВ L 199, стp. 54).

      (3)  Директива 93/38/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година за съгласуване на процедурите за възлагане на обществени поръчки в секторите на водоснабдяването, енергетиката, транспорта и далекосъобщенията (ОВ L 199, стp. 84).

      (4)  Директива 92/50/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за услуги (ОВ L 209, стp.1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 50).

      (5)  Регламент (ЕО) № 2064/97 на Комисията от 15 октомври 1997 година за приемане на подробни условия за прилагане на Регламент (ЕИО) № 4253/88 на Съвета относно финансовия контрол, извършван от държавите-членки по отношение на операциите, съфинансирани от структурните фондове (ОВ L 290, стp.1).

      (6)  Директива 93/36/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година за съгласуване на процедурите за възлагане на обществени поръчки за доставки (ОВ L 199, стp.1).


title: Дело C-5/09: Иск, предявен на 8 януари 2009 г.  — Комисия на Европейските общности/Република Гърция

text:
               7.3.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 55/19

         Иск, предявен на 8 януари 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Република Гърция
   (Дело C-5/09)
   (2009/C 55/32)
   Език на производството: гръцки
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: N. Yerrell и M. Karanasou-Apostolopoulou)

      Ответник: Република Гърция
   Искания на ищеца

               —

               да установи, че като не е приела законовите, подзаконовите и административни разпоредби, за да се съобрази с Директива 2005/68/EО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 16 ноември 2005 година относно презастраховането и за изменение на Директиви 73/239/EИО и 92/49/EИО на Съвета, както и на Директиви 98/78/EО и 2002/83/EО, или като във всички случаи не ги е съобщило на Комисията, Република Гърция не е изпълнила задълженията си по тази директива;

               —

               да осъди Република Гърция да заплати съдебните разноски

         Правни основания и основни доводи
   Определеният срок за транспониране на директива 2005/68/ЕО от 16 ноември 2005 г. във вътрешното право е изтекъл на 10 декември 2007 г.

      (1)  ОВ L 323, 9.12.2005 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 7, стр. 224.


title: Решение на Съда от 3 октомври 2012 година по дело E-15/11 — Arcade Drilling AS срещу Норвежката държава, представлявана от Tax Region West (Свобода на установяване — членове 31 и 34 от Споразумението за ЕИП — Данъчно облагане — Принципи за борба с избягването на данъчно облагане — Пропорционалност)

text:
               31.1.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 29/7

         РЕШЕНИЕ НА СЪДА
   от 3 октомври 2012 година
   по дело E-15/11
   Arcade Drilling AS срещу Норвежката държава, представлявана от Tax Region West
   (Свобода на установяване — членове 31 и 34 от Споразумението за ЕИП — Данъчно облагане — Принципи за борба с избягването на данъчно облагане — Пропорционалност)
   2013/C 29/08
   По дело E-15/11 Arcade Drilling AS срещу Норвежката държава, представлявана от Tax Region West — МОЛБА до Съда по член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на Надзорен орган и Съд, подадена от Oslo tingrett (Областния съд на Осло) във връзка с тълкуването на членове 31 и 34 от Споразумението за ЕИП, Съдът в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen и Páll Hreinsson (съдия-докладчик), съдии, постанови решение на 3 октомври 2012 г., чийто диспозитив гласи:

               1.

               При липса на ясни и конкретни разпоредби на националното законодателство, предвиждащи, че дружество, което премества главното си управление извън държавата на учредяване, трябва да бъде ликвидирано, и при липса на решение на компетентните органи и съдилища за привеждане в изпълнение на ликвидацията, преместването на главното управление в друга държава от ЕИП не отнема правото на дружеството да се позовава на член 31 от Споразумението за ЕИП. При такива обстоятелства дружеството може да се позове на член 31 от Споразумението за ЕИП, за да оспори законосъобразността на данъка, който му е наложен от държавата на учредяване във връзка с преместването на главното му управление в друга държава от ЕИП.
               Окончателното определяне на размера на данъка, дължим от дружеството, което премества главното си управление извън Кралство Норвегия, въз основа на преценката на данъчните органи, че дружеството избягва данъчното облагане в резултат на задължението за прекратяване и ликвидация в съответствие с националното дружествено право, представлява ограничение съгласно членове 31 и 34 от Споразумението за ЕИП, ако дружествата, за които се счита, че нарушават такова задължение, но не желаещи преместване, не подлежат на данъчно облагане в случай на ликвидация.

               2.

               Окончателното определяне на размера на данъка, дължим от дружеството въз основа на преценката на данъчните органи, че то избягва данъчното облагане в резултат на задължението за прекратяване и ликвидация в съответствие с националното дружествено право, може да се обоснове с поддържане на балансираното разпределение на данъчните правомощия между държавите от ЕИП и предотвратяване избягването на данъците. Това са императивни съображения от обществен интерес. Освен това окончателното определяне на размера на дължимия от дружеството данък е целесъобразно с оглед гарантиране постигането на посочените цели.
               Окончателното определяне на размера на данъка, дължим от дружеството, въз основа на преценката на данъчните органи в държавата на произход от ЕИП, че то избягва данъчно облагане в резултат на задължението за прекратяване и ликвидация, произтичащо от националното дружествено право, трябва да се разглежда като ненадхвърлящо необходимото за постигане на целите, свързани с нуждата от запазване на балансираното разпределение на данъчните правомощия между държавите от ЕИП и необходимото за предотвратяване избягването на данъчното облагане, доколкото при това определяне се предвижда разглеждане на обективни и установими елементи, с цел да се прецени дали преместването на главното управление представлява действие, несъвместимо с разпоредбите на националното дружествено право.
               Ако разглеждането на обективните и установими елементи води до заключението, че дружеството не е спазило изискванията на националното дружествено право и поради това подлежи на ликвидация, окончателното определяне на размера на дължимия данък трябва да се ограничи до последствията от ликвидацията, за да остане съвместимо с принципа на пропорционалността. Националният съд следва да провери дали решението предмет на главното производство надхвърля необходимото за постигане на преследваните от законодателството цели.
               Национална мярка, която предписва незабавното събиране на данък върху неосребрено имущество и данъчно положение към момента на преценката на данъчните органи, че дружеството е загубило статута си на самостоятелно правно образувание по националното право, но без да има решение на органите или съдилищата, компетентни да определят дали дружеството е загубило този статут, не се допуска от член 31 от Споразумението за ЕИП.


title: Дело T-638/14: Решение на Общия съд от 8 април 2016 г. — Frinsa del Noroeste/EUIPO — Frisa Frigorífico Rio Doce (FRISA) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „FRISA“ — По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „Frinsa“ — Относително основание за отказ — Реално използване на по-ранната марка — Представяне на нови факти и доказателства в подкрепа на жалбата пред Общия съд — Правомощие за изменение — Член 42, параграфи 2 и 3, член 65 и член 76, параграф 1, in fine, от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Правило 22, параграфи 2 — 4 от Регламент (ЕО) № 2868/95)

text:
               30.5.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 191/25

         Решение на Общия съд от 8 април 2016 г. — Frinsa del Noroeste/EUIPO — Frisa Frigorífico Rio Doce (FRISA)
   (Дело T-638/14) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „FRISA“ - По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „Frinsa“ - Относително основание за отказ - Реално използване на по-ранната марка - Представяне на нови факти и доказателства в подкрепа на жалбата пред Общия съд - Правомощие за изменение - Член 42, параграфи 2 и 3, член 65 и член 76, параграф 1, in fine, от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Правило 22, параграфи 2 — 4 от Регламент (ЕО) № 2868/95))
   (2016/C 191/32)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Frinsa del Noroeste, SA (Санта Еухения де Рибейра, Испания) (представител: J. Botella Reyna, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: J. Crespo Carrillo)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Frisa Frigorífico Rio Doce, SA (Еспирито Санто, Бразилия)

      Предмет

   Жалба срещу решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 1 юли 2014 г. (съединени преписки R 1547/2013-4 и R 1851/2013-4), постановено в производство по възражение със страни Frinsa del Noroeste, SA и Frisa Frigorífico Rio Doce, SA

      Диспозитив

               1)

               Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 1 юли 2014 г. (съединени преписки R 1547/2013-4 и R 1851/2013-4).

               2)

               Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 380, 27.10.2014 г.


title: Дело C-219/15: Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 13 май 2015 г. — Elisabeth Schmitt/TÜV Rheinland LGA Products GmbH

text:
               24.8.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/17

         Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 13 май 2015 г. — Elisabeth Schmitt/TÜV Rheinland LGA Products GmbH
   (Дело C-219/15)
   (2015/C 279/21)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesgerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Elisabeth Schmitt

      Ответник: TÜV Rheinland LGA Products GmbH

      Преюдициални въпроси

   Има ли Директивата (1) за цел при медицински изделия от клас III натовареният с проверката на системата за качество, проучването на проектирането на продукта и с надзора нотифициран орган да предприема действия в защита на потенциални пациенти и поради това при виновно неизпълнение на задълженията си да може да отговаря пряко и неограничено спрямо засегнатите пациенти?
   Следва ли от горепосочените точки от приложение II към Директива 93/42/ЕИО, че при медицински изделия от клас III натовареният с проверката на системата за качество, проучването на проектирането на продукта и с надзора нотифициран орган има общо задължение или поне задължение при наличието на повод да извършва проверка на изделията?
   Следва ли от горепосочените точки от приложение II към Директива 93/42/ЕИО, че при медицински изделия от клас III натовареният с проверката на системата за качество, проучването на проектирането на продукта и с надзора нотифициран орган има общо задължение или поне задължение при наличието на повод да преглежда търговската документация на производителя и/или да извършва внезапни проверки?

      (1)  Директива 93/42/ЕИО относно медицинските изделия (ОВ L 169, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 39, стр. 59), изменена с Директива 2007/47/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 септември 2007 година за изменение на Директива 90/385/ЕИО на Съвета относно сближаване на законодателството на държавите членки, свързано с активните имплантируеми медицински изделия, на Директива 93/42/ЕИО на Съвета относно медицинските изделия и на Директива 98/8/ЕО относно пускането на пазара на биоциди (ОВ L 247, стр. 21).


title: Дело C-599/11 P: Жалба, подадена на 28 ноември 2011 г. от TofuTown.com GmbH срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 20 септември 2011 г. по дело T-99/10, Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

text:
               5.5.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 133/14

         Жалба, подадена на 28 ноември 2011 г. от TofuTown.com GmbH срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 20 септември 2011 г. по дело T-99/10, Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
   (Дело C-599/11 P)
   2012/C 133/25
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: TofuTown.com GmbH (представител: B. Krause)

      Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска:

               —

               да се отмени обжалваното съдебно решение,

               —

               Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG да бъде осъдено да заплати съдебните разноски в производствата пред двете инстанции, или — ако жалбата бъде отхвърлена (quid non) — съдебните разноски да бъдат разпределени между страните.

      Правни основания и основни доводи

   С настоящата жалба се оспорва решението, с което Общият съд отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 7 януари 2010 г., постановено в производство по възражение със страни Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG и TofuTown.com GmbH.
   Според жалбоподателя обжалваното решение подлежи на отмяна на следните основания:

               Първо, Общият съд неправилно приложил правото, доколкото въз основа на нови критерии приел, че съществува вероятност от объркване по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 (1). За да се приеме, че е налице концептуално сходство, според обжалваното съдебно решение било достатъчно двете понятия да се извеждат от общо родово понятие и макар да са концептуално различни, да не са и противоположни, което било несъвместимо с досегашната съдебна практика.

               Второ, Общият съд неправилно приел, че е налице вероятност от объркване, без да вземе предвид всички релевантни и установени критерии за преценка на сходството между марките. В случая единственият общ елемент за двете марки бил разположен в края на марката, на която се основава възражението. Съгласно постоянната съдебна практика обаче важал принципът, че потребителят като цяло отделя повече внимание на началото, отколкото на края на марката.

      (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (кодифицирана версия) (ОВ L 78, стр. 1).


title: Дело C-549/08: Решение на Съда (шести състав) от 1 октомври 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Ирландия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 2006/70/ЕО — Изпиране на пари и финансиране на тероризъм — Нетранспониране в определения срок)

text:
               21.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/14

         Решение на Съда (шести състав) от 1 октомври 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Ирландия
   (Дело C-549/08) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 2006/70/ЕО - Изпиране на пари и финансиране на тероризъм - Нетранспониране в определения срок)
   2009/C 282/26
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: P. Dejmek и A.-A. Gilly)

      Ответник: Ирландия (представител: D. O'Hagan)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Неприемане в предвидения срок на разпоредбите, необходими за съобразяване с Директива 2006/70/ЕО на Комисията от 1 август 2006 година относно установяването на мерки за прилагане на Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на определението „видни политически личности“ и техническите критерии за процедурите по опростена проверка на клиентите и за изключения поради финансова дейност на случайна или много ограничена база (ОВ L 214, стp. 29, Специално издание на български език 2007 г., глава 9, том 2, стр. 241)

      Диспозитив

               1.

               Като не е приела всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за да се съобрази с Директива 2006/70/ЕО на Комисията от 1 август 2006 година относно установяването на мерки за прилагане на Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на определението „видни политически личности“ и техническите критерии за процедурите по опростена проверка на клиентите и за изключения поради финансова дейност на случайна или много ограничена база, Ирландия не е изпълнила задълженията, които има по силата на тази директива.

               2.

               Осъжда Ирландия да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 55, 7.3.2009 г.


title: Дело F-101/12: Определение на Съда на публичната служба от 26 април 2016 г. — Claus/Комисия

text:
               13.6.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 211/66

      Определение на Съда на публичната служба от 26 април 2016 г. — Claus/Комисия
      (Дело F-101/12) (1)

      (2016/C 211/82)
      Език на производството: френски
      Председателят на първи състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 147, 25.5.2013 г., стр. 36.


title: Дело T-625/13: Жалба, подадена на 25 ноември 2013 г. — The Tea Board/СХВП — Delta Lingerie ( „Darjeeling collection de lingerie“ )

text:
               15.2.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/37

         Жалба, подадена на 25 ноември 2013 г. — The Tea Board/СХВП — Delta Lingerie („Darjeeling collection de lingerie“)
   (Дело T-625/13)
   2014/C 45/65
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: The Tea Board (Калкута, Индия) (представител: A. Nordemann, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Delta Lingerie (Cachan, Франция)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 17 септември 2013 г., постановено по преписка R 1502/2012-2;

               —

               да осъди ответника да заплати разноските в производството.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: другата страна в производството пред апелативния състав.

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративната марка с претенция за зелен цвят, съдържаща словния елемент „Darjeeling collection de lingerie“, за класове 25, 35 и 38 — заявка за регистрация на марка на Общността № 9 466 228.

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: жалбоподателят.

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: регистрация на колективна марка на Общността № 4 325 718 за словната марка „DARJEELING“ за стоки от клас 30; регистрация на колективна марка на Общността № 8 674 327 за фигуративната марка, съдържаща словния елемент „DARJEELING“.

      Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и член 8, параграф 5 от Регламента относно марката на Общността.


title: Дело T-411/14: Решение на Общия съд от 24 февруари 2016 г. — Coca-Cola/СХВП (Форма на ненабраздена контурна бутилка) „Марка на Общността — Заявка за триизмерна марка на Общността — Форма на ненабраздена контурна бутилка — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Липса на отличителен характер, придобит чрез използването — Член 7, параграф 3 от Регламент № 207/2009“

text:
               4.4.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 118/26

         Решение на Общия съд от 24 февруари 2016 г. — Coca-Cola/СХВП (Форма на ненабраздена контурна бутилка)
   (Дело T-411/14) (1)

   („Марка на Общността - Заявка за триизмерна марка на Общността - Форма на ненабраздена контурна бутилка - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Липса на отличителен характер, придобит чрез използването - Член 7, параграф 3 от Регламент № 207/2009“)
   (2016/C 118/28)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: The Coca-Cola Company (Атланта, Съединени щати) (представители: D. Stone, A. Dykes, solicitors, и S. Malynicz, barrister)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: P. Geroulakos и A. Folliard-Monguiral)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 27 март 2014 г. (преписка R 540/2013-2), постановено в производство по регистрация на триизмерен знак, представляващ формата на контурна бутилка, като марка на Общността

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда The Coca-Cola Company да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 282, 25.8.2014 г.


title: Дело C-71/15 P: Жалба, подадена на 17 февруари 2015 г. от Съда на Европейския съюз срещу определението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 януари 2015 г. по дело T-479/14, Kendrion/Европейски съюз

text:
               30.3.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 107/20

      Жалба, подадена на 17 февруари 2015 г. от Съда на Европейския съюз срещу определението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 януари 2015 г. по дело T-479/14, Kendrion/Европейски съюз
      (Дело C-71/15 P)
      (2015/C 107/29)
      Език на производството: нидерландски

         Страни

         Жалбоподател: Съд на Европейския съюз (представители: A. V. Placco и E. Beysen)

         Друга страна в производството: Kendrion NV

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени определение на Общия съд на Европейския съюз (трети състав) от 6 януари 2015 г. по дело T-479/14, Kendrion/Европейски съюз,

                  —

                  да уважи исканията на Съда на Европейския съюз (по-нататък: „Съдът“), представени пред Общия съд в съответствие с член 114 от Процедурния му правилник, които са:

                  —

                  като се произнесе окончателно по спора, да обяви иска за обезщетение на Kendrion NV за недопустим, тъй като е насочен срещу Съда (като представител на Съюза),

                  —

                  при условията на евентуалност, ако Съдът приеме, че фактът, че посоченият иск, който е насочен срещу Съда, а не срещу Комисията (като представител на Съюза), не поставя под съмнение допустимостта му, но че в решението си по предявеното от Съда искане в хода на производството Общият съд е трябвало да разпореди Съдът да бъде заменен от Комисията като ответник, да върне делото на Общия съд, за да се произнесе той по иска за обезщетение на Kendrion NV, като вземе предвид правната преценка на Съда,

                  —

                  да осъди Kendrion NV да заплати съдебните разноски в първоинстанционното производство и в производството по обжалване.

         Основания и основни доводи

      С определение от 6 януари 2015 г. Общият съд на Европейския съюз отхвърля искането на Съда на основание на член 114 от Процедурния си правилник по дело T-479/14, Kendrion/Съд. Искането на тази институция е имало за цел да се обяви за недопустим искът на Kendrion NV, връчен на Съда като ответник, с който иск дружеството настоява да се ангажира извъндоговорната отговорност на Съюза, за да се поправи вредата, която то смята, че е претърпяло поради неспазването от страна на Общия съд на разумен срок за постановяване на решение по дело T-54/06, Kendrion/Комисия. При условията на евентуалност, Съдът повдига искане в хода на производството, с което настоява Общият съд да разпореди Съдът да бъде заменен с Европейската комисия (по-нататък: „Комисията“) като ответник. В това отношение Съдът поддържа, че дружеството е трябвало да заведе иска си срещу Европейския съюз, но не представляван от Съда, а от Комисията. В посоченото определение Общият съд не уважава искането на Съда в този смисъл.
      С настоящата жалба на основание член 56 от Статута на Съда Съдът иска определението да бъде отменено. В подкрепа на жалбата си Съдът посочва неспазване на правилата за представителството на Съюза пред юрисдикциите му и нарушение на задължението за мотивиране.
      В рамките на
            първото основание, изведено от неспазване на правилата за представителството на Съюза пред юрисдикциите му,
          Съдът посочва, че при липсата на изрична разпоредба, която урежда представителството на Съюза пред неговите юрисдикции по искове, подадени на основание член 268 ДФЕС, за да се ангажира извъндоговорната отговорност на Съюза, правилата относно подобно представителство трябва да се изведат от общите принципи, уреждащи упражняването на правораздавателната функция, по-специално от принципа на добра правораздавателна администрация, както и от принципите на независимост и безпристрастност на съда.
      Първото основание на Съда се подразделя на две части, а именно неспазване на изискванията, свързани с принципа на добра правораздавателна администрация, от една страна, и неспазване на изискванията, свързани с принципите на независимост и безпристрастност, от друга страна.

      В рамките на първата част Съдът посочва, че изводът на Общия съд, че по посочения иск за обезщетение Съдът следва да представлява Съюзът очевидно се подкрепя от съдебната практика, която се връща към решение Werhahn Hansamühle и др./Съвет и Комисия (63/72 — 69/72, EU:C:1973:121, по-нататък: решение „Werhahn и др.“). Разрешението, възприето в тази съдебна практика, означава, че когато е ангажирана отговорността на Общността, понастоящем на Съюза, поради действията на една от институциите ѝ, тя се представлява пред съда на Съюза от институцията или институциите, в чиято тежест са действията, породили отговорността. Съдът посочва, че това разрешение не може да се приложи по настоящото дело, защото то би довело, поради натрупването на няколко фактора, до положение, което противоречи на интереса от добра правораздавателна администрация, която според решение Werhahn и др. е причината за това разрешение. В този смисъл Съдът изтъква инцидентно неспазването на обхвата на член 317, първа алинея ДФЕС и на член 53, параграф 1 от Регламент № 966/2012 (1) — разпоредби, според които Общият съд е трябвало да възприеме принципът, че обезщетение, като поисканото в настоящото производство, трябва да бъде за сметка на бюджета на Комисията.
      В рамките на втората част от първото основание Съдът, като се позовава на решение на Европейския съд по правата на човека от 10 юли 2008 г. по дело Михалков с/у България (жалба № 67719/01), посочва, че Общият съд не е спазил изискванията за независимост и безпристрастност на съда, когато е приел, че Съдът следва да представлява Съюза по иска за обезщетение на Kendrion. Всъщност, тъй като по настоящото дело, от една страна, твърдяното деяние, породило отговорността, е настъпило поради упражняване на правораздавателните функции от съдебен състав и тъй като, от друга страна, съдебният състав, който трябва да разгледа делото, (i) е част от същата юрисдикция (Общият съд) като съдебния състав, в чиято тежест в действието, породило отговорността, и (ii) е неразделна част от ответника по това дело (Съдът), към който съдиите на Общия съд са професионално обвързани, посочените изисквания не са изпълнени, още повече че, както посочва Общият съд, обезщетение като поисканото следва да бъде за сметка на бюджета на Съда.
      В рамките на
            второто основание
          Съдът поддържа, че обжалваното определение
            нарушава задължението за мотивиране
         , тъй като не посочва защо конкретно са отхвърлени развитите от Съда доводи пред Общия съд относно обхвата на решение Kendrion/Комисия (C-50/12, EU:C:2013:771).

         (1)  Регламент (ЕС, Евратом) на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 година относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза и за отмяна на Регламент (ЕС, Евратом) № 1605/2002 на Съвета (ОВ L 298, стр. 1).


title: Дело C-175/17: Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 6 април 2017 г. — X/Belastingdienst/Toeslagen

text:
               6.6.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 178/13

         Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 6 април 2017 г. — X/Belastingdienst/Toeslagen
   (Дело C-175/17)
   (2017/C 178/15)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Raad van State

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: X

      Ответник: Belastingdienst/Toeslagen (Данъчна служба/Служба по обезщетенията)

      Преюдициални въпроси

               1)

               Следва ли член 13 от Директива 2008/115/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни (ОВ L 348, стр. 98, наричана по-нататък „Директивата за връщането“) във връзка с членове 4, 18, 19, параграф 2 и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че когато националното право предвижда възможност за въззивно оспорване по съдебен ред на индивидуален административен акт, съдържащ решение за връщане по смисъла на член 3, параграф 4 от Директива 2008/115/ЕО, подадената въззивна жалба по съдебен ред трябва съгласно правото на Съюза да поражда автоматично суспензивно действие, в случай че гражданинът на третата страна твърди, че изпълнението на решението за връщане би довело до сериозен риск от нарушаване на принципа на забраната за връщане? С други думи, следва ли връщането на съответния гражданин на трета страна в подобен случай да бъде спряно, докато тече срокът за въззивно оспорване по съдебен ред — или когато е подадена въззивна жалба по съдебен ред — до постановяване на съдебното решение по подадената въззивна жалба, без да е необходимо засегнатият гражданин на третата държава изрично да е поискал това?

               2)

               Следва ли член 39 от Директива 2005/85/ЕО на Съвета от 1 декември 2005 година относно минимални норми относно процедурата за предоставяне или отнемане на статут на бежанец в държавите членки (ОВ L 326, стр. 168; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 242, наричана по-нататък „Директивата относно процедурата“) във връзка с членове 4, 18, член 19, параграф 2 и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че когато националното право предвижда възможност за въззивно оспорване по съдебен ред на индивидуален административен акт, с който се отхвърля молбата за убежище по смисъла на член 2 от Директива 2005/85/EО, подаването на такава въззивна жалба по съдебен ред следва да поражда автоматично суспензивно действие? С други думи, следва ли връщането на засегнатия кандидат за убежище в подобен случай да бъде спряно, докато тече срокът за въззивно оспорване по съдебен ред — или когато е подадена въззивна жалба по съдебен ред — до постановяване на съдебното решение по подадената въззивна жалба, без да е необходимо засегнатият кандидат за убежище изрично да е поискал това?


title: Дело T-471/11: Решение на Общия съд от 5 септември 2014 г.  — Éditions Odile Jacob/Комисия ( „Конкуренция — Концентрации — Kнигоиздателски пазар — Решение за обявяване на концентрацията за съвместима с общия пазар под условие за прехвърляне на активи — Решение за одобрение на приобретателя на прехвърляните активи — Решение, взето след отмяна от Общия съд на първоначалното решение относно същата процедура — Правен интерес — Нарушение на член 266 ДФЕС — Неизпълнение на ангажиментите, наложени с решението за разрешаване на концентрация при определени условия — Разграничение между условия и задължения — Принцип за недопускане на прилагане с обратна сила — Преценка на кандидатурата на приобретателя — Независимост на приобретателя спрямо прехвърлителя — Злоупотреба с власт — Задължение за мотивиране“ )

text:
               20.10.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 372/13

         Решение на Общия съд от 5 септември 2014 г. — Éditions Odile Jacob/Комисия
   (Дело T-471/11) (1)

   ((„Конкуренция - Концентрации - Kнигоиздателски пазар - Решение за обявяване на концентрацията за съвместима с общия пазар под условие за прехвърляне на активи - Решение за одобрение на приобретателя на прехвърляните активи - Решение, взето след отмяна от Общия съд на първоначалното решение относно същата процедура - Правен интерес - Нарушение на член 266 ДФЕС - Неизпълнение на ангажиментите, наложени с решението за разрешаване на концентрация при определени условия - Разграничение между условия и задължения - Принцип за недопускане на прилагане с обратна сила - Преценка на кандидатурата на приобретателя - Независимост на приобретателя спрямо прехвърлителя - Злоупотреба с власт - Задължение за мотивиране“))
   2014/C 372/16
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Éditions Odile Jacob SAS (Париж, Франция) (представители: първоначално O. Fréget, M. Struys и Л. Ескенази, впоследствие O. Fréget, Л. Ескенази и D. Béranger и накрая O. Fréget и Л. Ескенази, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: C. Giolito, O. Beynet и S. Noë)

      Встъпили страни в подкрепа на ответника: Lagardère SCA (Париж, Франция) (представители: A. Winckler, F. de Bure, J.-B. Pinçon и L.Bary, avocats) и Wendel (Париж) (представители: M. Trabucchi, F. Gordon и A. Gosset-Grainville, avocats)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение C (2011) 3503 на Комисията от 13 май 2011 г., взето по преписка COMP/M.2978 — Lagardère/Natexis/VUP вследствие на решение от 13 септември 2010 г., Editions Odile Jacob/Комисия (T-452/04, Сб., EU:T:2010:385), с което Комисията отново одобрява Wendel Investissement за приобретател на активите, прехвърляни въз основа на ангажиментите по решението на Комисията от 7 януари 2004 г. за разрешаване на концентрацията Lagardère/Natexis/VUP.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Éditions Odile Jacob SAS да заплати съдебните разноски, включително тези по обезпечителното производство.

      (1)  ОВ C 305, 15.10.2011 г.


title: Дело T-335/12: Жалба, подадена на 19 юли 2012 г. — T&L Sugars и Sidul Açúcares/Комисия

text:
               22.9.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 287/35

         Жалба, подадена на 19 юли 2012 г. — T&L Sugars и Sidul Açúcares/Комисия
   (Дело T-335/12)
   2012/C 287/66
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: T&L Sugars Ltd (Лондон, Обединено кралство) и Sidul Açúcares, Unipessoal Lda (Santa Iria de Azóia, Португалия) (представители: адв. D. Waelbroeck и D. Slater, Solicitor)

      Ответници: Европейска комисия и Европейски съюз, представляван от Европейската комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат Общият съд:

               —

               да обяви за допустимо и основателно настоящото искане за отмяна на основание член 263, четвърта алинея ДФЕС, и/или твърдението за неправомерност съгласно член 277 ДФЕС, с предмет Регламент № 367/2012, Регламент № 397/2012, Регламент № 56/2012, Регламент № 382/2012, Регламент № 444/2011 и Регламент № 485/2012;

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) № 367/2012 на Комисията от 27 април 2012 година за определяне на необходими мерки във връзка с пускането на допълнителни количества извънквотна захар и изоглюкоза на пазара на Съюза при намалена такса за свръхпроизводство за пазарната 2011—2012 година (ОВ L 116, стр. 12);

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) № 397/2012 на Комисията от 8 май 2012 година за определяне на коефициент на разпределение, отхвърляне на допълнителни заявления и закриване на периода за подаване на заявления за наличните допълнителни количества извънквотна захар, предназначени за продажба на пазара на Съюза през пазарната 2011/2012 година, при намалена такса за свръхпроизводство (ОВ L 123, стр. 35);

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) № 1239/2011 (ОВ L 318, стр. 4), изменен с Регламент за изпълнение (ЕС) № 356/2012 на Комисията по отношение на периодите, през които могат да бъдат подавани тръжни оферти в отговор на втората и последващите частични покани за участие в търгове за пазарната 2011/2012 г. за внос на захар с намалено мито (ОВ L 113, стр. 4);

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) № 382/2012 на Комисията от 3 май 2012 година за определяне на минималния размер на митото за захар в отговор на петата частична покана за участие в търг в рамките на тръжната процедура, открита с Регламент за изпълнение (ЕС) № 1239/2011 (ОВ L 119, стр. 41);

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) № 444/2012 на Комисията от 24 май 2012 година за определяне на минималния размер на митото за захар в отговор на шестата частична покана за участие в търг в рамките на тръжната процедура, открита с Регламент за изпълнение (ЕС) № 1239/2011 (ОВ L 135, стр. 61);

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) № 485/2012 на Комисията от 7 юни 2012 година за определяне на минималния размер на митото за захар в отговор на седмата частична покана за участие в търг в рамките на тръжната процедура, открита с Регламент за изпълнение (ЕС) № 1239/2011 (ОВ L 148, стр. 24);

               —

               при условията на евентуалност (i) да обяви за допустимо и основателно твърдението за неправомерност на член 186, буква а) и на член 187 от Регламент № 1234/2007 (1), да обяви споменатите разпоредби за неправомерни, както и да отмени обжалваните регламенти, основаващи се пряко или непряко на същите разпоредби, и (ii) да обяви за допустимо и основателно твърдението за неправомерност на Регламент № 367/2012 и Регламент № 1239/2011, изменен с Регламент № 356/2012;

               —

               да осъди ЕС, представляван от Комисията, да поправи вредите, претърпени от жалбоподателите в резултат от неизпълнението на задълженията на Комисията, както и да определи това обезщетение за претърпените от жалбоподателите вреди през периода 30 януари 2012 г.—24 юни 2012 г. в размер на 75 051 236 EUR, в едно със загубите, които те продължават да понасят след тази дата, или в размер на всяка друга сума, отразяваща както понесените, така и все още непонесени от жалбоподателите вреди, допълнително установени от тях в хода на настоящото производство, по-специално с оглед надлежното отчитане на бъдещите вреди;

               —

               да постанови изплащането на лихва в размер на процента, прилаган към съответния момент от Европейската централна банка относно нейните основни операции по рефинансиране, увеличен с два пункта, или във всеки друг подходящ размер, определен от Съда, по дължимата сума от датата на постановяване на решението на Съда до действителното му заплащане;

               —

               да осъди Комисията да заплати всички съдебни разноски и разходи в настоящото производство.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателите излагат осем правни основания в подкрепа на своята жалба.

               1.

               Първото основание за обжалване е изведено от твърдение за нарушение на принципа на недопускане на дискриминация, тъй като, от една страна, Регламент № 367/2012 предвижда фиксирана и общо приложима такса за свръхпроизводство от 211 EUR на тон — т.е. по-малко от половината от обичайните 500 EUR на тон — която се прилага за специфично количество (250 000 тона) захар, поделено поравно само между заявителите производители на захарно цвекло. От друга страна Регламент № 1239/2011, изменен с Регламент № 356/2012, въвеждал неизвестно, непредвидимо мито, приложимо само за спечелилите търга (които могат да бъдат рафинерии на тръстика, производители на захарно цвекло или всяка друга трета страна) и по отношение на неопределено общо количество. Последно митото било определено в размер на 312.60 EUR на тон, т.е. с около 50 % повече от таксата за свръхпроизводство за производителите на захарно цвекло. Разликата между двете мерки не можело да бъде по-впечатляваща. Всъщност всеки елемент от тези мерки бил дискриминационен спрямо рафинериите на захарна тръстика и в полза на производителите на захарно цвекло.

               2.

               Второто основание за обжалване е изведено от твърдение за нарушение на Регламент № 1234/2007 и от липсата на годно правно основание, тъй като предвид Регламент № 367/2012, Комисията нямала право да увеличава квотите, а напротив трябвало да налага високи, възпиращи такси за пускането на пазара на ЕС на извънквотна захар. Що се отнася до данъчните търгове, то Комисията очевидно не била упълномощена, нито оправомощена да приема такъв вид мерки, които не били изобщо предвидени в основната правна уредба.

               3.

               Третото основание за обжалване е изведено от твърдение за нарушение на принципа за правна сигурност, тъй като Комисията създала система, по силата на която митата не са предвидими и не се определят чрез прилагането на последователни, обективни критерии, а въз основа на субективната готовност за плащане (още повече от лица, които в това отношение се намират под различен натиск и имат различни подбуди), без реална връзка с вноса на самите продукти.

               4.

               Четвъртото основание за обжалване е изведено от твърдение за нарушение на принципа на пропорционалност, доколкото Комисията с лекота можела да приеме по-слабо ограничителни мерки за справяне с недостига на доставки, които да не бъдат постановявани изключително в ущърб на рафинериите вносители.

               5.

               Петото основание за обжалване е изведено от твърдение за нарушение на оправданите правни очаквания, тъй като на жалбоподателите било правомерно подсказано да очакват от Комисията да използва наличните съгласно Регламент № 1234/2007 способи за възстановяване на доставките на сурова тръстикова захар за рафиниране. Също така на жалбоподателите било правомерно подсказано да очакват, че Комисията ще запази равновесието между рафинериите вносители и местните производители на захар.

               6.

               Шестото основание за обжалване е изведено от твърдение за нарушение на принципите на дължимото усърдие, на грижа и на добра администрация, тъй като предприетите от Комисията действия явно не били подходящи с оглед на недостига на доставки. Комисията трябвало да облекчи наложените на тръстиковите рафинерии ограничения за внос. Вместо това тя увеличила местното производство и обвързала възможността за допълнителен внос с наказателни и непредвидими мита.

               7.

               Седмото основание за обжалване е изведено от твърдение за нарушение на член 39 ДФЕС, тъй като Комисията не успяла да постигне две от поставените от тази разпоредба на Договора цели.

               8.

               Осмото основание за обжалване е изведено от твърдение за нарушение на Регламент № 1006/2011 на Комисията (2), тъй като приложимите спрямо бялата захар мита били всъщност само отчасти по-високи от тези за суровата захар, като разликата била около 30 EUR за тон. Това силно контрастирало с установената от Регламент № 1006/2011 на Комисията разлика от 80 EUR между митото за стандартен внос на рафинирана захар (419 EUR) и за внос на сурова захар за рафиниране (339 EUR).

         В допълнение, в подкрепа на искането за обезщетение жалбоподателите посочват, че чрез своята пасивност и неуместни действия Комисията явно и съществено надхвърлила границата на свобода на преценка, която ѝ е предоставена от Регламент № 1234/2007. Нещо повече, непредприемането от нейна страна на подходящи мерки представлявало очевидно нарушение на правна норма, „която има за цел да се предоставят права на частноправни субекти“. По-специално Комисията нарушила общите принципи на ЕС на правна сигурност, недопускане на дискриминация, пропорционалност, оправдани правни очаквания и на дължимите усърдие, грижа и добра администрация.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 година за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (ОВ L 299, стр. 1).

      (2)  Регламент (ЕС) № 1006/2011 на Комисията от 27 септември 2011 година за изменение на приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (ОВ L 282, стр. 1).


title: Дело C-118/11: Решение на Съда (втори състав) от 16 февруари 2012 г. (преюдициално запитване от Административен съд — Варна, България) — „ЕОН Асет Мениджмънт“ ООД/Директор на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“ , гр. Варна, при Централно управление на Националната агенция за приходите (ДДС — Директива 2006/112/ЕО — Членове 168 и 176 — Право на приспадане — Условие стоките и услугите да се използват за целите на облагаеми сделки — Възникване на правото на приспадане — Договор за наем на автомобил — Договор за лизинг — Автомобил, използван от работодателя за безплатен превоз на служител от дома му до работното място)

text:
               31.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 98/9

         Решение на Съда (втори състав) от 16 февруари 2012 г. (преюдициално запитване от Административен съд — Варна, България) — „ЕОН Асет Мениджмънт“ ООД/Директор на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“, гр. Варна, при Централно управление на Националната агенция за приходите
   (Дело C-118/11) (1)

   (ДДС - Директива 2006/112/ЕО - Членове 168 и 176 - Право на приспадане - Условие стоките и услугите да се използват за целите на облагаеми сделки - Възникване на правото на приспадане - Договор за наем на автомобил - Договор за лизинг - Автомобил, използван от работодателя за безплатен превоз на служител от дома му до работното място)
   2012/C 98/12
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Административен съд — Варна

      Страни в главното производство

      Жалбоподател:„ЕОН Асет Мениджмънт“ ООД

      Ответник: Директор на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“, гр. Варна, при Централно управление на Националната агенция за приходите

      Предмет

   Преюдициално запитване — Административен съд — Варна — Тълкуване на членове 168, 173 и 176 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7) — Ограничения на правото на приспадане на ДДС — Национално законодателство, което предвижда като задължително условие за признаването на правото на приспадане на ДДС стоките и услугите да се използват за определена независима икономическа дейност, и което не предвижда механизъм за корекция в случаите, при които стоките и услугите не попадат първоначално в оборота, но в последващ придобиването им период те се използват за осъществяване на облагаеми доставки

      Диспозитив

               1.

               Член 168, буква а) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, трябва да се тълкува в следния смисъл:

                           —

                           счита се, че нает автомобил се използва за целите на облагаеми сделки на данъчнозадълженото лице, ако съществува пряка и непосредствена връзка между използването на този автомобил и икономическата дейност на данъчнозадълженото лице, като правото на приспадане възниква при изтичането на периода, за който се отнася всяко от плащанията, и към същия момент следва да се има предвид наличието на такава връзка,

                           —

                           счита се, че автомобил, който е нает по договор за лизинг и се счита за дълготраен актив, се използва за целите на облагаеми сделки, ако данъчнозадълженото лице в това си качество придобива този актив и го включва изцяло в имуществото на своето предприятие, като дължимият при придобиването данък върху добавената стойност подлежи изцяло и незабавно на приспадане, при което всяка употреба на този актив за лични нужди на данъчнозадълженото лице или за нуждите на неговия персонал, или по-общо за цели, различни от икономическата дейност на лицето, се приравнява на възмездна доставка на услуги.

               2.

               Членове 168 и 176 от Директива 2006/112 допускат национална правна уредба, която предвижда да се изключат от правото на приспадане стоки и услуги, които са предназначени за безвъзмездни доставки или за дейности, различни от икономическата дейност на данъчнозадълженото лице, ако определените като дълготраен актив стоки не са включени в имуществото на предприятието.

      (1)  ОВ C 145, 14.5.2011 г.


title: Дело T-158/16 P: Жалба, подадена на 14 април 2016 г. от Inge Barnett, Suzanne Ditlevsen, Annie Madsen срещу решението, постановено на 5 февруари 2016 г. от Съда на публичната служба по дело F-66/15, Barnett и др./ЕИСК

text:
               30.5.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 191/44

         Жалба, подадена на 14 април 2016 г. от Inge Barnett, Suzanne Ditlevsen, Annie Madsen срещу решението, постановено на 5 февруари 2016 г. от Съда на публичната служба по дело F-66/15, Barnett и др./ЕИСК
   (Дело T-158/16 P)
   (2016/C 191/58)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Inge Barnett (Роскилде, Дания), Suzanne Ditlevsen (Копенхаген, Дания), Annie Madsen (Фредериксберг, Дания) (представители: S. Orlandi и T. Martin, avocats)

      Друга страна в производството: Европейски икономически и социален комитет

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на Съда на публичната служба по дело F-66/15, Barnett и др./ЕИСК,

         като постанови друго решение, с което:

               —

               да отмени съдържащите се във фишовете за пенсии за юни 2014 г. решения за намаляване на приложимия за пенсията на жалбоподателите корекционен коефициент, считано от 1 януари 2014 г.,

               —

               да осъди ЕИСК да заплати съдебните разноски в производствата и пред двете инстанции.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите изтъкват две основания, които по същество са идентични или сходни с тези, които са изтъкнати по дело T-148/16 P, Barnett и Mogensen/Комисия.


title: Дело T-179/14: Определение на Общия съд от 9 юни 2015 г. — Schmiedewerke Gröditz/Комисия (Държавни помощи — Мерки, взети от Германия в подкрепа на електроенергията от възобновяеми източници и на енергоемките предприятия — Решение за откриване на предвидената в член 108, параграф 2 ДФЕС процедура — Приемане на окончателното решение след подаването на жалбата — Липса на основание за произнасяне)

text:
               7.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 294/56

         Определение на Общия съд от 9 юни 2015 г. — Schmiedewerke Gröditz/Комисия
   (Дело T-179/14) (1)

   ((Държавни помощи - Мерки, взети от Германия в подкрепа на електроенергията от възобновяеми източници и на енергоемките предприятия - Решение за откриване на предвидената в член 108, параграф 2 ДФЕС процедура - Приемане на окончателното решение след подаването на жалбата - Липса на основание за произнасяне))
   (2015/C 294/67)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Schmiedewerke Gröditz GmbH (Грьодиц, Германия) (представители: H. Höfler, C. Kahle и V. Winkler, адвокати)

      Ответник: Европейска комисия (представители: T. Maxian Rusche и R. Sauer, както и C. Renner, адвокат)

      Встъпила страна в подкрепа на ответника: Надзорен орган на ЕАСТ (представители: първоначално X. Lewis, M. Schneider и G. Mathisen, впоследствие X. Lewis, M. Schneider, M. Moustakali и C. Perrin)

      Предмет

   Жалба за частична отмяна на Решение C (2013) 4424 окончателен на Комисията от 18 декември 2013 година за откриване на процедурата по член 108, параграф 2 ДФЕС във връзка с мерките, прилагани от Федерална република Германия в подкрепа на електроенергията от възобновяеми източници и на енергоемките потребители (Държавна помощ SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN)

      Диспозитив

               1)

               Липсва основание за произнасяне по настоящата жалба.

               2)

               Липсва основание за произнасяне по молбите за встъпване на Flachglas Torgau GmbH и Saint-Gobain Isover G+H AG, на Kronotex GmbH & Co. KG и Kronoply GmbH, на Bayer MaterialScience AG, на Sabic Polyolefine GmbH, на Ineos Manufacturing Deutschland GmbH, Ineos Phenol GmbH и Ineos Vinyls Deutschland GmbH, както и на Advansa GmbH, Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH, Aurubis AG, CBW Chemie GmbH, CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG, Clariant Produkte (Deutschland) GmbH, Dralon GmbH, Hahl Filaments GmbH, Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen, Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter, Nabaltec AG, Siltronic AG и Wacker Chemie AG.

               3)

               Schmiedewerke Gröditz GmbH понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски на Европейската комисия, включително тези, свързани с обезпечителното производство.

               4)

               Надзорният орган на ЕАСТ понася направените от него съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 142, 12.5.2014 г.


title: Дело C-326/07: Решение на Съда (трети състав) от 26 март 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Членове 43 ЕО и 56 ЕО — Устав на приватизирани предприятия — Критерии за упражняване на определени специални правомощия на държавата)

text:
               16.5.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/7

         Решение на Съда (трети състав) от 26 март 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република
   (Дело C-326/07) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Членове 43 ЕО и 56 ЕО - Устав на приватизирани предприятия - Критерии за упражняване на определени специални правомощия на държавата)
   2009/C 113/13
   Език на производството: италиански

      Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: L. Pignataro-Nolin и H. Støvlbæk)

      Ответник: Италианска република (представители: I. Braguglia, P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Нарушение на членове 43 ЕО и 56 ЕО — Клауза, въведена в устава на определени приватизирани предприятия, относно критериите упражняването на определени специални правомощия

      Диспозитив

               1)

               Като е приела разпоредбите, съдържащи се в член 1, параграф 2 от Декрета на председателя на Министерския съвет за определяне на критериите относно упражняването на специалните правомощия, предвидени в член 2 от Декрет-закон № 332 от 31 май 1994 г., преработен след изменения със Закон № 474 от 30 юли 1994 г. (decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri, definizione dei criteri di esercizio dei poteri speciali, di cui all’art. 2 del decreto-legge 31 maggio 1994, n. 332, convertito, con modificazioni, dalla legge 30 luglio 1994, n. 474), от 10 юни 2004 г., Италианската република не е изпълнила задълженията си:

                           —

                           по членове 43 ЕО и 56 ЕО, доколкото посочените разпоредби се прилагат за специалните правомощия, предвидени в член 2, параграф 1, букви а) и б) от този декрет-закон, изменен със Закон № 350 относно разпоредбите за формирането на годишния бюджет и многогодишния бюджет на държавата (Закон за бюджета 2004 г.) [legge n. 350, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2004)] от 24 декември 2003 г., и

                           —

                           по член 43 ЕО, доколкото посочените разпоредби се прилагат за специалното правомощие, предвидено в споменатия член 2, параграф 1, буква в).

               2)

               Осъжда Италианската република да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 247, 20.10.2007 г.


title: Дело C-392/05: Решение на Съда (четвърти състав) от 26 април 2007 г. (искане за преюдициално заключение от Symvoulio tis Epikrateias — Гърция) — Georgios Alevizos/Ypourgou Oikonomikon (Свободно движение на работници — Директива 83/183/EИО — Член 6 — Окончателен внос в държава-членка на превозно средство за лична употреба с произход от друга държава-членка — Член от състава на въоръжените сили на държава-членка, временно назначен в друга държава-членка по служебни причини — Понятие за обичайно местопребиваване )

text:
               28.4.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 96/12

         Решение на Съда (четвърти състав) от 26 април 2007 г. (искане за преюдициално заключение от Symvoulio tis Epikrateias — Гърция) — Georgios Alevizos/Ypourgou Oikonomikon
   (Дело C-392/05) (1)

   (Свободно движение на работници - Директива 83/183/EИО - Член 6 - Окончателен внос в държава-членка на превозно средство за лична употреба с произход от друга държава-членка - Член от състава на въоръжените сили на държава-членка, временно назначен в друга държава-членка по служебни причини - Понятие за „обичайно местопребиваване“)
   (2007/C 96/19)
   Език на производството: гръцки
   Препращаща юрисдикция
   Symvoulio tis Epikrateias
   Страни в главното производство

      Ищец: Georgios Alevizos

      Ответник: Ypourgou Oikonomikon
   Предмет
   Искане за преюдициално заключение — Symvoulio tis Epikrateias — Тълкуване на член 6 от Директива 83/183/ЕИО на Съвета от 28 март 1983 година за данъчни освобождавания, приложими при окончателен внос от физически лица на лично имущество с произход от държава-членка (ОВ L 105, стр. 64) — Значение на понятието „обичайно местопребиваване “— Държавни служители и военни офицери, назначени в чужбина по служeбни причини
   Диспозитив
   Акцизи като тези, които са спорни в главното производство попадат в приложното поле на данъчното освобождаване, предвидено в член 1, параграф 1 от Директива 83/183/ЕИО на Съвета от 28 март 1983 година за данъчни освобождавания, приложими при окончателен внос от физически лица на лично имущество с произход от държава-членка, така както е изменена с Директива 89/604/CEE на Съвета от 23 ноември 1989 година, ако се потвърди — нещо, което препращащата юрисдикция трябва да провери — че те са обичайно изискуеми при окончателен внос от физическо лице на превозно средство за лична употреба с произход от друга държава-членка. Специален допълнителен еднократен данък за регистрация като спорния в главното производство попада в приложното поле на посочения член 1, параграф 1, ако се потвърди — нещо, което препращащата юрисдикция трябва да провери — че е свързан със самия внос на превозното средство.
   Член 6, параграф 1 от Директива 83/183 трябва да се тълкува в такъв смисъл, че член от състава на публична администрация, на въоръжените сили, на службите за сигурност или на пристанищните служби на една държава-членка, който пребивава най-малко 185 дни в годината в друга държава-членка заедно с членовете на неговото семейство с цел изпълнение от последния на служебни задължения с определен срок, има по време на изпълнението им обичайно местопребиваване по смисъла на член 6, параграф 1 в тази друга държава-членка.
   В хипотезата, когато съгласно извършените от препращащата юрисдикция проверки се окаже, че спорните в главното производство данъци не попадат в приложното поле на предвиденото в член 1, параграф 1 от Директива 83/183 данъчно освобождаване, препращащата юрисдикция трябва да провери с оглед изискванията на член 39 ЕО дали прилагането на уреждащото тези данъци национално право е от естество да гарантира, че лице, което при преместване на местопребиваването си внася превозно средство в държавата-членка по своя произход, не е поставено в по-малко благоприятно положение от това, в което се намират лицата, които пребивават постоянно в тази държава-членка и, ако е необходимо, дали такава разлика в третирането е оправдана от обективни съображения, които са независими от местопребиваването на съответните лица и които са пропорционални на преследваната от националното право цел на закона.

      (1)  ОВ C 10, 14.1.2006 г.


title: Дело F-54/14: Жалба, подадена на 17 юни 2014 г.  — ZZ/Парламент

text:
               3.11.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 388/28

         Жалба, подадена на 17 юни 2014 г. — ZZ/Парламент
   (Дело F-54/14)
   2014/C 388/33
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представител: André Bernard, адвокат)

      Ответник: Европейски парламент

      Предмет на производството

   Отмяна на решението да не се назначи жалбоподателят на поста юрисконсулт в Европейския парламент.

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението, с което се назначава друго лице на поста юрисконсулт,

               —

               да се определи ex aequo et bono подходящо обезщетение, за да се компенсира жалбоподателят за установените различни служебни нарушения,

               —

               да се осъди Европейският парламент да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-658/14: Жалба, подадена на 12 септември 2014 г.  — Jurašinović/Съвет

text:
               27.10.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 380/23

         Жалба, подадена на 12 септември 2014 г. — Jurašinović/Съвет
   (Дело T-658/14)
   2014/C 380/30
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Ivan Jurašinović (Анже, Франция) (представител: O. Pfligersdorffer, адвокат)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението от 8 юли 2014 г., доколкото с него Съветът е ограничил достъпа на жалбоподателя до посочените в приложение 3 към решението документи, като се е позовал на защитата на международните отношения и съдебните процедури и на това основание е заличил части от исканите документи,

               —

               да осъди Съвета да му заплати сумата от 5  000 EUR без данък или 6  000 EUR с включен данък като обезщетение за разходи по производството, заедно с лихви съгласно лихвения процент на ЕЦБ към датата на подаване на жалбата,

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три правни основания.

               1.

               Първото — явна грешка в преценката, що се отнася до изключението по член 4, параграф 2, второ тире от Регламент № 1049/2001 (1), свързано със защитата на съдебните процедури и правните становища, доколкото Общият съд вече е постановил — в решението си Jurašinović/Съвет (T-63/10, EU:T:2012:516), в изпълнение на което е прието обжалваното решение — че макар да е приложимо, в случая това изключение не обосновава отказа.

               2.

               Второто — явна грешка в преценката, що се отнася до изключението по член 4, параграф 1, буква а), трето тире от Регламент № 1049/2001, свързано със засягането на защитата на обществения интерес по отношение на международните отношения, доколкото съответните документи се отнасяли до информация, изхождаща от Европейския съюз, а не от системата на Организацията на обединените нации, така че информационният поток на тази организация не бил засегнат.

               3.

               Третото — явна грешка в преценката, що се отнася до наличието на по-висш обществен интерес, основание съгласно член 4, параграф 2 от Регламент № 1049/2001 да не се приложи изключението, свързано със защитата на съдебните производства и правните становища, доколкото, от една страна, процесът, до който се отнасят документите, понастоящем е окончателно приключен и, от друга страна, Република Хърватия понастоящем е членка на Европейския съюз.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).


title: Дело T-558/11: Жалба, подадена на 31 октомври 2011 г. — Atlas/СХВП — Couleurs de Tollens-Agora (ARTIS)

text:
               14.1.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 13/16

         Жалба, подадена на 31 октомври 2011 г. — Atlas/СХВП — Couleurs de Tollens-Agora (ARTIS)
   (Дело T-558/11)
   2012/C 13/35
   Език на жалбата: полски

      Страни

      Жалбоподател: Atlas sp. z o.o. (Łódź, Република Полша) (представител: R. Rumpel, radca prawny)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Couleurs de Tollens-Agora, S.a.s. (Clichy, Франция)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви жалбата за основателна;

               —

               да отмени връченото на жалбоподателя на 7 септември 2011 г. решение на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 28 юли 2011 г. по преписка R 1253/2010-1;

               —

               при условията на евентуалност, да измени оспорваното решение в частта му, с която се разрешава регистрацията на марката „ARTIS“;

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „ARTIS“ за стоки от красове 2 и 17 — заявка за регистрация № 6158761

      Притежател на марката или знака, на която/който се прави позоваване в процедурата по възражение: другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка или знак, на която/който се прави позоваване в подкрепа на възражението: регистрираната под № 93 484 880 френска словна марка „ARTIS“ за стоки от класове 1 и 19

      Решение на отдела по споровете: уважава възражението.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 (1), що се отнася до сходството между марките и вероятността от объркване на потребителите.

      (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стр. 1).


title: Дело T-33/09: Решение на Общия съд от 29 март 2011 г. — Португалия/Комисия (Неизпълнение на решение на Съда, установяващо неизпълнение на задължения от държава членка — Периодична имуществена санкция — Искане за изплащане — Отмяна на оспорваното законодателство)

text:
               14.5.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 145/24

         Решение на Общия съд от 29 март 2011 г. — Португалия/Комисия
   (Дело T-33/09) (1)

   (Неизпълнение на решение на Съда, установяващо неизпълнение на задължения от държава членка - Периодична имуществена санкция - Искане за изплащане - Отмяна на оспорваното законодателство)
   2011/C 145/39
   Език на производството: португалски

      Страни

      Жалбоподател: Португалска република (представители: L. Inez Fernandes и J. A. de Oliveira)

      Ответник: Европейска комисия (представители: M. Konstantinidis, P. Guerra e Andrade и P. Costa de Oliveira)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение C(2008) 7419 окончателен на Комисията от 25 ноември 2008 година, с което Комисията иска от Португалската република да заплати периодичната имуществена санкция, наложена с Решение на Съда от 10 януари 2008 г. по дело Комисия/Португалия (C-70/06, Сборник, стр. I-1)

      Диспозитив

               1.

               Отменя Решение C(2008) 7419 окончателен на Комисията от 25 ноември 2008 г.

               2.

               Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 82, 4.4.2009 г.


title: Дело C-143/06: Решение на Съда (втори състав) от 8 ноември 2007 г. (преюдициално запитване, отправено от Landgericht Hamburg — Германия) — Ludwigs — Apotheke München Internationale Apotheke/Juers Pharma Import-Export GmbH (Свободно движение на стоки — Членове 28 ЕО и 30 ЕО — Членове 11 и 13 от Споразумението за ЕИП — Вносни лекарствени продукти, които не са разрешени в държавата на вноса — Забрана за реклама — Директива 2001/83/EО)

text:
               22.12.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/12

         Решение на Съда (втори състав) от 8 ноември 2007 г. (преюдициално запитване, отправено от Landgericht Hamburg — Германия) — Ludwigs — Apotheke München Internationale Apotheke/Juers Pharma Import-Export GmbH
   (Дело C-143/06) (1)

   (Свободно движение на стоки - Членове 28 ЕО и 30 ЕО - Членове 11 и 13 от Споразумението за ЕИП - Вносни лекарствени продукти, които не са разрешени в държавата на вноса - Забрана за реклама - Директива 2001/83/EО)
   (2007/C 315/20)
   Език на производството: немски
   Препращаща юрисдикция
   Landgericht Hamburg
   Страни в главното производство

      Ищец: Ludwigs — Apotheke München Internationale Apotheke

      Ответник: Juers Pharma Import-Export GmbH
   Предмет
   Преюдициално запитване — Landgericht Hamburg — Тълкуване на член 86, параграф 2, трето тире от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 г. за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, стр. 67), изменена с Директива 2004/27/EО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г. за изменение на Директива 2001/83/ЕО за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 136, стр. 34) — Приложно поле — Национално законодателство, забраняващо на вносител да изпраща на аптеките ценови листи на лекарствени продукти, които могат да бъдат внасяни без да са разрешени на националния пазар
   Диспозитив
   Забрана за реклама като формулираната в параграф 8 от Закона за рекламата в здравния сектор (Heilmittelwerbegesetz) трябва да бъде преценена не в светлината на разпоредбите относно рекламата от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 г. за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба, изменена с Директива 2004/27/EО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г., а на членове 28 ЕО и 30 ЕО, както и на членове 11 и 13 от Споразумението за Европейското икономическо пространство от 2 май 1992 г. Член 28 ЕО и член 11 от Споразумението за Европейското икономическо пространство не допускат такава забрана, доколкото тя се прилага по отношение на разпространението сред фармацевти на списъци с лекарствени продукти, които не са одобрени и чийто внос от друга държава-членка или от трета държава, страна по Споразумението за Европейското икономическо пространство, е разрешен само по изключение, които не съдържат друга информация освен търговското наименование, размерите на опаковката, дозировката и цената на тези лекарствени продукти.

      (1)  ОВ C 121, 20.5.2006 г.


title: Дело T-196/09: Жалба, подадена на 25 май 2009 г. — TerreStar Europe/Комисия

text:
               18.7.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 167/19

         Жалба, подадена на 25 май 2009 г. — TerreStar Europe/Комисия
   (Дело T-196/09)
   2009/C 167/37
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: TerreStar Europe Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представители: R. Olofsson, lawyer, J. Killick, Barrister)

      Ответник: Комисия на Европейските общности

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени обжалваното решение,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски,

               —

               да се постановят други или допълнителни мерки, каквито се счетат за необходими.

      Правни основания и основни доводи

   По настоящото дело жалбоподателят иска отмяната на Решение C(2009) 3746 окончателен/2 на Комисията от 13 май 2009 година относно подбора на оператори на общоевропейски системи, предоставящи мобилни спътникови услуги (МСУ), прието в приложение на Решение № 626/2008/ЕО (1), в частта му, с която се отхвърля кандидатурата на жалбоподателя.
   В подкрепа на исканията си жалбоподателят изтъква три правни основания.
   На първо място, той твърди, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като е решила, че TerreStar не отговаря на изискваните основни етапи. Жалбоподателят твърди, че установените от Комисията несъответствия в информацията и липсата на доказателства за изпълнение на единия основен етап се дължат на неправилно възприемане на предоставената информация и са могли да бъдат изяснени просто по искане на Комисията.
   На второ място, жалбоподателят твърди, че като не е изискала пояснение и не е разгледала доброволно представените от TerreStar пояснения, Комисията е нарушила принципа на добра администрация и принципа на пропорционалност.
   На трето място, при условията на евентуалност жалбоподателят твърди, че обжалваното решение не е мотивирано в достатъчна степен.

      (1)  Решение № 626/2008/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 юни 2008 година относно подбора и издаването на разрешения за системите, предоставящи мобилни спътникови услуги (МСУ) (ОВ L 172, 2008 г., стр. 15)


title: Дело C-293/17: Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 22 май 2017 г. — Coöperatie Mobilisation for the Environment UA, Vereniging Leefmilieu/College van gedeputeerde staten van Limburg, College van gedeputeerde staten van Gelderland

text:
               4.9.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 293/12

         Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 22 май 2017 г. — Coöperatie Mobilisation for the Environment UA, Vereniging Leefmilieu/College van gedeputeerde staten van Limburg, College van gedeputeerde staten van Gelderland
   (Дело C-293/17)
   (2017/C 293/17)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Raad van State

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Coöperatie Mobilisation for the Environment UA, Vereniging Leefmilieu

      Ответници: College van gedeputeerde staten van Limburg, College van gedeputeerde staten van Gelderland

      Преюдициални въпроси

               1)

               Може ли дейност, която не попада в обхвата на понятието „проект“ по смисъла на член 1, параграф 2, буква а) от Директива 2011/92/ЕС (1) на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда […], защото не съставлява физическа намеса в естествената околна среда, да представлява проект по смисъла на член 6, параграф 3 от Директива 92/43/ЕИО (2) на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна […], тъй като може да окаже значително влияние върху територия от „Натура 2000“?

               2)

               Ако се приеме, че разпръскването на тор съставлява проект, и при положение че това разпръскване е било извършвано редовно, преди член 6, параграф 3 от Директива 92/43/ЕИО […] да започне да се прилага по отношение на дадена територия от „Натура 2000“, и продължава да се извършва и към настоящия момент, следва ли да се констатира, че става дума за един и същ проект, въпреки че невинаги се наторяват едни и същи земи, в едни и същи количества и по едни и същи техники?
               За преценката дали става дума за един и същ проект релевантно ли е обстоятелството, че азотните отлагания в резултат от разпръскването на тор не са се увеличавали, откакто член 6, параграф 3 от Директива 92/43/ЕИО […] започва да се прилага по отношение на територията от „Натура 2000“?

               3)

               Допуска ли член 6, параграф 3 от Директива 92/43/ЕИО […] законодателна уредба, съгласно която определена дейност, която е неразделно свързана с даден проект и съответно трябва да се разглежда като проект, например пашата на добитък в млекопроизводително стопанство, е освободена от изискването за разрешение и съответно не се нуждае от отделно одобряване, по съображение че преди приемането на законодателната уредба е извършена оценка на въздействието на тази допускана без разрешение дейност?

                           3a)

                           Допуска ли член 6, параграф 3 от Директива 92/43/ЕИО […] законодателна уредба, съгласно която определена категория проекти, например разпръскването на тор, са освободени от изискването за разрешение и съответно се допускат без отделно одобряване, по съображение че преди приемането на законодателната уредба е извършена оценка на въздействието на тези допускани без разрешение проекти?

               4)

               Отговаря ли на изискванията по член 6, параграф 3 от Директива 92/43/ЕИО […] оценката на въздействието, въз основа на която по отношение на пашата на добитък и разпръскването на тор е въведено изключение от изискването за разрешение и в която се вземат предвид действителният и очакваният обхват и интензитет на тези дейности и се стига до извода, че средно погледнато, увеличаването на азотните отлагания от тези дейности може да се смята за изключено?

                           4a)

                           В това отношение от значение ли е обстоятелството, че изключението от изискването за разрешение е свързано с Programma Aanpak Stikstof 2015—2021 (Програмен подход за азотните отлагания за периода 2015—2021 г., наричан по-нататък „PAS“), който се основава на допускане за намаляване на кумулативните азотни отлагания по отношение на азоточувствителните природни ресурси в териториите от „Натура 2000“, и че в рамките на PAS се провежда годишен мониторинг на промените в отлаганията в териториите от „Натура 2000“ и ако намаляването се окаже по-неблагоприятно в сравнение с допусканията в оценката на въздействието на програмата, се извършват евентуално необходимите адаптации?

               5)

               Когато за програма като Programma Aanpak Stikstof 2015—2021 се извършва оценка на въздействието по смисъла на член 6, параграф 3 от Директива 92/43/ЕИО […], може ли да се взема предвид положителният ефект върху съществуващите райони с типове местообитания и местообитания на видове, пораждан от консервационни мерки и подходящи мерки, взети във връзка със задълженията по член 6, параграфи 1 и 2 от тази директива?

                           5a)

                           При утвърдителен отговор на петия въпрос, може ли при оценката на въздействието на програма да се взема предвид положителният ефект от консервационни мерки и подходящи мерки, ако към момента на извършване на оценката на въздействието тези мерки все още не са приложени и положителният ефект все още не е настъпил?

                     В това отношение, ако се приеме, че оценката на въздействието съдържа окончателни констатации относно ефекта от посочените мерки въз основа на най-добрите научни познания в съответната област, от значение ли е обстоятелството, че се провежда мониторинг на прилагането и резултата от мерките и ако той покаже, че ефектът е по-неблагоприятен в сравнение с допусканията в оценката на въздействието, се извършват евентуално необходимите адаптации?

               6)

               Може ли положителният ефект от автономното намаляване на азотните отлагания, което вероятно ще настъпи през периода на прилагане на Programma Aanpak Stikstof 2015—2021, да бъде взет предвид при оценката на въздействието по смисъла на член 6, параграф 3 от Директива 92/43/ЕИО […]?
               В това отношение, ако се приеме, че оценката на въздействието съдържа окончателни констатации относно тези промени въз основа на най-добрите научни познания в съответната област, от значение ли е обстоятелството, че се провежда мониторинг на автономното намаляване на азотните отлагания и ако той покаже, че намаляването е по-неблагоприятно в сравнение с допусканията в оценката на въздействието, се извършват евентуално необходимите адаптации?

               7)

               Може ли възстановителните мерки, взети в рамките на програма като Programma Aanpak Stikstof 2015—2021 с цел да се предотврати вредното въздействие на определен замърсяващ фактор, например азотните отлагания, върху съществуващите райони с типове местообитания или местообитания на видове, да се разглеждат като мярка за защита по смисъла на точка 28 от решение на Съда от 15 май 2014 г., Briels и др. (С-521/12, ECLI:EU:C:2014:330), мярка, която може да се взема предвид при оценка на въздействието по смисъла на член 6, параграф 3 от Директива 92/43/ЕИО […]?

                           7a)

                           При утвърдителен отговор на седмия въпрос, може ли при оценката на въздействието да се взема предвид положителният ефект от мерки за защита, които може да се вземат предвид при тази оценка на въздействието, ако към момента на извършване на оценката на въздействието тези мерки все още не са приложени и положителният ефект все още не е настъпил?

                     В това отношение, ако се приеме, че оценката на въздействието съдържа окончателни констатации относно ефекта от посочените мерки въз основа на най-добрите научни познания в съответната област, от значение ли е обстоятелството, че се провежда мониторинг на прилагането и резултата от мерките и ако той покаже, че ефектът е по-неблагоприятен в сравнение с допусканията в оценката на въздействието, се извършват евентуално необходимите адаптации?

               8)

               Трябва ли да се приеме, че правомощието за възлагане на задължения по смисъла на член 2.4 от Wet natuurbescherming (Закон за опазването на природата), което компетентният орган следва да упражни по отношение на пашата на добитък и разпръскването на тор, когато това е необходимо с оглед на целите за съхраняването на дадена територия от „Натура 2000“, съставлява превантивен механизъм, който е достатъчен за транспонирането на член 6, параграф 2 от Директива 92/43/ЕИО […]?

      (1)  ОВ L 26, 2011 г., стр. 1.

      (2)  ОВ L 206, 1992 г., стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109.


               10.11.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/40

         Избор на председателя на Първоинстанционния съд на Европейските общности
   (2007/C 269/68)
   На събрание от 17 септември 2007 г., съдиите от Първоинстанционният съд, в съответствие с разпоредбите на член 7 от Процедурния правилник, избраха съдията г-н Marc Jaeger за председател на Първоинстанционния съд за срок от 17 септември 2007 г. до 31 август 2010 г.


title: Съединени дела C-182/11 и C-183/11: Решение на Съда (трети състав) от 29 ноември 2012 г. (преюдициално запитване от Consiglio di Stato — Италия) — Econord Spa/Comune di Cagno (C-182/11), Comune di Varese, Comune di Solbiate (C-183/11), Comune di Varese (Обществени поръчки за услуги — Директива 2004/18/ЕО — Възлагащ орган, упражняващ върху правен субект, който е изпълнител на поръчка и от правна гледна точка е различно от него лице, контрол, аналогичен на този, който упражнява върху собствените си служби — Липса на задължение за организиране на процедура за възлагане съгласно правилата на правото на Съюза (възлагане, наричано „in house“ ) — Правен субект, който е изпълнител на поръчка и е контролиран съвместно от няколко органа на местната власт — Условия за приложимост на възлагането „in house“ )

text:
               26.1.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 26/7

         Решение на Съда (трети състав) от 29 ноември 2012 г. (преюдициално запитване от Consiglio di Stato — Италия) — Econord Spa/Comune di Cagno (C-182/11), Comune di Varese, Comune di Solbiate (C-183/11), Comune di Varese
   (Съединени дела C-182/11 и C-183/11) (1)

   (Обществени поръчки за услуги - Директива 2004/18/ЕО - Възлагащ орган, упражняващ върху правен субект, който е изпълнител на поръчка и от правна гледна точка е различно от него лице, контрол, аналогичен на този, който упражнява върху собствените си служби - Липса на задължение за организиране на процедура за възлагане съгласно правилата на правото на Съюза (възлагане, наричано „in house“) - Правен субект, който е изпълнител на поръчка и е контролиран съвместно от няколко органа на местната власт - Условия за приложимост на възлагането „in house“)
   2013/C 26/12
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Consiglio di Stato

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Econord Spa

      Ответници: Comune di Cagno (C-182/11), Comune di Varese, Comune di Solbiate (C-183/11), Comune di Varese

      Предмет

   Преюдициално запитване — Consiglio di Stato — Тълкуване на член 49 ДФЕС и на член 56 ДФЕС — Процедури за възлагане на обществени поръчки за услуги — Възлагане на обществена поръчка без провеждане на процедура — Концесия на публични услуги, свързани с чистотата, предоставена без провеждане на формална процедура за възлагане на обществени поръчки от два публични органа на акционерно дружество, в което същите притежават дялово участие в капитала — Липса на ефективен контрол от страна на един от тези публични органи върху дружеството концесионер

      Диспозитив

   Когато в качеството си на възложители няколко публични органа учредят заедно правен субект, натоварен с изпълнението на тяхна задача за предоставяне на обществени услуги, или когато публичен орган придобие участие в такъв правен субект, установеното от практиката на Съда на Европейския съюз условие за освобождаване на публичните органи от задължението им за провеждане на процедура за възлагане на обществени поръчки в съответствие с правилата на правото на Съюза, съгласно което те трябва съвместно да упражняват върху този правен субект контрол, аналогичен на този, който упражняват върху собствените си служби, е изпълнено, ако всеки един от публичните органи участва както в капитала, така и в управителните органи на посочения правен субект.

      (1)  ОВ C 211, 16.7.2011 г.