title: Дело C-315/17: Определение на Съда (шести състав) от 22 март 2018 г. (преюдициално запитване от Juzgado Contencioso-Administrativo n° 2 de Zaragoza — Испания) — Pilar Centeno Meléndez/Universidad de Zaragoza (Преюдициално запитване — Директива 1999/70/ЕО — Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) — Клауза 4 — Принцип на недискриминация — Режим за хоризонтално кариерно развитие — Отпускане на допълнително възнаграждение — Национална правна уредба, която изключва служителите с временен статут — Понятия „условия за наемане на работа“ и „обективни причини“)

text:
               4.6.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 190/3

         Определение на Съда (шести състав) от 22 март 2018 г. (преюдициално запитване от Juzgado Contencioso-Administrativo no 2 de Zaragoza — Испания) — Pilar Centeno Meléndez/Universidad de Zaragoza
   (Дело C-315/17) (1)

   ((Преюдициално запитване - Директива 1999/70/ЕО - Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) - Клауза 4 - Принцип на недискриминация - Режим за хоризонтално кариерно развитие - Отпускане на допълнително възнаграждение - Национална правна уредба, която изключва служителите с временен статут - Понятия „условия за наемане на работа“ и „обективни причини“))
   (2018/C 190/03)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Juzgado Contencioso-Administrativo no 2 de Zaragoza

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Pilar Centeno Meléndez

      Ответник: Universidad de Zaragoza

      Диспозитив

   Клауза 4, точка 1 от Рамковото споразумение за срочната работа от 18 март 1999 г., съдържащо се в приложението към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като приложимата в главното производство, съгласно която право на участие в режима за хоризонтално кариерно развитие на административния и техническия персонал на Университета на Сарагоса (Испания) и съответно право на предвиденото при този режим допълнително възнаграждение имат само държавните служители и служителите на безсрочни трудови договори, но не и лицата, наети като служители с временен статут.

      (1)  ОВ C 269, 14.8.2017 г.


title: Дело C-376/17: Определение на председателя на Съда от 23 февруари 2018 г. (преюдициално запитване, отправено от Supreme Court — Ирландия) — Изпълнение на европейска заповед за ареста на Arkadiusz Piotr Lipinski

text:
               4.6.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 190/19

         Определение на председателя на Съда от 23 февруари 2018 г. (преюдициално запитване, отправено от Supreme Court — Ирландия) — Изпълнение на европейска заповед за ареста на Arkadiusz Piotr Lipinski
   (Дело C-376/17) (1)

   (2018/C 190/32)
   Език на производството: английски
   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 283, 28.8.2017 г.


title: Дело C-383/17: Определение на председателя на Съда от 8 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Португалска република

text:
               4.6.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 190/20

         Определение на председателя на Съда от 8 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Португалска република
   (Дело C-383/17) (1)

   (2018/C 190/33)
   Език на производството: португалски
   Председателят на Съд разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 277, 21.8.2017 г.


201805250611897332018/C 200/622472018TC20020180611BG01BGINFO_JUDICIAL20180416484922Дело T-247/18: Жалба, подадена на 16 април 2018 г. — Lucena Ramírez/Съвет
 ---documentbreak--- C2002018BG4820120180416BG0062482492Жалба, подадена на 16 април 2018 г. — Lucena Ramírez/Съвет
   (Дело T-247/18)2018/C 200/62Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподател: Tibisay Lucena Ramírez (Венесуела) (представители: L. Giuliano и F. Di Gianni, адвокати)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

            —

            да отмени Решение (ОВППС) 2018/90 на Съвета от 22 януари 2018 година за изменение на Решение (ОВППС) 2017/2074 относно ограничителни мерки с оглед на положението във Венесуела и Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/88 на Съвета от 22 януари 2018 година за прилагане на Регламент (ЕС) 2017/2063 относно ограничителни мерки с оглед на положението във Венесуела, в частта, която се отнася до жалбоподателя, и

            —

            да осъди Съвета да понесе съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

            1.

            Първото основание е изведено от това, че Съветът е нарушил принципа на добра администрация и правото на защита и на ефективна съдебна защита, като не е предоставил в разумен срок достъп до твърдените доказателства в подкрепа на изготвения от него списък.

            2.

            Второто основание е изведено от това, че Съветът е допуснал грешка в преценката като не е доказал, че действията и функциите на жалбоподателя са подкопали демокрацията и принципите на правовата държава във Венесуела.


201806010031915492018/C 211/281952018TC21120180618BG01BGINFO_JUDICIAL20180316222321Дело T-195/18: Жалба, подадена на 16 март 2018 г. — Talanton/Комисия
 ---documentbreak--- C2112018BG2210120180316BG0028221232Жалба, подадена на 16 март 2018 г. — Talanton/Комисия
   (Дело T-195/18)2018/C 211/28Език на производството: гръцки
      Страни

      Жалбоподатели: Talanton, Anonimi Emporiki — Simvouleftiki — Ekpaideftiki Etairia Dianomon, Parochis Ipiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseon (Палео Фалиро, Гърция) (представител: K. Damis, avvocato)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

            —

            да назначи експертиза относно недостатъците при проверката, извършена за сметка на ответника,

            —

            да установи, от една страна, че a) дебитно известие № 3241801228, изпратено на жалбоподателя на 15 януари 2018 г., с което ответникът иска връщането на 481835,56 EUR по договор за изработка FP7-215952 PERFORM въз основа на констатациите от одит № 11-ΒΑ135-006, представлява нарушение на неговите договорни задължения, тъй като допустимите разходи за въпросния договор възлизат на 605217 EUR, от които 490711 EUR са финансово участие на Съюза, и тъй като жалбоподателят трябва да върне на ответника сумата 21171 EUR, а не сумата 481835,56 EUR, и, от друга страна, че б) дебитно известие № 3241801229, изпратено на жалбоподателя на 15.1.2018 г., с което ответникът иска да се върне сумата 29694,10 EUR като обезщетение, представлява съответно нарушение на неговите договорни задължения.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа жалбата си жалбоподателят излага две основания.

            1.

            Първо основание — относно наличието на добросъвестно изпълнение на договора и забраната за неправомерното прилагане на клаузите на договора:

                     —

                     жалбоподателят твърди, че ответникът нарушил принципа на добросъвестност, доколкото предвидената проверка е бил извършена неправомерно от трето лице, което не е част от персонала на определения от ответника изпълнител или от изрично одобрените от нея негови подизпълнители, по отношение на което при извършването на проверката са възникнали въпроси във връзка с безпристрастността, тъй като е действало неправомерно.

            2.

            Второ основание — относно арбитражната клауза:

                     —

                     жалбоподателят е представил достатъчно алтернативни доказателства, които включват клетвени декларации, относими писма на персонала на жалбоподателя, документни, представени в хода на етапа на изпълнение, които никога не са били оборени и които ответникът не е взел в предвид,

                     —

                     жалбоподателят излага подробно тридесет и девет причини, поради които докладът от проверката е неточен, съдържа недостатъци, недостоверен е и води до неправилни заключения.


201806080261931512018/C 221/382372018TC22120180625BG01BGINFO_JUDICIAL20180409323211Дело T-237/18: Жалба, подадена на 9 април 2018 г. — Martini-Sportswear/EUIPO — Olympique de Marseille (M)
 ---documentbreak--- C2212018BG3210120180409BG0038321321Жалба, подадена на 9 април 2018 г. — Martini-Sportswear/EUIPO — Olympique de Marseille (M)
   (Дело T-237/18)2018/C 221/38Език на жалбата: английски
      Страни

      Жалбоподател: Martini-Sportswear GmbH (Анаберг, Австрия) (представител: W. Lang, lawyer)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Olympique de Marseille SASP (Марсилия, Франция)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: посочваща Европейския съюз международна регистрация на фигуративна марка „M“ — посочваща Европейския съюз международна регистрация № 1 238 066

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 29 януари 2018 г. по преписка R 1755/2017-4.

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

            —

            да обяви за невалидно решението на отдела по споровете от 25 май 2017 г.,

            —

            да преразгледа обжалваното решение, като отхвърли възражението,

            —

            да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

            —

            Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001.


201806080421931542018/C 221/102222018CJC22120180625BG01BGINFO_JUDICIAL2018031891021Дело C-222/18: Преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 28 март 2018 г. — VIPA Kereskedelmi és Szolgáltató Kft./Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet
 ---documentbreak--- C2212018BG910120180318BG001091102Преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 28 март 2018 г. — VIPA Kereskedelmi és Szolgáltató Kft./Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet
   (Дело C-222/18)2018/C 221/10Език на производството: унгарски
      Запитваща юрисдикция

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: VIPA Kereskedelmi és Szolgáltató Kft.

      Ответник: Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли член 3, буква к) и член 11, параграф 1 от Директива 2011/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2011 година за упражняване на правата на пациентите при трансгранично здравно обслужване (
         1
      ) да се тълкуват в смисъл, че противоречи на принципа на взаимно признаване на медицинските предписания и свободното предоставяне на услуги и следователно е несъвместима с този принцип и с тази свобода национална правна уредба, която разграничава две категории медицински предписания и позволява само при едната от тях да се отпускат лекарствени продукти на лекар, осъществяващ медицинската си дейност в държава, различна от разглежданата държава членка?
   (
         1
      )	ОВ L 88, 2011 г., стр. 45.


201806080551931472018/C 221/112312018CJC22120180625BG01BGINFO_JUDICIAL20180403101011Дело C-231/18: Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Oldenburg (Германия), постъпило на 3 април 2018 г. — Bußgeldsache/NK
 ---documentbreak--- C2212018BG1010120180403BG0011101101Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Oldenburg (Германия), постъпило на 3 април 2018 г. — Bußgeldsache/NK
   (Дело C-231/18)2018/C 221/11Език на производството: немски
      Запитваща юрисдикция

   Oberlandesgericht Oldenburg

      Страни в главното производство

      Заинтересовано лице: NK

      Друга страна в производството: Staatsanwaltschaft Oldenburg, Staatliches Gewerbeaufsichtsamt Oldenburg

      Преюдициални въпроси

            1)

            Може ли търговец на едро на добитък, който придобива живи животни от земеделски стопанин и ги транспортира до кланица на разстояние, което не надвишава 100 км, на която продава животните, да се позове на изключението по член 13, параграф 1, буква п) от Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт (наричан по-нататък „Регламент № 561/2006“) (
                  1
               ) — „превозни средства, използвани за превоз на живи животни от фермите до местните пазари и обратно или от пазарите до местните кланици в радиус от 100 километра“, тъй като при придобиването от земеделския стопанин става въпрос за „пазар“ по смисъла на тази разпоредба или самото предприятие за търговия с добитък следва да се разглежда като „пазар“?
            Ако не става въпрос за „пазар“ по смисъла на тази разпоредба:

            2)

            Може ли търговецът на едро на добитък, който придобива живи животни от земеделски стопанин и ги транспортира до кланица на разстояние, което не надвишава 100 км, на която продава животните, да се позове на това изключение при прилагане на гореспоменатата разпоредба по аналогия?

      (
         1
      )	Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт, за изменение на Регламенти (ЕИО) № 3821/85 и (ЕО) № 2135/98 на Съвета и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 3820/85 на Съвета (ОВ L 102, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 214 и поправка в ОВ L 195, 2016 г., стр. 83).


201806080161931422018/C 221/206622016TC22120180625BG01BGINFO_JUDICIAL20180503181811Дело T-662/16: Решение на Общия съд от 3 май 2018 г. — Gall Pharma/EUIPO — Pfizer (Styriagra) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „Styriagra“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „VIAGRA“ — Неоснователно извличане на полза от отличителния характер или от репутацията на по-ранната марка — Член 8, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 5 от Регламент (ЕС) 2017/1001)
 ---documentbreak--- C2212018BG1810120180503BG0020181181Решение на Общия съд от 3 май 2018 г. — Gall Pharma/EUIPO — Pfizer (Styriagra)
   (Дело T-662/16) (
         1
      )
   „(Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „Styriagra“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „VIAGRA“ — Неоснователно извличане на полза от отличителния характер или от репутацията на по-ранната марка — Член 8, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 5 от Регламент (ЕС) 2017/1001)“2018/C 221/20Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподател: Gall Pharma GmbH (Юденбург, Австрия) (представители: първоначално D. Reichelt и L. Figura, впоследствие T. Schafft, адвокати)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: D. Gája и D. Walicka)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Pfizer Inc. (Ню Йорк, Ню Йорк, Съединени американски щати) (представители: V. von Bomhard и J. Fuhrmann, адвокати)

      Предмет

   Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 13 юни 2016 г. (преписка R 724/2015-5), постановено в производство по възражение със страни Pfizer и Gall Pharma.

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля жалбата.

            2)

            Осъжда Gall Pharma GmbH да заплати съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 441, 28.11.2016 г.


201806080241931502018/C 221/402572018TC22120180625BG01BGINFO_JUDICIAL20180424343521Дело T-257/18: Жалба, подадена на 24 април 2018 г. — Iberpotash/Комисия
 ---documentbreak--- C2212018BG3410120180424BG0040341352Жалба, подадена на 24 април 2018 г. — Iberpotash/Комисия
   (Дело T-257/18)2018/C 221/40Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподател: Iberpotash, SA (Suria, Испания) (представители: N. Niejahr и B. Hoorelbeke. lawyers)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

            —

            да отмени Решение (ЕС) 2018/118 на Комисията от 31 август 2017 година относно Държавна помощ SA.35818 (2016/C) (ex 2015/NN) (ex 2012/CP), приведена в действие от Испания в полза на Iberpotash (нотифицирано под номер С(2017) 5877); (
                  1
               )

            —

            при условията на евентуалност:

                     —

                     да отмени обжалваното решение в частта, в която констатира, че мярка 1 съдържа държавна помощ и разпорежда на жалбоподателя да я възстанови с лихвите; и/или

                     —

                     да отмени обжалваното решение в частта, в която определя размера на неправомерната, но съвместима помощ, получена от жалбоподателя и съдържаща се в мярка 4 на 390246130 EUR, а размера на неправомерната помощ, която жалбоподателят трябва да възстанови с лихвите, на 395810970 EUR;

            —

            да осъди Комисията да понесе направените от нея съдебни разноски, както и разноските на жалбоподателя в настоящото производство.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания.

            1.

            Според първото основание Комисията нарушила член 107, параграф 1 ДФЕС, когато констатирала, че мярка 1 включва прехвърляне на държавни ресурси.

            2.

            Според второто основание Комисията нарушила член 107, параграф 1 ДФЕС, когато констатирала, че мярка 1 предоставя избирателно икономическо предимство на жалбоподателя. При условията на евентуалност се твърди, че Комисията не определила правилно размера на евентуалната неправомерна и несъвместима държавна помощ, която произтича от мярка 1, в нарушение на член 16, параграф 1 от Процедурния регламент. (
                  2
               )

            3.

            Според третото основание при условията на евентуалност се твърди, че като разпоредила възстановяването, Комисията нарушила член 16, параграф 1 от Процедурния регламент що се отнася до мярка 1, тъй като такова възстановяване не зачита оправданите правни очаквания на жалбоподателя и/или принципа на правната сигурност.

            4.

            С четвъртото основание се твърди, че Комисията нарушила член 107, параграф 1 ДФЕС, когато констатирала, че мярка 4 предоставя избирателно икономическо предимство на жалбоподателя.

            5.

            С петото основание при условията на евентуалност се твърди, че Комисията нарушила член 16, параграф 1 от Процедурния регламент, когато не определила правилно размера на евентуалната неправомерна и несъвместима държавна помощ, която произтича от мярка 4.

      (
         1
      )	ОВ L 28, 2018 г., стp. 25.
   (
         2
      )	Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ОВ 2015 L 248, стр. 9)


201806080321931332018/C 221/2222017TC22120180625BG01BGINFO_JUDICIAL20180503192021Дело T-2/17: Решение на Общия съд от 3 май 2018 г. — J-M.-E.V. e hijos/EUIPO — Masi (MASSI) (Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Заявка за словна марка на Европейския съюз „MASSI“ — По-ранна национална словна марка „MASI“ — Член 56, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 63, параграф 3 от Регламент (ЕС) 2017/1001] — Сила на пресъдено нещо — Член 53, параграф 1, буква a) и член 8, параграф 2, буква в) от Регламент № 207/2009 [понастоящем член 60, параграф 1, буква a) и член 8, параграф 2, буква в) от Регламент 2017/1001] — Общоизвестна марка по смисъла на член 6а от Парижката конвенция)
 ---documentbreak--- C2212018BG1910120180503BG0022191202Решение на Общия съд от 3 май 2018 г. — J-M.-E.V. e hijos/EUIPO — Masi (MASSI)
   (Дело T-2/17) (
         1
      )
   „(Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Заявка за словна марка на Европейския съюз „MASSI“ — По-ранна национална словна марка „MASI“ — Член 56, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 63, параграф 3 от Регламент (ЕС) 2017/1001] — Сила на пресъдено нещо — Член 53, параграф 1, буква a) и член 8, параграф 2, буква в) от Регламент № 207/2009 [понастоящем член 60, параграф 1, буква a) и член 8, параграф 2, буква в) от Регламент 2017/1001] — Общоизвестна марка по смисъла на член 6а от Парижката конвенция)“2018/C 221/22Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподател: J-M.-E.V. e hijos, SRL (Гранойерс, Испания) (представители: M. Ceballos Rodríguez и J. Güell Serra, avocats)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: S. Palmero Cabezas и D. Walicka)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Alberto Masi (Милано, Италия) (представители: C. Ceriani, S. Giudici и A. Ferreri, avocats)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 4 октомври 2016 г. (преписка R 793/2015-1) относно производство по обявяване на недействителност със страни M. Masi и J-M.-E.V. e hijos

      Диспозитив

            1)

            Отменя решението на първи апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 4 октомври 2016 г. (преписка R 793/2015-1).

            2)

            EUIPO понася освен направените от нея разноски и разноските, направени от J-M.-E.V. e hijos, SRL.

            3)

            Г-н Alberto Masi понася направените от него съдебни разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 63, 27.2.2017 г.


201806080201931232018/C 221/412592018TC22120180625BG01BGINFO_JUDICIAL20180423353511Дело T-259/18: Жалба, подадена на 23 април 2018 г. — Zakłady Chemiczne „Siarkopol“ Tarnobrzeg/EUIPO — EuroChem Agro (Unifoska)
 ---documentbreak--- C2212018BG3510120180423BG0041351351Жалба, подадена на 23 април 2018 г. — Zakłady Chemiczne „Siarkopol“ Tarnobrzeg/EUIPO — EuroChem Agro (Unifoska)
   (Дело T-259/18)2018/C 221/41Език на жалбата: английски
      Страни

      Жалбоподател: Zakłady Chemiczne „Siarkopol“ Tarnobrzeg sp. z o.o. (Тарнобжег, Полша) (представител: M. Kondrat, lawyer)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: EuroChem Agro GmbH (Манхайм, Германия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „Unifoska“ — заявка за регистрация № 015017841

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 7 февруари 2018 г. по преписка R 1503/2017-5

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

            —

            да отмени обжалваното решение и да върне преписката на EUIPO за ново разглеждане,
            или

            —

            да измени обжалваното решение, като приеме, че не са налице относителни основания да се откаже регистрацията на марка на Европейския съюз „Unifoska“ — заявка за регистрация № 01501784 за всички стоки от клас 1 и марката да се регистрира,

            —

            да се произнесе в полза на жалбоподателя по съдебните разноски.

      Изложени основания

            —

            Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001,

            —

            Нарушение на принципа за защита на оправданите правни очаквания и на принципа на правна сигурност.


201806080281931322018/C 221/422642018TC22120180625BG01BGINFO_JUDICIAL20180427363611Дело T-264/18: Жалба, подадена на 27 април 2018 г. — Gruppo Armonie/EUIPO (mo.da)
 ---documentbreak--- C2212018BG3610120180427BG0042361361Жалба, подадена на 27 април 2018 г. — Gruppo Armonie/EUIPO (mo.da)
   (Дело T-264/18)2018/C 221/42Език на производството: италиански
      Страни

      Жалбоподател: Gruppo Armonie SpA (Казалгранде, Италия) (представител: G. Medri, avvocato)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Данни за производството пред EUIPO

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз със словния елемент „mo.da“ — заявка за регистрация № 16 430 035

      Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 20 февруари 2018 г. по преписка R 2065/2017-5

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

            —

            да отмени обжалваното решение.

      Изложено основание

            —

            Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001.


201806080441931442018/C 221/132722018CJC22120180625BG01BGINFO_JUDICIAL20180420111222Дело C-272/18: Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 20 април 2018 г. — Verein für Konsumenteninformation/TVP Treuhand- und Verwaltungsgesellschaft für Publikumsfonds mbH & Co KG
 ---documentbreak--- C2212018BG1120120180420BG0013112122Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 20 април 2018 г. — Verein für Konsumenteninformation/TVP Treuhand- und Verwaltungsgesellschaft für Publikumsfonds mbH & Co KG
   (Дело C-272/18)2018/C 221/13Език на производството: немски
      Запитваща юрисдикция

   Oberster Gerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Verein für Konsumenteninformation

      Ответник: TVP Treuhand- und Verwaltungsgesellschaft für Publikumsfonds mbH & Co KG

      Преюдициални въпроси

            1.

            Обхваща ли изключението от приложното поле по член 1, параграф 2, буква д) от Конвенцията за приложимото право към договорните задължения от 19 юни 1980 г. (наричана по-нататък „Римската конвенция“) и по член 1, параграф 2, буква е) от Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 г. относно приложимото право към договорни задължения (наричан по-нататък „Регламент „Рим I“) (
                  1
               ) и споразуменията между доверител и фидуциарен собственик, който държи за доверителя дялово участие в командитно дружество, особено ако е налице преплитане на дружествените и фидуциарните договори?

            2.

            При отрицателен отговорът на първия въпрос:
            Трябва ли член 3, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (наричана по-нататък „Директивата за неравноправните клаузи“) (
                  2
               ) да се тълкува в смисъл, че клауза във фидуциарен договор за управление на дялово участие в командитно дружество, сключен между търговец и потребител, която не е индивидуално договорена и съгласно която е приложимо правото на държавата по седалището на командитното дружество, се счита за неравноправна, когато единствената цел на фидуциарния договор е управлението на дяловото участие в командитното дружество и доверителят придобива правата и задълженията на пряк съдружник?

            3.

            При утвърдителен отговор на първия или втория въпрос:
            Променя ли се отговорът, ако за предоставянето на дължимите от него услуги търговецът не трябва да отива в държавата на потребителя, но е задължен да предоставя на потребителя дял при разпределението на печалбата, други финансови предимства, произтичащи от дяловото участие, и информация относно извършените стопански операции с дяловото участие? Има ли значение в това отношение дали се прилага Регламент „Рим I“, или Римската конвенция?

            4.

            При утвърдителен отговор на третия въпрос:
            Трябва ли да се запази този отговор, ако в допълнение към обстоятелството, че заявката за приемането на потребителя в дружеството е подписана в държавата по неговото местопребиваване, търговецът предоставя и в интернет информация относно дяловото участие и е създаден механизъм за извършване на разплащанията в държавата на потребителя, чрез който потребителят следва да внесе размера на участието, независимо че търговецът няма право да се разпорежда с тази банкова сметка? Има ли значение в това отношение дали се прилага Регламент „Рим I“, или Римската конвенция

      (
         1
      )	ОВ L 177, 2008 г., стр. 6, публикувана на български език в ОВ L 347, 2007 г., стр. 1.
   (
         2
      )	ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273.


201806080371931252018/C 221/241872017TC22120180625BG01BGINFO_JUDICIAL20180504212111Дело T-187/17: Решение на Общия съд от 4 май 2018 г. — Bernard Krone Holding/EUIPO (Mega Liner) (Марка на Европейския съюз — Заявка за словна марка на Европейския съюз „Mega Liner“ — Абсолютни основания за отказ — Описателен характер — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Задължение за мотивиране — Член 75, първо изречение от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 94, параграф 1 от Регламент 2017/1001)
 ---documentbreak--- C2212018BG2110120180504BG0024211211Решение на Общия съд от 4 май 2018 г. — Bernard Krone Holding/EUIPO (Mega Liner)
   (Дело T-187/17) (
         1
      )
   „(Марка на Европейския съюз — Заявка за словна марка на Европейския съюз „Mega Liner“ — Абсолютни основания за отказ — Описателен характер — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Задължение за мотивиране — Член 75, първо изречение от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 94, параграф 1 от Регламент 2017/1001)“2018/C 221/24Език на производството: немски
      Страни

      Жалбоподател: Bernard Krone Holding SE & Co. KG (Шпеле, Германия) (представители: T. Weeg и K. Lüken, адвокати)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: M. Fischer и W. Schramek)

      Предмет

   Жалба срещу решение на първи апелативен състав на EUIPO от 9 януари 2017 г. (преписка R 442/2016-1) относно заявка за регистрация на словна марка „Mega Liner“ като марка на Европейския съюз

      Диспозитив

            1)

            Отменя точка 2 от диспозитива на решението на първи апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 9 януари 2017 г. (преписка R 442/2016–1).

            2)

            EUIPO понася, наред с направените от нея съдебни разноски, и тези на Bernard Krone Holding SE & Co. KG, направени в производството пред Общия съд.

      (
         1
      )	ОВ C 161, 22.5.2017 г.


201806150771955392018/C 231/422552018TC23120180702BG01BGINFO_JUDICIAL20180423333421Дело T-255/18: Жалба, подадена на 23 април 2018 г. — US/ЕЦБ
 ---documentbreak--- C2312018BG3310120180423BG0042331342Жалба, подадена на 23 април 2018 г. — US/ЕЦБ
   (Дело T-255/18)2018/C 231/42Език на производството: френски
      Страни

      Жалбоподател: US (представители: L. Levi и A. Blot, адвокати)

      Ответник: Европейска централна банка

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

            —

            да обяви настоящата жалба за допустима и основателна;

      вследствие на това:

            —

            да отмени решението за непреобразуване на договора на жалбоподателя с дата 13 юни 2017 г.;

            —

            да отмени решението на ЕЦБ от 11 октомври 2017 г., с което се отхвърля искането за административно преразглеждане („administrative review“) на жалбоподателя от 11 август 2017 г.;

            —

            да отмени решението на ЕЦБ от 13 февруари 2018 г., съобщено на жалбоподателя на същия ден, с което се отхвърля вътрешната му жалба („grievance procedure“), подадена на 7 декември 2017 г.;

            —

            да присъди обезщетение за претърпените вреди;

            —

            да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

            1.

            Първо основание, изведено от възражение за незаконосъобразност на политиката за преобразуване, доколкото тя нарушава член 10(c) от Условията за работа, както и член 2.0 от Правилника за персонала и е била приета при неспазване на йерархията на правните норми.

            2.

            Второ основание, изведено от възражение за незаконосъобразност, доколкото член 10(c) от Условията за работа и член 2.0 от Правилника за персонала нарушават Директива 199/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и съображение 6 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP).

            3.

            Трето основание, изведено от възражение за незаконосъобразност на Насоките относно годишното преразглеждане на заплатите и премиите (ASBR), доколкото последните нарушават задължението за мотивиране и принципа на правна сигурност.

            4.

            Четвърто основание, изведено от явни грешки в преценката, както и от нарушение на задължението за мотивиране, що се отнася, на първо място, степените на възнаграждение, предоставени на жалбоподателя, на второ място, „непрекъснатото развитие“ на същия, на трето място, запазването на нуждите на предприятието („business needs“) за познанията, уменията и специалните компетенции на жалбоподателя.


title: Решение на Съда от 24 април 2018 година по дело E-7/17 — Надзорен орган на ЕАСТ срещу Исландия (Неизпълнение на задължения от държава от ЕАСТ — Нетранспониране — Директива 2014/29/ЕС)

text:
               9.8.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/4

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 24 април 2018 година
      по дело E-7/17
      Надзорен орган на ЕАСТ срещу Исландия

         (Неизпълнение на задължения от държава от ЕАСТ — Нетранспониране — Директива 2014/29/ЕС)

      (2018/C 280/04)
      По дело E-7/17, Надзорен орган на ЕАСТ срещу Исландия — ИСК за постановяване, че Исландия не е приела мерките, необходими да направи акта, посочен в точка 6е от глава VIII на приложение II към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива № 2014/29/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 г. за хармонизиране на законодателствата на държавите членки във връзка с предоставянето на пазара на обикновените съдове под налягане), адаптиран с Протокол 1 към Споразумението, част от вътрешния си правов ред, и във всеки случай не е уведомила Надзорния орган на ЕАСТ за мерките, предприети за транспониране на акта, съгласно изискванията на член 7 от Споразумението, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател и съдия-докладчик, Per Christiansen и Bernd Hammermann, съдии, постанови на 24 април 2018 г. решение, чийто диспозитив гласи:
      С настоящото Съдът:

                  1.

                  Постановява, че Исландия не е изпълнила задълженията си по член 7 от Споразумението за Европейското икономическо пространство, като не е приела в предписания срок мерките, необходими за транспонирането на акта, посочен в точка 6е от глава VIII на приложение II към Споразумението (Директива № 2014/29/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 г. за хармонизиране на законодателствата на държавите членки във връзка с предоставянето на пазара на обикновените съдове под налягане), адаптиран към Споразумението с Протокол 1 към него.

                  2.

                  Осъжда Исландия да заплати съдебните разноски.


201807270402024702018/C 285/025572015CJC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL201806212211Дело C-557/15: Решение на Съда (трети състав) от 21 юни 2018 г. — Европейска комисия/Република Малта (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 2009/147/ЕО — Опазване на дивите птици — Улов и държане в плен на птици — Птици от вида чинки — Забрана — Национален дерогационен режим — Правомощие на държавите членки да предвиждат дерогации — Условия)
 ---documentbreak--- C2852018BG210120180621BG00022121Решение на Съда (трети състав) от 21 юни 2018 г. — Европейска комисия/Република Малта
   (Дело C-557/15) (
         1
      )
   „(Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 2009/147/ЕО — Опазване на дивите птици — Улов и държане в плен на птици — Птици от вида чинки — Забрана — Национален дерогационен режим — Правомощие на държавите членки да предвиждат дерогации — Условия)“2018/C 285/02Език на производството: английски
      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: K. Mifsud-Bonnici и C. Hermes)

      Ответник: Република Малта (представители: A. Buhagiar, J. Bouckaert, advocaat, L. Cassar Pullicino, avukat)

      Диспозитив

            1)

            Като е приела дерогационния режим, позволяващ улова на седем вида диви чинки (обикновена чинка (Fringilla coelebs), обикновено конопарче (Carduelis cannabina), кадънка (Carduelis carduelis), зеленика (Carduelis chloris), черешарка (Coccothraustes coccothraustes), диво канарче (Serinus serinus) и елшова скатия (Carduelis spinus), Република Малта не е изпълнила задълженията си по член 5, букви а) и д) и член 8, параграф 1 във връзка с член 9, параграф 1 от Директива 2009/147/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 година относно опазването на дивите птици.

            2)

            Осъжда Република Малта да заплати съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 7, 11.1.2016 г.


201807270142025012018/C 285/503092018TC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL20180517333311Дело T-309/18: Жалба, подадена на 17 май 2018 г. — Adis Higiene/EUIPO — Farecla Products (G3 EXTRA PLUS)
 ---documentbreak--- C2852018BG3310120180517BG0050331331Жалба, подадена на 17 май 2018 г. — Adis Higiene/EUIPO — Farecla Products (G3 EXTRA PLUS)
   (Дело T-309/18)2018/C 285/50Език на жалбата: испански
      Страни

      Жалбоподател: Adis Higiene, SL (Pozuelo de Alarcón, Испания) (представител: M. Sanmartín Sanmartín, abogada)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Farecla Products Ltd (Ware, Кралство Испания)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: словна марка „G3 EXTRA PLUS“ — Марка на Европейския съюз № 15 064 207

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 2 март 2018 г. по преписка R 2134/2017-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

            —

            да отмени обжалваното решение,

            —

            да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

            —

            Нарушение на член 42 от Регламент № 207/2009 във връзка с правило 22 от Регламент № 2868/95.

            —

            Нарушение на членове 94, 95 и 107 от Регламент 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.

            —

            Нарушение на задължението за мотивиране.


201807270442024482018/C 285/0352016CJC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL201806213311Дело C-5/16: Решение на Съда (втори състав) от 21 юни 2018 г. — Република Полша/Европейски парламент, Съвет на Европейския съюз (Жалба за отмяна — Решение (ЕС) 2015/1814 — Определяне на правното основание — Съобразяване на последиците от акта — Липса — Член 192, параграф 1 ДФЕС — Член 192, параграф 2, първа алинея, буква в) ДФЕС — Мерки, които съществено влияят върху избора на държавите членки между различни енергоизточници и общата структура на тяхното енергоснабдяване — Принцип на лоялно сътрудничество — Член 15 ДЕС — Правомощия на Европейския съвет — Принципи на правната сигурност и на защита на оправданите правни очаквания — Принцип на пропорционалност — Оценка на въздействието)
 ---documentbreak--- C2852018BG310120180621BG00033131Решение на Съда (втори състав) от 21 юни 2018 г. — Република Полша/Европейски парламент, Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-5/16) (
         1
      )
   „(Жалба за отмяна — Решение (ЕС) 2015/1814 — Определяне на правното основание — Съобразяване на последиците от акта — Липса — Член 192, параграф 1 ДФЕС — Член 192, параграф 2, първа алинея, буква в) ДФЕС — Мерки, които съществено влияят върху избора на държавите членки между различни енергоизточници и общата структура на тяхното енергоснабдяване — Принцип на лоялно сътрудничество — Член 15 ДЕС — Правомощия на Европейския съвет — Принципи на правната сигурност и на защита на оправданите правни очаквания — Принцип на пропорционалност — Оценка на въздействието)“2018/C 285/03Език на производството: полски
      Страни

      Жалбоподател: Република Полша (представители: B. Majczyna, K. Rudzińska, подпомагани от I. Tatarewicz, експерт)

      Ответници: Европейски парламент (представители: A. Tamás и A. Pospíšilová Padowska), Съвет на Европейския съюз (представители: M. Simm, A. Sikora и K. Pleśniak)

      Встъпили страни в подкрепа на ответниците: Кралство Дания (представители: M. Wolff, J. Nymann-Lindegren и C. Thorning), Федерална република Германия (представител: T. Henze), Кралство Испания (представители: A. Gavela Llopis и M. A. Sampol Pucurull), Френска република (представители: D. Colas, G. de Bergues, J. Traband, T. Deleuil и S. Ghiandoni), Кралство Швеция (представители: A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren и L. Swedenborg), Европейска комисия (представители: K. Herrmann, A. C. Becker, E. White и K. Mifsud-Bonnici)

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля жалбата.

            2)

            Осъжда Република Полша да заплати съдебните разноски, направени от Европейския парламент и Съвета на Европейския съюз.

            3)

            Кралство Дания, Федерална република Германия, Кралство Испания, Френската република, Кралство Швеция и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 98, 14.3.2016 г.


201807270112025032018/C 285/513302018TC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL20180523343631Дело T-330/18: Жалба, подадена на 23 май 2018 г. — Carvalho и др./Парламент и Съвет
 ---documentbreak--- C2852018BG3410120180523BG0051341363Жалба, подадена на 23 май 2018 г. — Carvalho и др./Парламент и Съвет
   (Дело T-330/18)2018/C 285/51Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподатели: Armando Carvalho (Santa Comba Dão, Португалия) и 36 други жалбоподатели (представители: Professor G. Winter, R. Verheyen, адвокат, и H. Leith, Barrister)

      Ответници: Съвет на Европейския съюз, Европейски парламент

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

            —

            да обяви, че „актовете относно емисиите на парникови газове“ (
                  1
               ) са незаконосъобразни, доколкото допускат между 2021 г. и 2030 г. да се отделя количество парникови газове, съответстващо на 80 % от емисиите за 1990 г. през 2021 г. и намаляващо до 60 % от емисиите за 1990 г. през 2030 г.,

            —

            да отмени актовете относно емисиите на парникови газове, доколкото поставят цели за намаляване до 2030 г. на емисиите на парникови газове с 40 % от нивата за 1990 г., и по-специално член 9, втора алинея от Директива 2003/87/ЕО, последно изменена с Директива 2018/410, член 4, параграф 2 от Регламент 2018/842 и приложение I към него, както и член 4 от Регламент 2018/841,

            —

            да задължи ответниците да приемат мерки, съгласно актовете относно емисиите на парникови газове, за намаляване до 2030 г. на емисиите на парникови газове с 50-60 % от нивата за 1990 г. или за такова по-съществено намаляване, каквото Общият съд приеме за подходящо,

            —

            при условията на евентуалност, ако Общият съд прецени, че не следва да задължава ответниците да приемат мерки за намаляване на емисиите, и решението му за отмяна на целите за намаляване на емисиите се приеме твърде късно, за да позволи изменения на релевантните разпоредби преди 2021 г., жалбоподателите искат от Общия съд да приеме, че спорните разпоредби от актовете относно емисиите на парникови газове остават в сила до определена дата, до която те трябва да бъдат изменени в съответствие с по-високите правни изисквания,

            —

            да осъди ответниците да заплатят съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат десет основания.

            1.

            Според първото основание, отнасящо се до искането за отмяна, правни норми от по-висок ранг задължават Съюза да избягва вредите, причинени от изменението на климата, в съответствие със задължението съгласно международното обичайно право държавите да не причиняват вреди, както и да предотвратява вредите съгласно член 191 ДФЕС. Съюзът е също така задължен да предотвратява предизвикани от изменението на климата нарушения на основните права, гарантирани от Хартата на основните права на Европейския съюз. Тези права включват правото на живот и физическа неприкосновеност, правото на труд, правото на собственост, правата на детето и правото на равно третиране.

            2.

            Според второто основание, отнасящо се до искането за отмяна, предвид причинно-следствената връзка между емисиите на парникови газове и опасното изменение на климата Съюзът е отговорен за приемането на мерки за регулиране на емисиите на парникови газове в рамките на Съюза с оглед на избягването на вредите и предотвратяването на нарушенията на основните права.

            3.

            Според третото основание, отнасящо се до искането за отмяна, изменението на климата вече води до вреди и до нарушения на основните права на човека и това ще продължи и занапред. Следователно всяка следваща емисия на парникови газове, допринасяща за този ефект, ще бъде незаконосъобразна, освен ако тази емисия може да бъде обоснована от обективни причини и Съюзът се е опитал да намали емисиите, доколкото позволяват техническите и икономическите му възможности.

            4.

            Според четвъртото основание, отнасящо се до искането за отмяна, не съществува такава обосновка за възприемането от Съюза на целите, предвидени в актовете относно емисиите на парникови газове, поради следните причини:

                     —

                     целите допускат емисии в количества, които значително надвишават справедливия дял на ЕС от общото количество емисии, което предполага целта по Парижкото споразумение за максимално покачване на глобалната средна температура с 1,5 C, тоест далече под 2 C,

                     —

                     целите са поставени, без ответниците да преценят техническите и икономическите възможности на Съюза за намаляване на емисиите. По-скоро тези цели са избрани като най-ефективното от гледна точка на разходите средство за постигане на предишна дългосрочна цел относно емисиите, която впоследствие е била изместена от Парижкото споразумение,

                     —

                     данните, с които ответниците разполагат, показват, че Съюзът всъщност е разполагал с възможности, позволяващи му да приеме мерки, предвиждащи намаляване на парниковите газове до 2030 г. с поне 50-60 % спрямо нивата от 1990 г.

            5.

            В петото основание, отнасящо се до искането Общият съд да задължи ответниците да приемат мерки за намаляване на емисиите, отново се посочва, че правни норми от по-висок ранг задължават Съюза да избягва вредите, причинени от изменението на климата, в съответствие със задължението съгласно международното обичайно право държавите да не причиняват вреди, както и да предотвратява вредите съгласно член 191 ДФЕС. Съюзът е също така задължен да избягва и да предотвратява предизвикани от изменението на климата нарушения на основните права, гарантирани в Хартата на основните права на Европейския съюз.

            6.

            Според шестото основание, отнасящо се до искането Общият съд да задължи ответниците да приемат мерки за намаляване на емисиите, предвид отговорността на Съюза за отделянето на парникови газове същият е нарушавал задълженията си и по-рано:

                     —

                     Съюзът е в нарушение на задължението да не се причиняват вреди от 1992 г., когато е приета Рамковата конвенция на ООН по изменение на климата и изменението на климата става общоизвестно,

                     —

                     нарушението на задълженията на Съюза се задълбочава през 2009 г., когато са в сила както член 191 ДФЕС, така и Хартата на основните права на ЕС,

                     —

                     към тези моменти продължаващите емисии на парникови газове са забранени, освен ако това поведение е обосновано от обективни причини. Съюзът не твърди и не може да твърди, че количествата емисии, които продължава да разрешава през този период, съответстват на неговите технически и икономически възможности за намаляване на емисиите.

            7.

            Според седмото основание, отнасящо се до искането Общият съд да задължи ответниците да приемат мерки за намаляване на емисиите, с приемането на целите за намаляване на емисиите в актовете относно емисиите на парникови газове Съюзът продължава да нарушава задълженията си и сега. Както е посочено в основанията, отнасящи се до искането за отмяна, актовете относно емисиите на парникови газове не успяват да намалят емисиите и позволяват отделянето на емисии да продължи при нива, които са незаконосъобразни и не могат да бъдат оправдани.

            8.

            Според осмото основание, отнасящо се до искането Общият съд да задължи ответниците да приемат мерки за намаляване на емисиите, нарушението на задълженията на Съюза е достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти. Съюзът не разполага със свобода на преценка да откаже да проучи или приеме мерки, които са в рамките на техническите и икономическите му възможности за намаляване на емисиите.

            9.

            Според деветото основание, отнасящо се до искането Общият съд да задължи ответниците да приемат мерки за намаляване на емисиите, нарушенията на задълженията са довели до опасно изменение на климата, което е нанесло имуществени вреди на някои от жалбоподателите и занапред ще причинява допълнителни и други видове вреди на жалбоподателите.

            10.

            Според десетото основание, отнасящо се до искането Общият съд да задължи ответниците да приемат мерки за намаляване на емисиите, Съюзът е длъжен да гарантира, че с поведението си не нарушава правното задължение да извърши намаления на емисиите, съответстващи на техническите и икономическите му възможности, като тези намаления съгласно доказателствата следва да бъдат с поне 50—60 % от нивата за 1990 г., до 2030 г. Жалбоподателите искат от Общия съд да задължи ответниците да приемат мерки в това отношение.

      (
         1
      )	Директива (ЕС) 2018/410 на Европейския парламент и на Съвета от 14 март 2018 година за изменение на Директива 2003/87/ЕО с цел засилване на разходоефективните намаления на емисии и на нисковъглеродните инвестиции, и на Решение (ЕС) 2015/1814 (ОВ L 76, 2018 г., стр. 3), Регламент (ЕС) 2018/842 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2018 година за задължителните годишни намаления на емисиите на парникови газове за държавите членки през периода 2021—2030 г., допринасящи за действията в областта на климата в изпълнение на задълженията, поети по Парижкото споразумение, и за изменение на Регламент (ЕС) № 525/2013 (ОВ L 156, 2018 г., стр. 26) и Регламент (ЕС) 2018/841 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2018 година за включването на емисиите и поглъщанията на парникови газове от земеползването, промените в земеползването и горското стопанство в рамката в областта на климата и енергетиката до 2030 г. и за изменение на Регламент (ЕС) № 525/2013 и Решение № 529/2013/ЕС (ОВ L 156, 2018 г., стр. 1). (В жалбата си жалбоподателите се позовават на регламенти 2018/842 и 2018/841 в редакцията им, приета от Съвета на 14 май 2018 г., преди подписването и публикуването в Официален вестник.)


201807270432025172018/C 285/04152016CJC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL201806193422Дело C-15/16: Решение на Съда (голям състав) от 19 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht/Ewald Baumeister (Преюдициално запитване — Сближаване на законодателствата — Директива 2004/39/ЕО — Член 54, параграф 1 — Обхват на задължението за професионална тайна, възложено на националните органи за финансов надзор — Понятие „поверителна информация)
 ---documentbreak--- C2852018BG320120180619BG00043242Решение на Съда (голям състав) от 19 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht/Ewald Baumeister
   (Дело C-15/16) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Сближаване на законодателствата — Директива 2004/39/ЕО — Член 54, параграф 1 — Обхват на задължението за професионална тайна, възложено на националните органи за финансов надзор — Понятие „поверителна информация)“2018/C 285/04Език на производството: немски
      Запитваща юрисдикция

   Bundesverwaltungsgericht

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht

      Ответник: Ewald Baumeister

      в присъствието на: Frank Schmitt, в качеството на назначен ликвидатор на Phoenix Kapitaldienst GmbH

      Диспозитив

            1)

            Член 54, параграф 1 от Директива 2004/39/EО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно пазарите на финансови инструменти, за изменение на Директиви 85/611/EИО и 93/6/EИО на Съвета и Директива 2000/12/EО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 93/22/EИО на Съвета, трябва да се тълкува в смисъл, че нито цялата свързана с поднадзорното предприятие информация, предадена от него на компетентния орган, нито всички съдържащи се в преписката относно надзора изявления на този орган, включително кореспонденцията му с други институции, представляват безусловно поверителна информация, която следователно попада в обхвата на задължението за запазване на професионална тайна, предвидено в тази разпоредба. Като поверителна следва да бъде квалифицирана информацията, която притежават определените от държавите членки органи за изпълнение на функциите съгласно тази директива и която, първо, не е публична, и второ, разгласяването ѝ би могло да накърни или интересите на предоставилото я физическо или юридическо лице или интересите на трето лице, или пък безпроблемното функциониране на системата за контрол върху дейността на инвестиционните посредници, създадена от законодателя на Съюза с приемането на Директива 2004/39.

            2)

            Член 54, параграф 1 от Директива 2004/39 трябва да се тълкува в смисъл, че поверителността на свързана с поднадзорното предприятие информация, предадена на определените от държавите членки органи за изпълнение на функциите съгласно тази директива, трябва да се преценява към момента на проверката, която тези органи са длъжни да извършат, за да се произнесат по искането за разгласяване, отнасящо се до въпросната информация, независимо как тя е била квалифицирана при предаването ѝ на посочените органи.

            3)

            Член 54, параграф 1 от Директива 2004/39 трябва да се тълкува в смисъл, че притежаваната от определените от държавите членки органи за изпълнение на функциите съгласно тази директива информация, която е могло да представлява търговска тайна, но датира от преди пет или повече години, поради факта на изтичането на време по принцип се счита за неактуална и поради това за загубила поверителността си, освен ако по изключение страната, която се позовава на поверителността, не докаже, че въпреки давността си тази информация все още е съществен елемент на търговското ѝ положение или на това на трети засегнати лица. Такива съображения не са валидни за притежаваната от тези органи информация, поверителността на която би могла да бъде обоснована с причини, различни от важността ѝ за търговското положение на съответните предприятия.

      (
         1
      )	ОВ C 111, 29.3.2016 г.


201807270072025332018/C 285/523372018TC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL20180601363721Дело T-337/18: Жалба, подадена на 1 юни 2018 г. — Laboratoire Pareva/Комисия
 ---documentbreak--- C2852018BG3610120180601BG0052361372Жалба, подадена на 1 юни 2018 г. — Laboratoire Pareva/Комисия
   (Дело T-337/18)2018/C 285/52Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподател: Laboratoire Pareva (Saint Martin de Crau, Франция) (представители: K. Van Maldegem и S. Englebert, адвокати)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

            —

            да обяви жалбата за допустима и основателна;

            —

            да отмени Решение за изпълнение (ЕС) 2018/619 (
                  1
               ) на Европейската комисия от 20 април 2018 година за неодобряване на PHMB (1415; 4.7) като съществуващо активно вещество за употреба в биоциди от продуктови типове 1, 5 и 6 по Регламент 528/2012 (
                  2
               ) (наричано по-нататък „обжалваното решение“); и

            —

            да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят счита, че обжалваното решение е било прието от ответника в нарушение на Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), вторичното право на ЕС и принципите на правото на ЕС. Поради това жалбоподателят иска отмяната на обжалваното решение на следните три основания:

            1.

            Първо основание, изведено от съществени процесуални нарушения:

                     —

                     Ответникът не е следвал етапите на процедурата, които е бил длъжен да следва преди приемането на обжалваното решение. Ответникът е нарушил съществените процесуални изисквания по член 6, параграф 7, букви a) и б) от Делегиран регламент (ЕС) № 1062/2014 (
                           3
                        ) на Комисията, които ако бяха спазени, биха довели до различно положение.

            2.

            Второто основание е изведено от явни грешки в преценката:

                     —

                     Ответникът е допуснал явна грешка в преценката като е взел предвид ирелевантни фактори при преценката си на PHMB и като не е отредил достатъчно внимание на факторите, които са специфични и релевантни за PHMB на жалбоподателя.

            3.

            Трето основание, изведено от нарушение на основните принципи на правото на ЕС и на правото на защита:

                     —

                     Ответникът не е гарантирал пълната, надлежна и ефективна възможност на жалбоподателя да изрази становище в хода на процедурата.

      (
         1
      )	Решение за изпълнение (ЕС) 2018/619 на Комисията от 20 април 2018 година за неодобряване на PHMB (1415; 4.7) като съществуващо активно вещество за употреба в биоциди от продуктови типове 1, 5 и 6 (ОВ L 102, 2018 г., стр. 21).
   (
         2
      )	Регламент (ЕС) № 528/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2012 година относно предоставянето на пазара и употребата на биоциди (ОВ L 167, 2012 г., стр. 1).
   (
         3
      )	Делегиран регламент (ЕС) № 1062/2014 на Комисията от 4 август 2014 година относно работната програма за системно проучване на всички съществуващи активни вещества, съдържащи се в биоциди, посочени в Регламент (ЕС) № 528/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 294, 2014 г., стр. 1)


201807270162025302018/C 285/051812016CJC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL201806194521Дело C-181/16: Решение на Съда (голям състав) от 19 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Белгия) — Sadikou Gnandi/État belge (Преюдициално запитване — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни — Директива 2008/115/ЕО — Член 3, точка 2 — Понятие за незаконен престой — Член 6 — Приемане на решение за връщане преди приключването на производството по обжалване срещу отхвърлянето на молбата за международна закрила от решаващия орган — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 18, член 19, параграф 2 и член 47 — Принцип на забрана за връщане — Право на ефективни правни средства за защита — Разрешение за оставане в държава членка)
 ---documentbreak--- C2852018BG410120180619BG00054152Решение на Съда (голям състав) от 19 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Белгия) — Sadikou Gnandi/État belge
   (Дело C-181/16) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни — Директива 2008/115/ЕО — Член 3, точка 2 — Понятие за незаконен престой — Член 6 — Приемане на решение за връщане преди приключването на производството по обжалване срещу отхвърлянето на молбата за международна закрила от решаващия орган — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 18, член 19, параграф 2 и член 47 — Принцип на забрана за връщане — Право на ефективни правни средства за защита — Разрешение за оставане в държава членка)“2018/C 285/05Език на производството: френски
      Запитваща юрисдикция

   Conseil d'État

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Sadikou Gnandi

      Ответник: État belge

      Диспозитив

   Директива 2008/115//ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни, във връзка с Директива 2005/85/ЕО на Съвета от 1 декември 2005 година относно минимални норми относно процедурата за предоставяне или отнемане на статут на бежанец в държавите членки и с оглед на принципа на забрана за връщане и на правото на ефективни правни средства за защита, закрепени в член 18, член 19, параграф 2 и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска да се приеме решение за връщане на основание член 6, параграф 1 от Директива 2008/115 по отношение на гражданин на трета страна, който е подал молба за международна закрила, още с отхвърлянето на тази молба от решаващия орган или заедно с него в един и същ административен акт и съответно преди приключването на съдебното производство по обжалване на това отхвърляне, при условие по-специално че съответната държава членка гарантира, че всички правни последици от решението за връщане се спират до приключването на производството по обжалване, че през този период кандидатът може да се ползва от правата, произтичащи от Директива 2003/9/ЕО на Съвета от 27 януари 2003 година за определяне на минимални стандарти относно приемането на лица, търсещи убежище, и че същият може да се позове на всяка промяна в обстоятелствата, настъпила след приемането на решението за връщане, която би могла да окаже значително въздействие върху преценката на положението на заинтересованото лице с оглед на Директива 2008/115 и по-специално на член 5 — което националната юрисдикция следва да провери.
   (
         1
      )	ОВ C 191, 30.5.2016 г.


201807270102025322018/C 285/533472018TC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL20180601373711Дело T-347/18: Жалба, подадена на 1 юни 2018 г. — Laboratoire Pareva и Biotech3D/Комисия
 ---documentbreak--- C2852018BG3710120180601BG0053371371Жалба, подадена на 1 юни 2018 г. — Laboratoire Pareva и Biotech3D/Комисия
   (Дело T-347/18)2018/C 285/53Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподатели: Laboratoire Pareva (Saint Martin de Crau, Франция) и Biotech3D Ltd & Co. KG (Gampern, Австрия) (представители: K. Van Maldegem и S. Englebert, адвокати)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

            —

            да обяви жалбата за допустима и основателна;

            —

            да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/613 (
                  1
               ) на Комисията от 20 април 2018 година за одобряване на PHMB (1415; 4.7) като съществуващо активно вещество за употреба в биоциди от продуктови типове 2 и 4 по Регламент 528/2012 (
                  2
               ) (наричан по-нататък „обжалваният акт“); и

            —

            да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат три основания, които по същество са еднакви или сходни с изтъкнатите по дело T-337/18, Laboratoire Pareva/Комисия.
   (
         1
      )	Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/613 на Комисията от 20 април 2018 година за одобряване на PHMB (1415; 4.7) като съществуващо активно вещество за употреба в биоциди от продуктови типове 2 и 4 (ОВ L 102, 2018 г., стр. 1).
   (
         2
      )	Регламент (ЕС) № 528/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2012 година относно предоставянето на пазара и употребата на биоциди (ОВ L 167, 2012 г., стр. 1).


201807270232025062018/C 285/064802016CJC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL201806215621Дело C-480/16: Решение на Съда (пети състав) от 21 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Østre Landsret — Дания) — Fidelity Funds и др./Skatteministeriet (Преюдициално запитване — Свободно движение на капитали и свобода на плащанията — Ограничения — Облагане на дивидентите, изплащани на предприятия за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) — Дивиденти, които местни за една държава членка дружества изплащат на чуждестранни ПКИПЦК — Освобождаване от облагане на дивидентите, които местни за една държава членка дружества изплащат на местни ПКИПЦК — Обосновки — Балансирано разпределение на правомощията за данъчно облагане между държавите членки — Съгласуваност на данъчната система — Пропорционалност)
 ---documentbreak--- C2852018BG510120180621BG00065162Решение на Съда (пети състав) от 21 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Østre Landsret — Дания) — Fidelity Funds и др./Skatteministeriet
   (Дело C-480/16) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Свободно движение на капитали и свобода на плащанията — Ограничения — Облагане на дивидентите, изплащани на предприятия за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) — Дивиденти, които местни за една държава членка дружества изплащат на чуждестранни ПКИПЦК — Освобождаване от облагане на дивидентите, които местни за една държава членка дружества изплащат на местни ПКИПЦК — Обосновки — Балансирано разпределение на правомощията за данъчно облагане между държавите членки — Съгласуваност на данъчната система — Пропорционалност)“2018/C 285/06Език на производството: датски
      Запитваща юрисдикция

   Østre Landsret

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Fidelity Funds и др.

      Ответник: Skatteministeriet

      В присъствието на: NN (L) SICAV

      Диспозитив

   Член 63 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка като спорната в главните производства, по силата на която за дивидентите, разпределяни от местно за тази държава членка дружество в полза на чуждестранно предприятие за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК), се удържа данък при източника, докато дивидентите, разпределяни в полза на местно за същата тази държава членка ПКИПЦК, са освободени от облагане с такъв данък, при условие че това предприятие извършва минимално разпределение в полза на притежателите на дялове в него или формално определя минимално разпределение, и удържа на тези притежатели на дялове данък върху това действително или фиктивно минимално разпределение.
   (
         1
      )	ОВ C 419, 14.11.2016 г.


201807270032025182018/C 285/543552018TC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL20180608383811Дело T-355/18: Жалба, подадена на 8 юни 2018 г. — Испания/Комисия
 ---documentbreak--- C2852018BG3810120180608BG0054381381Жалба, подадена на 8 юни 2018 г. — Испания/Комисия
   (Дело T-355/18)2018/C 285/54Език на производството: испански
      Страни

      Жалбоподател: Кралство Испания (представители: M. García-Valdecasas Dorrego)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

            —

            да отмени обявлението за конкурс,

            —

            да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Настоящата жалба е насочена срещу обявлението за конкурси на общо основание за назначаването на администратори (AD 6) в областта на общественото здраве EPSO/AD/340/18 и EPSO/AD/341/18.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

            1.

            Първото основание е изведено от нарушение на членове 1 и 2 от Регламент 1/58, член 22 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 1г от Правилника за длъжностните лица, поради ограничаването на режима на комуникация между EPSO и кандидата единствено на английски, френски и немски език във формуляра за кандидатстване.

            2.

            Второто основание е изведено от нарушение на членове 1 и 6 от Регламент № 1/58, член 22 от Хартата, на член 1г, параграфи 1 и 6 от Правилника за длъжностните лица, и член 27 и член 28, буква е) от последния, тъй като ограничава недопустимо избора на втори език само до четири езика, които са английски, френски, немски и италиански, и изключва останалите официални езици на Европейския съюз.

            3.

            Третото основание е изведено от факта, че изборът на английски, френски, немски и италиански език е произволен и води до дискриминация, основана на езика, която е забранена с член 1 от Регламент 1/58, член 22 от Хартата, член 1 г, параграфи 1 и 6 от Правилника за длъжностните лица и член 27 и член 28, буква е) от същия текст.

            4.

            Четвъртото основание е изведено от това, че фактът, че обжалваното обявление не уточнява изрично, че първият език трябва да е езикът, който кандидатите владеят минимално на ниво C 1 (задълбочено познаване) води до дискриминация, основана на гражданството, и на „говоримия“ език, в нарушение на член 1 от Регламент 1/58, член 22 от Хартата, член 1г, параграфи 1 и 6 от Правилника за длъжностните лице, и член 27 и член 28, буква е) от същия текст.


201807270362025132018/C 285/075432016CJC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL201806216611Дело C-543/16: Решение на Съда (девети състав) от 21 юни 2018 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 91/676/ЕИО — Член 5, параграфи 5 и 7 — Приложение II, A, точки 1 — 3 и 5 — Приложение III, параграф 1, точки 1 — 3, и параграф 2 — Опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници — Недостатъчни действащи мерки — Допълнителни мерки или засилени действия — Преразглеждане на програмата за действие — Ограничаване на разпръскването — Балансирано наторяване — Периоди на разпръскване — Капацитет на местата, предназначени за събиране на отпадните води от животновъдството — Разпръскване по земи с остър наклон и върху замръзнали или покрити със сняг почви)
 ---documentbreak--- C2852018BG610120180621BG00076161Решение на Съда (девети състав) от 21 юни 2018 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия
   (Дело C-543/16) (
         1
      )
   „(Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 91/676/ЕИО — Член 5, параграфи 5 и 7 — Приложение II, A, точки 1 — 3 и 5 — Приложение III, параграф 1, точки 1 — 3, и параграф 2 — Опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници — Недостатъчни действащи мерки — Допълнителни мерки или засилени действия — Преразглеждане на програмата за действие — Ограничаване на разпръскването — Балансирано наторяване — Периоди на разпръскване — Капацитет на местата, предназначени за събиране на отпадните води от животновъдството — Разпръскване по земи с остър наклон и върху замръзнали или покрити със сняг почви)“2018/C 285/07Език на производството: немски
      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: C. Hermes и E. Manhaeve)

      Ответник: Федерална република Германия (представители: T. Henze и J. Möller)

      Встъпила страна в подкрепа на другата страна в производството: Кралство Дания (представители: C. Thorning и M. Wolff)

      Диспозитив

            1)

            Като не е приела допълнителни мерки или засилени действия още с установяването на това, че мерките, предвидени в германската програма за действие, са недостатъчни, и като не е преразгледала тази програма за действие, Федерална република Германия не е изпълнила задълженията си, произтичащи от член 5, параграфи 5 и 7 от Директива 91/676/ЕИО на Съвета от 12 декември 1991 г. за опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници, изменена с Регламент (ЕО) № 1137/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 г. във връзка с приложение II, A, точки 1—3 и 5, както и от приложение III, параграф 1, точки 1—3, и параграф 2 от тази директива.

            2)

            Осъжда Федерална република Германия да заплати съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 6, 9.1.2017 г.


201807270042024672018/C 285/553742018TC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL20180619383922Дело T-374/18: Иск, предявен на/Жалба, подадена на 19 юни 2018 г. — Labiri/ЕИСК
 ---documentbreak--- C2852018BG3820120180619BG0055382392Иск, предявен на/Жалба, подадена на 19 юни 2018 г. — Labiri/ЕИСК
   (Дело T-374/18)2018/C 285/55Език на производството: френски
      Страни

      Жалбоподател: Vassiliki Labiri (Брюксел, Белгия) (представител: J.-N. Louis, avocat)

      Ответник: Европейски икономически и социален комитет

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

            —

            в рамките на процесуално-организационните действия да поиска от ответника да представи решението от 30 март 2016 година на Генералния секретар на ЕИСК, с което той е решил, че няма да бъде повдигнато каквото и да било обвинение срещу ръководителя на отдела на жалбоподателя,

            —

            да отмени решението от 3 март 2016 г. на генералния секретар на ЕИСК да не се повдига каквото и да било обвинение срещу началника на отдела на жалбоподателката и да не даде ход на нейната молба за съдействие — жалба от 14 декември 2007 г.,

            —

            да осъди ЕИСК да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.

            1.

            Първото основание е изведено от нарушение на задължението за мотивиране, което произтича от член 25, втора алинея от Правилника на длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът“) както и от нарушение на принципите на сътрудничество, произтичащи от Споразумението за административно сътрудничество между Европейския икономически и социален комитет (ЕИСК) и Комитета на регионите (КР) от 17 декември 2007 г.

            2.

            Второто основание е изведено от нарушение на член 24, алинея първа от Правилника и от член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, който дава на всяко лице право на добра администрация. По-конкретно, обжалваното решение било прието в нарушение на надлежното право на жалбоподателката да бъде изслушана, както и на правото на защита.

            3.

            Третото основание е изведено от явна грешка в преценката, допусната от ЕИСК с приемането на решението му за прекратяване на преписката, което неправомерно се позовавало на постигнато споразумение по дело пред Съда на публичната служба, както и на заключенията на административното разследване, в рамките на което никога не е разглеждано по същество дали фактите, които са предмет на административната жалба на жалбоподателката, обективно могат да съставляват психически тормоз.


201807270252025092018/C 285/086812016CJC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL201806217711Дело C-681/16: Решение на Съда (втори състав) от 21 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Landgericht Düsseldorf — Германия) — Pfizer Ireland Pharmaceuticals, Operations Support Group/Orifarm GmbH (Преюдициално запитване — Интелектуална и индустриална собственост — Патентно право — Актове за присъединяване към Европейския съюз от 2003 г., 2005 г. и 2012 г. — Специфичен механизъм — Приложимост към паралелния внос — Регламент (ЕО) № 469/2009 — Продукт, защитен със сертификат за допълнителна закрила в една държава членка и продаван от притежателя на основния патент в друга държава членка — Изчерпване на правата на интелектуална и индустриална собственост — Липса на основен патент в новите държави членки — Регламент (ЕО) № 1901/2006 — Удължаване на срока на закрила)
 ---documentbreak--- C2852018BG710120180621BG00087171Решение на Съда (втори състав) от 21 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Landgericht Düsseldorf — Германия) — Pfizer Ireland Pharmaceuticals, Operations Support Group/Orifarm GmbH
   (Дело C-681/16) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Интелектуална и индустриална собственост — Патентно право — Актове за присъединяване към Европейския съюз от 2003 г., 2005 г. и 2012 г. — Специфичен механизъм — Приложимост към паралелния внос — Регламент (ЕО) № 469/2009 — Продукт, защитен със сертификат за допълнителна закрила в една държава членка и продаван от притежателя на основния патент в друга държава членка — Изчерпване на правата на интелектуална и индустриална собственост — Липса на основен патент в новите държави членки — Регламент (ЕО) № 1901/2006 — Удължаване на срока на закрила)“2018/C 285/08Език на производството: немски
      Запитваща юрисдикция

   Landgericht Düsseldorf

      Страни в главното производство

      Ищец: Pfizer Ireland Pharmaceuticals, Operations Support Group

      Ответник: Orifarm GmbH

      Диспозитив

            1)

            Специфичните механизми, предвидени в глава 2 от приложение IV към Акта относно условията на присъединяването на Чешката република, Република Естония, Република Кипър, Република Латвия, Република Литва, Република Унгария, Република Малта, Република Полша, Република Словения и Словашката република и промените в Учредителните договори на Европейския съюз, в глава 1 от приложение V към Акта относно условията за присъединяване на Република България и Румъния и промените в Учредителните договори и в глава 1 от приложение IV към Акта относно условията за присъединяване на Република Хърватия и промените в Договора за Европейския съюз, Договора за функционирането на Европейския съюз и Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия, трябва да се тълкуват в смисъл, че позволяват на притежателя на сертификат за допълнителна закрила, издаден в държава членка, различна от новите държави членки, до които се отнасят тези актове за присъединяване, да се противопостави на паралелния внос на лекарствен продукт от тези нови държави членки, при положение че правните системи на последно упоменатите държави са предвиждали възможността за получаване на еквивалентна закрила не към момента на подаването на заявката за основния патент, а към момента на публикуването на заявката за основния патент и/или подаването на заявката за сертификат за допълнителна закрила в държавата членка на вноса, така че за притежателя е било невъзможно да получи патент и еквивалентен сертификат за допълнителна закрила в държавите на износа.

            2)

            Специфичните механизми, предвидени в глава 2 от приложение IV към Акта относно условията на присъединяването на Чешката република, Република Естония, Република Кипър, Република Латвия, Република Литва, Република Унгария, Република Малта, Република Полша, Република Словения и Словашката република и промените в Учредителните договори на Европейския съюз, в глава 1 от приложение V към Акта относно условията за присъединяване на Република България и Румъния и промените в Учредителните договори и в глава 1 от приложение IV към Акта относно условията за присъединяване на Република Хърватия и промените в Договора за Европейския съюз, Договора за функционирането на Европейския съюз и Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия, трябва да се тълкуват в смисъл, че се прилагат по отношение на удължението, предвидено в член 36, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1901/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно лекарствените продукти за педиатрична употреба и за изменение на Регламент (ЕИО) № 1768/92, Директива 2001/20/ЕО, Директива 2001/83/ЕО и Регламент (ЕО) № 726/2004.

      (
         1
      )	ОВ C 104, 3.4.2017 г.


201807270062025082018/C 285/563852018TC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL20180625394021Дело T-385/18: Жалба, подадена на 25 юни 2018 г. — Aldi/EUIPO — Crone (CRONE)
 ---documentbreak--- C2852018BG3910120180625BG0056391402Жалба, подадена на 25 юни 2018 г. — Aldi/EUIPO — Crone (CRONE)
   (Дело T-385/18)2018/C 285/56Език на жалбата: немски
      Страни

      Жалбоподател: Aldi GmbH & Co. KG (Мюлхайм ан дер Рур, Германия) (представители: Rechtsanwälte N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen и M. Minkner)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Christoph Michael Crone (Крефелд, Германия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: заявка за регистрация на фигуративната марка на Европейския съюз „CRONE“ № 14 854 533

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 14 март 2018 г. по преписка R 1100/2017-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

            —

            да отмени обжалваното решение,

            —

            да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

            —

            Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


201807270632024682018/C 285/0912017CJC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL201806218811Дело C-1/17: Решение на Съда (трети състав) от 21 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Corte di Appello di Torino — Италия) — Petronas Lubricants Italy SpA/Livio Guida (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Регламент (ЕО) № 44/2001 — Компетентност при индивидуални трудови договори — Член 20, параграф 2 — Работодател, срещу когото е предявен иск пред съдилищата на държавата членка по местоживеене — Насрещен иск, предявен от работодателя — Определяне на компетентния съд)
 ---documentbreak--- C2852018BG810120180621BG00098181Решение на Съда (трети състав) от 21 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Corte di Appello di Torino — Италия) — Petronas Lubricants Italy SpA/Livio Guida
   (Дело C-1/17) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Регламент (ЕО) № 44/2001 — Компетентност при индивидуални трудови договори — Член 20, параграф 2 — Работодател, срещу когото е предявен иск пред съдилищата на държавата членка по местоживеене — Насрещен иск, предявен от работодателя — Определяне на компетентния съд)“2018/C 285/09Език на производството: италиански
      Запитваща юрисдикция

   Corte di Appello di Torino

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Petronas Lubricants Italy SpA

      Ответник: Livio Guida

      Диспозитив

   Член 20, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че в положение като разглежданото в настоящото производство той дава на работодателя правото да предяви пред съда, редовно сезиран от работника с първоначалния иск, насрещен иск, който се основава на договор за прехвърляне на вземане, сключен между работодателя и първоначалния носител на вземането, след като първоначалният иск е бил предявен.
   (
         1
      )	ОВ C 112, 10.4.2017 г.


201807270122025052018/C 285/573872018TC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL20180625404121Дело T-387/18: Жалба, подадена на 25 юни 2018 г. — Delta-Sport/EUIPO — Delta Enterprise (DELTA SPORT)
 ---documentbreak--- C2852018BG4010120180625BG0057401412Жалба, подадена на 25 юни 2018 г. — Delta-Sport/EUIPO — Delta Enterprise (DELTA SPORT)
   (Дело T-387/18)2018/C 285/57Език на жалбата: английски
      Страни

      Жалбоподател: Delta-Sport Handelskontor GmbH (Хамбург, Германия) (представител: M. Krogmann, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Delta Enterprise Corp. (Ню Йорк, Ню Йорк, Съединени американски щати)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз „DELTA SPORT“ — заявка за регистрация № 14 327 911

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 17 април 2018 г. по преписка R 1894/2017-5

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

            —

            да отмени обжалваното решение,

            —

            да осъди EUIPO да заплати разноските, включително по производството пред пети апелативен състав,

            —

            да вземе всички други мерки, които счете за необходими.

      Изложено основание

            —

            Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


201807270542025232018/C 285/10202017CJC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL201806218922Дело C-20/17: Решение на Съда (втори състав) от 21 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Kammergericht Berlin — Германия) — производство, образувано по искане на Vincent Pierre Oberle (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Регламент (ЕС) № 650/2012 — Член 4 — Обща компетентност на съд на държава членка да се произнесе по въпроси, свързани с наследяването като цяло — Национална правна уредба, уреждаща международната компетентност за издаване на национални удостоверения за наследство — Европейско удостоверение за наследство)
 ---documentbreak--- C2852018BG820120180621BG00108292Решение на Съда (втори състав) от 21 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Kammergericht Berlin — Германия) — производство, образувано по искане на Vincent Pierre Oberle
   (Дело C-20/17) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Регламент (ЕС) № 650/2012 — Член 4 — Обща компетентност на съд на държава членка да се произнесе по въпроси, свързани с наследяването като цяло — Национална правна уредба, уреждаща международната компетентност за издаване на национални удостоверения за наследство — Европейско удостоверение за наследство)“2018/C 285/10Език на производството: немски
      Запитваща юрисдикция

   Kammergericht Berlin

      Страна в главното производство

      Жалбоподател: Vincent Pierre Oberle

      Диспозитив

   Член 4 от Регламент (ЕС) № 650/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на решения и приемането и изпълнението на автентични актове в областта на наследяването и относно създаването на европейско удостоверение за наследство трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, която предвижда, че макар обичайното местопребиваване на починалия към момента на смъртта му да не е било в тази държава членка, съдилищата ѝ остават компетентни за издаването на национални удостоверения за наследство при наследяване с трансгранични последици, когато наследствени имущества се намират на територията на посочената държава членка или ако починалият е бил гражданин на тази държава членка.
   (
         1
      )	ОВ C 112, 10.4.2017 г.


201807270082025342018/C 285/583892018TC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL20180621414111Дело T-389/18: Жалба, подадена на 21 юни 2018 г. — Nonnemacher/EUIPO — Ingram (WKU)
 ---documentbreak--- C2852018BG4110120180621BG0058411411Жалба, подадена на 21 юни 2018 г. — Nonnemacher/EUIPO — Ingram (WKU)
   (Дело T-389/18)2018/C 285/58Език на жалбата: немски
      Страни

      Жалбоподател: Klaus Nonnemacher (Карлсруе, Германия) (представител: C. Zierhut, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Paul Ingram (Бирмингам, Обединеното кралство)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „WKU“ — марка на Европейския съюз № 11 482 841

      Производство пред EUIPO: производство за обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 17 април 2018 г. по преписка R 399/2017-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

            —

            да отмени обжалваното решение,

            —

            да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

            —

            Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

            —

            Нарушение на член 61 от Регламент (ЕС) № 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


201807270382025162018/C 285/111082017CJC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL2018062091021Дело C-108/17: Решение на Съда (четвърти състав) от 20 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Vilniaus apygardos administracinis teismas — Литва) — UAB „Enteco Baltic“/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (Преюдициално запитване — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Член 143, параграф 1, буква г) и член 143, параграф 2 — Освобождаване от ДДС при внос — Внос, последван от вътреобщностна доставка — Условия — Доказателство за изпращане или превоз на стоки в друга държава членка — Превоз в режим отложено плащане на акциз — Прехвърляне върху приобретателя на правото на разпореждане със стоките — Данъчна измама — Липса на задължение на компетентния орган да съдейства на данъчнозадълженото лице при събирането на информацията, необходима за доказването на спазването на условията за освобождаване)
 ---documentbreak--- C2852018BG910120180620BG001191102Решение на Съда (четвърти състав) от 20 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Vilniaus apygardos administracinis teismas — Литва) — UAB „Enteco Baltic“/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
   (Дело C-108/17) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Член 143, параграф 1, буква г) и член 143, параграф 2 — Освобождаване от ДДС при внос — Внос, последван от вътреобщностна доставка — Условия — Доказателство за изпращане или превоз на стоки в друга държава членка — Превоз в режим отложено плащане на акциз — Прехвърляне върху приобретателя на правото на разпореждане със стоките — Данъчна измама — Липса на задължение на компетентния орган да съдейства на данъчнозадълженото лице при събирането на информацията, необходима за доказването на спазването на условията за освобождаване)“2018/C 285/11Език на производството: литовски
      Запитваща юрисдикция

   Vilniaus apygardos administracinis teismas

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: UAB „Enteco Baltic“

      Ответник: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

      Диспозитив

            1)

            Член 143, параграф 1, буква г) и член 143, параграф 2, буква б) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, изменена с Директива 2009/69/CE на Съвета от 25 юни 2009 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат компетентните органи на държава членка да откажат освобождаването от данък върху добавената стойност при вноса само на основание че поради настъпила след вноса промяна в обстоятелствата съответните стоки са доставени на данъчнозадължено лице, различно от данъчнозадълженото лице, чийто идентификационен номер за целите на данъка върху добавената стойност е посочен в декларацията за внос, когато вносителят е предоставил на компетентните органи на държавата членка по вноса цялата информация относно самоличността на новия купувач, при условие че е доказано, че материалноправните условия за освобождаване на последващата вътреобщностна доставка действително са изпълнени.

            2)

            Член 143, параграф 1, буква г) от Директива 2006/112, изменена с Директива 2009/69, във връзка с член 138 и член 143, параграф 2, буква в) от тази изменена директива, трябва да се тълкува в смисъл, че:

                     —

                     документите, които удостоверяват превоза на стоките от данъчен склад, разположен в държавата членка по вноса, не до купувача, а до данъчен склад, разположен в друга държава членка, могат да се считат за достатъчни доказателства, че тези стоки са изпратени или превозени до друга държава членка,

                     —

                     документи като товарителници въз основа на подписаната в Женева на 19 май 1956 г. Конвенция за договора за международен автомобилен превоз на стоки (CMR), изменена с Протокола от 5 юли 1978 г., и електронни административни документи, придружаващи движението на стоки в режим на отложено плащане на акцизи, могат да се вземат предвид, за да се докаже, че в момента на вноса в държава членка съответните стоки са били предназначени да бъдат изпратени или превозени до друга държава членка по смисъла на член 143, параграф 2, буква в) от Директива 2006/112, изменена, при положение че посочените документи са представени в този момент и съдържат всички необходими данни. Посочените документи, както и електронните потвърждения за доставката на стоките и съобщението за получаване, издадени след движение в режим на отложено плащане на акциз, могат да докажат, че посочените стоки действително са били изпратени или превозени до друга държава членка съгласно член 138, параграф 1 от Директива 2006/112, изменена.

            3)

            Член 143, параграф 1, буква г) от Директива 2006/112, изменена с Директива 2009/69, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска органите на държава членка да откажат на вносител да се възползва от предвиденото в тази разпоредба право на освобождаване от данъка върху добавената стойност за извършения от него в тази държава внос на стоки, последван от вътреобщностна доставка, на основание че тези стоки не са прехвърлени пряко на купувача, а са приети от определени от него транспортни предприятия и данъчни складове, когато правото на разпореждане със стоките като собственик е прехвърлено от вносителя на купувача. В този контекст понятието „доставка на стоки“ по смисъла на член 14, параграф 1 от тази изменена директива трябва да се тълкува по същия начин както в контекста на член 167 от посочената изменена директива.

            4)

            Член 143, параграф 1, буква г) от Директива 2006/112, изменена с Директива 2009/69, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска административна практика, по силата на която при обстоятелства като тези по спора в главното производство на добросъвестен вносител се отказва ползването на правото на освобождаване от данък върху добавената стойност при внос, когато условията за освобождаване на последващата вътреобщностна доставка не са изпълнени поради извършена от купувача данъчна измама, освен ако не е доказано, че вносителят е знаел или е трябвало да знае, че операцията е била част от извършена от купувача измама и че не е взел всички зависещи от него разумни мерки, за да предотврати участието си в тази измама. Само фактът, че вносителят и купувачът са осъществявали връзка чрез електронни съобщителни средства, не позволява да се презумира, че вносителят е знаел или е можел да знае, че участва в такава измама.

            5)

            Член 143, параграф 1, буква г) от Директива 2006/112, изменена с Директива 2009/69, трябва да се тълкува в смисъл, че компетентните национални органи не са длъжни при проверката на прехвърлянето на правото на разпореждане със стоките като собственик да събират информация, до която могат да имат достъп само публичните органи.

      (
         1
      )	ОВ C 161, 22.5.2017 г.


201807270152025022018/C 285/593902018TC28520180813BG01BGINFO_JUDICIAL20180621414222Дело T-390/18: Жалба, подадена на 21 юни 2018 г. — Nonnemacher/EUIPO — Ingram (WKU WORLD KICKBOXING AND KARATE UNION)
 ---documentbreak--- C2852018BG4120120180621BG0059412422Жалба, подадена на 21 юни 2018 г. — Nonnemacher/EUIPO — Ingram (WKU WORLD KICKBOXING AND KARATE UNION)
   (Дело T-390/18)2018/C 285/59Език на жалбата: немски
      Страни

      Жалбоподател: Klaus Nonnemacher (Карлсруе, Германия) (представител: C. Zierhut, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Paul Ingram (Бирмингам, Обединеното кралство)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз „WKU WORLD KICKBOXING AND KARATE UNION“ — марка на Европейския съюз № 11 523 958

      Производство пред EUIPO: производство за обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 17 април 2018 г. по преписка R 409/2017-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

            —

            да отмени обжалваното решение,

            —

            да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

            —

            Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

            —

            Нарушение на член 61 от Регламент (ЕС) № 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.