title: Дело F-42/13: Жалба, подадена на 8 май 2013 г. — ZZ/ЕИСК

text:
               20.7.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 207/61

         Жалба, подадена на 8 май 2013 г. — ZZ/ЕИСК
   (Дело F-42/13)
   2013/C 207/105
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представители: L. Levi и A. Blot, avocats)

      Ответник: Европейски икономически и социален комитет

      Предмет на производството

   Отмяна на решението за прекратяване на трудовия договор на жалбоподателя и искане да му се изплати обезщетение за твърдените имуществени и неимуществени вреди

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението за прекратяване на договора на жалбоподателя от 16 октомври 2012 г. на генералния секретар на ЕИСК, издадено в качеството му на орган, оправомощен да сключва договори,

               —

               да се отменят, ако е необходимо, решението от 31 януари 2013 г. на органа, оправомощен да сключва договори, с което се потвърждава прекратяването на договора на жалбоподателя и изричното решение на този орган от 24 април 2013 г. за отхвърляне на възражението на жалбоподателя,

               —

               да се поправят причинените на жалбоподателя имуществени вреди,

               —

               да се присъди на жалбоподателя определена първоначално и ex aequo et bono сума от 15 000 EUR за претърпените неимуществени вреди,

               —

               да се осъди ЕИСК да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-171/11: Решение на Общия съд от 29 ноември 2012 г. — Hopf/СХВП — (Clampflex) (Марка на Общността — Заявка за словна марка на Общността „Clampflex“ — Абсолютни основания за отказ — Описателен характер — Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1,буква б) от Регламент № 207/2009 — Задължение за мотивиране — Член 75 от Регламент № 207/2009)

text:
               26.1.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 26/42

         Решение на Общия съд от 29 ноември 2012 г. — Hopf/СХВП — (Clampflex)
   (Дело T-171/11) (1)

   (Марка на Общността - Заявка за словна марка на Общността „Clampflex“ - Абсолютни основания за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1,буква б) от Регламент № 207/2009 - Задължение за мотивиране - Член 75 от Регламент № 207/2009)
   2013/C 26/81
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Hans-Jürgen Hopf (Zirndorf, Германия) (представител: V. Mensing, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: K. Klüpfel)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 19 януари 2011 г. (преписка R 1514/2010-4) относно заявка за регистрация на словния знак „Clampflex“ като марка на Общността

      Диспозитив

               1.

               Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 19 януари 2011 г. (преписка R 1514/2010-4) в частта относно стоките „спринцовки“.

               2.

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               3.

               Осъжда г-н Hans-Jürgen Hopf да заплати направените от него съдебни разноски, както и половината от съдебните разноски на СХВП. Последната понася другата половина от направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 145, 14.5.2011 г.


title: Дело C-263/05: Решение на Съда (трети състав) от 18 декември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Околна среда — Директиви 75/442/ЕИО и 91/156/ЕИО — Понятие отпадък — Вещества или предмети, предназначени за операции по обезвреждане или по възстановяване — Производствени остатъци, които могат да бъдат използвани повторно)

text:
               23.2.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/8

         Решение на Съда (трети състав) от 18 декември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република
   (Дело C-263/05) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Околна среда - Директиви 75/442/ЕИО и 91/156/ЕИО - Понятие „отпадък“ - Вещества или предмети, предназначени за операции по обезвреждане или по възстановяване - Производствени остатъци, които могат да бъдат използвани повторно)
   (2008/C 51/13)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. Konstantinidis и L. Cimaglia)

      Ответник: Италианска република (представители: I. M. Braguglia и G. Fiengo, avocat)
   Предмет
   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Нарушение на член 1, буква а) от Директива 75/442 на Съвета от 15 юли 1975 година относно отпадъците (ОВ L 194, стр. 39), изменена с Директива 91/156/ЕИО на Съвета от 18 март 1991 година (ОВ L 78, стр. 32) — Национален закон, който изключва от приложното поле на директивата някои вещества или предмети, предназначени за операции по обезвреждане или по възстановяване, както и някои производствени остатъци, който притежателят изхвърля или възнамерява да изхвърли
   Диспозитив

               1)

               Като е приела и оставила в сила член 14 от Декрет-закон № 138 за спешни мерки в областта на данъците, на приватизацията и за ограничаване на разходите за лекарствени продукти, както и за подпомагане на икономиката в необлагодетелстваните райони от 8 юли 2002 г., станал, след изменение, Закон № 1178 от 8 август 2002 г., който изключва от приложното поле на Законодателен декрет № 22 от 5 февруари 1997 година за въвеждане на Директива 91/156/ЕИО относно отпадъците, Директива 91/689/ЕИО относно опасните отпадъци и Директива 94/62/ЕО относно опаковките и отпадъците от опаковки, от една страна, веществата, материалите и вещите, предназначени за операции по обезвреждане или по оползотворяване, които не са изрично посочени в приложения Б и В от посочения декрет и, от друга страна, веществата и материалите, представляващи производствени отпадъци, които притежателят възнамерява или е длъжен да изхвърли, когато те могат да бъдат и са използвани повторно в производствен цикъл или цикъл на потребление, без да се подлагат на предварително третиране и без да увреждат околната среда или след като са били подложени на предварително третиране, когато не се касае за една от операциите по оползотворяване, изброени в приложение В към същия декрет, Италианската република не е изпълнила задълженията си по член 1, буква а) от Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 година относно отпадъците, изменена с Директива 91/156/ЕИО на Съвета от 18 март 1991 година и с Решение 96/350/ЕО на Комисията от 24 май 1996 г.

               2)

               Осъжда Италианската република да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 217, 3.9.2005 г.


title: Дело T-711/15: Определение на Общия съд от 14 септември 2016 г. — Othman/Съвет

text:
               7.11.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 410/36

         Определение на Общия съд от 14 септември 2016 г. — Othman/Съвет
   (Дело T-711/15) (1)

   (2016/C 410/64)
   Език на производството: френски
   Председателят на седми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 59, 15.2.2016 г.


title: Дело C-465/07: Преюдициално запитване, отправено от Nederlandse Raad van State на 17 октомври 2007 г. — M. и N. Elgafaji и Staatssecretaris van Justitie

text:
               12.1.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 8/5

         Преюдициално запитване, отправено от Nederlandse Raad van State на 17 октомври 2007 г. — M. и N. Elgafaji и Staatssecretaris van Justitie
   (Дело C-465/07)
   (2008/C 8/08)
   Език на производството: нидерландски
   Препращаща юрисдикция
   Nederlandse Raad van State
   Страни в главното производство

      Жалбоподатели: M. Elgafaji, N. Elgafaji и Staatssecretaris van Justitie
   Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли член 15, буква в) от Директива 2004/83/ЕО (1) на Съвета от 29 април 2004 година относно минималните стандарти за признаването и правното положение на гражданите на трети страни или лицата без гражданство като бежанци или като лица, които по други причини се нуждаят от международна закрила, както и относно съдържанието на предоставената закрила, да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба предоставя закрила само в ситуация, към която се прилага и член 3 от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи, както е тълкуван в практиката на Европейския съд за правата на човека, или първата от посочените разпоредби предоставя допълнителна или различна закрила в сравнение с член 3 от Конвенцията?

               2)

               Ако член 15, буква в) от Директивата предоставя допълнителна или различна закрила в сравнение с член 3 от Конвенцията, какви са в този случай критериите, за да се прецени дали лице, което твърди, че може да претендира статут на субсидиарна закрила, действително е изложено на опасност от тежки и лични заплахи срещу живота или личността поради безогледно насилие по смисъла на член 15, буква в), във връзка с член 2, буква д) от директивата?

      (1)  ОВ L 304, стр. 12.


title: Дело C-184/10: Преюдициално запитване, отправено от Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Германия) на 14 април 2010 г. — Mathilde Grasser/Freistaat Bayern

text:
               3.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 179/19

         Преюдициално запитване, отправено от Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Германия) на 14 април 2010 г. — Mathilde Grasser/Freistaat Bayern
   (Дело C-184/10)
   2010/C 179/31
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Mathilde Grasser

      Ответник: Freistaat Bayern

      Преюдициални въпроси

   Трябва ли член 1, параграф 2 и член 8, параграфи 2 и 4 от Директива 91/439/ЕИО (1) да се тълкуват в смисъл, че приемащата държава членка има право да не признае свидетелство за управление, издадено от друга държава членка, ако въз основа на данните, вписани в това свидетелство за управление, се установи нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от тази директива, при положение че приемащата държава членка предварително не е наложила мярка по смисъла на член 8, параграф 2 от Директива 91/439/ЕИО спрямо притежателя на свидетелството за управление?

      (1)  Директива на Съвета от 29 юли 1991 година относно свидетелствата за управление на моторни превозни средства (ОВ L 237, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 2, стр. 62).


title: Дело C-67/07: Решение на Съда (пети състав) от 29 ноември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Френска република (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Директива 2004/24/ЕО — Традиционни растителни лекарствени продукти — Кодекс на Общността — Липса на транспониране в предписания срок)

text:
               26.1.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 22/15

         Решение на Съда (пети състав) от 29 ноември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Френска република
   (Дело C-67/07) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директива 2004/24/ЕО - Традиционни растителни лекарствени продукти - Кодекс на Общността - Липса на транспониране в предписания срок)
   (2008/C 22/28)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представител: B. Stromsky)

      Ответник: Френска република (представители: G. De Bergues и R. Loosli-Surrans)
   Предмет
   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Липса на приемане в предписания срок на необходимите разпоредби за съобразяване с Директива 2004/24/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година за изменение на Директива 2001/83/ЕО за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба, по отношение на традиционните растителни лекарствени продукти (ОВ L 136, стp. 34)
   Диспозитив

               1)

               Като не е приела в предписания срок необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобрази с Директива 2004/24/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година за изменение на Директива 2001/83/ЕО за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба, по отношение на традиционните растителни лекарствени продукти, Френската република не е изпълнила задълженията си по член 2 от тази директива.

               2)

               Осъжда Френската република да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 95, 28.4.2007 г.


title: Дело T-685/13: Решение на Общия съд от 21 януари 2015 г. — Copernicus-Trademarks/СХВП — Blue Coat Systems (BLUECO) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Общността „BLUECO“ — По-ранна словна марка на Общността „BLUE COAT“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Отличителен характер на по-ранната марка — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               2.3.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/28

      Решение на Общия съд от 21 януари 2015 г. — Copernicus-Trademarks/СХВП — Blue Coat Systems (BLUECO)
      (Дело T-685/13) (1)

      (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността „BLUECO“ - По-ранна словна марка на Общността „BLUE COAT“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Отличителен характер на по-ранната марка - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)
      (2015/C 073/37)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Copernicus-Trademarks Ltd (Borehamwood, Обединено кралство) (представители: L. Pechan и S. Körber, avocats)

         Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: M. Fischer)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Blue Coat Systems, Inc. (Sunnyvale, Калифорния, САЩ) (представител: V. Dalichau, avocat)

         Предмет

      Жалба срещу решение на първи апелативен състав на СХВП от 8 октомври 2013 г. (преписка R 2028/2012-1), постановено в производство по възражение със страни Blue Coat Systems, Inc. и Copernicus-Trademarks Ltd

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Copernicus-Trademarks Ltd да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 52, 22.2.2014 г.


title: Дело T-788/14: Жалба, подадена на 28 ноември 2014 г.  — MPF Holdings/Комисия

text:
               23.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 65/38

         Жалба, подадена на 28 ноември 2014 г. — MPF Holdings/Комисия
   (Дело T-788/14)
   (2015/C 065/52)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: MPF Holdings Ltd (St Helier, Jersey) (представители: D. Piccinin и E. Whiteford, Barristers, и E. Gibson-Bolton, Solicitor)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя:

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение; и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   С жалбата си жалбоподателят иска да бъде отменено Решение на Комисията C(2014) 5083 окончателен от 23 юли 2014 г. по дело SA.35980 (2014/N-2) — Обединено кралство, Electricity Market Reform — Capacity Market.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква само едно основание, в което твърди, че Комисията неправомерно е лишила MPF от правото му да участва в официална процедура по разследване, като не е започнала такава съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС и член 4, параграф 4 от процедурния регламент, независимо, че предвид пазарния капацитет съществуват съмнения относно съвместимостта с вътрешния пазар. Жалбоподателят твърди, че:

               —

               дискриминационният достъп до дългосрочни договори не може да бъде обоснован от легитимната цел, свързана с предоставяне на необходимото количество производствени мощности;

               —

               Комисията не е провела адекватно разследване относно възможните последици от дискриминационния достъп до дългосрочни договори върху ефективността на пазарния капацитет и върху собствениците на съществуващите предприятия;

               —

               Комисията не е разследвала адекватно твърдяната от правителството на Обединеното кралство обосновка на дискриминационните дългосрочни договори, а именно, че независимите производители, които разчитат на финансов проект, изискват дългосрочни договори;

               —

               Комисията не е обосновала или не е разследвала адекватно възможните последици от дискриминационната разлика между положението, при което дадено предприятие приема цените и положението, при което дадено предприятие определя цените.


title: Дело F-61/11: Жалба, подадена на 27 май 2011 г. — ZZ/FRONTEX

text:
               30.7.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 226/32

         Жалба, подадена на 27 май 2011 г. — ZZ/FRONTEX
   (Дело F-61/11)
   2011/C 226/63
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представител: S. A. Pappas, lawyer)

      Ответник: Европейска агенция за управление на оперативното сътрудничество по външните граници (FRONTEX)

      Предмет и описание на спора

   Отмяна на решението да се отмени предходно решение за подновяване на трудовия договор на жалбоподателя и отмяна на някои части от докладите за оценка за периода от месец август 2006 г. до месец декември 2009 г.

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Съдът на публичната служба на Европейския съюз:

               —

               да отмени решението от 24 януари 2011 г., което е потвърдено с имейл от 25 януари 2011 г., с решението от 28 март 2011 г. и с писмото от 4 май 2011 г. на изпълнителния директор на FRONTEX,

               —

               да отмени преценката за 2009 година, доколкото съдържа противоречиви коментари на оценителя от 30 октомври 2009 г.,

               —

               да отмени формуляр А — годишен доклад на FRONTEX за оценка за 2010 г. от 21 юни 2010 г., доколкото съдържа противоречиви коментари на оценителя от 20 юни 2010 г.,

               —

               да осъди FRONTEX да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-520/10: Определение на Общия съд от 19 април 2013 г. — Comunidad Autónoma de Galicia/Комисия

text:
               8.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 164/25

         Определение на Общия съд от 19 април 2013 г. — Comunidad Autónoma de Galicia/Комисия
   (Дело T-520/10) (1)

   2013/C 164/42
   Език на производството: испански
   Председателят на осми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 13, 15.1.2011 г.


title: Съединени дела T-20/08 и Т-21/08: Решение на Първоинстанционния съд от 23 септември 2009 г. — Evets/СХВП (DANELECTRO и QWIK TUNE) (Марка на Общността — Словна марка на Общността DANELECTRO и фигуративна марка на Общността QWIK TUNE — Неспазване на срока за представяне на искане за подновяване на марките — Молба за restitutio in integrum — Reformatio in pejus — Право на защита — Право на изслушване — Член 61, параграф 2, член 73, второ изречение и член 78 от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 63, параграф 2, член 75, второ изречение и член 81 от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               7.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 267/62

         Решение на Първоинстанционния съд от 23 септември 2009 г. — Evets/СХВП (DANELECTRO и QWIK TUNE)
   (Съединени дела T-20/08 и Т-21/08) (1)

   (Марка на Общността - Словна марка на Общността „DANELECTRO“ и фигуративна марка на Общността „QWIK TUNE“ - Неспазване на срока за представяне на искане за подновяване на марките - Молба за restitutio in integrum - Reformatio in pejus - Право на защита - Право на изслушване - Член 61, параграф 2, член 73, второ изречение и член 78 от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 63, параграф 2, член 75, второ изречение и член 81 от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2009/C 267/110
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Evets Corp. (Irvine, Калифорния, Съединени щати) (представител: S. Ryan, solicitor)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Folliard-Monguiral)

      Предмет

   Жалба срещу две решения на четвърти апелативен състав на СХВП от 5 ноември 2007 г. (преписки R 603/2007-4 и R 604/2007-4) по молбата за restitutio in integrum, подадена от жалбоподателя.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбите.

               2)

               Осъжда Evets Corp. да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 64, 8.3.2008 г.


title: Дело T-25/07: Иск, предявен на 30 януари 2007 г. — Iride и Iride Energia/Комисия

text:
               24.3.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 69/24

         Иск, предявен на 30 януари 2007 г. — Iride и Iride Energia/Комисия
   (Дело T-25/07)
   (2007/C 69/53)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Ищци: Iride SpA и Iride Energia SpA (Торино, Италия) [представители: L. G. Radicati di Brozolo, M. Merola, C. Bazoli, адвокати]

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищците

               —

               да се обяви недействителността на решението в частта, в която определя мерките като държавни помощи, както и в частта, с която преустановява отпускането на помощта, докато Италия не представи доказателство за възстановяването от страна на AEM Torino на помощта, обявена за незаконна и несъвместима с Решение 2003/193/ЕО от 5 юни 2002 г. относно данъчните облекчения за бивши общински предприятия;

               —

               да се осъди Комисията да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи
   Предявеният от Iride SpA и Iride Energia SpA („ищците“) иск има за предмет решението от 8 ноември 2006 г., с което Комисията е приключила започнатата на основание член 88, параграф 2 ЕО процедура за проверка на съответствието с общностното право на обезщетение, което Италия възнамерява да отпусне на AEM Torino за невъзвръщаемите разходи в енергийния сектор (1).
   Ищците искат Първоинстанционният съд на Европейските общности да обяви недействителността на решението в частта, която определя като държавни помощи мерките за обезщетяване на AEM Torino за невъзвръщаемите разходи, възникнали в течение на процеса на либерализация на енергийния сектор, и в частта, с която преустановява отпускането на помощта, докато Италия не представи на Комисията доказателство, че AEM Torino не се е възползвал от предходната помощ, обявена за незаконна и несъвместима с Решение 2003/193/ЕО относно данъчните облекчения за бивши общински предприятия („Решението за данъчни облекчения“), или доказателство, че AEM Torino е възстановил с лихвите предходната помощ, получена в рамките на посочения режим.
   Искът се опира по-специално на следните основни доводи:

               a)

               Въпросната мярка не представлява държавна помощ, доколкото не се финансира чрез използване на държавни средства и не предоставя безвъзмездно преимущество на бенефициерите.

               б)

               Решението Deggendorf (2) не би могло да намери приложение към фактите по случая. По-специално, Комисията не е доказала наличието на предпоставките (и по-точно на потенциален ефект на кумулиране на предходните с новите мерки), които, според изведените от същото решение принципи, трябва да са налице, за да може да се преустанови осъществяването на мярката. В частност, Комисията не е обяснила как ефекти на кумулиране с помощите, представляващи предмет на Решението за данъчни облекчения, могат да се породят от мерки като т. нар. „stranded costs“[„заседнали разходи“], които имат чисто изравнителни цели и следователно изчерпани в миналото последици, като тези мерки позволяват разходи, поети в период на регулиран пазар, да се погасяват по начин, аналогичен на този, по който биха действали предприятията, ако либерализацията на сектора не беше осъществена преди да бъде завършено погасяването на гореспоменатите разходи.

      (1)  ОВ L 366, 21.12.2006 г., стр. 62.

      (2)  Дело C-355/95, TwD/Комисия (Сб. 1997, стр. I-2549)


title: Дело T-79/12: Жалба, подадена на 15 февруари 2012 г. — Cisco Systems и Messagenet/Комисия

text:
               14.4.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 109/31

         Жалба, подадена на 15 февруари 2012 г. — Cisco Systems и Messagenet/Комисия
   (Дело T-79/12)
   2012/C 109/62
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Cisco Systems, Inc. (San José, Съединени американски щати), Messagenet SpA (Милано, Италия) (представители: L. Ortiz Blanco, J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo и K. Jörgens, lawyers)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите молят Общия съд:

               —

               да отмени Решение C(2011) 7279 окончателен на Комисията от 7 октомври 2011 г. (ОВ C 341, 22.11.2011, стр. 2) да не се противопоставя на концентрацията, за която е постъпило уведомление, между Microsoft Corporation и Skype Sarl и да я обяви за съвместима с общия пазар (дело № COMP/M.6281), поради нарушение на членове 2 и 6 от Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета (Регламента за сливанията на ЕО) (1) или, при условията на евентуалност, на член 296 ДФЕС,

               —

               да осъди ответника да заплати наред с направените от него съдебни разноски и тези на жалбоподателите във връзка с настоящото производство.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат три правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от твърдението, че Европейската комисия е допуснала явна грешка в преценката, като е приела, че това сливане не буди опасения за евентуални антиконкурентни хоризонтални последици на пазарите на обединени комуникации за потребителите. В тази връзка жалбоподателите подчертават, че това сливане води до общ пазарен дял от над 80 % в най-тесния възможен пазар, разгледан в решението (услуги за видеоразговори за потребители на Windows базирани персонални компютри). Съчетанието между значителния мрежов ефект, от който се ползва най-широката установена база от потребители, и пълния контрол на придобиващото дружество върху операционната система Windows и други сродни приложения ще засили господстващото положение и ще премахне всички стимули за придобиващото дружество да предложи оперативна съвместимост с конкурентни продукти.

               2.

               Второто правно основание е изведено от твърдението, че Европейската комисия също е допуснала явна грешка в преценката като е приела, че това сливане безспорно не е породило какъвто и да било антиконкурентен ефект на конгломерат на пазарите на обединени комуникации за предприятията. Във връзка с това жалбоподателите подчертават, че предвид растящата популярност на услугите за обединени комуникации за потребителите, предприятията — клиенти желаят да се свързват със своите клиенти посредством тези инструменти за обединени комуникации за потребителите. Като разширява установената си база от клиенти на обединените комуникации за потребители, придобиващото дружество ще има както повишен капацитет, така и стимули да откаже оперативна съвместимост с конкурентните продукти за комуникации за предприятията. Ефектът на възпрепятстване на достъпа ще бъде подсилен от по-рано съществуващото водещо/господстващо положение, от което вече се ползва това дружество на съседните пазари, какъвто е този на операционните системи и приложните софтуерни продукти за предприятията, например Office и Outlook. Обжалваното решение по-специално не съответства на практиката по приемане на решения на Европейската комисия и на Съда на Европейския съюз във връзка със значението на мрежовия ефект на пазарите на информационни технологии и нуждата да се осигури оперативна съвместимост, за да се запази реалният избор на потребителя, когато е налице такъв мрежов ефект.

                           —

                           Третото правно основание е изведено, при условията на евентуалност, от твърдението, че Европейската комисия не е изпълнила задължението си да посочи достатъчно мотиви за разрешаване на сливането в първата фаза, без да вземе предвид необходимостта страните да поемат ангажименти.

      (1)  ОВ L 24, 29.1.2004, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 201


title: Дело T-521/11: Жалба, подадена на 3 октомври 2011 г. — Deutsche Bahn и др./Комисия

text:
               3.12.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 355/23

         Жалба, подадена на 3 октомври 2011 г. — Deutsche Bahn и др./Комисия
   (Дело T-521/11)
   2011/C 355/43
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподатели: Deutsche Bahn AG (Берлин, Германия), Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene-Straße (DUSS) mbH (Боденхейм, Германия), DB Netz AG (Франкфурт на Майн, Германия), DB Schenker Rail GmbH (Майнц, Германия), DB Schenker Rail Deutschland AG (Майнц, Германия) (представители: W. Deselaers, J. Brückner и O. Mross, Rechtsanwälte)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да отмени решението за проверка на Комисията от 14 юли 2011 г., нотифицирано на 26 юли 2011 г.;

               —

               да отмени всички мерки, взети въз основа на проверката, проведена в изпълнение на незаконосъобразното решение,

               —

               да задължи по-специално Комисията да върне всички копия от документи, направени в рамките на проверката, при условие че бъдещото решение на Комисията бъде отменено от Общия съд; и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателите искат отмяната на решение С(2011)5230 на Комисията от 14 юли 2011 г. (дело COMP/39.678 — DB I и дело COMP/39.731 — DB II), с което съгласно член 20, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1/2003 се разпореждат проверки на Deutsche Bahn AG, както и на всички юридически лица, контролирани пряко или непряко от него поради евентуално противоречащ на конкуренцията модел за стратегическо използване на управляваната от дружествата от групата на DB инфраструктура.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат пет правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от нарушение на основното право на неприкосновеност на жилището поради липсата на предварително поискано съдебно разрешение.

               2.

               Второто правно основание е изведено от нарушение на основното право на ефективно средство за защита поради липсата на предварителен съдебен контрол на решението за проверка, както от фактическа, така и от правна гледна точка.

               3.

               Третото правно основание е изведено от незаконосъобразност на решението за проверка, тъй като то се основава на получена от Комисията в нарушение на правото на защита на жалбоподателите информация.
               Тази информация е получена в хода на изпълнението на решението за проверка от 14 март 2011 г. в рамките на твърде пространно проучване („fishing expedition“). Получената в хода на изпълнение на второто решение за проверка от 30 март 2011 г. информация е също незаконосъобразно придобита, тъй като и това решение, въз основа на което е проведено претърсването, се основава на незаконосъобразно придобитата информация, а тя е получена въз основа на незаконосъобразно решение за проверка.

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от нарушаване на правото на защита поради непропорционално широко и неконкретизирано описание на предмета на проверката.

               5.

               Петото правно основание е изведено от нарушаване на принципа на пропорционалност.

         Според жалбоподателя Комисията не е била компетентна да извърши съответната проверката и при всички положения е можела да получи релевантна информация от жалбоподателите чрез компетентната Bundesnetzagentur (Федерална агенция за мрежите) или чрез обикновено искане за предоставяне на сведения.


title: Дело C-69/07: Решение на Съда (осми състав) от 31 януари 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Италия (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Директива 2003/35/ЕО — Околна среда — Участие на обществеността при изготвянето на определени планове и програми — Нетранспониране в определения срок)

text:
               29.3.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 79/7

         Решение на Съда (осми състав) от 31 януари 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Италия
   (Дело C-69/07) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директива 2003/35/ЕО - Околна среда - Участие на обществеността при изготвянето на определени планове и програми - Нетранспониране в определения срок)
   (2008/C 79/12)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: D. Recchia и J.-B. Laignelot)

      Ответник: Република Италия (представители: I.M. Braguglia и S. Fiorentino, avocat)
   Предмет
   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Невъвеждане в сила в предвидения срок на разпоредбите, необходими за съобразяване с Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 година за осигуряване участието на обществеността при изготвянето на определени планове и програми, отнасящи се до околната среда, и за изменение по отношение на участието на обществеността и достъпа до правосъдие на Директиви 85/337/ЕИО и 96/61/ЕО на Съвета (ОВ L 156, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 8)
   Диспозитив

               1)

               Като не е въвела в сила законовите, подзаконови и административни разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 година за осигуряване участието на обществеността при изготвянето на определени планове и програми, отнасящи се до околната среда, и за изменение по отношение на участието на обществеността и достъпа до правосъдие на Директиви 85/337/ЕИО и 96/61/ЕО на Съвета, Италианската република не е изпълнила задълженията, произтичащи по смисъла на член 6 от тази директива.

               2)

               Осъжда Италианската република да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 82, 14.4.2007 г.


title: Дело T-208/10: Решение на Общия съд от 7 юли 2011 г. — Cree/СХВП (TRUEWHITE) (Марка на Общността — Заявка за словна марка на Общността TRUEWHITE — Абсолютни основания за отказ — Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 207/2009 — Описателна марка)

text:
               19.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 340/18

         Решение на Общия съд от 7 юли 2011 г. — Cree/СХВП (TRUEWHITE)
   (Дело T-208/10) (1)

   (Марка на Общността - Заявка за словна марка на Общността „TRUEWHITE“ - Абсолютни основания за отказ - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 207/2009 - Описателна марка)
   2011/C 340/36
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Cree, Inc. (Durham, Северна Каролина, Съединените щати) (представител: V. Schiller, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: първоначално S. Schäffner, впоследствие G. Schneider)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 17 февруари 2010 г. (преписка R 985/2009-2) относно регистрацията на знака „TRUEWHITE“ като марка на Общността

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Cree, Inc. да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 179, 3.7.2010 г.


title: Дело C-204/13: Преюдициално запитване, отправено от Bundesfinanzhof (Deutschland) на 18 април 2013 г. — Finanzamt Saarlouis/Heinz Malburg

text:
               22.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 178/6

         Преюдициално запитване, отправено от Bundesfinanzhof (Deutschland) на 18 април 2013 г. — Finanzamt Saarlouis/Heinz Malburg
   (Дело C-204/13)
   2013/C 178/11
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesfinanzhof

      Страни в главното производство

      Ответник в първоинстанционното производство и жалбоподател в производството по ревизионно обжалване: Finanzamt Saarlouis

      Жалбоподател в първоинстанционното производство и ответник в производството по ревизионно обжалване: Heinz Malburg

      Преюдициални въпроси

   Като се има предвид принципът на неутралитет, трябва ли член 4, параграфи 1 и 2, както и член 17, параграф 2, буква а) от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота (1) да се тълкуват в смисъл, че съдружник в гражданско дружество за данъчно консултантска дейност, който придобива от гражданското дружество част от клиентите с единствената цел непосредствено след това безвъзмездно да ги предостави за ползване с търговска цел на новоучредено с неговото решаващо участие гражданско дружество за данъчно консултантска дейност, може да има право да приспада данъчен кредит на основание придобиването на клиентите?

      (1)  Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — Обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, ОВ, L 145, стр.1.


title: Дело T-82/14: Решение на Общия съд от 7 юли 2016 г. — Copernicus-Trademarks/EUIPO — Maquet (LUCEO) „Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Словна марка на Европейския съюз „LUCEO“ — Абсолютно основание за отказ — Недобросъвестност при подаването на заявката за регистрация — Член 52, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009“

text:
               22.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 305/27

         Решение на Общия съд от 7 юли 2016 г. — Copernicus-Trademarks/EUIPO — Maquet (LUCEO)
   (Дело T-82/14) (1)

   („Марка на Европейския съюз - Производство за обявяване на недействителност - Словна марка на Европейския съюз „LUCEO“ - Абсолютно основание за отказ - Недобросъвестност при подаването на заявката за регистрация - Член 52, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009“)
   (2016/C 305/37)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Copernicus-Trademarks Ltd (Боръмуд, Обединеното кралство) (представител: F. Henkel, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: A. Schifko)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Maquet GmbH (Ращат, Германия) (представител: N. Hebeis, адвокат)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 25 ноември 2013 г. (преписка R 2292/2012-4), постановено в производство за обявяване на недействителност със страни Copernicus-Trademarks и Maquet

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Copernicus-Trademarks Ltd понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) и на Maquet GmbH.

      (1)  ОВ C 112, 14.4.2014 г.


title: Дело C-95/10: Решение на Съда (трети състав) от 17 март 2011 г. (преюдициално запитване от Supremo Tribunal Administrativo — Португалия) — Strong Segurança SA/Município de Sintra, Securitas-Serviços e Tecnologia de Segurança (Обществени поръчки за услуги — Директива 2004/18/ЕО — Член 47, параграф 2 — Непосредствено действие — Прилагане към услугите, включени в приложение II Б към Директивата)

text:
               7.5.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 139/11

         Решение на Съда (трети състав) от 17 март 2011 г. (преюдициално запитване от Supremo Tribunal Administrativo — Португалия) — Strong Segurança SA/Município de Sintra, Securitas-Serviços e Tecnologia de Segurança
   (Дело C-95/10) (1)

   (Обществени поръчки за услуги - Директива 2004/18/ЕО - Член 47, параграф 2 - Непосредствено действие - Прилагане към услугите, включени в приложение II Б към Директивата)
   2011/C 139/17
   Език на производството: португалски

      Запитваща юрисдикция

   Supremo Tribunal Administrativo

      Страни в главното производство

      Ищец: Strong Segurança SA

      Ответник: Município de Sintra, Securitas-Serviços e Tecnologia de Segurança

      Предмет

   Преюдициално запитване — Supremo Tribunal Administrativo — Тълкуване на членове 21 и 23, член 35, параграф 4 и член 47, параграф 2 и на Приложение II Б от Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги (ОВ L 134, стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116) — Икономически и финансови възможности на оферентите — Позоваване на икономически оператор на възможностите на други лица — Непосредствено действие на директива, транспонирана след изтичане на предвидения срок

      Диспозитив

   Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки не въвежда задължение за държавите членки да прилагат член 47, параграф 2 от тази директива и към обществените поръчки за услуги, включени в приложение II Б към последната. Все пак тази директива не е пречка държавите членки и евентуално възлагащите органи да предвидят такова прилагане, съответно в своето законодателство и в документите за поръчката.

      (1)  ОВ C 113, 1.5.2010 г.


title: Дело C-434/11: Преюдициално запитване, отправено от Tribunal Alba — Secția comercială și de contencios administrativ — Румъния на 22 август 2011 г. — В защита на интересите на своите членове, полицаи от I.P.J. на окръг Alba/Ministerul Administrației și Internelor (MAI), Inspectoratul General al Poliției Române (IGPR) и Inspectoratul de Poliție al Județului Alba (IPJ)

text:
               12.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 331/9

         Преюдициално запитване, отправено от Tribunal Alba — Secția comercială și de contencios administrativ — Румъния на 22 август 2011 г. — В защита на интересите на своите членове, полицаи от I.P.J. на окръг Alba/Ministerul Administrației și Internelor (MAI), Inspectoratul General al Poliției Române (IGPR) и Inspectoratul de Poliție al Județului Alba (IPJ)
   (Дело C-434/11)
   2011/C 331/14
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Alba

      Страни в главното производство

      Жалбоходател: Corpul Național al Polițiștilor — В защита на интересите на своите членове, полицаи от I.P.J. на окръг Alba

      Ответник: Ministerul Administrației și Internelor (MAI), Inspectoratul General al Poliției Române (IGPR) и Inspectoratul de Poliție al Județului Alba (IPJ)

      Преюдициален въпрос

   Следва ли разпоредбите на членове 17, първа алинея, 20 и 21, първа алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз, да се тълкуват в смисъл, че те не допускат намаления на възнаграждението като произтичащите от румънските закони № 118/2010 и № 285/2010?


title: Дело C-247/12: Преюдициално запитване, отправено от Върховен административен съд (България) на 21 май 2012 година — Мелиха Вели Мустафа/Директор на фонд „Гарантирани вземания на работниците и служителите“ към Националния осигурителен институт

text:
               4.8.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 235/7

         Преюдициално запитване, отправено от Върховен административен съд (България) на 21 май 2012 година — Мелиха Вели Мустафа/Директор на фонд „Гарантирани вземания на работниците и служителите“ към Националния осигурителен институт
   (Дело C-247/12)
   2012/C 235/14
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Върховен административен съд

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Мелиха Вели Мустафа

      Ответник: Директор на фонд „Гарантирани вземания на работниците и служителите“ към Националния осигурителен институт

      Преюдициални въпроси

               1.

               Следва ли разпоредбата на член 2, параграф 1 от Директива 80/987/ЕИО (1) на Съвета от 20 октомври 1980 година относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател, изменена с Директива 2002/74/ЕО (2) на Европейския парламент и на Съвета от 23 септември 2002 година за изменение на Директива 80/987/ЕИО на Съвета за сближаване на законодателствата на държавите членки относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател, разглеждана в съответствие със съображение 5 от Директива 2002/74/ЕО, да се тълкува в смисъл, че налага задължение на държавите членки да предвидят гаранции за вземанията на работниците и служителите в производството по несъстоятелност във всеки етап от това производство до обявяването на несъстоятелността, а не само при откриването на производството?

               2.

               Противопоставя ли се на член 2, параграф 1 от Директива 80/987/ЕИО, изменена с Директива 2002/74/ЕО, национална правна норма, която предвижда възможност за погасяване от гарантиращия орган на вземания на работници и служители, представляващи плащания по дължими вземания, произтичащи от трудови правоотношения, които са възникнали само до датата на вписване на решението за откриване на производството по несъстоятелност, когато с това решение не се прекратява дейността на дружеството работодател и не се обявява неговата несъстоятелност?

               3.

               При положителни отговори на предходните въпроси, в случаи като процесния разпоредбата на член 2, параграф 1 от Директива 80/987/ЕИО, изменена с Директива 2002/74/ЕО, има ли директен ефект и може ли да бъде пряко приложена от националния съд?

               4.

               При положителни отговори на предходните въпроси, допустимо ли е при липса на конкретна национална правна уредба относно срока, в който може да бъде поискано заплащане от гарантиращия орган на вземания на работници и служители, възникнали до датата на вписване на решението за обявяване на работодателя в несъстоятелност/и прекратяване на дейността му/, в съответствие с принципа на ефективност да се приложи определеният в националното право 30-дневен срок за упражняване на това право при други хипотези, като за начална дата се приеме датата на вписване на решението за обявяване на несъстоятелност в търговския регистър?

      (1)  Директива на Съвета от 20 октомври 1980 година за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател
   OB L 283, стр. 23; Специално българско издание: глава 5, том 1, стр. 197

      (2)  Директива 2002/74/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 септември 2002 година за изменение на Директива 80/987/ЕИО на Съвета за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател
   OB L 270, стр. 10; Специално българско издание: глава 5, том 6, стр. 149


title: Дело C-3/17: Преюдициално запитване от Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 3 януари 2017 г. — Sporting Odds Limited/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Központi Irányítása

text:
               10.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/16

         Преюдициално запитване от Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 3 януари 2017 г. — Sporting Odds Limited/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Központi Irányítása
   (Дело C-3/17)
   (2017/C 112/25)
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Sporting Odds Limited

      Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Központi Irányítása

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли член 56 от Договора за функционирането на Европейския съюз (наричан по-нататък „ДФЕС“), забраната за дискриминация и изискването ограничаването на хазартните игри от държавите членки да се осъществява последователно и систематично — законна цел, която държавата членка оправдава основно с борбата срещу пристрастяването към хазарта и защитата на потребителите — да се тълкуват в смисъл, че държавният монопол по отношение на залаганията върху резултатите от спортни и конни състезания, онлайн и извън интернет, противоречи на посочените норми, ако освен това след извършената реорганизация на пазара в тази държава членка частните доставчици на услуги с предоставена концесия могат да предлагат във физическите казина други хазартни игри (казино игри, игри с карти, монетни игрални автомати, онлайн казино игри, онлайн игри с карти), онлайн или извън интернет, които също са свързани със значителен риск от пристрастяване?

               2)

               Трябва ли член 56 ДФЕС, забраната за дискриминация и изискването ограничаването на хазартните игри от държавите членки да се осъществява последователно и систематично да се тълкуват в смисъл, че посоченият член е нарушен и посоченото изискване не е изпълнено, ако се установи, че промяната на конфигурацията на пазара, мотивирана от борбата срещу пристрастяването към хазарта и от законната цел за защита на потребителите, има за реална последица или намира израз, считано от извършената от държавата членка реорганизация на пазара, в трайно увеличение на броя казина, на годишния данък върху хазартните игри в казината, на държавната бюджетна прогноза за приходите от концесионни такси за казината, на броя закупени от участниците в игрите хазартни жетони и на сумите, необходими за придобиване на правото на игра с монетни игрални автомати?

               3)

               Трябва ли член 56 ДФЕС, забраната за дискриминация и изискването ограничаването на хазартните игри от държавите членки да се осъществява последователно и систематично да се тълкуват в смисъл, че посоченият член е нарушен и посоченото изискване не е изпълнено, ако се докаже, че установяването на държавен монопол и разрешителният режим за организиране на хазартни игри от частни доставчици на услуги, мотивирани основно от борбата срещу пристрастяването към хазарта и от законната цел за защита на потребителите, преследват също така и икономическата цел за получаване на по-големи нетни приходи от игрите и за постигане на изключително високо равнище на приходи от пазара на игралните казина за възможно най-малко време, с цел да се покрият други бюджетни разходи и да се финансират други обществени услуги?

               4)

               Трябва ли член 56 ДФЕС, забраната за дискриминация и изискването ограничаването на хазартните игри от държавите членки да се осъществява последователно и систематично да се тълкуват в смисъл, че посоченият член е нарушен, посоченото изискване не е изпълнено и се създава необоснована диференциация между доставчиците на услуги, ако се докаже, че позовавайки се на същата цел, свързана с общественото благо, държавата членка установява държавен монопол върху някои услуги за организиране на онлайн хазартни игри, а във връзка с други такива услуги тя дава достъп до пазара, предоставяйки все по-голям брой концесии?

               5)

               Трябва ли член 56 ДФЕС и забраната за дискриминация да се тълкуват в смисъл, че не допускат единствено доставчиците на услуги, разполагащи с физически казина (с предоставена концесия) на унгарска територия, да могат да получат лиценз за организиране на онлайн казино игри, поради което доставчиците на услуги, които не разполагат с физическо казино на унгарска територия (включително доставчиците на услуги, разполагащи с физическо казино в друга държава членка), не могат да получат лиценз за организиране на онлайн казино игри?

               6)

               Трябва ли член 56 ДФЕС и забраната за дискриминация да се тълкуват в смисъл, че не допускат положение, при което посредством евентуалното провеждане на процедура за предоставяне на концесия за организиране на хазартни игри във физически казина и посредством възможността за доставчика да представи, в качеството му на оператор на хазартни игри с доказана надеждност, оферта [за сключване на договор], за да получи концесия за физическо казино, държавата членка на теория гарантира възможността всеки доставчик на услуги, отговарящ на законовите изисквания — включително и установен в друга държава членка — да получи концесия за организиране на хазартни игри във физическо казино и след това — лиценз за организиране на игри във виртуално казино, но в действителност въпросната държава членка не провежда прозрачни процедури за предоставяне на концесии, нито доставчикът на услуги на практика разполага с възможност да представи оферта [за сключване на договор], и въпреки това органите на тази държава членка приемат, че доставчикът на услуги е действал незаконосъобразно, като е предоставял услугата без лиценз, и затова му налагат санкция с административен характер?

               7)

               Трябва ли член 56 ДФЕС, забраната за дискриминация и изискването за прозрачност, обективност и публичност на производството за предоставяне на разрешения да се тълкуват в смисъл, че не допускат държавата членка да предвиди система за предоставяне на концесии за организиране на определени хазартни игри, при която компетентният за предоставянето на концесиите орган може също така преди това да проведе процедура за предоставяне на концесии, да сключи концесионни договори с определени лица, разглеждани като оператори на хазартни игри с доказана надеждност, вместо да проведе една-единствена процедура и така да предостави на всички доставчици на услуги възможност да участват при същите условия?

               8)

               Ако на седмия въпрос се даде отрицателен отговор и в разглежданата държава членка могат да се предвидят множество процедури за предоставянето на една и съща концесия: трябва ли в съответствие с член 56 ДФЕС държавата членка да осигури равностойност на тези процедури с оглед на гарантиране на полезното действие на разпоредбите на Съюза в областта на основните свободи, имайки предвид изискването за прозрачност, обективност и публичност на производството за предоставяне на разрешения, както и принципа на равно третиране?

               9)

               Оказва ли влияние върху отговора, който следва да се даде на въпроси от шести до осми, обстоятелството, че в никой от двата случая не е гарантиран съдебен контрол или друго ефективно правно средство за защита срещу решението за предоставяне на концесия?

               10)

               Трябва ли член 56 ДФЕС, задължението за лоялно сътрудничество по член 4, параграф 3 от Договора за Европейския съюз (наричан по-нататък „ДЕС“) и институционалната и процесуална автономия на държавите членки, във връзка с членове 47 и 48 от Хартата на основните права (наричана по-нататък „Хартата“), както и с правото на ефективни механизми за съдебен контрол и правото на защита, установени в тези разпоредби, да се тълкуват в смисъл, че при преценката относно изискванията на правото на Съюза, произтичащи от практиката на Съда, както и относно необходимостта и пропорционалността на възприетото от разглежданата държава членка ограничение, сезираната със спора национална юрисдикция може служебно да разпореди и да извърши преценка и събиране на доказателства, включително в случая, когато националното процесуално право на съответната държава членка не предвижда такава възможност?

               11)

               Трябва ли член 56 ДФЕС във връзка с членове 47 и 48 от Хартата, както и във връзка с правото на ефективни механизми за съдебен контрол и правото на защита, установени в тези разпоредби, да се тълкува в смисъл, че при преценката относно изискванията на правото на Съюза, произтичащи от практиката на Съда, както и относно необходимостта и пропорционалността на възприетото от разглежданата държава членка ограничение, сезираната със спора национална юрисдикция не може да постави доказването в тежест на засегнатите от ограничението доставчици на услуги, а следва да приеме, че именно държавата членка — и по-конкретно държавният орган, постановил обжалваното решение — следва да докаже и обоснове съответствието с правото на Съюза, както и необходимостта и пропорционалността на националната правна уредба, като, ако това не се случи, автоматично се налага изводът, че националната правна уредба нарушава правото на Съюза?

               12)

               Трябва ли член 56 ДФЕС в светлината на правото на справедлив процес по член 41, параграф 1, на правото на изслушване съгласно член 41, параграф 2, буква а) и на задължението за мотивиране съгласно член 41, параграф 2, буква в) от Хартата, както и на задължението за лоялно сътрудничество по член 4, параграф 3 ДЕС и на институционалната и процесуална автономия на държавите членки, да се тълкува в смисъл, че тези изисквания не са изпълнени, ако компетентният орган на държавата членка не уведоми оператора на хазартни игри за образуването на административното производство за налагане на санкция в съответствие с националното право, нито впоследствие в хода на административното производство не изиска неговото становище относно съвместимостта на правната уредба на държавата членка с правото на Съюза, а вместо това, без в мотивите към решението си да обоснове подробно тази съвместимост и да посочи доказателства за нея, наложи в рамките на едноинстанционно производство санкция, определена като административна от националното право?

               13)

               Предвид разпоредбите на член 56 ДФЕС, член 41, параграфи 1 и 2, букви а) и в) от Хартата, както и на членове 47 и 48 от нея, а също и на правото на ефективни механизми за съдебен контрол и правото на защита, установени в тези разпоредби, изпълнени ли са наложените от посочените членове изисквания, ако операторът на хазартни игри може да оспори за първи път съвместимостта на националната уредба с правото на Съюза едва пред националната юрисдикция?

               14)

               Могат ли член 56 ДФЕС и задължението на държавите членки да обосноват и мотивират ограничаването на свободното предоставяне на услуги да се тълкуват в смисъл, че държавата членка не е изпълнила това задължение, ако нито към момента на въвеждане на ограничението, нито към момента на преценката му не е налична съответната оценка на въздействието, която позволява да се докажат ползите от ограничението, свързани с общественото благо?

               15)

               С оглед на предвидената в закона рамка за определяне на размера на административната санкция, която може да се наложи, на естеството на наказваната със санкцията дейност, и по-специално на степента, в която дейността засяга обществения ред и обществената сигурност, както и предвид репресивната цел на санкцията, може ли съгласно членове 47 и 48 от Хартата да се приеме, че въпросната административна санкция има „наказателноправен характер“? Влияе ли това обстоятелство на отговора, който следва да се даде на преюдициални въпроси от единадесети до четиринадесети?

               16)

               Трябва ли член 56 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че ако съгласно отговорите на предходните въпроси сезираната със спора юрисдикция приеме правната уредба и нейното прилагане за незаконосъобразни, тя трябва също така да приеме за противоречаща на правото на Съюза и санкцията, основана на националната правна уредба, която не съответства на член 56 ДФЕС?


title: Дело T-592/15: Жалба, подадена на 12 октомври 2015 г. — Novartis/СХВП — SK Chemicals (Изображение на пластир)

text:
               14.12.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 414/35

         Жалба, подадена на 12 октомври 2015 г. — Novartis/СХВП — SK Chemicals (Изображение на пластир)
   (Дело T-592/15)
   (2015/C 414/46)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Novartis AG (Базел, Швейцария) (представител: M. Douglas, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: SK Chemicals GmbH (Ешборн, Германия)

      Данни за производството пред СХВП

      Притежател на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: фигуративна марка на Общността (Изображение на пластир) — заявка за регистрация № 11 293 362

      Производство пред СХВП: производство по отмяна

      Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на СХВП от 7 август 2015 г. по преписка R 2342/2014-5

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква д), ii) от Регламент № 207/2009,

               —

               Нарушение на правото на справедлив процес в производството пред апелативния състав на СХВП.


title: Дело C-452/13: Преюдициално запитване, отправено от Landesgericht Salzburg (Австрия) на 12 август 2013 г. — Germanwings GmbH/Ronny Henning

text:
               9.11.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 325/14

         Преюдициално запитване, отправено от Landesgericht Salzburg (Австрия) на 12 август 2013 г. — Germanwings GmbH/Ronny Henning
   (Дело C-452/13)
   2013/C 325/25
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Landesgericht Salzburg

      Страни в главното производство

      Жалбоподател във въззивното и ответник в първоинстанционното производство: Germanwings GmbH

      Ищец: Ronny Henning

      Преюдициален въпрос

   Кой момент е релевантен за понятието „време на пристигане“, използвано в членове 2, 5 и 7 от Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (1):

               а)

               моментът, в който самолетът се приземи на пистата за кацане („touchdown“),

               б)

               моментът, в който самолетът е стигнал до местостоянката си и ръчната спирачка за паркиране е включена, респ. спирачното столче е поставено („блоково време“),

               в)

               моментът на отваряне на вратата на самолета,

               г)

               момент, определен от страните в рамките на частната автономия?

      (1)  OB L 46, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218.


title: Дело T-433/14: Жалба, подадена на 13 юни 2014 г.  — Superficies de Alimentación/Комисия

text:
               4.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 253/58

         Жалба, подадена на 13 юни 2014 г. — Superficies de Alimentación/Комисия
   (Дело T-433/14)
   2014/C 253/79
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Superficies de Alimentación, SA (Барселона, Испания) (представител: A. López Gómez, abogado)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               при условията на евентуалност, да отмени решението, доколкото то квалифицира съвкупността от мерки, групирани в него под названието „испанска система за финансов лизинг“ (ИСФЛ), като нова и несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ,

               —

               при условията на евентуалност, да отмени членове 1 и 4 от обжалваното решение, които определят инвеститорите от обединенията по икономически интереси (ОИИ) като единствени бенефициери на предполагаемите помощи и като единствени адресати на задължението за възстановяване,

               —

               при условията на евентуалност, да отмени член 4 от обжалваното решение, доколкото с него се разпорежда възстановяването на предполагаемите помощи в нарушение на общите принципи на правото на ЕС,

               —

               при условията на евентуалност, да отмени член 4 от обжалваното решение, доколкото той се произнася относно законосъобразността на частноправните договори между инвеститорите и други образувания, изцяло или по начин, който ограничава липсата на последици за рентабилността на операциите, и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, свързани с това производство.

      Правни основания и основни доводи

   Правните основания и основните доводи са същите като вече изложените по дело T-401/14, Duro Felguera SA/Комисия.


title: Дело C-442/09: Преюдициално запитване, отправено от Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Германия) на 13 ноември 2009 г. — Karl Heinz Bablok, Stefan Egeter, Josef Stegmeier, Karlhans Müller, Barbara Klimesch/Freistaat Bayern — встъпили страни: Monsanto Technology Llc., Monsanto Agrar Deutschland GmbH, Monsanto Europe S.A./N.V.

text:
               30.1.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 24/28

         Преюдициално запитване, отправено от Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Германия) на 13 ноември 2009 г. — Karl Heinz Bablok, Stefan Egeter, Josef Stegmeier, Karlhans Müller, Barbara Klimesch/Freistaat Bayern — встъпили страни: Monsanto Technology Llc., Monsanto Agrar Deutschland GmbH, Monsanto Europe S.A./N.V.
   (Дело C-442/09)
   2010/C 24/51
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Karl Heinz Bablok, Stefan Egeter, Josef Stegmeier, Karlhans Müller, Barbara Klimesch

      Ответник: Freistaat Bayern

      Встъпили страни: Monsanto Technology Llc., Monsanto Agrar Deutschland GmbH, Monsanto Europe S.A./N.V.

      Преюдициални въпроси

               1.

               Следва ли понятието „генетично модифициран организъм“, или „ГМО“, по член 2, точка 5 от Регламент (ЕО) № 1829/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 22 септември 2003 година относно генетично модифицираните храни и фуражи (1) да се тълкува в смисъл, че обхваща и материал от генетично изменени растения (в случая прашец от генетично изменената царевица MON 810), който съдържа генетично изменени ДНК и белтъци (в случая Bt-Toxin), но все пак към момента, в който попада в храната (в случая в меда) или се предназначава за употреба като храна или хранителна добавка, (вече) не притежава конкретна собствена размножителна способност?

               2.

               При отрицателен отговор на първия въпрос:

                           а)

                           за да се приеме, че храните са „произведен[и] от ГМО“ по смисъла на член 2, точка 10 от Регламент (ЕО) № 1829/2003, достатъчно ли е да съдържат материал от генетично модифицирани растения, който по-рано е притежавал конкретна собствена размножителна способност?

                           б)

                           при утвърдителен отговор на последния въпрос:
                           Следва ли понятието „произведен от ГМО“ по член 2, точка 10 и член 3, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 1829/2003 да се тълкува в смисъл, че не изисква по отношение на ГМО да е бил налице съзнателен и целенасочен производствен процес, а обхваща и неволното и случайно попадане на (някогашни) ГМО в храната (в случая в мед, съответно в прашец като хранителна добавка)?

               3)

               При утвърдителен отговор на първия или втория въпрос:
               Следва ли член 3, параграф 1 и член 4, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1829/2003 да се тълкуват в смисъл, че когато законосъобразно разпространен в природата генетично модифициран материал попадне в храна с животински произход като меда, при всички случаи възниква задължение към тази храна да се приложи режим на разрешаване и надзор, или е възможно прилагане по аналогия на предвидените за други случаи гранични стойности (например по член 12, параграф 2 от регламента)?

      (1)  ОВ L 268, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 41, стр. 3.


title: Съединени дела C-379/08 и C-380/08: Решение на Съда (голям състав) от 9 март 2010 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia, Италия) — Raffinerie Mediterranee SpA (ERG) (C-379/08), Polimeri Europa SpA, Syndial SpA/Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero della Salute, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Infrastrutture, Ministero dei Trasporti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Regione Siciliana, Assessorato Regionale Territorio ed Ambiente (Sicilia), Assessorato Regionale Industria (Sicilia), Prefettura di Siracusa, Istituto Superiore di Sanità, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Vice Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Agenzia Protezione Ambiente e Servizi Tecnici (APAT), Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA Sicilia), Istituto Centrale Ricerca Scientifica e Tecnologica Applicata al Mare, Subcommissario per la Bonifica dei Siti Contaminati, Provincia Regionale di Siracusa, Consorzio ASI Sicilia Orientale Zona Sud, Comune di Siracusa, Comune d’Augusta, Comune di Melilli, Comune di Priolo Gargallo, Azienda Unità Sanitaria Locale N 8, Sviluppo Italia Aree Produttive SPA, Invitalia (Agenzia nazionale per l’attrazione degli investimenti e lo sviluppo d’impresa SpA), по-рано Sviluppo Italia SpA, ENI SpA (C-380/08)/Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Salute, Regione siciliana, Istituto superiore di Sanità, Agenzia per la Protezione dell’Ambiente e per i Servizi tecnici, Commissario delegato per l’Emergenza rifiuti e la Tutela delle Acque (Принцип замърсителят плаща — Директива 2004/35/ЕО — Екологична отговорност — Приложимост ratione temporis — Замърсяване, което започва преди предвидената за транспониране на тази директива дата и продължава след нея — Мерки за отстраняване — Задължение за консултации със съответните предприятия — Приложение II)

text:
               1.5.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/10

         Решение на Съда (голям състав) от 9 март 2010 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia, Италия) — Raffinerie Mediterranee SpA (ERG) (C-379/08), Polimeri Europa SpA, Syndial SpA/Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero della Salute, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Infrastrutture, Ministero dei Trasporti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Regione Siciliana, Assessorato Regionale Territorio ed Ambiente (Sicilia), Assessorato Regionale Industria (Sicilia), Prefettura di Siracusa, Istituto Superiore di Sanità, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Vice Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Agenzia Protezione Ambiente e Servizi Tecnici (APAT), Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA Sicilia), Istituto Centrale Ricerca Scientifica e Tecnologica Applicata al Mare, Subcommissario per la Bonifica dei Siti Contaminati, Provincia Regionale di Siracusa, Consorzio ASI Sicilia Orientale Zona Sud, Comune di Siracusa, Comune d’Augusta, Comune di Melilli, Comune di Priolo Gargallo, Azienda Unità Sanitaria Locale N 8, Sviluppo Italia Aree Produttive SPA, Invitalia (Agenzia nazionale per l’attrazione degli investimenti e lo sviluppo d’impresa SpA), по-рано Sviluppo Italia SpA, ENI SpA (C-380/08)/Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Salute, Regione siciliana, Istituto superiore di Sanità, Agenzia per la Protezione dell’Ambiente e per i Servizi tecnici, Commissario delegato per l’Emergenza rifiuti e la Tutela delle Acque
   (Съединени дела C-379/08 и C-380/08) (1)

   (Принцип „замърсителят плаща“ - Директива 2004/35/ЕО - Екологична отговорност - Приложимост ratione temporis - Замърсяване, което започва преди предвидената за транспониране на тази директива дата и продължава след нея - Мерки за отстраняване - Задължение за консултации със съответните предприятия - Приложение II)
   2010/C 113/13
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia

      Страни в главното производство

      Ищци: Raffinerie Mediterranee SpA (ERG), Polimeri Europa SpA, Syndial SpA (C-379/08), ENI SpA (C-380/08)

      Ответници: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero della Salute, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Infrastrutture, Ministero dei Trasporti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Regione Siciliana, Assessorato Regionale Territorio ed Ambiente (Sicilia), Assessorato Regionale Industria (Sicilia), Prefettura di Siracusa, Istituto Superiore di Sanità, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Vice Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Agenzia Protezione Ambiente e Servizi Tecnici (APAT), Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA Sicilia), Istituto Centrale Ricerca Scientifica e Tecnologica Applicata al Mare, Subcommissario per la Bonifica dei Siti Contaminati, Provincia Regionale di Siracusa, Consorzio ASI Sicilia Orientale Zona Sud, Comune di Siracusa, Comune d'Augusta, Comune di Melilli, Comune di Priolo Gargallo, Azienda Unità Sanitaria Locale N 8, Sviluppo Italia Aree Produttive SPA, Invitalia (Agenzia nazionale per l'attrazione degli investimenti e lo sviluppo d'impresa SpA), по-рано Sviluppo Italia SpA

      В присъствието на: ENI Divisione Exploration and Production SpA, ENI SpA, Edison SPA (C-379/08), Invitalia (Agenzia nazionale per l’attrazione degli investimenti e lo sviluppo d’impresa) SpA, по-рано Sviluppo Italia SpA (C-380/08)

      Предмет

   Преюдициално запитване — Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia — Тълкуване на член 7 и на приложение II от Директива 2004/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети (ОВ L 142, стр. 56; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 11, стр. 168) — Мерки за поправяне — Намеси в екологичните матрици — Национално законодателство, което оправомощава администрацията без преценка на специфичните за обекта условия да разпорежда допълнителни намеси към вече определени вследствие на съответна първоинстанционна състезателна процедура намеси, които са одобрени, започнати и в ход на изпълнение — Обект от национален интерес Priolo

      Диспозитив

               1.

               Член 7 и член 11, параграф 4 от Директива 2004/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети, във връзка с приложение II към тази директива, трябва да се тълкуват в смисъл, че компетентният орган е оправомощен да измени съществено мерките за отстраняване на екологични щети, които са били определени вследствие на състезателна процедура, проведена в сътрудничество със съответните оператори, и които вече са изпълнени или чието изпълнение е било започнато. Преди да вземе подобно решение обаче:

                           —

                           този орган е длъжен да изслуша операторите, на които се налагат подобни мерки, освен ако неотложността на екологичната ситуация изисква незабавни действия от негова страна,

                           —

                           посоченият орган е длъжен освен това да покани по-специално лицата, на чиято земя трябва да се предприемат тези мерки, да представят своите забележки, които той взема под внимание, и

                           —

                           този орган е длъжен да вземе предвид посочените в точка 1.3.1 от приложение II към Директива 2004/35 критерии и да укаже в решението си основанията, на които се базира изборът му, както и евентуално основанията, поради които не е било необходимо или възможно да се извърши обстоятелствен преглед с оглед на споменатите критерии, например поради неотложността на екологичната ситуация.

               2.

               В обстоятелства като разглежданите в главните производства Директива 2004/35 допуска национална правна уредба, която позволява на компетентния орган да поставя упражняването на правото на засегнатите от мерките за отстраняване на екологичните щети оператори да ползват своите земи в зависимост от условието тези оператори да извършат изискваните във връзка със споменатите мерки работи, макар мерките да не се отнасят до посочените земи, тъй като те вече са били предмет на мерки за „оздравяване“ или никога не са били замърсени. Подобна мярка обаче трябва да се обосновава от целта да се попречи на влошаването на екологичната ситуация в местата, където се изпълняват посочените мерки, или в приложение на принципа за предпазливост да се обосновава от целта да се предотврати възникването или повторното настъпване на други екологични щети в притежаваните от операторите земи, прилежащи към целия морски бряг, който е предмет на мерките за отстраняване.

      (1)  ОВ C 301, 22.11.2008 г.


title: Дело T-380/16: Определение на Общия съд от 8 март 2017 г. — Popescu/Румъния (Явна липса на компетентност)

text:
               8.5.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 144/45

         Определение на Общия съд от 8 март 2017 г. — Popescu/Румъния
   (Дело T-380/16)
   ((Явна липса на компетентност))
   (2017/C 144/62)
   Език на производството: румънски

      Страни

      Жалбоподател: Doina Popescu (Slatina, Румъния) (представител: M. Ispas, avocat)

      Ответник: Румъния

      Предмет

   Искане, от една страна, да бъдат осъдени румънски национални органи с твърдения за деяния от наказателен характер, и от друга страна, за обезщетение за вредите, които жалбоподателят твърди, че е понесъл

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Г-жа Doina Popescu понася направените от нея съдебни разноски.


title: Дело T-309/10: Решение на Общия съд от 21 януари 2014 г. — Klein/Комисия (Извъндоговорна отговорност — Медицински изделия — Членове 8 и 18 от Директива 93/42/ЕИО — Бездействие на Комисията след нотифициране на решение, с което се налага забрана за пускане на пазара — Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти)

text:
               1.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 61/8

         Решение на Общия съд от 21 януари 2014 г. — Klein/Комисия
   (Дело T-309/10) (1)

   (Извъндоговорна отговорност - Медицински изделия - Членове 8 и 18 от Директива 93/42/ЕИО - Бездействие на Комисията след нотифициране на решение, с което се налага забрана за пускане на пазара - Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти)
   2014/C 61/12
   Език на производството: немски

      Страни

      Ищец: Christoph Klein (Großgmain, Австрия) (представител: D. Schneider-Addae-Mensah, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия (представители: A. Sipos и G. von Rintelen, подпомагани от C. Winkler, адвокат)

      Встъпила страна в подкрепа на ответника: Федерална република Германия (представители: първоначално T. Henze и N. Graf Vitzthum, впоследствие T. Henze и J. Möller)

      Предмет

   Иск за обезщетение с правно основание член 268 ДФЕС във връзка с член 340, втора алинея ДФЕС за поправяне на вредите, които ищецът твърди, че е претърпял в резултат от допуснато от Комисията нарушение на задълженията ѝ по член 8 от Директива 93/42/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно медицинските изделия (ОВ L 169, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 11, стр. 244)

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля иска

               2.

               Осъжда г-н Christoph Klein да понесе съдебните разноски, направени от него, както и от Европейската комисия

               3.

               Федерална република Германия понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 347, 26.11.2011 г.


title: Дело T-179/06: Решение на Първоинстанционния съд от 3 юни 2009 г. — Комисия/Burie Onderzoek en advies (Арбитражна клауза — Договори, сключени в рамките на програма RACE II и на специфична програма в областта на телематичните приложения от общ интерес — Възстановяване на част от авансово изплатените суми — Компетентност на Съда — Частична недопустимост — Принцип на добрата администрация — Насрещен иск)

text:
               18.7.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 167/9

         Решение на Първоинстанционния съд от 3 юни 2009 г. — Комисия/Burie Onderzoek en advies
   (Дело T-179/06) (1)

   (Арбитражна клауза - Договори, сключени в рамките на програма RACE II и на специфична програма в областта на телематичните приложения от общ интерес - Възстановяване на част от авансово изплатените суми - Компетентност на Съда - Частична недопустимост - Принцип на добрата администрация - Насрещен иск)
   2009/C 167/19
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: първоначално A. Weimar и L. Escobar Guerrero, а впоследствие W. Roels, подпомагани от W. Rupert)

      Ответник: Burie Onderzoek en Advies BV (Nijeholtpade, Нидерландия) (представители: I. van den Berge и A. Appelman, avocats)

      Предмет

   Искане по силата на арбитражна клауза по смисъла на член 238 ЕО за осъждане на Burie Onderzoek en Advies BV да възстанови част от сумите, авансово изплатени от Европейската комисия в изпълнение на два договора за финансиране в областта на напредналите съобщителни технологии в Европа и телематичните приложения, както и да заплати мораторни лихви.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля като недопустим иска за възстановяване на сумите, авансово изплатени от Комисията на основание Договор Barbara (Broad Range of Community Based Telematics Applications in Rural Areas), с референтен номер „Projet R 2022“, доколкото е предявен срещу Burie Onderzoek en Advies BV, тъй като Първоинстанционният съд явно не е компетентен да се произнесе по него.

               2)

               Осъжда Burie Onderzoek en Advies да заплати на Комисията на основание Договор Telepromise (Telematics to Provide for Missing Services), с референтен номер „Projet UR 1028“, сума в размер на 109 535,62 EUR, представляваща главница, увеличена с лихви за забава, изчислени съгласно приложимия в Нидерландия законен лихвен процент, считано от 31 август 2001 г. до окончателното плащане на дължимата сума.

               3)

               Отхвърля насрещния иск на Burie Onderzoek en Advies.

               4)

               Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 224, 16.9.2006 г.


title: Дело T-437/10: Иск, предявен на 22 септември 2010 г. — Gap SA granen & producten/Комисия

text:
               20.11.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 317/43

         Иск, предявен на 22 септември 2010 г. — Gap SA granen & producten/Комисия
   (Дело T-437/10)
   ()
   2010/C 317/76
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Ищец: Gap SA granen & producten NV (Zoersel, Белгия) (представители: C. Ronse и A. Hansebout, advocaten)

      Ответник: Европейски съюз, представляван от Европейската комисия

      Искания на ищеца

   Ищецът иска от Общия съд да установи извъндоговорна отговорност на Европейския съюз, да го осъди да поправи претърпените от ищеца вреди, като по-специално му плати сума в размер на 295 690,43 EUR, заедно с определената от закона в Белгия лихва, считано съответно от датите на заплащане от ищеца на разглежданите вносни мита, както и да осъди Европейския съюз да плати авансово сумата от 30 000 EUR, заедно с определената от закона в Белгия лихва, за другите претърпени от ищеца вреди

      Правни основания и основни доводи

   Ищецът иска поправяне на вредите, които претърпял поради обстоятелството, че при определянето на вносните мита за пшеницата, по-специално в рамките на Регламент (ЕО) № 919/2009 на Комисията от 1 октомври 2009 година за изменение на Регламент (ЕО) № 915/2009 за определяне на вносните мита в сектора на зърнените култури, считано от 1 октомври 2009 година (ОВ L 259, стр. 5), Комисията извършила нарушение на правото и приложила неточни стойности за пазарни цени и за цени за транспорт.
   В подкрепа на искането си за обезщетение ищецът твърди, че Комисията нарушила член 4 от Регламент № 1249/96 (1) и общото задължение за полагане на дължима грижа, като приложила неправилни стойности за цени и за тарифи за транспорт в рамките на облагането и на изчисляването на вносните мита.
   Според ищеца нарушението на член 4 от Регламент № 1249/96 е достатъчно съществено, тъй като Комисията не разполагала с каквато и да било право на самостоятелна преценка при приемането на Регламент № 919/2009. Освен това неизпълнението на задължението на Комисията за полагане на дължима грижа само по себе си също представлявало достатъчно съществено нарушение.
   Накрая, ищецът твърди, че вредите му са следствие от неправомерно наложено и неправилно изчислено облагане, чийто точен размер той доказвал. Освен това ищецът претърпял вреди и поради времето, което трябвало да посвети на случая, както и поради разноските за адвокати, които трябвало да понесе.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1249/96 на Комисията от 28 юни 1996 година относно правилата за прилагане (мита за внос в сектора за зърнени култури) на Регламент (ЕИО) № 1766/92 на Съвета (ОВ L 161, стр. 125; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 8, стр. 226).


title: Дело T-9/09 P: Жалба, подадена на 15 януари 2008 г. от Luigi Marcuccio срещу Определение от 4 ноември 2008 г. на Съда на публичната служба по дело F -133/06, Marcuccio/Комисия

text:
               7.3.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 55/46

         Жалба, подадена на 15 януари 2008 г. от Luigi Marcuccio срещу Определение от 4 ноември 2008 г. на Съда на публичната служба по дело F -133/06, Marcuccio/Комисия
   (Дело T-9/09 P)
   (2009/C 55/83)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Жалбоподател: Luigi Marcuccio (Tricase, Италия) (представител: G. Cipressa, avvocato)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               Във всички случаи:

                           (А.1)

                           да се отмени изцяло и без никакво изключение обжалваното определение.

                           (А.2)

                           да се обяви за напълно допустима жалбата пред първата инстанция.

               —

               Като главно искане:

                           (Б.1)

                           да се уважат изцяло и без никакво изключение исканията на жалбоподателя, посочени в жалбата пред първата инстанция;

                           (Б.2)

                           да се осъди ответника да заплати в полза на жалбоподателя всички направени от него съдебни разноски, разходи и хонорари, както по първоинстанционното производство, така и по настоящото производството по обжалване;

               —

               При условията на евентуалност:

                           (Б.3)

                           да се върне настоящото дело на Съда на публичната служба, който да се произнесе отново, в различен състав, по същество.

         Правни основания и основни доводи
   Настоящото обжалване е насочено срещу определението на Съда на публичната служба от 4 ноември 2008 г. по дело F-133/06, L. Marcuccio/Комисия.
   В подкрепа на своите искания жалбоподателят изтъква следните правни основания:

               а)

               Пълна липса на разследване и непроизнасяне по основен въпрос на спора, тъй като с обжалваното определение Съдът на публичната служба не се е произнесъл по искането за обявяване за несъществуващо ex lege на обжалваното пред него решение.

               б)

               Пълна липса на мотиви на съдържащите се в обжалваното определение констатации, както относно недопустимостта на исканията „да се осъди Комисията да върне на жалбоподателя личните му вещи“, „да се отмени обжалваното решение“ и „да се изплати обезщетение за вреди“, така и относно осъждането на жалбоподателя да заплати съдебните разноски, и поради изопачаване и преиначаване на фактите, пълна липса на разследване, ирелевантност и необоснованост, както и погрешно тълкуване и неправилно прилагане на общностните норми и съдебна практика.

               в)

               Процесуално нарушение, изразяващо се в неспазване на задължението за невземане предвид на съдържанието на подадената от ответника следи изтичане на срока писмена защита, което може да увреди интересите на жалбоподателя.

               г)

               Нарушение на нормите за справедлив съдебен процес.


title: Дело C-374/08: Определение на председателя на Съда от 8 април 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Република Унгария

text:
               18.7.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 167/8

         Определение на председателя на Съда от 8 април 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Република Унгария
   (Дело C-374/08) (1)

   2009/C 167/16

      Език на производството: унгарски

   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 260 от 11.10.2008 г.


title: Дело F-75/10: Определение на Съда на публичната служба (трети състав) от 27 юни 2011 г. — Scheefer/Парламент (Публична служба — Срочно нает служител — Подновяване на договор, сключен за определен срок — Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)

text:
               27.8.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/53

         Определение на Съда на публичната служба (трети състав) от 27 юни 2011 г. — Scheefer/Парламент
   (Дело F-75/10) (1)

   (Публична служба - Срочно нает служител - Подновяване на договор, сключен за определен срок - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
   2011/C 252/115
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Séverine Scheefer (Люксембург, Люксембург) (представители: адв. C. L’Hote-Tissier, адв. R. Adam и адв. P. Ketter, avocats)

      Ответник: Европейски парламент (представители: г-жа R. Ignătescu и г-жа S. Alves)

      Предмет на делото

   Искане за отмяна на решенията на ответника, с които отказва да приеме мотивирано решение относно правното положение на жалбоподателя и отказва in fine да преквалифицира договора на жалбоподателя като срочно нает служител в такъв за неопределено време в съответствие с член 8, параграф 1 от Условията за работа на другите служители, както и искане за поправяне на претърпяната от жалбоподателя вреда.

      Диспозитив на определението

               1.

               Липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество по жалбата по дело F-75/10, Scheefer/Парламент.

               2.

               Европейският парламент понася направените от него съдебни разноски, както и тези на г-жа Scheefer.

      (1)  ОВ C 301, 6.11.2010 г., стр. 64.


title: Дело C-454/11: Решение на Съда (трети състав) от 7 февруари 2013 г. (преюдициално запитване от Augstākās tiesas Senāts — Латвия) — Gunārs Pusts/Lauku atbalsta dienests (Земеделие — ФЕОГА — Регламенти (ЕО) № 1257/1999 и № 817/2004 — Подпомагане на развитието на селските райони — Възстановяване на недължимо платено — Национална правна уредба, която обуславя предоставянето на агроекологичната помощ от подаването на ежегодна молба, придружена от определени документи — Получател, който е изпълнил своите задължения във връзка с обработването на съответната площ, но не е подал молба съгласно посочената правна уредба — Отнемане на помощта без изслушване на получателя в случай на неспазване от същия на приложимите разпоредби за подаването на молба за агроекологична помощ)

text:
               13.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 108/3

         Решение на Съда (трети състав) от 7 февруари 2013 г. (преюдициално запитване от Augstākās tiesas Senāts — Латвия) — Gunārs Pusts/Lauku atbalsta dienests
   (Дело C-454/11) (1)

   (Земеделие - ФЕОГА - Регламенти (ЕО) № 1257/1999 и № 817/2004 - Подпомагане на развитието на селските райони - Възстановяване на недължимо платено - Национална правна уредба, която обуславя предоставянето на агроекологичната помощ от подаването на ежегодна молба, придружена от определени документи - Получател, който е изпълнил своите задължения във връзка с обработването на съответната площ, но не е подал молба съгласно посочената правна уредба - Отнемане на помощта без изслушване на получателя в случай на неспазване от същия на приложимите разпоредби за подаването на молба за агроекологична помощ)
   2013/C 108/04
   Език на производството: латвийски

      Запитваща юрисдикция

   Augstākās tiesas Senāts

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Gunārs Pusts

      Ответник: Lauku atbalsta dienests

      Предмет

   Преюдициално запитване — Augstākās tiesas Senāts — Тълкуване на Регламент (ЕО) № 1257/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА) и за изменение и отмяна на някои регламенти (ОВ L 160, стp. 80; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 28, стр. 134) и на Регламент (ЕО) № 817/2004 на Комисията от 29 април 2004 година относно определяне на подробни правила за прилагането от Регламент (ЕО) № 1257/1999 (ОВ L 153, стp. 30; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 57, стр. 116) — Агроекологична помощ и помощ за площ — Връщане на недължимо платено — Национална правна уредба, която обуславя предоставянето на помощта за площ от подаването на годишна молба, придружена от определени документи — Получател, който е изпълнил своите задължения във връзка с обработването на съответната площ, но е подал непълни молби — Отнемане на помощта без изслушване на получателя в случай на неспазване от същия на приложимите разпоредби за подаването на молба

      Диспозитив

   Регламент (ЕО) № 1257/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА) и за изменение и отмяна на някои регламенти, изменен с Регламент (ЕО) № 1783/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година, Регламент (ЕО) № 817/2004 на Комисията от 29 април 2004 година относно определяне на подробни правила за прилагането от Регламент (ЕО) № 1257/1999, както и Регламент (ЕО) № 796/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за определяне на подробни правила за прилагане на интегрираната система за администриране и контрол, кръстосано спазване и модулация, предвидени в Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители, трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, според която получателят на помощ, предоставена в замяна на неговите многогодишни агроекологични ангажименти, трябва да възстанови цялата помощ, вече получена за предходните години, поради това че не е подал ежегодна молба в съответствие с приложимите национални разпоредби, макар че този получател потвърждава, че е продължил да изпълнява своите задължения във връзка с обработването на съответните площи, че не е бил изслушан от компетентната администрация, но извършването на проверка на място на съответните площи е вече невъзможно, поради факта че разглежданата година е изтекла.

      (1)  ОВ C 331, 12.11.2011 г.