title: Поправка на известието в Официален вестник по дело T-279/19 (ОВ C 220 от 1 юли 2019 г.)

text:
               2.12.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 406/44

      Поправка на известието в Официален вестник по дело T 279/19

         (Официален вестник на Европейския съюз C 220 от 1 юли 2019 г.)

      (2019/C 406/53)
      На стр. 41 в известието в Официален вестник по дело T-279/19, Фронт Полисарио/Съвет, текстът трябва да се замени със следния текст:

               Жалба, подадена на 27 април 2019 г. — Фронт Полисарио/Съвет

               (Дело T-279/19)

            (2019/C 406/53)
            Език на производството: френски

               Страни

               Жалбоподател: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Фронт Полисарио) (представител: G. Devers, avocat)

               Ответник: Съвет на Европейския съюз

               Искания

            Жалбоподателят иска от Общия съд:

                        —

                        да приеме, че жалбата за отмяна е допустима,

                        —

                        да приеме, че обжалваното решение следва да бъде отменено,

                        —

                        да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

               Основания и основни доводи

            Жалбоподателят навежда десет основания в подкрепа на жалбата си срещу Решение (ЕС) 2019/217 на Съвета от 28 януари 2019 година за сключване на споразумение под формата на размяна на писма между Европейския съюз и Кралство Мароко за изменение на протоколи № 1 и № 4 към Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Кралство Мароко, от друга страна (ОВ L 34, 2019 г., стр. 1).

                        1.

                        Първото основание е липса на компетентност на Съвета да приеме обжалваното решение, доколкото Европейският съюз и Кралство Мароко нямали компетентност да сключат международно споразумение, приложимо за Западна Сахара, вместо и от името на сахарския народ, представляван от Фронта Полисарио.

                        2.

                        Второто основание е неизпълнение на задължението за разглеждане на въпроса за спазването на основните права и на международното хуманитарно право, доколкото Съветът не е разгледал този въпрос преди да приеме обжалваното решение.

                        3.

                        Третото основание е неизпълнение от страна на Съвета на задължението му да изпълни решенията на Съда, доколкото обжалваното решение игнорирало мотивите на решение от 21 декември 2016 г., Съвет/Фронт Полисарио (C-104/16 P, EU:C:2016:973).

                        4.

                        Четвъртото основание е нарушение на основните принципи и ценности, от които се ръководи дейността на Съюза на международната сцена, тъй като, първо, обжалваното решение отричало съществуването на сахарския народ като субект на правото и вместо това го наричало „засегнатото население“; второ, в нарушение на правото на народите да се ползват свободно от природните си ресурси, с обжалваното решение се сключвало международно споразумение, което без съгласието на сахарския народ организирало износа на природните му богатства към Съюза, определяйки ги като марокански по произход; и трето, с обжалваното решение се сключвало международно споразумение, приложимо за окупираната Западна Сахара, с Кралство Мароко, в рамките на анексионистичната политика на последното по отношение на тази територия и на системните нарушения на основните права, които запазването на тази политика изисква.

                        5.

                        Петото основание е нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания, доколкото обжалваното решение противоречало на многократните изявления на Съюза за необходимостта от спазване на принципите на самоопределение и на относителното действие на договорите.

                        6.

                        Шестото основание е неправилно прилагане на принципа на пропорционалност, доколкото предвид отделния и самостоятелен статут на Западна Сахара, на неотменния характер на правото на самоопределение и на качеството на трета страна на сахарския народ, Съветът нямал право да преценява пропорционалността между твърдените „предимства за икономиката на Западна Сахара“ и последиците им за сахарските природни ресурси.

                        7.

                        Седмото основание е нарушение на правото на самоопределение, тъй като, първо, замествайки името на сахарския народ с понятието „засегнатото население“, обжалваното решение отрича националното единство на сахарския народ като субект на правото на самоопределение; второ, в нарушение на правото на сахарския народ да се ползва свободно от природните си ресурси, обжалваното решение организира без негово съгласие износа на ресурсите му към Съюза, определяйки ги като марокански по произход; и трето, в нарушение на отделния и самостоятелен статут на сахарската територия, с обжалваното решение се сключвало международно споразумение, приложимо към окупираната Западна Сахара, и се прикривала действителната страна на произход на стоките от тази територия, определяйки ги като марокански по произход.

                        8.

                        Осмото основание е нарушение на принципа на относителното действие на договорите, доколкото обжалваното решение отрича качеството на трета страна на сахарския народ в отношенията ЕС-Мароко и му налага без негово съгласие международни задължения по отношение на националната му територия и природните му ресурси.

                        9.

                        Деветото основание е нарушение на международното хуманитарно право и на международното наказателно право, доколкото, от една страна, с обжалваното решение се сключва международно споразумение, приложимо за Западна Сахара, при положение че мароканските окупационни сили не разполагат с jus tractatus по отношение на тази територия и имат забрана да експлоатират природните ѝ ресурси и, от друга страна, използвайки понятието „засегнатото население“, това решение оправдава незаконното прехвърляне на марокански заселници на окупираната сахарска територия.

                        10.

                        Десетото основание е нарушение на задълженията на Съюза по силата на правото на международна отговорност, доколкото сключвайки международно споразумение с Кралство Мароко, приложимо за Западна Сахара, обжалваното решение оправдава тежките нарушения на международното право, извършени от окупационните марокански сили срещу сахарския народ, и предоставя помощ и сътрудничество за запазването на положението, създадено в резултат на тези нарушения.


title: Дело C-791/19: Иск, предявен на 25 октомври 2019 г. — Европейска комисия/Република Полша

text:
               9.12.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 413/36

      Иск, предявен на 25 октомври 2019 г. — Европейска комисия/Република Полша
      (Дело C-791/19)
      (2019/C 413/44)
      Език на производството: полски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: K. Banks, H. Krämer, S. L. Kalėda)

         Ответник: Република Полша

         Искания на ищеца

                  1.

                  Да се установи, че

                              —

                              като допуска, че съдържанието на съдебни актове може да се квалифицира като дисциплинарно нарушение по отношение на съдиите от съдилищата с обща компетентност (член 107, параграф 1 от ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych (Закон за устройство на съдилищата с обща компетентност) и член 97, параграфи 1 и 3 от ustawa o Sądzie Najwyższym (Закон за Върховния съд),

                              —

                              като не гарантира независимост и безпристрастност на дисциплинарната колегия на Sąd Najwyższy (Върховния съд), в чиято компетентност попада контролът на решенията, постановени в дисциплинарни производства срещу съдии (член 3, точка 5, член 27 и член 73, параграф 1 от Закона за върховния съд във връзка с член 9a от ustawa o Krajowej Radzie Sądownictwa (Закон за националния съдебен съвет),

                              —

                              като предоставя на председателя на дисциплинарната колегия на Sąd Najwyższy (Върховния съд) правото по собствено усмотрение да определя компетентния първоинстанционен дисциплинарен съд по делата на съдии от съдилищата с обща компетентност (член 110, параграф 3 и член 114, параграф 7 от Закона за устройство на съдилищата с обща компетентност), с което не гарантира разглеждане на дисциплинарното дело от „създаден със закон“ съд, и

                              —

                              като предоставя на министъра на правосъдието компетентността да назначава дисциплинарния обвинител към министъра на правосъдието (член 112b от Закона за устройство на съдилищата с обща компетентност), с което не гарантира разглеждане на дисциплинарните дела на съдии от съдилищата с обща компетентност в разумен срок, а също и като предвижда, че: действията, свързани с назначаването на защитник и с поемането на защитата от него не спират дисциплинарното производство (член 113а от Закона за устройство на съдилищата с обща компетентност), както и че дисциплинарният съд провежда производството въпреки отсъствието по уважителни причини на призования дисциплинарно обвинен или на неговия защитник (член 115а, параграф 3 от Закона за устройство на съдилищата с обща компетентност), с което не гарантира правото на защита на дисциплинарно обвинените съдии от съдилищата с обща компетентност,

                        Република Полша не е изпълнила задълженията си, произтичащи от член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, както и че:

                              —

                              допуска, че правото на съдилищата да отправят до Съда преюдициални запитвания е ограничено поради възможността за започване на дисциплинарно производство,

                        Република Полша не е изпълнила задълженията си, произтичащи от член 267, втора и трета алинея ДФЕС.

                  2.

                  Република Полша да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Първо, във връзка с нарушението на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС Комисията сочи, че въпросните разпоредби i) допускат възможността съдържанието на съдебни актове да се квалифицира като дисциплинарно нарушение, ii) не гарантират независимост и безпристрастност на дисциплинарната колегия на Sąd Najwyższy (Върховния съд), в чиято компетентност попада контролът на решенията, постановени в дисциплинарни производства, iii) предоставят на председателя на дисциплинарната колегия на Sąd Najwyższy (Върховния съд) правото по собствено усмотрение да определя компетентния първоинстанционен дисциплинарен съд по делата на съдии от съдилищата с обща компетентност, с което не гарантират разглеждане на дисциплинарното дело от „създаден със закон“ съд, iv) не гарантират разглеждане на дисциплинарните дела на съдии от съдилища с обща компетентност в разумен срок, както и правото на защита на дисциплинарно обвинения съдия.
      Второ, във връзка с нарушението на член 267, втора и трета алинея ДФЕС Комисията сочи, че спорните национални разпоредби допускат ограничаване на правото на съдилищата да отправят до Съда преюдициални запитвания поради възможността за започване на дисциплинарно производство.


title: Дело C-176/18: Решение на Съда (седми състав) от 19 декември 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunal Supremo - Испания) — Club de Variedades Vegetales Protegidas/Adolfo Juan Martínez Sanchís (Преюдициално запитване — Правна закрила на Общността на сортовете растения — Регламент (ЕО) № 2100/94 — Член 13, параграфи 2 и 3 — Действие на правната закрила — Система на каскадна защита — Отглеждане на сортови компоненти и събиране на плодовете от тях — Разграничение между действията, извършени по отношение на сортовите компоненти, и тези, извършени по отношение на посевния материал — Понятие за неразрешено използване на сортови компоненти — Член 95 — Временна закрила)

text:
               24.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 61/4

      Решение на Съда (седми състав) от 19 декември 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunal Supremo - Испания) — Club de Variedades Vegetales Protegidas/Adolfo Juan Martínez Sanchís
      (Дело C-176/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Правна закрила на Общността на сортовете растения - Регламент (ЕО) № 2100/94 - Член 13, параграфи 2 и 3 - Действие на правната закрила - Система на каскадна защита - Отглеждане на сортови компоненти и събиране на плодовете от тях - Разграничение между действията, извършени по отношение на сортовите компоненти, и тези, извършени по отношение на посевния материал - Понятие за неразрешено използване на сортови компоненти - Член 95 - Временна закрила)
      (2020/C 61/04)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Supremo

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Club de Variedades Vegetales Protegidas

         Ответник: Adolfo Juan Martínez Sanchís

         Диспозитив

                  1)

                  Член 13, параграф 2, буква а) и параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2100/94 на Съвета от 27 юли 1994 година относно правната закрила на Общността на сортовете растения трябва да се тълкува в смисъл, че дейността по отглеждане на защитен сорт и събиране на плодовете му, които не могат да бъдат използвани като материал за размножаване, изисква разрешението на титуляря на правната закрила на Общността на сортовете растения във връзка с посочения растителен сорт, доколкото са изпълнени условията, предвидени в член 13, параграф 3 от този регламент.

                  2)

                  Член 13, параграф 3 от Регламент № 2100/94 трябва да се тълкува в смисъл, че плодовете от даден растителен сорт, които не могат да бъдат използвани като материал за размножаване, не могат да се считат за получени чрез „неразрешено използване на сортови компоненти“ от този растителен сорт по смисъла на тази разпоредба, когато тези сортови компоненти са били размножавани и продавани на земеделски стопанин от разсадник през периода между публикуването на заявката за правна закрила на Общността на сортовете растения във връзка с посочения растителен сорт и предоставянето ѝ. Когато след предоставянето на тази закрила посочените сортови компоненти са били размножавани и продавани без съгласието на титуляря на тази закрила, последният може да се позове на правото, което му предоставя член 13, параграф 2, буква а) и параграф 3 от този регламент, що се отнася до посочените плодове, освен ако е могъл разумно да упражни правото си, свързано със същите тези сортови компоненти.

         (1)  ОВ C 211, 18.6.2018 г.


title: Дело C-590/19 P: Жалба, подадена на 1 август 2019 г. от L'Oréal срещу решението, постановено от Общия съд (първи състав) на 19 юни 2019 г. по дело T-183/16 RENV, L'Oréal/EUIPO — Guinot

text:
               9.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 77/17

      Жалба, подадена на 1 август 2019 г. от L'Oréal срещу решението, постановено от Общия съд (първи състав) на 19 юни 2019 г. по дело T-183/16 RENV, L'Oréal/EUIPO — Guinot
      (Дело C-590/19 P)
      (2020/C 77/25)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: L'Oréal (представители: T. de Haan и P. Péters, avocats)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост, Guinot
      С определение от 7 октомври 2019 г. Съдът (състав по допускането на обжалване) не допуска обжалването.


title: Дело C-825/19: Преюдициално запитване от Thüringer Finanzgericht (Германия), постъпило на 12 ноември 2019 г. — Beeren-, Wild-, Feinfrucht GmbH/Hauptzollamt Erfurt

text:
               9.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 77/21

      Преюдициално запитване от Thüringer Finanzgericht (Германия), постъпило на 12 ноември 2019 г. — Beeren-, Wild-, Feinfrucht GmbH/Hauptzollamt Erfurt
      (Дело C-825/19)
      (2020/C 77/31)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Thüringer Finanzgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Beeren-, Wild-, Feinfrucht GmbH

         Ответник: Hauptzollamt Erfurt

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 211, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 9 октомври 2013 година за създаване на Митнически кодекс на Съюза (МКС) (1) да се тълкува в смисъл, че се прилага само към заявления за предоставяне на разрешения с обратна сила, обхващащи периода от 1 май 2016 г. нататък?

                  2)

                  При отрицателен отговор на първия въпрос: приложим ли е член 211 от МКС към заявления за предоставяне на разрешения с обратна сила, обхващащи периода преди 1 май 2016 г., само в случаите, когато заявлението за предоставяне на разрешение е подадено преди влизането на новия закон в сила, но митническите органи са се произнесли за пръв път с отказ по такова заявление след 1 май 2016 г.?

                  3)

                  При отрицателен отговор на втория въпрос: приложим ли е член 211 от МКС към заявления за предоставяне на разрешения с обратна сила, обхващащи периода преди 1 май 2016 г., и в случаите, когато митническите органи са се произнесли с отказ по такова заявление още преди 1 май 2016 г., както и след това (с други мотиви)?

                  4)

                  При утвърдителен отговор на първия и втория въпрос и при отрицателен отговор на третия въпрос: трябва ли член 294, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността (2) да се тълкува в смисъл, че:

                              a)

                              разрешение с обратно действие, обхващащо периода след датата на изтичане на срока на предходното разрешение, може да бъде издадено, както е предвидено в параграф 3 от същия член, с максимална продължителност на обратното действие от една година от датата на подаване на заявлението, и

                              б)

                              трябва ли предвиденото в параграф 3 доказателство за наличието на икономическа нужда, както и за липсата на опит за измама или на явно нехайство, да бъде налице и при издаването на последващо разрешение по параграф 2?

         (1)  ОВ L 269, 2013 г., стр. 1

         (2)  ОВ L 253, 1993 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 7, стр. 3.


title: Дело C-844/19: Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof (Австрия), постъпило на 15 ноември 2019 г. — CS, Finanzamt Graz-Stadt

text:
               9.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 77/23

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof (Австрия), постъпило на 15 ноември 2019 г. — CS, Finanzamt Graz-Stadt
      (Дело C-844/19)
      (2020/C 77/33)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: CS, Finanzamt Graz-Stadt

         Ответник: Finanzamt Judenburg Liezen, technoRent International GmbH

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Произтича ли от правото на Съюза пряко приложима правна уредба, която предоставя право на лихви за забава на данъчнозадължено лице, на което, в хипотеза като тази в главното производство, данъчната служба не е възстановила в срок данъчен кредит, така че това данъчнозадължено лице да може да се позове на посоченото право пред данъчната служба, съответно пред административните съдилища, въпреки че националното законодателство не предвижда такава правна уредба в областта на лихвите?
                  При утвърдителен отговор на първия преюдициален въпрос:

                  2)

                  Допустимо ли е и при вземания по ДДС на данъчнозадълженото лице, които са възникнали в резултат от последващо намаляване на възнаграждението съгласно член 90, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1), начисляването на лихви да започне едва след изтичане на разумен срок, с който данъчната служба разполага, за да извърши ревизия за установяване на достоверността на декларираното от данъчнозадълженото лице вземане?

                  3)

                  Трябва ли от обстоятелството, че националното законодателство на дадена държава членка не съдържа правна уредба в областта на лихвите за забава при забавено възстановяване на данъчен кредит, да се заключи, че правните последици, предвидени в член 27, параграф 2, втора алинея от Директива 2008/9/ЕО на Съвета от 12 февруари 2008 година за определяне на подробни правила за възстановяването на данъка върху добавената стойност, предвидено в Директива 2006/112/ЕО, на данъчнозадължени лица, неустановени в държавата членка по възстановяване, но установени в друга държава членка (2), трябва да се прилагат от националните съдилища при изчисляването на лихвите, дори когато главното производство не попада в обхвата на тази директива?

         (1)  ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.

         (2)  ОВ L 44, 2008 г., стр. 23.


title: Дело C-905/19: Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Darmstadt (Германия), постъпило на 11 декември 2019 г. — EP/Kreis Groß-Gerau

text:
               9.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 77/28

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Darmstadt (Германия), постъпило на 11 декември 2019 г. — EP/Kreis Groß-Gerau
      (Дело C-905/19)
      (2020/C 77/39)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Darmstadt

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: EP

         Ответник: Kreis Groß-Gerau

         Преюдициални въпроси

      Може ли от предвидения в член 64 от Евро-средиземноморското споразумение с Тунис (1) принцип на недопускане на дискриминация да се изведе забрана за съкращаването на срока на валидност на разрешение за пребиваване поради последващото отпадане на изискванията за издаване на това разрешение за пребиваване, ако

                  —

                  към момента на съобщаването на последващото съкращаване на срока на валидност на разрешението за пребиваване тунизийският гражданин е упражнявал трудова дейност,

                  —

                  решението за съкращаване на срока не се основава на съображения, които са необходими за защитата на легитимен държавен интерес, каквито са съображенията за обществен ред, обществена сигурност и обществено здраве, и

                  —

                  тунизийският гражданин не е притежавал разрешение за упражняване на трудова дейност (разрешение за работа), което е независимо от разрешението за пребиваване, но е имал по силата на закон право да упражнява такава дейност по време на срока на валидност на разрешението за пребиваване?

            Предполага ли статутът на чужденец, произтичащ от принципа на недопускане на дискриминация съгласно член 64 от Евро-средиземноморското споразумение с Тунис, наред с разрешението за пребиваване да бъде издадено административно разрешение за упражняване на трудова дейност?
      Кой момент има значение за преценката на статута от гледна точка на правото в областта на разрешението за пребиваване и разрешението за работа? Релевантна ли е датата на издаване на административния акт за отнемане на правото на пребиваване или датата на съдебното решение?

         (1)  Евро-средиземноморско споразумение от 17 юли 1995 г. за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Република Тунис, от друга страна (ОВ L 97, 1998 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 70, стр. 133).


title: Дело C-927/19: Преюдициално запитване от Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Литва), постъпило на 18 декември 2019 г. — „Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras“ UAB, other parties: „Ecoservice Klaipėda“ UAB, „Klaipėdos autobusų parkas“ UAB, „Parsekas“ UAB,„Klaipėdos transportas“ UAB

text:
               9.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 77/28

      Преюдициално запитване от Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Литва), постъпило на 18 декември 2019 г. — „Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras“ UAB, other parties: „Ecoservice Klaipėda“ UAB, „Klaipėdos autobusų parkas“ UAB, „Parsekas“ UAB,„Klaipėdos transportas“ UAB
      (Дело C-927/19)
      (2020/C 77/40)
      Език на производството: литовски

         Запитваща юрисдикция

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Страни в главното производство

         Жалбоподател в касационното производство: Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras’ UAB

         Други страни:„Ecoservice Klaipėda“ UAB, „Klaipėdos autobusų parkas“ UAB, „Parsekas“ UAB,„Klaipėdos transportas“ UAB

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Попада ли в обхвата на член 58, параграфи 3 и 4 от Директива 2014/ (1) условие на обществена поръчка, според което доставчиците са длъжни да докажат определено равнище на годишен оперативен доход от дейности по доставянето само на точно определени услуги (управление на смесени битови отпадъци)?

                  2.

                  Зависи ли методът за оценка на капацитета на доставчика, така както е определен в решението на Съда от 4 май 2017 г., Esaprojekt (C-387/14) (2), от отговора на първия въпрос?

                  3.

                  Попада ли в обхвата на (а) член 58, параграф 4; (б) член 42 във връзка с разпоредбите на Приложение VII; (в) член 70 от Директива 2014/24 условие на обществена поръчка, според което доставчиците са длъжни да докажат, че превозните средства, необходими за предоставянето на услуги [за управление на отпадъците], отговарят на специфичните технически изисквания, сред които изискванията за намаляване на замърсяващите емисии (EURO 5), за инсталиране на GPS предавател, за подходящ капацитет и т.н.?

                  4.

                  Следва член 1, параграф 1, трета алинея от Директива 89/665 (3), въвеждащ принципа за ефективност на процедурите по обжалване, член 1, параграфи 3 и 5 от същата директива, член 21 от Директива 2014/24 и Директива 2016/943 (4), по специално съображение 18 и член 9, параграф 2, трета алинея (заедно или поотделно, но без ограничение) да се тълкуват в смисъл, че когато националното законодателство, което регламентира обществените поръчки, изисква провеждането на задължителна досъдебна процедура по уреждане на спорове:

                              a)

                              възлагащият орган е длъжен да предостави на доставчика, инициирал процедурата по обжалване, цялата информация относно офертата на друг доставчик (независимо от поверителното ѝ естество), ако предметът на жалбата е именно законосъобразността на оценката на офертата на другия доставчик и доставчикът, инициирал процедурата, предварително и изрично е поискал предоставянето на тази информация от възлагащия орган;

                              б)

                              независимо от отговора на предишния въпрос, когато отхвърля предявената от доставчика жалба относно законосъобразността на оценката на офертата на неговия конкурент, възлагащият орган, във всеки случай следва да даде ясен, изчерпателен и конкретен отговор независимо от риска от разкриване на предоставената му поверителна информация, съдържаща се в офертата?

                  5.

                  Следва ли член 1, параграф 1, трета алинея, член 1, параграфи 3 и 5 и член 2, параграф 1, буква б) от Директива 89/665, член 21 от Директива 2014/24 и Директива 2016/943, по специално съображение 18 (заедно или поотделно, но без ограничение), да се тълкуват в смисъл, че решението на възлагащия орган да не предостави на доставчика достъп до поверителните данни на офертата на друг участник подлежи на самостоятелно обжалване пред съдилищата?

                  6.

                  Ако отговорът на предишния въпрос е положителен, следва ли член 1, параграф 5 от Директива 89/665 да се тълкува в смисъл, че доставчикът следва да подаде жалба до възлагащия орган срещу такова решение и, ако е необходимо, да предяви иск пред съда?

                  7.

                  Ако отговорът на предишния въпрос е положителен, следва ли член 1, параграф 1, трета алинея и член 2, параграф 1, буква б) от Директива 89/665 да се тълкуват в смисъл, че в зависимост от обема на наличната информация относно съдържанието на офертата на другия доставчик, доставчикът може да предяви иск пред съдилищата единствено по отношение на отказа да му се предостави информация, без отделно да оспорва законосъобразността на други решения на възлагащия орган?

                  8.

                  Независимо от отговорите на предишните въпроси, следва ли член 9, параграф 2, трета алинея от Директива 2016/943 да се тълкува в смисъл, че съдът, след като получи искането на жалбоподателя да бъде разпоредено представянето на доказателства от другата страна по спора, които да му бъдат предоставени, следва да го уважи независимо от действията на възлагащия орган по време на процедурите по възлагане или обжалване на обществената поръчка?

                  9.

                  Следва ли член 9, параграф 2, трета алинея от Директива 2016/943 да се тълкува в смисъл, че след като отхвърли искането на жалбоподателя за разкриване на поверителна информация на другата страна по спора, съдът трябва да направи служебно оценка на данните, за които е поискано отпадане на поверителността, и на тяхното значение за законосъобразността на процедурата за възлагане на обществена поръчка?

                  10.

                  Може ли основанието за изключване на доставчици, установено в член 57, параграф 4, буква з) от Директива 2014/24, като се има предвид решението на Съда от 3 октомври 2019 г., Delta Antrepriză de Construcții și Montaj 93 (5), да се прилага така, че при разглеждане на спор между доставчик и възлагащ орган съдът да може да реши служебно и независимо от оценката на възлагащия орган, че съответният оферент умишлено или поради небрежност е представил на възлагащия орган подвеждаща и фактически неточна информация и поради това е следвало да бъде изключен от процедурите за възлагане на обществени поръчки?

                  11.

                  Следва ли член 57, параграф 4, буква з) от Директива 2014/24 във връзка с принципа на пропорционалност, установен в член 18, параграф 1 от същата директива, да се тълкува в смисъл, че когато националното законодателство предвижда допълнителни санкции (в допълнение към изключване от процедурите за възлагане на обществени поръчки) за представянето на невярна информация, тези санкции могат да се прилагат само въз основа на лична отговорност, по-специално когато е представена фактически неточна информация само от част от съвместните участници в процедурата за възлагане на обществена поръчка (например от един от няколко партньори)?

         (1)  Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ L 94, 2014 г., стр. 65).

         (2)  ECLI:EU:C:2017:338.

         (3)  Директива на Съвета от 21 декември 1989 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прилагането на производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки за доставки и за строителство (ОВ L 395, 1989 г., стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 237).

         (4)  Директива (ЕС) 2016/943 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година относно защитата на неразкрити ноу-хау и търговска информация (търговски тайни) срещу тяхното незаконно придобиване, използване и разкриване (ОВ L 157, 2016 г., стр. 1).

         (5)  C-267/18, ECLI:EU:C:2019:826.


title: Дело T-336/19: Решение на Общия съд от 30 януари 2020 г. — BZ/Комисия (Публична служба — Договорно наети служители — Освобождаване поради очевидно незадоволителна работа — Пропорционалност — Член 84 от УРДС — Отговорност)

text:
               9.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 77/47

      Решение на Общия съд от 30 януари 2020 г. — BZ/Комисия
      (Дело T-336/19) (1)

      (Публична служба - Договорно наети служители - Освобождаване поради очевидно незадоволителна работа - Пропорционалност - Член 84 от УРДС - Отговорност)
      (2020/C 77/67)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: BZ (представител: C. Mourato, avocat)

         Ответник: Европейска комисия (представители: G. Berscheid, B. Mongin и M. Brauhoff)

         Предмет

      Искане на основание член 270 ДФЕС, от една страна, за отмяна на решението на Комисията от 25 юли 2018 г. за освобождаване на жалбоподателката въз основа на изготвена предсрочно оценка поради очевидно незадоволителна работа, и от друга, за обезщетение за имуществените и неимуществените вреди, които жалбоподателката твърди, че е претърпяла в резултат на това решение

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя решението на Европейската комисия от 25 юли 2018 г. за освобождаване на BZ.

                  2)

                     Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3)

                     Осъжда Комисията да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 255, 29.7.2019 г.


title: Дело T-671/19: Жалба, подадена на 1 октомври 2019 г. — Qualcomm/Комисия

text:
               9.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 77/53

      Жалба, подадена на 1 октомври 2019 г. — Qualcomm/Комисия
      (Дело T-671/19)
      (2020/C 77/74)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Qualcomm, Inc. (Сан Диего, Калифорния, Съединени щати) (представители: M. Davilla, M. Pinto de Lemos Fermiano Rato и M. English, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение C(2019) 5361 окончателен на Комисията,

                  —

                  да отмени, или при условията на евентуалност, да намали значително размера на наложената глоба,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква петнадесет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: обжалваното решение е прието в резултат от сериозни процедурни нарушения, които накърняват непоправимо правото на защита на Qualcomm.

                  2.

                  Второ основание: обжалваното решение е опорочено от явни грешки в преценката на фактическите и правните обстоятелства и от липсата на адекватни мотиви, допуснати при определянето на съответния пазар и при констатацията, че Qualcomm има господстващо положение.

                  3.

                  Трето основание: обжалваното решение е опорочено от явни грешки при прилагане на правото, тъй като не са били приложени правилни правни критерии.

                  4.

                  Четвърто основание: теорията за агресивно ценообразуване, развита в решението, е нелогична и не е подкрепена с никакви доказателства.

                  5.

                  Пето основание: обжалваното решение е опорочено от явни грешки и от липсата на адекватни мотиви, допуснати при реконструирането на твърдените „действително платените“ цени.

                  6.

                  Шесто основание: възлагането в обжалваното решение на еднократни инженерни разходи е явно неправилно.

                  7.

                  Седмо основание: в обжалваното решение очевидно не са установени подходящи референтни разходи.

                  8.

                  Осмо основание: направеният в обжалваното решение анализ на цените и на разходите е явно неправилен.

                  9.

                  Девето основание: обжалваното решение е опорочено от явна грешка при прилагане на правото и явна грешка в преценката, допуснати при констатацията, че цените на Qualcomm са отстранили Icera от пазара и са причинили вреди на потребителите.

                  10.

                  Десето основание: направената в обжалваното решение констатация, че чрез цените си Qualcomm прилага план за изключване на Icera е явно неправилна.

                  11.

                  Единадесето основание: обжалваното решение е опорочено от явна грешка в преценката и от липсата на адекватни мотиви, допуснати при отхвърляне на обективната обосновка.

                  12.

                  Дванадесето основание: обжалваното решение е опорочено от липсата на адекватни мотиви.

                  13.

                  Тринадесето основание: направената в обжалваното решение констатация за твърдяната продължителност на нарушението е явно неправилна.

                  14.

                  Четиринадесето основание: в обжалваното решение глобата очевидно е наложена и изчислена погрешно.

                  15.

                  Петнадесето основание: обжалваното решение е опорочено от явна грешка при прилагане на правото, явна фактическа грешка и явна грешка в преценката, допуснати при установяване на компетентността на Комисията и на твърдените последици за търговията.


title: Дело T-32/20: Жалба, подадена на 14 януари 2020 г. — Buxadé Villalba и др./Парламент

text:
               9.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 77/56

      Жалба, подадена на 14 януари 2020 г. — Buxadé Villalba и др./Парламент
      (Дело T-32/20)
      (2020/C 77/78)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподатели: Jorge Buxadé Villalba, María Esperanza Araceli Aguilar Pinar и Hermann Tertsch Del Valle-Lersundi (представител: M. Castro Fuertes, abogada)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да отмени решението за признаване на качеството членове на Европейския парламент на г-н Carles Puigdemont i Casamajó и г-н Antoni Comín i Oliveres,

                  —

                  да постанови преустановяване на действието на последиците от признаването на такова качество и отмяната на вече настъпилите,

                  —

                  да постанови прекратяване на всички договори за предоставяне на услуги, подписани от г-н Carles Puigdemont i Casamajó и г-н Antoni Comín i Oliveres със сътрудници, съветници, стипендианти или трети лица,

                  —

                  да осъди г-н Carles Puigdemont i Casamajó и г-н Antoni Comín i Oliveres да възстановят всички суми, получени от тях от Европейския парламент в законното им качество на евродепутати на каквото и да било основание и в какъвто и да било размер, и тези, изплатени от Европейския парламент на трети лица по какъвто и да е договор за предоставяне на услуги със сътрудници, съветници, стипендианти или трети лица,

                  —

                  при условията на евентуалност, да обяви за несъвместима службата на европейски парламентарист с тази на член на законодателното събрание на CCAA и да обяви, че нямат право да получават никакво възнаграждение от 2 юли 2019 г. до датата на встъпване в длъжност, като разпореди връщането на същото с мораторните лихви, в случай че е било получено плащане на някаква сума,

                  —

                  да осъди Европейския парламент да заплати съдебните разноски при уважаване на жалбата.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват четири основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на членове 8 и 12 от Акта за избирането на членове на Европейския парламент от 20 септември 1976 г., в съответствие с испанското избирателно законодателство.

                              —

                              Твърди се в това отношение, че в съответствие с посочения акт европейската избирателна процедура се урежда от националните разпоредби във всяка държава членка, вследствие на което са приложими членове 219—224 от Ley Orgánica del Régimen Electoral General (Устройствен закон за общия изборен режим). В последната разпоредба се предвижда конкретно, че в петдневен срок избраните кандидати трябва да положат клетва за спазване на конституцията, и че в противен случай съответното място се обявява за свободно. Г-н Puigdemont и г-н Comín обаче изобщо не са се явили пред Централната избирателна комисия, за да положат клетва за спазване на конституцията.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на член 3, параграф 3 от Правилника за дейността на Европейския парламент.

                              —

                              В това отношение се твърди, че компетентният испански орган не е изпратил официален документ, от който да е видно, че г-н Puigdemont и г-н Comín са положили клетва за спазване на конституцията, което действа като отлагателно условие по отношение на качеството им на избрани. Вследствие на това според жалбоподателите действията на Европейския парламент са в нарушение на Акта за избирането на членове на Европейския парламент, навлизат в суверенните правомощия на държавите членки и застрашават с пълна липса на законност и валидност всяко решение, което Европейският парламент би приел на пленарно заседание или в комисии с участието на г-н Puigdemont и г-н Comín.

                  3.

                  Трето основание: ирелевантност, с оглед на нищожността на акта на Европейския парламент, на решението на Съда на Европейския съюз, постановено на 19 декември 2019 г. по дело C-502/19, Junqueras Vies.

                              —

                              Твърди се в това отношение, че г-н Puigdemont и г-н Comín никога не са се намирали в положение на предварително задържане и че същите претендират имунитет само за обявяването им за избрани, но не претендират пълното качество на евродепутати, защото не са изпълнени всички формалности на испанската избирателна процедура.

                  4.

                  Четвърто основание, при условията на евентуалност: нарушение на член 7, параграфи 3 и 4 от Акта за избирането на членове на Европейския парламент, тъй като е налице клауза за несъвместимост, предвидена в испанското избирателно законодателство [член 211 и член 2, d) от Устройствения закон за общия изборен режим].

                              —

                              В това отношение се твърди, че в съответствие с европейската правна уредба всяка държава членка може да разшири обхвата на случаите на несъвместимост, предвидени на национално равнище за изборите за Европейския парламент, че горепосочената разпоредба от националното избирателно законодателство предвижда несъвместимост на лицата, които са членове на законодателните събрания на автономните общности, и че г-н Puigdemont и г-н Comín са спрели да бъдат членове на Парламента на Каталуния, считано от 7 януари 2020 г.


title: Дело C-921/19: Преюдициално запитване от Rechtbank Den Haag, съдебен район на Хертогенбос (Нидерландия), постъпило на 16 декември 2019 г. — LH/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               30.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 103/9

      Преюдициално запитване от Rechtbank Den Haag, съдебен район на Хертогенбос (Нидерландия), постъпило на 16 декември 2019 г. — LH/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Дело C-921/19)
      (2020/C 103/15)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Rechtbank Den Haag, съдебен район на Хертогенбос

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: LH

         Ответник: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съвместимо ли е с член 40, параграф 2 от Директивата за процедурата (1) във връзка с член 4, параграф 2 от Директивата за признаването (2), както и с членове 47 и 52 от Хартата на основните права на Европейския съюз, решаващ орган на държава членка да предвижда, че оригинални документи никога не могат да представляват нови елементи или нови факти, ако тяхната автентичност не може да бъде установена? Ако това не е съвместимо: променя ли нещо в този случай обстоятелството, че в рамките на последваща молба кандидатът за международна закрила представи копия на документи или документи, получени от източник, който не подлежи на обективна проверка?

                  2)

                  Следва ли член 40 от Директивата за процедурата във връзка с член 4, параграф 2 от Директива за признаването да се тълкува в смисъл, че при разглеждането на документи и определянето на доказателствената им стойност на решаващ орган на държава членка е разрешено да направи разграничение в зависимост от това дали те са представени в рамките на първа или на последваща молба? Разрешено ли е на държава членка да не спазва повече задължението си за сътрудничество при представянето на документи в рамките на последваща молба, ако автентичността на тези документи не може да бъде установена?

         (1)  Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (ОВ L 180, 2013 г., стр. 60).

         (2)  Директива 2011/95/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила (ОВ L 337, 2011 г., стр. 9).


title: Дело C-35/20: Преюдициално запитване от Korkein oikeus (Финландия), постъпило на 24 януари 2020 г. — Syyttäjä/A

text:
               30.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 103/14

      Преюдициално запитване от Korkein oikeus (Финландия), постъпило на 24 януари 2020 г. — Syyttäjä/A
      (Дело C-35/20)
      (2020/C 103/21)
      Език на производството: фински

         Запитваща юрисдикция

      Korkein oikeus

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Syyttäjä

         Ответник: A

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допуска ли правото на Съюза, и по-специално член 4, параграф 1 от Директива 2004/38/ЕО (1), член 21 от Регламент (ЕО) № 562/2006 (2) (Кодекс на шенгенските граници) или правото на гражданите на Съюза на свободно движение на територията на Съюза прилагането на национална разпоредба, с която на лице (независимо дали е гражданин на Съюза или не) се възлага задължението, под заплаха от налагане на наказание, да носи със себе си валиден паспорт или друг валиден пътен документ в случаите, когато това лице пътува със спортна лодка по международни води от една в друга държава членка, без да влиза на територията на трета държава?

                  2)

                  Допуска ли правото на Съюза, и по-специално член 5, параграф 1 от Директива 2004/38/ЕО, член 21 от Регламент (ЕО) № 562/2006 (Кодекс на шенгенските граници) или правото на гражданите на Съюза на свободно движение на територията на Съюза прилагането на национална разпоредба, с която на лице (независимо дали е гражданин на Съюза или не), под заплаха от налагане на наказание, се възлага задължението да носи със себе си валиден паспорт или друг валиден пътен документ в случаите, когато това лице, пътувайки със спортна лодка по международни води, влиза в съответната държава членка от друга държава членка, без да е навлизал на територията на трета държава?

                  3)

                  Доколкото от правото на Съюза не произтича пречка по смисъла на първия и втория въпрос, санкцията при преминаване на финландската държавна граница без валиден пътен документ, която санкция обичайно се налаганата във Финландия под формата на дневни ставки, съвместима ли е с произтичащия от член 27, параграф 2 от Директива 2004/38/ЕО принцип на пропорционалност?

         (1)  Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите–членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, 2004 г., стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56).

         (2)  Регламент (ЕО) № 562/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година за създаване на Кодекс на Общността за режима на движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници) (ОВ L 105, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 8, стр. 5).


title: Дело T-166/18: Решение на Общия съд от 12 февруари 2020 г. — Ilunga Luyoyo/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, взети с оглед на положението в Демократична република Конго — Замразяване на средства — Продължаване на вписването на името на жалбоподателя в списъка на визираните лица — Задължение за мотивиране — Право на защита — Задължение за Съвета да съобщи новите обстоятелства, които обосновават подновяването на ограничителните мерки — Грешка при прилагане на правото — Явна грешка в преценката — Право на собственост — Право на зачитане на личния и семеен живот — Пропорционалност — Презумпция за невиновност — Възражение за незаконосъобразност)

text:
               30.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 103/20

      Решение на Общия съд от 12 февруари 2020 г. — Ilunga Luyoyo/Съвет
      (Дело T-166/18) (1)

      (Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки, взети с оглед на положението в Демократична република Конго - Замразяване на средства - Продължаване на вписването на името на жалбоподателя в списъка на визираните лица - Задължение за мотивиране - Право на защита - Задължение за Съвета да съобщи новите обстоятелства, които обосновават подновяването на ограничителните мерки - Грешка при прилагане на правото - Явна грешка в преценката - Право на собственост - Право на зачитане на личния и семеен живот - Пропорционалност - Презумпция за невиновност - Възражение за незаконосъобразност)
      (2020/C 103/27)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Ferdinand Ilunga Luyoyo (Киншаса, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, avocats)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: J.-P. Hix, H. Marcos Fraile и S. Van Overmeire)

         Предмет

      Жалба на основание член 263 ДФЕС за отмяна в частите, които се отнасят до жалбоподателя, на Решение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго (ОВ L 328, 2017 г., стр. 19)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда г-н Ilunga Luyoyo да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 161, 7.5.2018 г.


title: Дело T-167/18: Решение на Общия съд от 12 февруари 2020 г. — Kanyama/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, взети с оглед на положението в Демократична република Конго — Замразяване на средства — Продължаване на вписването на името на жалбоподателя в списъка на визираните лица — Задължение за мотивиране — Право на защита — Задължение за Съвета да съобщи новите обстоятелства, които обосновават подновяването на ограничителните мерки — Грешка при прилагане на правото — Явна грешка в преценката — Право на собственост — Право на зачитане на личния и семеен живот — Пропорционалност — Презумпция за невиновност — Възражение за незаконосъобразност)

text:
               30.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 103/20

      Решение на Общия съд от 12 февруари 2020 г. — Kanyama/Съвет
      (Дело T-167/18) (1)

      (Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки, взети с оглед на положението в Демократична република Конго - Замразяване на средства - Продължаване на вписването на името на жалбоподателя в списъка на визираните лица - Задължение за мотивиране - Право на защита - Задължение за Съвета да съобщи новите обстоятелства, които обосновават подновяването на ограничителните мерки - Грешка при прилагане на правото - Явна грешка в преценката - Право на собственост - Право на зачитане на личния и семеен живот - Пропорционалност - Презумпция за невиновност - Възражение за незаконосъобразност)
      (2020/C 103/28)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Célestin Kanyama (Киншаса, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, avocats)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: J.-P. Hix, H. Marcos Fraile и S. Van Overmeire)

         Предмет

      Жалба на основание член 263 ДФЕС за отмяна в частите, които се отнасят до жалбоподателя, на Решение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго (ОВ, L 328, 2017 г., стр. 19)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда г-н Célestin Kanyama да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 161, 7.5.2018 г.


title: Дело T-170/18: Решение на Общия съд от 12 февруари 2020 г. — Kande Mupompa/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Демократична република Конго — Замразяване на средства — Удължаване на срока на действие на включването на името на жалбоподателя в списъка на визираните лица — Задължение за мотивиране — Право на защита — Задължение на Съвета да съобщи новите доказателства, обосноваващи подновяване на ограничителните мерки — Грешка при прилагане на правото — Явна грешка в преценката — Право на собственост — Право на зачитане на личния и семейния живот — Пропорционалност — Презумпция за невиновност — Възражение за незаконосъобразност — Изменение на исканията)

text:
               30.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 103/22

      Решение на Общия съд от 12 февруари 2020 г. — Kande Mupompa/Съвет
      (Дело T-170/18) (1)

      (Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Демократична република Конго - Замразяване на средства - Удължаване на срока на действие на включването на името на жалбоподателя в списъка на визираните лица - Задължение за мотивиране - Право на защита - Задължение на Съвета да съобщи новите доказателства, обосноваващи подновяване на ограничителните мерки - Грешка при прилагане на правото - Явна грешка в преценката - Право на собственост - Право на зачитане на личния и семейния живот - Пропорционалност - Презумпция за невиновност - Възражение за незаконосъобразност - Изменение на исканията)
      (2020/C 103/31)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Alex Kande Mupompa (Киншаса, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, avocats)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: J.-P. Hix, S. Lejeune и H. Marcos Fraile)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 г. година за изменение на Решение № 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго (ОВ L 328, 2017 г., стр. 19), на Решение за изпълнение (ОВППС) 2018/569 на Съвета от 12 април 2018 година за прилагане на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго (ОВ L 95, 2018 г., стр. 21) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/566 на Съвета от 12 април 2018 година за прилагане на член 9 от Регламент (ЕО) № 1183/2005 за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу лица, нарушаващи оръжейното ембарго по отношение на Демократична република Конго (ОВ L 95, 2018 г., стр. 9), доколкото тези актове се отнасят до жалбоподателя

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда г-н Alex Kande Mupompa да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 161, 7.5.2018 г.


title: Дело C-156/17: Решение на Съда (седми състав) от 30 януари 2020 г. (преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden — Нидерландия) — Köln-Aktienfonds Deka/Staatssecretaris van Financiën (Преюдициално запитване — Свободно движение на капитали и свобода на плащанията — Ограничения — Данъчно облагане на дивиденти, изплатени на предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) — Възстановяване на удържания данък върху дивидентите — Изисквания — Обективни разграничителни критерии — Критерии, които по своето естество или на практика поставят в по-благоприятно положение местни данъчнозадължени лица)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/2

      Решение на Съда (седми състав) от 30 януари 2020 г. (преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden — Нидерландия) — Köln-Aktienfonds Deka/Staatssecretaris van Financiën
      (Дело C-156/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Свободно движение на капитали и свобода на плащанията - Ограничения - Данъчно облагане на дивиденти, изплатени на предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) - Възстановяване на удържания данък върху дивидентите - Изисквания - Обективни разграничителни критерии - Критерии, които по своето естество или на практика поставят в по-благоприятно положение местни данъчнозадължени лица)
      (2020/C 137/02)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Hoge Raad der Nederlanden

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Köln-Aktienfonds Deka

         Ответник: Staatssecretaris van Financiën

         в присъствието на: Nederlandse Orde van Belastingadviseurs, Loyens en Loeff NV

         Диспозитив

                  1)

                  Член 63 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че допуска правна уредба на държава членка, съгласно която чуждестранен инвестиционен фонд не получава възстановяване на удържания данък върху дивидентите, които фондът е получил от установени в тази държава членка дружества, тъй като не е доказал, че неговите акционери или притежатели на дялови участия отговарят на предвидените в тази правна уредба изискания, стига тези изисквания да не поставят на практика чуждестранните инвестиционни фондове в по-неблагоприятно положение и данъчните органи да изискват и местните инвестиционни фондове да представят доказателства, че отговарят на посочените изисквания, което следва да се установи от запитващата юрисдикция.

                  2)

                  Член 63 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка, съгласно която чуждестранен инвестиционен фонд не получава възстановяване на данъка върху дивидентите, който е трябвало да плати в тази държава членка, тъй като не отговаря на законовите изисквания за това възстановяване, и по-конкретно не разпределя в пълен размер доходите си от инвестиции на акционерите или притежателите на дялови участия във фонда ежегодно и най-късно в срок от осем месеца след края на счетоводната година, когато в държавата членка на установяване на фонда доходите му от инвестиции, които не са били разпределени, се считат за разпределени или се вземат предвид от държавата на установяване при облагането на акционерите или притежателите на дялови участия, все едно че е разпределена печалба, и когато от гледна точка на целта, залегнала в основата на тези изисквания, такъв фонд се намира в сходно положение с това на местен фонд, който има право на възстановяване на този данък, което трябва да се установи от запитващата юрисдикция.

         (1)  ОВ C 168, 29.5.2017 г.


title: Съединени дела C-515/17 Р и С-561/17 Р: Решение на Съда (голям състав) от 4 февруари 2020 г. — Uniwersytet Wrocławski/Изпълнителна агенция за научни изследвания (REA) (C-515/17), Република Полша/Uniwersytet Wrocławski, Изпълнителна агенция за научни изследвания (REA) (C-561/17 P) (Обжалване — Жалба за отмяна — Член 19 от Статута на Съда на Европейския съюз — Представителство на страните в преките производства пред юрисдикциите на Съюза — Адвокат, който има качеството на трето лице по отношение на жалбоподателя — Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/3

      Решение на Съда (голям състав) от 4 февруари 2020 г. — Uniwersytet Wrocławski/Изпълнителна агенция за научни изследвания (REA) (C-515/17), Република Полша/Uniwersytet Wrocławski, Изпълнителна агенция за научни изследвания (REA) (C-561/17 P)
      (Съединени дела C-515/17 Р и С-561/17 Р) (1)

      (Обжалване - Жалба за отмяна - Член 19 от Статута на Съда на Европейския съюз - Представителство на страните в преките производства пред юрисдикциите на Съюза - Адвокат, който има качеството на трето лице по отношение на жалбоподателя - Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
      (2020/C 137/03)
      Език на производството: полски

         Страни

         (Дело C-515/17 P)

         Жалбоподател: Uniwersytet Wrocławski (представители: A. Krawczyk-Giehsmann и K. Szarek, adwokaci, K. Słomka, radca prawny)

         Друга страна в производството: Изпълнителна агенция за научни изследвания (REA) (представители: S. Payan-Lagrou и V. Canetti, подпомагани от M. Le Berre, avocat, и M. G. Materna, radca prawny)

         Встъпила страна в подкрепа на жалбоподателя: Чешка република (представители: M. Smolek, J. Vláčil и A. Kasalická)

         (Дело C-561/17 P)

         Жалбоподател: Република Полша (представители: B. Majczyna, D. Lutostańska и A. Siwek-Slusarek)

         Други страни в производството: Uniwersytet Wrocławski (представители: A. Krawczyk-Giehsmann и K. Szarek, adwokaci, и K. Słomka, radca prawny), Изпълнителна агенция за научни изследвания (REA) (представители: S. Payan-Lagrou и V. Canetti, подпомагани от M. Le Berre, avocat, и M. G. Materna, radca prawny)

         Встъпили страни в подкрепа на жалбоподателя: Чешка република (представители: M. Smolek, J. Vláčil и A. Kasalická), Krajowa Izba Radców Prawnych (представители: P. K. Rosiak и S. Patyra, radcowie prawni)

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя определение от 13 юни 2017 г. на Общия съд на Европейския съюз, Uniwersytet Wrocławski/REA (T-137/16, непубликувано, EU:T:2017:407).

                  2)

                  Връща дело Т-137/16 на Общия съд на Европейския съюз за ново разглеждане.

                  3)

                  Не се произнася по съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 5, 8.1.2018 г.


title: Дело C-75/18: Решение на Съда (голям състав) от 3 март 2020 г. (преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Преюдициално запитване — Свобода на установяване — Данък върху оборота на телекомуникационните оператори — Прогресивен данък, който засяга в по-голяма степен предприятията, притежавани от физически или юридически лица от други държави членки, отколкото местните предприятия — Ставки на прогресивния данък, приложими за всички данъчнозадължени лица — Размерът на оборота като неутрален разграничителен критерий — Данъчни възможности на данъчнозадължените лица — Държавни помощи — Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) — Данъци върху оборота — Понятие)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/4

      Решение на Съда (голям състав) от 3 март 2020 г. (преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Дело C-75/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Свобода на установяване - Данък върху оборота на телекомуникационните оператори - Прогресивен данък, който засяга в по-голяма степен предприятията, притежавани от физически или юридически лица от други държави членки, отколкото местните предприятия - Ставки на прогресивния данък, приложими за всички данъчнозадължени лица - Размерът на оборота като неутрален разграничителен критерий - Данъчни възможности на данъчнозадължените лица - Държавни помощи - Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) - Данъци върху оборота - Понятие)
      (2020/C 137/04)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Vodafone Magyarország Mobil Távközlési Zrt.

         Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Диспозитив

                  1)

                  Членове 49 ДФЕС и 54 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат законодателство на държава членка, с което се въвежда прогресивен данък върху оборота, чиято реална тежест се понася главно от предприятия, контролирани пряко или непряко от граждани на други държави членки или от дружества със седалище в друга държава членка, поради това че тези предприятия реализират най-високия оборот на съответния пазар.

                  2)

                  Член 401 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че допуска въвеждането на данък, който има за основа общия оборот на данъчнозадълженото лице и се събира периодично, а не на всеки етап от процеса на производство и разпространение, без да е налице право на приспадане на данъка, платен на предходния етап от този процес.

         (1)  ОВ C 221, 25.6.2018 г.


title: Дело C-122/18: Решение на Съда (голям състав) от 28 януари 2020 г. — Европейска комисия/Италианска република (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 2011/7/ЕС — Борба със забавянето на плащане по търговските сделки — Търговски сделки, при които длъжникът е публичен орган — Задължение на държавите членки да следят предоставеният на публичните органи срок за плащане да не надвишава 30 или 60 дни — Задължение за резултат)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/4

      Решение на Съда (голям състав) от 28 януари 2020 г. — Европейска комисия/Италианска република
      (Дело C-122/18) (1)

      (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 2011/7/ЕС - Борба със забавянето на плащане по търговските сделки - Търговски сделки, при които длъжникът е публичен орган - Задължение на държавите членки да следят предоставеният на публичните органи срок за плащане да не надвишава 30 или 60 дни - Задължение за резултат)
      (2020/C 137/05)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: G. Gattinara и C. Zadra)

         Ответник: Италианска република (представители: G. Palmieri, подпомагана от S. Fiorentino и F. De Luca, avvocati dello Stato)

         Диспозитив

                  1)

                  Като не е гарантирала, че публичните ѝ органи действително спазват сроковете за плащане, установени в член 4, параграфи 3 и 4 от Директива 2011/7/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 година относно борбата със забавяне на плащането по търговски сделки, Италианската република не е изпълнила задълженията си по тези разпоредби.

                  2)

                  Осъжда Италианската република да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 123, 9.4.2018 г.


title: Дело C-298/18: Решение на Съда (четвърти състав) от 27 февруари 2020 г. (преюдициално запитване от l’Arbeitsgericht Cottbus- Kammern Senftenberg — Германия) — Reiner Grafe, Jürgen Pohle/Südbrandenburger Nahverkehrs GmbH, OSL Bus GmbH (Преюдициално запитване — Директива 2001/23/ЕО — Член 1, параграф 1 — Прехвърляне на предприятие — Гарантиране на правата на работниците и служителите — Обслужване на автобусни линии — Преназначаване на персонала — Непоемане на средствата за осъществяване на дейността — Мотиви)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/5

      Решение на Съда (четвърти състав) от 27 февруари 2020 г. (преюдициално запитване от l’Arbeitsgericht Cottbus- Kammern Senftenberg — Германия) — Reiner Grafe, Jürgen Pohle/Südbrandenburger Nahverkehrs GmbH, OSL Bus GmbH
      (Дело C-298/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Директива 2001/23/ЕО - Член 1, параграф 1 - Прехвърляне на предприятие - Гарантиране на правата на работниците и служителите - Обслужване на автобусни линии - Преназначаване на персонала - Непоемане на средствата за осъществяване на дейността - Мотиви)
      (2020/C 137/06)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Arbeitsgericht Cottbus — Kammern Senftenberg

         Страни в главното производство

         Ищци: Reiner Grafe, Jürgen Pohle

         Ответници: Südbrandenburger Nahverkehrs GmbH, OSL Bus GmbH

         Диспозитив

      Член 1, параграф 1 от Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности трябва да се тълкува в смисъл, че при поемане от стопански субект на дейност, чието упражняване изисква съществени средства, чрез процедура за възлагане на обществена поръчка, непоемането от негова страна на тези средства, притежавани от стопанския субект, който преди това е упражнявал тази дейност, поради правни, екологични и технически ограничения, наложени от възлагащия орган, не може да е непременно пречка това поемане на дейност да бъде квалифицирано като прехвърляне на предприятие, при положение че други фактически обстоятелства, като пренаемането на съществена част от персонала и продължаването на посочената дейност без прекъсване, позволяват да се характеризира запазена ли е идентичността на съответния стопански субект, което запитващата юрисдикция следва да провери.

         (1)  ОВ C 276, 6.8.2018 г.


title: Дело C-307/18: Решение на Съда (четвърти състав) от 30 януари 2020 г. (преюдициално запитване от Competition Appeal Tribunal, London — Обединено кралство) — Generics (UK) Ltd и др./Competition and Markets Authority (Преюдициално запитване — Конкуренция — Фармацевтични продукти — Пречки за навлизането на пазара на генерични лекарствени продукти поради спогодби за уреждане на спорове за патенти върху производствен процес, които са сключени между производител на оригинални лекарствени продукти, притежател на тези патенти, и производители на генерични продукти — Член 101 ДФЕС — Потенциална конкуренция — Ограничение с оглед на целта — Квалифициране — Ограничение с оглед на резултата — Преценка на последиците — Член 102 ДФЕС — Релевантен пазар — Включване на генеричните лекарствени продукти в релевантния пазар — Злоупотреба с господстващо положение — Квалифициране — Обосновка)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/6

      Решение на Съда (четвърти състав) от 30 януари 2020 г. (преюдициално запитване от Competition Appeal Tribunal, London — Обединено кралство) — Generics (UK) Ltd и др./Competition and Markets Authority
      (Дело C-307/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Конкуренция - Фармацевтични продукти - Пречки за навлизането на пазара на генерични лекарствени продукти поради спогодби за уреждане на спорове за патенти върху производствен процес, които са сключени между производител на оригинални лекарствени продукти, притежател на тези патенти, и производители на генерични продукти - Член 101 ДФЕС - Потенциална конкуренция - Ограничение с оглед на целта - Квалифициране - Ограничение с оглед на резултата - Преценка на последиците - Член 102 ДФЕС - Релевантен пазар - Включване на генеричните лекарствени продукти в релевантния пазар - Злоупотреба с господстващо положение - Квалифициране - Обосновка)
      (2020/C 137/07)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Competition Appeal Tribunal, London

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Generics (UK) Ltd, GlaxoSmithKline plc, Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, по-рано Zoetis Products LLC, Actavis UK Ltd, Merck KGaA

         Ответник: Competition and Markets Authority

         Диспозитив

                  1)

                  Член 101, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че от една страна, производителят на оригинални лекарствени продукти, притежател на патент върху производствен процес за активна съставка, станала достъпна за свободно използване, и от друга, производителите на генерични лекарствени продукти, които се готвят да навлязат на пазара на лекарствения продукт, съдържащ тази активна съставка, в спор дали този патент е действителен или дали съответните генерични лекарствени продукти го нарушават, са в потенциална конкуренция, когато е установено, че производителят на генерични лекарствени продукти действително е твърдо решен и има собствен капацитет да навлезе на пазара и че пред навлизането му на пазара не са налице непреодолими пречки — обстоятелство, което запитващата юрисдикция следва да прецени.

                  2)

                  Член 101, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че спогодбата за уреждане на висящо съдебно производство между производител на оригинални лекарствени продукти и производител на генерични лекарствени продукти, които са в потенциална конкуренция, относно това дали патентът върху производствен процес за активната съставка на оригинален лекарствен продукт, станала достъпна за свободно използване и притежавана от първия производител, е действителен и дали генерична версия на този лекарствен продукт нарушава патента, с която спогодба посоченият производител на генерични лекарствени продукти се задължава да не навлиза на пазара на лекарствения продукт, съдържащ тази активна съставка, и да не поддържа иска си за обявяване на недействителността на патента през срока на действие на спогодбата в замяна на прехвърляне на средства в негова полза от производителя на оригинални лекарствени продукти, представлява споразумение, което има за цел да предотврати, ограничи или наруши конкуренцията:

                              —

                              ако от цялата налична информация е видно, че положителното салдо от прехвърлените средства от производителя на оригинални лекарствени продукти в полза на производителя на генерични лекарствени продукти се обяснява само с търговския интерес на страните по спогодбата да не осъществяват основана на качествата конкуренция,

                              —

                              освен ако съответната спогодба за уреждане на спора е съпроводена от доказани положителни последици върху конкуренцията, което може да породи оправдани съмнения, че тя явно вреди на конкуренцията.

                  3)

                  Член 101, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че доказването, че спогодба за уреждане на спор, като разглежданите в главното производство, има съществени потенциални или реални последици за конкуренцията а следователно и квалифицирането ѝ като „ограничение с оглед на резултата“, не предполага да е констатирано, че при липсата на тази спогодба производителят на генерични лекарствени продукти, страна по спогодбата, вероятно е щял да спечели делото за разглеждания патент върху процес или че страните по спогодбата вероятно са щели да сключат по-малко ограничителна спогодба за уреждане на спора.

                  4)

                  Член 102 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че когато производител на оригинални лекарствени продукти, съдържащи активна съставка, станала достъпна за свободно използване, но чийто процес на производство е защитен с патент върху процес, действителността на който патент е оспорена, пречи — въз основа на този патент — за навлизането на генерични версии на лекарствения продукт на пазара, за целите на определянето на съответния продуктов пазар следва да се вземат предвид не само оригиналната версия на лекарствения продукт, но и генеричните ѝ версии, дори да е възможно последните да не са в състояние да навлязат законно на пазара преди изтичането на срока на споменатия патент върху процес, ако съответните производители на генерични лекарствени продукти са в състояние да се появят на съответния пазар в кратък срок с достатъчно икономическа мощ, за да представляват сериозен противовес на производителя на оригинални лекарствени продукти, вече присъстващ на пазара — обстоятелство, което запитващата юрисдикция следва да провери.

                  5)

                  Член 102 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че стратегията на предприятие в господстващо положение, притежател на патент върху процес за производството на активна съставка, станала достъпна за свободно използване, в резултат на която то сключва с превантивна цел или след завеждането на съдебни дела за оспорване на действителността на този патент, поредица от спогодби за уреждане на спор, които най-малкото водят до временното задържане извън пазара на потенциални конкуренти, произвеждащи генерични лекарствени продукти, които съдържат тази активна съставка, представлява злоупотреба с господстващо положение по смисъла на цитираната разпоредба, щом като тази стратегия е в състояние да ограничи конкуренцията и в частност да има изключващи последици, които надхвърлят антиконкурентните последици, присъщи на всяка от спогодбите за уреждане на спор, част от същата стратегия — обстоятелство, което запитващата юрисдикция следва да провери.

         (1)  ОВ C 240, 9.7.2018 г.


title: Дело C-323/18: Решение на Съда (голям състав) от 3 март 2020 г. (преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — Tesco-Global Áruházak Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Преюдициално запитване — Свобода на установяване — Данък върху оборота в сектора на търговията на дребно в търговски обекти — Прогресивен данък, който засяга в по-голяма степен предприятията, притежавани от физически или юридически лица от други държави членки, отколкото местните предприятия — Ставки на прогресивния данък, приложими за всички данъчнозадължени лица — Размерът на оборота като неутрален разграничителен критерий — Данъчни възможности на данъчнозадължените лица — Държавни помощи)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/7

      Решение на Съда (голям състав) от 3 март 2020 г. (преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — Tesco-Global Áruházak Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Дело C-323/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Свобода на установяване - Данък върху оборота в сектора на търговията на дребно в търговски обекти - Прогресивен данък, който засяга в по-голяма степен предприятията, притежавани от физически или юридически лица от други държави членки, отколкото местните предприятия - Ставки на прогресивния данък, приложими за всички данъчнозадължени лица - Размерът на оборота като неутрален разграничителен критерий - Данъчни възможности на данъчнозадължените лица - Държавни помощи)
      (2020/C 137/08)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Tesco-Global Áruházak Zrt.

         Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Диспозитив

      Членове 49 ДФЕС и 54 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат законодателство на държава членка, с което се въвежда силно прогресивен данък върху оборота, чиято реална тежест се понася главно от предприятия, контролирани пряко или непряко от граждани на други държави членки или от дружества със седалище в друга държава членка, поради това че тези предприятия реализират най-високия оборот на съответния пазар.

         (1)  ОВ C 311, 3.9.2018 г.


title: Дело C-341/18: Решение на Съда (пети състав) от 5 февруари 2020 г. (преюдициално запитване от Raad van State — Нидерландия) — Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/J. и др. (Преюдициално запитване — Регламент (ЕС) 2016/399 — Кодекс на шенгенските граници — Контрол на външните граници — Граждани на трети страни — Член 11, параграф 1 — Подпечатване на пътните документи — Печат за излизане — Определяне на момента на излизане от Шенгенското пространство — Качване на моряци на борда на кораби, акостирали дългосрочно в морско пристанище)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/8

      Решение на Съда (пети състав) от 5 февруари 2020 г. (преюдициално запитване от Raad van State — Нидерландия) — Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/J. и др.
      (Дело C-341/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Регламент (ЕС) 2016/399 - Кодекс на шенгенските граници - Контрол на външните граници - Граждани на трети страни - Член 11, параграф 1 - Подпечатване на пътните документи - Печат за излизане - Определяне на момента на излизане от Шенгенското пространство - Качване на моряци на борда на кораби, акостирали дългосрочно в морско пристанище)
      (2020/C 137/09)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Raad van State

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Ответници: J. и др.

         в присъствието на: C. и H. И др.

         Диспозитив

      Член 11, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2016/399 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 година относно Кодекс на Съюза за режима на движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници) трябва да се тълкува в смисъл, че върху пътните документи на моряк — който има качеството на гражданин на трета страна, качил се е на кораб, акостирал дългосрочно в морско пристанище на държава, която е част от Шенгенското пространство, за да полага труд на борда му — преди да напусне това пристанище на този кораб, трябва да бъде поставен печат за излизане, когато поставянето му е предвидено в Кодекса, не в момента на качването на моряка на кораба, а когато капитанът на посочения кораб уведоми компетентните национални органи за предстоящото му отплаване.

         (1)  ОВ C 294, 20.8.2018 г.


title: Дело C-371/18: Решение на Съда (четвърти състав) от 29 януари 2020 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (Chancery Division) — Обединеното кралство) — Sky plc, Sky International AG, Sky UK Limited/Skykick UK Limited, Skykick Inc (Преюдициално запитване — Сближаване на законодателствата — Марка на Общността — Регламент (ЕО) № 40/94 — Членове 7 и 51 — Директива 89/104/ЕИО — Членове 3 и 13 — Посочване на стоките или услугите, обхванати от регистрацията — Неспазване на изискванията за яснота и точност — Недобросъвестност на заявителя — Липса на намерение за използване на марката за стоките или услугите, обхванати от регистрацията — Пълна или частична недействителност на марката — Национално законодателство, което задължава заявителя да обяви, че има намерение да използва заявената марка)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/9

      Решение на Съда (четвърти състав) от 29 януари 2020 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (Chancery Division) — Обединеното кралство) — Sky plc, Sky International AG, Sky UK Limited/Skykick UK Limited, Skykick Inc
      (Дело C-371/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Сближаване на законодателствата - Марка на Общността - Регламент (ЕО) № 40/94 - Членове 7 и 51 - Директива 89/104/ЕИО - Членове 3 и 13 - Посочване на стоките или услугите, обхванати от регистрацията - Неспазване на изискванията за яснота и точност - Недобросъвестност на заявителя - Липса на намерение за използване на марката за стоките или услугите, обхванати от регистрацията - Пълна или частична недействителност на марката - Национално законодателство, което задължава заявителя да обяви, че има намерение да използва заявената марка)
      (2020/C 137/10)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      High Court of Justice (Chancery Division)

         Страни в главното производство

         Ищци: Sky plc, Sky International AG, Sky UK Limited

         Ответници: Skykick UK Limited, Skykick Inc

         Диспозитив

                  1)

                  Членове 7 и 51 от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността, изменен с Регламент (ЕО) № 1891/2006 на Съвета от 18 декември 2006 г., и член 3 от Първа директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките трябва да се тълкуват в смисъл, че марка на Общността или национална марка не може да бъде обявена за изцяло или частично недействителна, с мотива че някои понятия, използвани в описанието на стоките и услугите, за които е регистрирана марката, не са ясни и точни.

                  2)

                  Член 51, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94, изменен с Регламент (ЕО) № 1891/2006 на Съвета от 18 декември 2006 г., и член 3, параграф 2, буква г) от Първа директива 89/104 трябва да се тълкуват в смисъл, че подаването на заявка за марка, без намерение тя да се използва за стоките и услугите, обхванати от регистрацията, представлява недобросъвестно поведение по смисъла на тези разпоредби, ако заявителят на марката е имал намерението да накърни интересите на трети лица по начин, който е в противоречие с почтената търговска практика, или да получи, без дори да има предвид конкретно трето лице, изключително право за цели, различни от свързаните с функциите на дадена марка. Когато липсата на намерение за използване на марка в съответствие с основните функции на дадена марка се отнася само до някои от стоките или услугите, посочени в заявката за марка, подаването на тази заявка представлява недобросъвестно поведение само доколкото се отнася до тези стоки или услуги.

                  3)

                  Първа директива 89/104 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска разпоредба на националното право, съгласно която заявителят на марка трябва да обяви, че тя е използвана за посочените в заявката за регистрация стоки и услуги и че той добросъвестно има намерение да я използва за тези цели, тъй като само по себе си неизпълнението на такова задължение не представлява основание за недействителност на вече регистрирана марка.

         (1)  ОВ C 276, 6.8.2018 г.


title: Дело C-395/18: Решение на Съда (втори състав) от 30 януари 2020 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Италия) — Tim SpA — Direzione e coordinamento Vivendi SA/Consip SpA, Ministero dell'Economia e delle Finanze (Преюдициално запитване — Възлагане на обществени поръчки за доставки, строителство или услуги — Директива 2014/24/ЕС — Член 18, параграф 2 — Член 57, параграф 4 — Основания за факултативно изключване — Основание за изключване, което е налице за подизпълнител, посочен в офертата на икономическия оператор — Нарушение от страна на подизпълнителя на задълженията в областта на екологичното, социалното и трудовото право — Национална правна уредба, която предвижда автоматичното изключване на икономическия оператор в случай на такова нарушение)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/11

      Решение на Съда (втори състав) от 30 януари 2020 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Италия) — Tim SpA — Direzione e coordinamento Vivendi SA/Consip SpA, Ministero dell'Economia e delle Finanze
      (Дело C-395/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Възлагане на обществени поръчки за доставки, строителство или услуги - Директива 2014/24/ЕС - Член 18, параграф 2 - Член 57, параграф 4 - Основания за факултативно изключване - Основание за изключване, което е налице за подизпълнител, посочен в офертата на икономическия оператор - Нарушение от страна на подизпълнителя на задълженията в областта на екологичното, социалното и трудовото право - Национална правна уредба, която предвижда автоматичното изключване на икономическия оператор в случай на такова нарушение)
      (2020/C 137/13)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Tim SpA — Direzione e coordinamento Vivendi SA

         Ответник: Consip SpA, Ministero dell'Economia e delle Finanze

         в присъствието на: E-VIA SpA

         Диспозитив

      Член 57, параграф 4, буква а) от Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО допуска национална правна уредба, съгласно която възлагащият орган може, и дори е длъжен, да изключи подалия офертата икономически оператор от участие в процедурата за възлагане на обществена поръчка, когато се установи, че основанието за изключване по тази разпоредба е налице за един от посочените в офертата на този оператор подизпълнители. За сметка на това тази разпоредба във връзка с член 57, параграф 6 от Директивата, както и принципът на пропорционалност не допускат национална правна уредба, която предвижда, че изключването е автоматично.

         (1)  ОВ C 301, 27.8.2018 г.


title: Дело C-394/18: Решение на Съда (втори състав) от 30 януари 2020 г. (преюдициално запитване от Corte di appello di Napoli — Италия) — I.G.I. Srl/Maria Grazia Cicenia и др. (Преюдициално запитване — Директива 82/891/ЕИО — Членове 12 и 19 — Разделяне на дружествата с ограничена отговорност — Защита на интересите на кредиторите на разделяното дружество — Недействителност на разделянето — Павлов иск)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/10

      Решение на Съда (втори състав) от 30 януари 2020 г. (преюдициално запитване от Corte di appello di Napoli — Италия) — I.G.I. Srl/Maria Grazia Cicenia и др.
      (Дело C-394/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Директива 82/891/ЕИО - Членове 12 и 19 - Разделяне на дружествата с ограничена отговорност - Защита на интересите на кредиторите на разделяното дружество - Недействителност на разделянето - Павлов иск)
      (2020/C 137/12)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte di appello di Napoli

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: I.G.I. Srl

         Ответници: Maria Grazia Cicenia, Mario Di Pierro, Salvatore de Vito, Antonio Raffaele

         в присъствието на: Costruzioni Ing. G. Iandolo Srl

         Диспозитив

                  1)

                  Член 12 във връзка с членове 21 и 22 от Шеста директива 82/891/ЕИО на Съвета от 17 декември 1982 година, приета на основание член 54, параграф 3, буква ж) от Договора, относно разделянето на акционерните дружества, изменена с Директива 2007/63/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 г., трябва да се тълкува в смисъл, че допуска след извършването на разделяне кредиторите на разделяното дружество, чиито вземания са възникнали преди разделянето и които не са използвали средствата за защита на кредиторите, предвидени в националната правна уредба в изпълнение на посочения член 12, да предявят Павлов иск, за да се обяви, че посоченото разделяне не поражда последици по отношение на тях, и да искат принудително изпълнение или налагане на обезпечение върху имуществото, прехвърлено на новообразуваното дружество.

                  2)

                  Член 19 във връзка с членове 21 и 22 от Директива 82/891, изменена с Директива 2007/63, който предвижда правила за недействителността на разделянето, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска след извършването на разделяне кредиторите на разделяното дружество да предявят Павлов иск, който не засяга действителността на това разделяне, а само позволява то да стане непротивопоставимо на тези кредитори.

         (1)  ОВ C 301, 27.8.2018 г.


title: Дело C-405/18: Решение на Съда (четвърти състав) от 27 февруари 2020 г. (преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud — Чешка република) — AURES Holdings a.s./Odvolací finanční ředitelství (Преюдициално запитване — Член 49 ДФЕС — Свобода на установяване — Данъчно законодателство — Корпоративен данък — Преместване на мястото на действително управление на дружество в държава членка, различна от държавата членка на неговото учредяване — Преместване на мястото на данъчна регистрация в тази друга държава членка — Национална правна уредба, която не допуска позоваване на данъчна загуба, претърпяна в държавата членка на учредяване преди преместването на мястото на действително управление)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/12

      Решение на Съда (четвърти състав) от 27 февруари 2020 г. (преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud — Чешка република) — AURES Holdings a.s./Odvolací finanční ředitelství
      (Дело C-405/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 49 ДФЕС - Свобода на установяване - Данъчно законодателство - Корпоративен данък - Преместване на мястото на действително управление на дружество в държава членка, различна от държавата членка на неговото учредяване - Преместване на мястото на данъчна регистрация в тази друга държава членка - Национална правна уредба, която не допуска позоваване на данъчна загуба, претърпяна в държавата членка на учредяване преди преместването на мястото на действително управление)
      (2020/C 137/14)
      Език на производството: чешки

         Запитваща юрисдикция

      Nejvyšší správní soud

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: AURES Holdings a.s.

         Ответник: Odvolací finanční ředitelství

         Диспозитив

                  1)

                  Член 49 ДФЕС следва да се тълкува в смисъл, че дружество, учредено съгласно правото на дадена държава членка, което премести мястото си на действително управление в друга държава членка, без тази промяна да засяга качеството му на учредено съгласно правото на първата държава членка дружество, може да се позовава на този член, за да оспори постановения в другата държава членка отказ да бъдат пренесени загубите, формирани преди посоченото преместване.

                  2)

                  Член 49 ДФЕС следва да се тълкува в смисъл, че допуска правна уредба на държава членка, която изключва възможността дадено дружество, което е преместило мястото си на действително управление, а вследствие на това и мястото на данъчната си регистрация в тази държава членка, да се позовава на данъчна загуба, формирана в друга държава членка преди това преместване, в която друга държава членка посоченото дружество е запазило уставното си седалище.

         (1)  ОВ C 301, 27.8.2018 г.


title: Дело C-427/18 P: Решение на Съда (десети състав) от 26 февруари 2020 г. — Европейска служба за външна дейност/Ruben Alba Aguilera и др. (Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица и служители — Европейска служба за външна дейност (ЕСВД) — Възнаграждение — Правилник за персонала — Член 110 — Персонал на Европейския съюз на служба в трета страна — Приложение X — Член 1, трета алинея и член 10 — Надбавка за условия на живот — Ежегодно преразглеждане и адаптиране — Намаляване за персонала на служба в Етиопия — Необходимост от предварително приемане на общи разпоредби за прилагане — Обхват)

text:
               27.4.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 137/12

      Решение на Съда (десети състав) от 26 февруари 2020 г. — Европейска служба за външна дейност/Ruben Alba Aguilera и др.
      (Дело C-427/18 P) (1)

      (Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица и служители - Европейска служба за външна дейност (ЕСВД) - Възнаграждение - Правилник за персонала - Член 110 - Персонал на Европейския съюз на служба в трета страна - Приложение X - Член 1, трета алинея и член 10 - Надбавка за условия на живот - Ежегодно преразглеждане и адаптиране - Намаляване за персонала на служба в Етиопия - Необходимост от предварително приемане на общи разпоредби за прилагане - Обхват)
      (2020/C 137/15)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска служба за външна дейност (ЕСВД) (представители: S. Marquardt и R. Spac, подпомагани от M. Troncoso Ferrer, S. Moya Izquierdo и F.-M. Hislaire, адвокати)

         Други страни в производството: Ruben Alba Aguilera, Simone Barenghi, Massimo Bonannini, Antonio Capone, Stéphanie Carette, Alejo Carrasco Garcia, Francisco Carreras Sequeros, Carl Daspect, Nathalie Devos, Jean-Baptiste Fauvel, Paula Cristina Fernandes, Stephan Fox, Birgitte Hagelund, Chantal Hebberecht, Karin Kaup-Laponin, Terhi Lehtinen, Sandrine Marot, David Mogollon, Clara Molera Gui, Daniele Morbin, Charlotte Onraet, Augusto Piccagli, Gary Quince, Pierre-Luc Vanhaeverbeke, Tamara Vleminckx, Birgit Vleugels, Robert Wade, Luca Zampetti (представители: T. Martin и S. Orlandi, адвокати)

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя точки 1 и 3 от диспозитива на решението на Общия съд на Европейския съюз от 13 април 2018 г., Alba Aguilera и др./ЕСВД (T-119/17, EU:T:2018:183).

                  2)

                  Връща делото на Общия съд на Европейския съюз за ново разглеждане.

                  3)

                  Не се произнася по съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 341, 24.9.2018 г.