title: Дело T-171/19: Иск, предявен на 20 март 2019 г. — Hebberecht/ЕСВД

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/39

      Иск, предявен на 20 март 2019 г. — Hebberecht/ЕСВД
      (Дело T-171/19)
      (2019/C 172/53)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: Chantal Hebberecht (Люксембург, Люксембург) (представител: K. Bicard, адвокат)

         Ответник: Европейска служба за външна дейност (ЕСВД)

         Искания

      Ищецът моли Общия съд:

                  —

                  да обяви искането на г-жа Hebberecht за допустимо и основателно,

                  —

                  да отмени санкцията, наложена на ищцата,

                  —

                  да осъди Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) да плати на ищцата 36 000 EUR за дължимите заплати и лихвите за забава,

                  —

                  да осъди ЕСВД да заплати на ищцата 450 000 EUR като обезщетение за вредите върху нейното здраве, имуществените и неимуществените вреди,

                  —

                  при условията на евентуалност, да осъди ЕСВД да заплати на ищцата 300 000 EUR като обезщетение за същите вреди,

                  —

                  при условията на по-голяма евентуалност, да осъди ЕСВД да заплати на ищцата 150 000 EUR като обезщетение за същите вреди,

                  —

                  като последна алтернатива, да осъди ЕСВД да заплати на ищцата 50 000 EUR като обезщетение за същите вреди,

                  —

                  да осъди ЕСВД да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на иска си ищцата изтъква факта, че не е извършила деянието, за което е осъдена от Tribunal de première instance du Hainaut (Белгия) в постановената от този съд присъда от 13 декември 2017 г., и изтъкнато от ЕСВД като особено тежко нарушение на задълженията на длъжностните лица, по-конкретно на основание член 12 от Правилника за длъжностните лица. Тя изтъква също дискриминационния характер на наложените ѝ санкции.


title: Дело T-173/19: Жалба, подадена на 22 март 2019 г. — AV и AW/Парламент

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/40

      Жалба, подадена на 22 март 2019 г. — AV и AW/Парламент
      (Дело T-173/19)
      (2019/C 172/54)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: AV и AW (представители: L. Levi и S. Rodrigues, avocats)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да обяви настоящата жалба за допустима и основателна,

            в резултат на това

                  —

                  да отмени обжалваните решения,

                  —

                  да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват пет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание, изведено от нарушение, от една страна, на член 78 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 година относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза и за отмяна на Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета (ОВ L 298, 2012 г., стр. 1), от друга страна, на правото на защита. В това отношение жалбоподателите изтъкват, че в случая те не се били уведомени, преди приемането на обжалваните решения за връщане на недължимо получените суми, за каквото и да било административно решение за издаване на нареждане за събиране.

                  2.

                  Второ основание, изведено от липсата на валидно правно основание, тъй като дисциплинарният контекст, в който се вписват обжалваните решения, не позволява те да бъдат основани на член 85 от Правилник за длъжностните лица.

                  3.

                  Трето основание, изведено от нарушение на член 85 от Правилника за длъжностните лица. Според жалбоподателите дори да се предположи, че обжалваните решения могат да бъдат основани на член 85 от Правилника за длъжностните лица, те са незаконосъобразни, тъй като в случая не са изпълнени условията за прилагане на тази разпоредба.

                  4.

                  Четвърто основание, изведено от нарушение на принципа на добра администрация и на произтичащото от него задължение за полагане на грижа, по-специално тъй като ответникът не е положил усилия да провери точността на нередовността, установена от Европейската служба за борба с измамите (OLAF).

                  5.

                  Пето основание, изведено от злоупотреба с власт от страна на Парламента, тъй като той е приел обжалваните решения ако не с единствената, то поне с основната цел да постигне различни от предвидените в член 85 от Правилника за длъжностните лица цели, а именно желанието да санкционира жалбоподателите по различен начин, а не чрез налагането на дисциплинарна санкция.


title: Дело T-176/19: Жалба, подадена на 25 март 2019 г. — 3V Sigma/ECHA

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/41

      Жалба, подадена на 25 март 2019 г. — 3V Sigma/ECHA
      (Дело T-176/19)
      (2019/C 172/55)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: 3V Sigma SpA (Милано, Италия) (представители: C. Bryant и S. Hainsworth, Solicitors, и C. Krampitz, lawyer)

         Ответник: Европейска агенция по химикали

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви жалбата за допустима,

                  —

                  да отмени решението на апелативния състав на ECHA от 15 януари 2019 г. относно преценката на състава на ди(2-етилхексил) 4,4’-{6-[4-терт-бутилкарбамоил) анилино]-1,3,5- триазин -2,4- диилдиимино } дибензоат, доколкото с това решение (i) се отхвърля административната жалба на жалбоподателя срещу първоначалното решение и (ii) се предвижда задължение за жалбоподателя да представи до 22 октомври 2020 г. информация, която се основава на проучване съгласно TG 308 на OECD.

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две основания в подкрепа на жалбата си.

                  1.

                  Първото основание е грешка при прилагане на правото и явна грешка в преценката, тъй като е прието, че е необходимо извършването на проучване съгласно TG 308 на OECD.
                  Жалбоподателят посочва, че апелативният състав на ECHA е допуснал грешка при прилагане на правото и явна грешка в преценката, като не е направил разграничение, от една страна, между условията, при които трябва да се провеждат тестове с оглед на установяването на това дали съществуват или не продукти от преобразуването и/или разпадането на дадено вещество, и от друга страна, условията, при които трябва да се направи оценка на устойчивите, биоакумулиращите и токсичните качества или на много устойчивите и много биоакумулиращи качества на продуктите от всяко подобно преобразуване и/или разпадане. В резултат от това жалбоподателят твърди, че апелативният състав на ECHA е направил погрешен извод за необходимостта от провеждане на поисканото проучване съгласно TG 308 на OCDE.

                  2.

                  Второто основание е, че апелативният състав на ECHA е допуснал грешка при прилагане на правото и явна грешка в преценката, като е приел, че посочените температури за провеждане на тестовете са подходящи.
                  Жалбоподателят твърди, че апелативният състав на ECHA е допуснал грешка при прилагане на правото и явна грешка в преценката, като е направил извод, че посочената температура 20 oC за провеждане на тестовете в рамките на проучване, базирано на TG 308 на OECD, е била подходяща. Апелативният състав на ECHA не е взел предвид обстоятелството, че осъществяването на проучването при по-висока температура би имало значителни последици върху концентрацията на образуваните продукти от преобразуването и/или разпадането и съответно кои от тях подлежат на преценка относно техните устойчиви, биоакумулиращи и токсични качества или относно техните много устойчиви и много биоакумулиращи качества, като по този начин е подкопал релевантността на проучването.


title: Дело T-182/19: Жалба, подадена на 28 март 2019 г. — PUMA/EUIPO (SOFTFOAM)

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/42

      Жалба, подадена на 28 март 2019 г. — PUMA/EUIPO (SOFTFOAM)
      (Дело T-182/19)
      (2019/C 172/56)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Puma SE (Херцогенаурах, Германия) (представител: M. Schunke, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „SOFTFOAM“— заявка за регистрация № 17 363 318

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 8 януари 2019 г. по преписка R 1399/2018-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски, включително направените пред апелативния състав.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-184/19: Жалба, подадена на 27 март 2019 г. — Aurea Biolabs/EUIPO — Avizel (AUREA BIOLABS)

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/43

      Жалба, подадена на 27 март 2019 г. — Aurea Biolabs/EUIPO — Avizel (AUREA BIOLABS)
      (Дело T-184/19)
      (2019/C 172/57)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Aurea Biolabs Pte Ltd (Кочин, Индия) (представители: B. Brandreth, QC и L. Oommen, Solicitor)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Avizel SA (Люксембург, Люксембург)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят в производството пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка „AUREA BIOLABS“ — заявка за регистрация № 15 836 737

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 29 януари 2019 г. по преписка R 814/2018-2 (CORR)

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Апелативният състав се позовал в решението си на недействителна законова разпоредба,

                  —

                  допуснатата очевидна грешка при прилагане на правото в предходното решение налагала то да бъде отменено,

                  —

                  нарушение на член 94, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета, както и на принципите на безпристрастност и справедливост.


title: Дело T-185/19: Жалба, подадена на 28 март 2019 г. — Public.Resource.Org and Right to Know/Комисия

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/44

      Жалба, подадена на 28 март 2019 г. — Public.Resource.Org and Right to Know/Комисия
      (Дело T-185/19)
      (2019/C 172/58)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Public.Resource.Org, Inc. (Себастопол, Калифорния, Съединени щати), Right to Know CLG (Дъблин, Ирландия) (представители: F. Logue, Solicitor, A. Grünwald, J. Hackl и C. Nüßing, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение C(2019) 639 окончателен на Европейската комисия от 22 януари 2019 г. (включително първоначалното решение от 15 ноември 2018 г. под номер GROW/D3/ALR/dr (2018) 5993057),

                  —

                  при условията на евентуалност, да върне преписката на Европейската комисия и

                  —

                  да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски в настоящото производство.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват две основания в подкрепа на жалбата си.

                  1.

                  Първото основание е, че Европейската комисия не е изтълкувала правилно и/или не е приложила правилно член 4, параграф 2, първо тире от Регламент (ЕО) № 1049/2001 (1), тъй като тази разпоредба не защитава поисканите хармонизирани стандарти:

                              —

                              Не е възможно поисканите хармонизирани стандарти да са защитени с права на интелектуална собственост, тъй като са част от правото на Съюза,

                              —

                              Поисканите хармонизирани стандарти не са оригинални произведения и следователно не могат да бъдат защитени с права на интелектуална собственост,

                              —

                              Европейската комисия не е доказала твърдяното засягане на търговските интереси на организацията за стандартизация.

                  2.

                  Второто основание е, че Европейската комисия е нарушила член 4, параграф 2, последно изречение от Регламент (ЕО) № 1049/2001, тъй като е отказала да признае, че жалбоподателите имат по-висш обществен интерес да получат достъп до поисканите хармонизирани стандарти:

                              —

                              Принципът на правовата държава и на защита на основните права изискват свободен достъп до законодателството на Европейския съюз,

                              —

                              Исканите стандарти съдържат информация за околната среда, и по-специално информация относно постъпващите в нея емисии, поради което те трябва да бъдат оповестени съгласно Регламент (ЕО) № 1367/2006 (2),

                              —

                              Комисията не е изложила адекватни основания за отказа си да признае наличието на по-висш обществен интерес.

         (1)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, 2001 г., стр.43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).

         (2)  Регламент (ЕО) № 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността (ОВ L 264, 2006 г., стр.13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 126).


title: Дело T-187/19: Жалба, подадена на 29 март 2019 г. — Glaxo Group/EUIPO (марка в пурпурен цвят)

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/45

      Жалба, подадена на 29 март 2019 г. — Glaxo Group/EUIPO (марка в пурпурен цвят)
      (Дело T-187/19)
      (2019/C 172/59)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Glaxo Group Ltd (Brentford, Обединено кралство) (представители: S. Malynicz, QC, S. Baran, Barrister и R. Jacob, Solicitor)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: заявка за регистрация на марка на Европейския съюз с пурпурен цвят (PANTONE: 2587C) — Заявка за регистрация № 14 596 951

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 15 януари 2019 г. по преписка R 1870/2017-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение;

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета, тъй като е било прието, че знакът няма присъщ отличителен характер, поради което не може да бъде надлежно регистриран като марка;

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) и член 7, параграф 3 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета, тъй като не е било установено, че знакът е придобил отличителен характер посредством използване от страна на заявителя и/или с негово разрешение.


title: Дело C-80/19: Преюдициално запитване от Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Литва), постъпило на 4 февруари 2019 г. — E. E.

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/18

      Преюдициално запитване от Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Литва), постъпило на 4 февруари 2019 г. — E. E.
      (Дело C-80/19)
      (2019/C 148/18)
      Език на производството: литовски

         Запитваща юрисдикция

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: E. E.

         Други страни: A notary of the fourth notary office of the city of Kaunas, K.-D. E.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли положение като това в разглежданото дело — при което литовска гражданка, чието обичайно местопребиваване към деня на смъртта ѝ вероятно е било в друга държава членка, но която при всички положения никога не е прекъсвала връзките с родината си и която освен това е изготвила преди смъртта си завещание в Литва, с което е оставила цялото си имущество в наследство на нейния наследник –литовски гражданин, и към момента на откриване на наследството е установено, че цялото наследствено имущество се състои от недвижими имоти, намиращи се единствено в Литва, и гражданин на тази друга държава членка — преживелият съпруг, е изразил ясно намерението си да се откаже от всякакви претенции към наследственото имущество на починалата, не е участвал в образуваното в Литва съдебно производство и се е съгласил с компетентността на литовските съдилища и приложението на литовското право — да се счита за наследяване с трансгранични последици по смисъла на Регламент № 650/2012 и по отношение на което се прилага този регламент?

                  2)

                  Следва ли литовски нотариус, който започва производство по откриване на наследство, издава удостоверение за наследствени права и извършва други действия, които са необходими за наследникa, за да упражни своите права, да се разглежда като „съд“ по смисъла на член 3, параграф 2 от Регламент № 650/2012 (1), като се има предвид фактът, че в действията си нотариусите спазват принципите на безпристрастност и независимост, решенията им са обвързващи за тях или за съдебните органи и техните действия могат да бъдат предмет на съдебно производство?

                  3)

                  Ако на втория въпрос се отговори утвърдително, следва ли издадените от литовски нотариуси удостоверения за наследствени права да се считат за решения по смисъла на член 3, параграф 1, буква ж) от Регламент № 650/2012 и с оглед на това трябва ли да се установи наличието на компетентност за издаването им?

                  4)

                  При отрицателен отговор на втория въпрос, следва ли разпоредбите на членове 4 и 59 от Регламент № 650/2012 (заедно или поотделно, а и не само на тези членове) да се тълкуват в смисъл, че литовските нотариуси имат право да издават удостоверения за наследствени права, без да следват общите правила относно компетентността, както и че тези удостоверения трябва да се считат за автентични актове, които пораждат правни последици в други държави членки?

                  5)

                  Трябва ли член 4 от Регламент № 650/2012 (или които и да е други разпоредби от този регламент) да се тълкува в смисъл, че обичайното местопребиваване на починалия може да бъде само в една конкретна държава членка?

                  6)

                  Следва ли разпоредбите на членове 4, 5, 7 и 22 от Регламент № 650/2012 (заедно или поотделно, а и не само на тези членове) да се тълкуват и прилагат по такъв начин, че в настоящия случай с оглед на обстоятелствата, изложени в първия въпрос, трябва да се заключи, че заинтересованите страни са се съгласили, че съдилищата в Литва са компетентни и се прилага литовското право?

         (1)  Регламент (ЕС) № 650/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на решения и приемането и изпълнението на автентични актове в областта на наследяването и относно създаването на европейско удостоверение за наследство (ОВ L 201, 2012 г., стр. 107).


title: Дело T-301/16: Решение на Общия съд от 10 април 2019 г. — Jindal Saw и Jindal Saw Italia/Комисия (Дъмпинг — Внос на тръби от пластичен чугун с произход от Индия — Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/388 — Регламент (ЕО) № 1225/2009 (заменен с Регламент (ЕС) 2016/1036) — Дъмпингов марж — Определяне на експортната цена — Съдружие между износителя и вносителя — Надеждна експортна цена — Конструиране на експортната цена — Разумен марж на разходите за продажба, общите и административните разходи — Разумен марж на печалбата — Вреда за промишлеността на Съюза — Изчисляване на подбиването на цената и на маржа на вредата — Причинно-следствена връзка — Достъп до поверителните данни на антидъмпинговото разследване — Право на защита)

text:
               3.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 187/61

      Решение на Общия съд от 10 април 2019 г. — Jindal Saw и Jindal Saw Italia/Комисия
      (Дело T-301/16) (1)

      (Дъмпинг - Внос на тръби от пластичен чугун с произход от Индия - Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/388 - Регламент (ЕО) № 1225/2009 (заменен с Регламент (ЕС) 2016/1036) - Дъмпингов марж - Определяне на експортната цена - Съдружие между износителя и вносителя - Надеждна експортна цена - Конструиране на експортната цена - Разумен марж на разходите за продажба, общите и административните разходи - Разумен марж на печалбата - Вреда за промишлеността на Съюза - Изчисляване на подбиването на цената и на маржа на вредата - Причинно-следствена връзка - Достъп до поверителните данни на антидъмпинговото разследване - Право на защита)
      (2019/C 187/65)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Jindal Saw Ltd (Ню Делхи, Индия), Jindal Saw Italia SpA (Триест, Италия) (представители: R. Antonini и E. Monard, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия (представители: J.-F. Brakeland и G. Luengo)

         Встъпила страна в подкрепа на ответника: Saint-Gobain Pam (Понт-а-Мусон, Франция) (представители: O. Prost, A. Coelho Dias и C. Bouvarel, адвокати)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/388 на Комисията от 17 март 2016 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на тръби от пластичен чугун (наричан също сферографитен чугун) с произход от Индия (ОВ L 73, 2016 г., стр. 53) в частта, в която се отнася до жалбоподателите.

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/388 на Комисията от 17 март 2016 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на тръби от пластичен чугун (наричан също сферографитен чугун) с произход от Индия в частта, в която се отнася до Jindal Saw Ltd.

                  2)

                     Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски, както и съдебните разноски на Jindal Saw и Jindal Saw Italia SpA.

                  3)

                     Saint-Gobain Pam понася направените от него съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 314, 29.8.2016 г.


title: Дело T-423/18: Решение на Общия съд от 7 май 2019 г. — Fissler/EUIPO (vita) (Марка на Европейския съюз — Заявка за регистрация на словна марка на Европейския съюз „vita“ — Абсолютни основания за отказ — Липса на отличителен характер — Описателност — Понятие за характерна особеност — Име на цвят — Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/34

      Решение на Общия съд от 7 май 2019 г. — Fissler/EUIPO (vita)
      (Дело T-423/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Заявка за регистрация на словна марка на Европейския съюз „vita“ - Абсолютни основания за отказ - Липса на отличителен характер - Описателност - Понятие за характерна особеност - Име на цвят - Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2019/C 213/34)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Fissler GmbH (Идар-Оберщайн, Германия) (представители: G. Hasselblatt и K. Middelhoff, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: W. Schramek и D. Walicka)

         Предмет

      Жалба срещу решение на пети апелативен състав на EUIPO от 28 март 2018 г. (преписка R 1326/2017-5) относно заявка за регистрация на словния знак „vita“ като марка на Европейския съюз

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя решението на пети апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 28 март 2018 г. (преписка R 1326/2017-5).

                  2)

                     Осъжда EUIPO да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 294, 20.8.2018 г.


title: Дело T-274/19: Жалба, подадена на 24 април 2019 г. — Target Ventures Group/EUIPO — Target Partners (TARGET VENTURES)

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/68

      Жалба, подадена на 24 април 2019 г. — Target Ventures Group/EUIPO — Target Partners (TARGET VENTURES)
      (Дело T-274/19)
      (2019/C 213/66)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Target Ventures Group Ltd (Род Таун, Британски Вирджински острови) (представители: T. Dolde, P. Homann, lawyers)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Target Partners GmbH (Мюнхен, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: заявка за словна марка на Европейския съюз „TARGET VENTURES“ — Заявка за регистрация № 13 685 565

         Производство пред EUIPO: производство по отмяна

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 4 февруари 2019 г. по преписка R 1685/2017-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски, направени както в настоящото производство, така и в производството пред отдела по отмяна и пред втори апелативен състав на EUIPO.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 53, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 94, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело C-259/18: Решение на Съда (осми състав) от 2 май 2019 г. (преюдициално запитване от Juzgado de lo Mercantil no 3 de Madrid — Испания) — Sociedad Estatal Correos y Telégrafos SA/Asendia Spain SLU (Преюдициално запитване — Директива 97/67/ЕО — Общи правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги — Предоставяне на универсалната пощенска услуга — Изключителни права на определения оператор — Издаване на средства за заплащане на таксата за пощенски услуги, различни от пощенските марки)

text:
               1.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/9

      Решение на Съда (осми състав) от 2 май 2019 г. (преюдициално запитване от Juzgado de lo Mercantil no 3 de Madrid — Испания) — Sociedad Estatal Correos y Telégrafos SA/Asendia Spain SLU
      (Дело C-259/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Директива 97/67/ЕО - Общи правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги - Предоставяне на универсалната пощенска услуга - Изключителни права на определения оператор - Издаване на средства за заплащане на таксата за пощенски услуги, различни от пощенските марки)
      (2019/C 220/12)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de lo Mercantil no 3 de Madrid

         Страни в главното производство

         Ищец: Sociedad Estatal Correos y Telégrafos SA

         Ответник: Asendia Spain SLU

         Диспозитив

      Член 7, параграф 1 и член 8 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата, изменена с Директива 2008/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 февруари 2008 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която гарантира на оператора, който е определен да предоставя универсалната пощенска услуга, изключително право за разпространяването на средства за заплащане на таксата за пощенски услуги, различни от пощенските марки.

         (1)  ОВ C 221, 25.6.2018 г.


title: Дело C-143/19 P: Жалба, подадена на 20 февруари 2019 г. от Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH срещу решението на Общия съд (четвърти състав), постановено на 12 декември 2018 г. по дело T-253/17 — Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост

text:
               1.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/18

      Жалба, подадена на 20 февруари 2019 г. от Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH срещу решението на Общия съд (четвърти състав), постановено на 12 декември 2018 г. по дело T-253/17 — Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
      (Дело C-143/19 P)
      (2019/C 220/23)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH (представител: P. Goldenbaum, Rechtsanwältin)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени решението на Общия съд (четвърти състав) от 12 декември 2018 г. по дело T-253/17, предмет на обжалването,

                  —

                  да уважи исканията, формулирани пред първата инстанция и да реши окончателно спора; при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд на Европейския съюз,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбата се основава на нарушение на правото на Съюза — член 15, параграф 1, член 51, параграф 1, буква а) и член 66, параграф 1 от Регламент 207/2009 (1). Общият съд е допуснал грешка, като е приел, че използване на колективната марка

, годно да осигури запазване на правата, е било налице само по отношение на опаковките, но не и по отношение на стоките от класове 1—34, чиито опаковки носят марката. Констатациите на Общия съд несъмнено са правилни що се отнася до разбирането относно използването на марката от съответните потребители, но погрешно това използване не е прието по отношение на самите стоки.
      Жалбоподателят се позовава на грешка в правната преценка. След като Общият съд не е приел използването на колективна марка по отношение на стоки, но е приел че използването на самата марка, годно да осигури запазване на правата, е било налице само по отношение на опаковките, преценката му е опорочена от грешка при прилагане на правото.
      Следва да се вземе предвид, за връзката със стоките, че знакът сочи на принадлежността на производителя на стоката към сдружението, а не на принадлежността на производителя на опаковката. Стоката и опаковката ѝ се продават като един-единствен предмет на продажба.
      Функцията на знака е да сочи, че обезвреждането и оползотворяването са възможни поради принадлежността на производителя на стоката към системата от договори за предоставяне на лиценз на жалбоподателя въз основа на дуалната система на последния.
      Не би могъл да се приеме, за да се отрече връзката със стоката, факта че опаковката на стоката носи марките и на други предприятия, тъй като става въпрос именно за предвиденото съпоставяне при колективните марки.
      Функцията на колективната марка не изисква тя да сочи винаги на определени конкретни качества на стоките. Достатъчно е, че колективната марка сочи на принадлежността към сдружение.
      Решението на Общия съд не е отчело в достатъчна степен разграничението между различните ползватели на знака, фигуриращо в устава на жалбоподателя.
      Използването се осъществява и с оглед на придобиването на пазар и в частност, в съответствие с естеството на колективната марка, със стремежа за поддържане и/или подобряване на позицията на колектива на пазара по отношение на колективните конкуренти и по-конкретно конкурентите с дуална система, и/или спрямо сегмента на предприятията, които не са членове на сдружението.

         (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (кодифицирана версия) (OB L 78, 2009 г., стр. 1).


title: Дело T-434/15: Решение на Общия съд от 8 май 2019 г. — Islamic Republic of Iran Shipping Lines и др./Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки срещу Иран, взети с цел да се предотврати разпространението на ядрено оръжие — Замразяване на средства — Извъндоговорна отговорност — Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти)

text:
               1.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/30

      Решение на Общия съд от 8 май 2019 г. — Islamic Republic of Iran Shipping Lines и др./Съвет
      (Дело T-434/15) (1)

      (Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки срещу Иран, взети с цел да се предотврати разпространението на ядрено оръжие - Замразяване на средства - Извъндоговорна отговорност - Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти)
      (2019/C 220/38)
      Език на производството: английски

         Страни

         Ищец: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Техеран, Иран) и 6 други ищци, чиито имена са посочени в приложение към решението (представители: M. Taher, solicitor, M. Malek, QC, и R. Blakeley, barrister)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bishop и H. Marcos Fraile)

         Предмет

      Искане на основание членове 268 и 340 ДФЕС за поправянето на вредите, които ищците твърдят, че са претърпели поради вписването на имената им в списъците, посочени в приложение II към Решение 2010/413/ОВППС на Съвета от 26 юли 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на обща позиция 2007/140/ОВППС (ОВ L 195, 2010 г., стр. 39), в приложението към Регламент за изпълнение (ЕС) № 668/2010 на Съвета от 26 юли 2010 година за прилагане на член 7, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 423/2007 относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 195, 2010 г., стр. 25), в приложението към Решение 2010/644/ОВППС на Съвета от 25 октомври 2010 година за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС (ОВ L 281, 2010 г., стр. 81), в приложение VIII към Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕО) № 423/2007 (ОВ L 281, 2010 г., стр. 1), и в приложение IX към Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕС) № 961/2010 (ОВ L 88, 2012 г., стр. 1)

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля иска.

                  2)

                     Islamic Republic of Iran Shipping Lines и останалите ищци, чиито имена са посочени в приложение, понасят направените от тях съдебни разноски, както и тези на Съвета на Европейския съюз.

         (1)  ОВ C 328, 5.10.2015 г.


title: Дело C-27/19 P: Жалба, подадена на 11 януари 2019 г. от Сметна палата на Европейския съюз срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 8 ноември 2018 г. по дело T-874/16, RA/Сметна палата

text:
               15.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 238/4

      Жалба, подадена на 11 януари 2019 г. от Сметна палата на Европейския съюз срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 8 ноември 2018 г. по дело T-874/16, RA/Сметна палата
      (Дело C-27/19 P)
      (2019/C 238/05)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Сметна палата на Европейския съюз (представители: E. von Bardeleben, C. Lesauvage)

         Друга страна в производството: RA
      С определение от 24 април 2019 г. Съдът (девети състав) разпореди делото да бъде заличено от регистъра на Съда.


title: Дело C-214/19 P: Жалба, подадена на 7 март 2019 г. от achtung! GmbH срещу решението на Общия съд (девети състав), постановено на 10 януари 2019 г. по дело T-832/17 — achtung! GmbH/EUIPO

text:
               15.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 238/4

      Жалба, подадена на 7 март 2019 г. от achtung! GmbH срещу решението на Общия съд (девети състав), постановено на 10 януари 2019 г. по дело T-832/17 — achtung! GmbH/EUIPO
      (Дело C-214/19 P)
      (2019/C 238/06)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: achtung! GmbH (представители: G. J. Seelig и D. Bischof, Rechtsanwälte)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отмени решението на Общия съд от 10 януари 2019 г. по дело T-832/17,

                  —

                  да се уважат направените в първоинстанционното производство искания по точки 1 и 3 от петитума на жалбата от 22 декември 2017 г.,

                  —

                  Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост да бъде осъдена да заплати и по-нататъшните разноски по делото.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква следните основания за обжалване:

                  Като първо основание той сочи неправилност на преценката на отличителния характер на заявената марка „achtung!“ (словна/фигуративна) по член 7, параграф 1, буква б) от Регламента за марката на Европейския съюз (1). В обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно приел, че знакът е напълно лишен от отличителен характер, когато в едно от възможните му значения може да се възприеме като промоционално послание. Освен това Общият съд преценил отличителния характер не на заявения знак „achtung!“, а на понятието „Achtung“. При преценката на отличителния характер Общият съд също така се основал на неточни фактически констатации, без да събере доказателства по релевантните за спора въпроси.

                  По второто основание жалбоподателят също сочи неправилност на преценката на отличителния характер по член 7, параграф 1, буква б) от Регламента за марката на Европейския съюз. В обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно приел, че възможността стоките и услугите да бъдат „предмет на рекламни послания“ представлява релевантен общ признак, който обосновава автоматичен извод за липса на отличителен характер за всички обхванати от заявката стоки и услуги.

                  По третото основание се сочи нарушение на принципите на равно третиране и добра администрация. Общият съд допуснал грешка при прилагането на правото, като не проверил дали апелативният състав в достатъчна степен е съобразил релевантните твърдения на жалбоподателя и дали при произнасянето си е преценил дали трябва да се произнесе в същия смисъл, или не. Цялостното неотчитане на идентичните по-ранни регистрации в EUIPO съставлявало грешка при прилагането на правото.

         (1)  Регламент (EC) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 154, 2017 г., стр. 1).


title: Дело C-240/19: Преюдициално запитване от Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Ourense (Испания), постъпило на 20 март 2019 г. — FA/Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

text:
               15.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 238/5

      Преюдициално запитване от Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Ourense (Испания), постъпило на 20 март 2019 г. — FA/Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
      (Дело C-240/19)
      (2019/C 238/07)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 de Ourense

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: FA

         Ответник: Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Когато с национална разпоредба, като член 2, параграф 2, буква a) от Orden TAS 2865/2003, се изисква изключване от социалноосигурителна схема като условие за достъп до доброволно или продължено осигуряване по избор, трябва ли това да е изключване от испанска социалноосигурителна схема или напротив, в съответствие с принципа на фактическо приравняване, прогласен в член 5, буква б) от Регламент 883/2004 (1), испанският компетентен орган трябва да вземе предвид изключване от подобна социалноосигурителна схема на друга държава членка като настъпило в Испания?

                  2)

                  Когато национална правна уредба, като член 3, параграф 3 от Orden TAS 2865/2003, изисква за достъпа до доброволно или продължено осигуряване по избор заинтересованото лице да докаже осигурителни периоди, необходимо ли е това лице да е било субект на испанското законодателство в някакъв момент в миналото или в съответствие с член 6 от Регламент 883/2004 испанският компетентен орган трябва да вземе предвид осигурителните периоди, натрупани при действието на законодателството на всяка друга държава членка, като осигурителни периоди в Испания?

         (1)  Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социално осигуряване (Текст от значение за ЕИП и Швейцария) (ОВ L 166, 2004 г., стр.1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 82).


title: Дело C-268/19: Преюдициално запитване от Primera Instancia no 7 de Orense (Испания), постъпило на 29 март 2019 г. — UP/Banco Pastor S.A.U.

text:
               15.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 238/6

      Преюдициално запитване от Primera Instancia no 7 de Orense (Испания), постъпило на 29 март 2019 г. — UP/Banco Pastor S.A.U.
      (Дело C-268/19)
      (2019/C 238/08)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Primera Instancia no 7 de Orense

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: UP

         Ответник: Banco Pastor S.A.U.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли предвиденото в член 6, параграф 1 от Директива 93/13 (1) необвързващо действие да се тълкува в смисъл, че е пречка за действителността на споразумение за изменение на неравноправна клауза, сключено между потребител и продавач или доставчик в контекст, в който: а) към момента на постигане на споразумението неравноправната клауза не е била обявена за недействителна, не е била призната за невалидна и потребителят не е бил предупреден за възможността за евентуално обявяване на нейния неравноправен характер, и б) споразумението за изменение няма трансакционен характер? При това положение, релевантно ли е за действителността на споразумението обстоятелството, че потребителят е договорил съдържанието на изменението?

                  2)

                  Следва ли член 3, параграф 1 и член 4 от Директива 93/13 да се тълкуват в смисъл, че за да се счита за прозрачна дадена клауза, която е договорена с постигнато между потребител и продавач или доставчик споразумение за изменение на съществуваща неравноправна клауза, потребителят трябва да е бил информиран към момента на постигане на споразумението за неравноправния характер на първоначалната клауза или, евентуално, за възможността този неравноправен характер да бъде обявен? В тази връзка, изключва ли обстоятелството, че новата клауза е била договорена индивидуално, при всички положения извършването на проверка за нейната неравноправност?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело C-269/19: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Cluj (Румъния), постъпило на 29 март 2019 г. — Banca B. SA/A.A.A.

text:
               15.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 238/7

      Преюдициално запитване от Curtea de Apel Cluj (Румъния), постъпило на 29 март 2019 г. — Banca B. SA/A.A.A.
      (Дело C-269/19)
      (2019/C 238/09)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Cluj

         Страни в главното производство

         Въззивник: Banca B. SA

         Въззиваем: A.A.A.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 6, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО (1) да се тълкува в смисъл, че след констатирането на неравноправния характер на клауза, в която се установява механизмът за определяне на променливия лихвен процент по формулата „фиксиран марж и референтни лихви, прилагани от банка въз основа на непрозрачни критерии“, в договор за кредит с фиксиран лихвен процент единствено за първата година и определян съгласно посочената формула променлив лихвен процент за следващите години, допуска националният съд да измени договора, като установи метод за изчисляване на променливата лихва въз основа на прозрачни референтни индекси (LIBOR/EURIBOR) и фиксирания марж на банката с оглед на обстоятелствата от фактическа страна, посочени в договора за кредит, за да гарантира по-добра защита на потребителя?

                  2)

                  Ако отговорът на този въпрос е отрицателен, трябва ли член 6, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО да се тълкува в смисъл, че след констатирането на неравноправния характер на клауза като посочената по-горе допуска националният съд да приложи по съдебен ред фиксиран лихвен процент чрез позоваване на фиксирания марж, определен за втората година на изпълнение на договора или на фиксирания лихвен процент за първата година?

                  3)

                  Ако отговорът на този въпрос е отрицателен, трябва ли член 6, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО и принципът на ефективност да се тълкуват в смисъл, че след констатирането на неравноправния характер на клауза като посочената по-горе, не допускат националният съд да разпореди на страните да водят преговори с цел определяне на новия лихвен процент, без да определи референтни критерии?

                  4)

                  Ако отговорът на този въпрос е отрицателен, кои са възможните способи, за да се гарантира защита на потребителите в съответствие с разпоредбите на член 6, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език 2007 г., глава 15, том 2, стр. 288).


title: Дело C-283/19: Преюдициално запитване от Amtsgericht Hannover (Германия), постъпило на 4 април 2019 г. — EUflight.de GmbH/TUIfly GmbH

text:
               15.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 238/8

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Hannover (Германия), постъпило на 4 април 2019 г. — EUflight.de GmbH/TUIfly GmbH
      (Дело C-283/19)
      (2019/C 238/10)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Hannover

         Страни в главното производство

         Ищец: EUflight.de GmbH

         Ответник: TUIfly GmbH
      С определение на председателя на Съда от 23 май 2019 г. делото е заличено от регистъра на Съда.


title: Дело T-257/19: Жалба, подадена на 15 април 2019 г. — Al Zoubi/Съвет

text:
               15.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 238/19

      Жалба, подадена на 15 април 2019 г. — Al Zoubi/Съвет
      (Дело T-257/19)
      (2019/C 238/24)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Khaldoun Al Zoubi (Дамаск, Сирия) (представител: L. Cloquet, lawyer)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение за изпълнение (ОВППС) 2019/87 от 21 януари 2019 година (1) в частта, в която се отнася до него;

                  —

                  да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/85 от 21 януари 2019 година (2) в частта, в която се отнася до него, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква шест основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: ответникът допуснал явна грешка в преценката на фактите, когато приел, че жалбоподателят поддържа сирийския режим и се облагодетелства от него, при положение, че това твърдение било напълно неоснователно.

                  2.

                  Второ основание: изведено от нарушение на общия принцип на пропорционалност и от факта, че мерките, приети с обжалваните актове, произвеждали такива последици, че самите мерки трябвало да се считат за непропорционални. Икономическите последици от санкциите, наложени на жалбоподателя, били пагубни и непропорционални на целите, които обжалваните актове би трябвало да преследват.

                  3.

                  Трето основание: непропорционално нарушение на правото на собственост и на правото на труд, като се има предвид, че като нарушавали Първия допълнителен протокол от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи спорните мерки възпрепятствали жалбоподателя да ползва мирно имуществото си и икономическата си свобода.

                  4.

                  Четвърто основание: злоупотреба с власт. Обжалваните актове били приети за постигане на цели, различни от посочените в тях, а именно, по неизвестни за него причини били насочени към самия жалбоподател, вместо към режима, така че били приети при условията на злоупотреба с власт.

                  5.

                  Пето основание: неизпълнение на задължението за мотивиране, предвидено в член 296, параграф 2 от ДФЕС. Всъщност мотивите за спорните актове били чисто формални и по всяка вероятност ответникът не ги бил обмислил.

                  6.

                  Шесто основание: нарушение на правото на защита и на правото на справедлив съдебен процес. Жалбоподателят така и не бил изслушан преди да му бъдат наложени спорните ограничителни мерки и така не могъл да упражни надлежно правото си на защита, в това число правото си на справедлив съдебен процес, гарантирано по-специално в член 6, параграф 3 от Европейската конвенция за правата на човека и член 48, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

         (1)  Решение за изпълнение (ОВППС) 2019/87 на Съвета от 21 януари 2019 година за прилагане на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 18I, 2019 г., стр. 13).

         (2)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/85 на Съвета от 21 януари 2019 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (ОВ L 18I, 2019 г., стр. 4).


title: Дело T-309/19: Жалба, подадена на 20 май 2019 г. — BRF Singapore Foods/EUIPO — Tipiak (Sadia)

text:
               22.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 246/32

      Жалба, подадена на 20 май 2019 г. — BRF Singapore Foods/EUIPO — Tipiak (Sadia)
      (Дело T-309/19)
      (2019/C 246/34)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: BRF Singapore Foods Pte Ltd (Сингапур, Сингапур) (представител: C. Mateu, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Tipiak (Сент-Енян дьо Гран Лийо, Франция)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Sadia“ в черен и бял цвят — заявка за регистрация № 12 084 356

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 19 март 2019 г. по преписка R 1834/2018-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди Tipiak да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  нарушение на общите принципи на ЕС на добра администрация и на равно третиране,

                  —

                  нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 94, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-335/19: Жалба, подадена на 3 юни 2019 г. — Cantieri del Mediterraneo/Комисия

text:
               22.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 246/45

      Жалба, подадена на 3 юни 2019 г. — Cantieri del Mediterraneo/Комисия
      (Дело T-335/19)
      (2019/C 246/47)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Cantieri del Mediterraneo SpA (Неапол, Италия) (представители: F. Munari и L. Calzolari, avvocati)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

                  —

                  Жалбоподателят иска отмяна на член 1 от обжалваното решение на основание член 263 и сл. ДФЕС.

         Основания и основни доводи

      Настоящата жалба е насочена срещу решение на Комисията от 20 септември 2018 г. C(2018)6037 окончателен относно държавна помощ SA.36112 (2016/C) (ex 2015/NN), въведено в изпълнение от Италия в полза на Autorità portuale di Napoli (Пристанищни власти, Неапол) и на Cantieri del Mediterraneo S.p.A. (CAMED) (наричано по-нататък „решението“).
      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква девет основания.

                  1.

                  Нарушение на членове 41, 47 и 48 от Хартата на основните права на Европейския съюз и на принципите на добре администрация, равнопоставеност, недопускане на дискриминация, както и принципа на състезателно производство и порок поради липса на мотиви и нарушение на член 296 ДФЕС.

                              —

                              В това отношение се посочва, че решението е прието чрез производство, в което не са били гарантирани правата на защита на CAMED, което не е било изслушано в заседанието обратно на подателя на жалбата до Комисията; и, че

                              —

                              решението е прието вследствие на производство, при което не е гарантирана равнопоставеност между подателя на първоначалната жалба и получателя на предполагаемата помощ („равенство на процесуалните възможности“).

                  2.

                  Нарушение на принципите на добра администрация, правна сигурност и съдебна защита поради незаконосъобразна отмяна на прекратяването през 2006 г. на процедурата във връзка със същата мярка, квалифицирана в решението като помощ след повече от 10 години.

                              —

                              В това отношение се посочва, че в решението е трябвало да се обяви за незаконосъобразна отмяната на решението за прекратяване от 2006 г. относно същата държавна мярка и е трябвало да се приеме, че това прекратяване е пречка за установяването на характера на помощта и несъвместимостта, и, че

                              —

                              решението трябвало да установи, че решението за прекратяване предполага установяване от страна на Комисията на законосъобразността на проверяваната мярка и следователно това е пречка Комисията да приеме второ решение, съдържащо различна квалификация по същия въпрос след изтичане на повече от 10 години.

                  3.

                  Нарушение на член 107 ДФЕС поради неправилно тълкуване на понятието за държавна помощ, доколкото в решението Autorità Portuale di Napoli („APN“) е квалифицирано като предприятие.

                              —

                              В това отношение се посочва, че в решението е следвало да се изключи характерът на „предприятие“ на APN поради определената функция със Закон № 84/1994 на всички пристанищни органи като публични органи, представляващи държавата на италианските пристанища, на които са възложени задачи по регулирането и управлението на всички публични имоти — изключителна държавна собственост единствено в обществен интерес, че

                              —

                              решението трябвало да изключи възможността APN да осъществява „икономическа дейност“, тъй като Закон № 84/1994 не допуска органът за предлага имоти или услуги на пазар, който в действителност не съществува: и

                              —

                              решението трябвало да признае данъчния характер на таксата за ползване на публичен имот в италианския правен ред и нейната предопределеност със закон.

                  4.

                  Нарушение на член 345 ДФЕС, на членове 3, 7 и 121 ДФЕС, на множество принципи на правото на ЕС (равнопоставеност), както и злоупотреба с власт.

                              —

                              В това отношение се посочва, че решението трябвало да установи, че възможността за извършване на поддръжка е част от правото на собственост и, че Договорът защитава правото на държавите членки да запазят публичната собственост върху имоти и инфраструктури (включително) пристанищни и да гарантира на всички правоимащи лица възможност да се ползват от приходите от тях; че

                              —

                              решението не може да прилага една и съща правна уредба относно поддръжка на пристанищните инфраструктури или таксите за ползване на пристанищни площи по „хоризонтален“ и нерационален начин към случаи, които са несъвместими помежду си: значителните разлики, които характеризират моделите на пристанищно управление в Съюза са пречка да се третира по еднакъв начин изграждането на нови инфраструктури изключителна частна собственост и поддръжката на публични имоти изключителна собственост на държава членка, която ги управлява чрез публичната администрация. Подобна постановка противоречи на принципа на равнопоставеност; и

                              —

                              решението не може да преследва хармонизацията на различни организационни модели на пристанищата на Съюза посредством безразлично и ирационално прилагане на член 107 ДФЕС.

                  5.

                  Нарушение на член 107 ДФЕС порази неправилно тълкуване на понятието за предимство.

                              —

                              В това отношение се посочва, че решението трябвало да установи, че мярката не създава облекчения за задължения на APN или на CAMED, тъй като нито едно предприятие обичайно не поема (най-малкото изцяло) задълженията по ремонта на недвижимите имоти, на които не е (и не може да стане) собственик, тъй като в Италия публичните имоти (във всички италиански пристанища) са изключителна държавна собственост; и

                              —

                              решението трябвало да установи, че публичните инфраструктури, възложени на CAMED вследствие на публична, прозрачна и конкурентна процедура, последвана от ангажимента на APN да ремонтира въпросните публични имоти. В проведената процедура за възлагането на посочените имоти на CAMED възможността да получат имотите е била предложена на всички потенциално заинтересовани субекти; провеждането на публична процедура гарантира спазването на критерия за пазарен оператор, като изключва всякакво предимство за предприятието — изпълнител.

                  6.

                  Нарушение на член 107 ДФЕС, на принципа на добра администрация, на правото на защита на CAMED и липса на мотиви поради неправилно тълкуване на селективността.

                              —

                              В това отношение се посочва, че решението не може да квалифицира като помощ „ad hoc“ и не може да не проведе т.нар. „тест за селективност“ по отношение на мерките с общ обхват; и

                              —

                              решението трябвало да изключи селективността на мярката по отношение на APN, тъй като всички останали пристанищни органи са се ползвали с идентично публично финансиране за поддръжка на всички публични инфраструктури, попадащи в териториалната им сфера на компетентност; и

                              —

                              решението трябвало да изключи селективността на мярката по отношение на CAMED, тъй като всички предприятия, осъществяващи дейност на италианско пристанище (не само в Неапол и не само в областта на корабостроенето) са подчинени на една и съща правна уредба и следователно плащат същата такса за ползване като CAMED за инфраструктури, които са изградени или ремонтирани с публични средства.

                  7.

                  Нарушение на член 3 ДЕС и член 7 ДФЕС. Нарушение на членове 116 и 117 ДФЕС. Злоупотреба с власт. Липса на компетентност по отношение на претенцията на Комисията, д която оспорва данъчния характер и размера на таксите за ползване на публични имоти.

                              —

                              В това отношение се посочва, че решението неможе да оспори на основание член 107 ДФЕС размера на таксата за ползване на публични имоти, определен от италианската държава по отношение на предприятията концесионери и твърдяното несъответствие с пазарната стойност, като се има предвид, че в италианския правен ред таксата за ползване е такса с размер, определен от закона, не се договаря от отделните концесионери на публични имоти, а данъчните режими са от изключителната компетентност на държавите членки.

                  8.

                  Нарушение на член 107 ДФЕС поради липса на нарушаване на конкуренцията и ощетяване на търговията. Липса на мотиви.

                              —

                              В това отношение се посочва, че решението не може да предполага наличието на двете изисквания, които са различни помежду си и са кумулативни; и

                              —

                              решението трябвало да изключи наличието на изискванията, тъй като APN не действа на нито един пазар и няма конкуренти, а CAMED не е извлякло полза от дадена мярка, който е само една от безбройните мерки по изпълнение на общ план, обхващащ всички предприятия, осъществяващи дейност на всяко италианско пристанище (включително Неапол) не само в сектора на корабостроенето.

                  9.

                  Нарушение на член 107, параграфи 2 и 3 ДФЕС.

                              —

                              В това отношение се посочва, че решението трябвало да приложи член 107, параграф 2 ДФЕС, тъй като поддръжката е била за възстановяване на щетите, причинени от бомбардировки по време на Втората световна война и земетресението от 1980 г.: и

                              —

                              решението трябвало да приложи член 107, параграф 3, букви а) и в) ДФЕС, тъй като (i) пристанище Неапол се намира в необлагодетелстван район и (ii) публичното финансиране на пристанищните инфраструктури е в обществен интерес, още повече като се има предвид, че сумата на финансирането е по-малка от праговете на уведомяване, предвидени в Общия регламент за групово освобождаване.


title: Дело T-343/19: Жалба, подадена на 7 юни 2019 г. — Conlance/EUIPO — LG Electronics (SONANCE)

text:
               22.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 246/48

      Жалба, подадена на 7 юни 2019 г. — Conlance/EUIPO — LG Electronics (SONANCE)
      (Дело T-343/19)
      (2019/C 246/48)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Conlance GmbH (Аугсбург, Германия) (представител: A. Hayn, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: LG Electronics, Inc. (Сеул, Южна Корея)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: регистрация на словна марка на Съюза „SONANCE“ — заявка за регистрация 14 589 907

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 5 април 2019 г. по преписка R 1085/2018-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да отмени решението на отдела по споровете на EUIPO от 15 май 2018 г. по преписка № B 2 660 572„Conlance GmbH/LG ELECTRNICS INC.“,

                  —

                  да уважи възражението по преписка № B 2 660 572„Conlance GmbH/LG ELECTRNICS INC.“ по отношение на всички оспорени стоки,

                  —

                  да отхвърли заявката за регистрация на марка на Съюза „SONANCE“, преписка № UM 14 589 907,

                  —

                  да осъди EUIPO да плати разноските по производството, включително направените в хода на обжалването по административен ред.

            Ако в подкрепа на ответника встъпи друга страна:

                  —

                  да осъди встъпилата страна да плати разноските по производството, включително направените в хода на обжалването по административен ред.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-420/18: Определение на Общия съд от 6 юни 2019 г. — JPMorgan Chase и др./Комисия

text:
               22.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 246/49

      Определение на Общия съд от 6 юни 2019 г. — JPMorgan Chase и др./Комисия
      (Дело T-420/18) (1)

      (2019/C 246/49)
      Език на производството: английски
      Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 341, 24.9.2018 г.


title: Дело T-426/18: Определение на Общия съд от 22 май 2019 г. — Bizbike и Hartmobile/Комисия

text:
               22.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 246/49

      Определение на Общия съд от 22 май 2019 г. — Bizbike и Hartmobile/Комисия
      (Дело T-426/18) (1)

      (2019/C 246/50)
      Език на производството: английски
      Председателят на девети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 341, 24.9.2018 г.


title: Дело T-398/18: Решение на Общия съд от 13 юни 2019 г. — Pielczyk/EUIPO — Thalgo TCH (DERMÆPIL SUGAR EPIL SYSTEM) (Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Фигуративна марка на Европейския съюз „DERMÆPIL sugar epil system“ — По-ранна национална фигуративна марка „dermépil“ — Относително основание за отказ — Реално използване на марката — Член 57, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) №o 207/2009 [понастоящем член 64, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕС) 2017/1001] — Вероятност от объркване — Член 53, параграф 1, буква a) от Регламент №o 207/2009 [понастоящем член 60, параграф 1, буква a) от Регламент 2017/1001] във връзка с член 8, параграф 1, буква б) от посочения регламент [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент 2017/1001] — Сравнение на стоките)

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/47

      Решение на Общия съд от 13 юни 2019 г. — Pielczyk/EUIPO — Thalgo TCH (DERMÆPIL SUGAR EPIL SYSTEM)
      (Дело T-398/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство за обявяване на недействителност - Фигуративна марка на Европейския съюз „DERMÆPIL sugar epil system“ - По-ранна национална фигуративна марка „dermépil“ - Относително основание за отказ - Реално използване на марката - Член 57, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) №o 207/2009 [понастоящем член 64, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕС) 2017/1001] - Вероятност от объркване - Член 53, параграф 1, буква a) от Регламент №o 207/2009 [понастоящем член 60, параграф 1, буква a) от Регламент 2017/1001] във връзка с член 8, параграф 1, буква б) от посочения регламент [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент 2017/1001] - Сравнение на стоките)
      (2019/C 263/54)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Radoslaw Pielczyk (Klijndijk, Нидерландия) (представител: K. Kielar, avocat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: H. O’Neill и K. Kompari)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Thalgo TCH (Roquebrune-sur-Argens, Франция) (представител: C. Bercial Arias, avocat)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 13 април 2018 г. (съединени преписки R 979/2017-4 и R 1070/2017-4), постановено в производство за обявяване на недействителност между Thalgo TCH и г-н Pielczyk.

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда M. Radoslaw Pielczyk да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 285, 13.8.2018 г.


title: Дело T-449/18: Решение на Общия съд от 6 юни 2019 г. — Ortlieb Sportartikel/EUIPO (Изображение на осмоъгълник) (Марка на Европейския съюз — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща осмоъгълник — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/48

      Решение на Общия съд от 6 юни 2019 г. — Ortlieb Sportartikel/EUIPO (Изображение на осмоъгълник)
      (Дело T-449/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща осмоъгълник - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2019/C 263/55)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Ortlieb Sportartikel GmbH (Хайлсброн, Германия) (представители: A. Wulff и K. Schmidt-Hern, avocats)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: M. Fischer)

         Предмет

      Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 27 април 2018 г. (преписка R 1634/2017-1), постановено по заявка за регистрация като марка на Съюза на фигуративен знак, представляващ изображение на осмоъгълник

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда Ortlieb Sportartikel GmbH да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 311, 3.9.2018 г.


title: Дело T-151/18: Жалба, подадена на 24 юни 2019 г. — VK/Съвет

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/49

      Жалба, подадена на 24 юни 2019 г. — VK/Съвет
      (Дело T-151/18)
      (2019/C 263/56)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: VK (представител: K. Lara, адвокат)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение (ОВППС) 2018/141 на Съвета от 29 януари 2018 година за изменение на Решение 2011/72/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Тунис (ОВ L 25, 2018 г., стр. 38), и Решение (ОВППС) 2019/135 на Съвета от 28 януари 2019 година за изменение на Решение 2011/72/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Тунис (ОВ L 25, 2019 г., стр. 23), в частта, в която тези решения се отнасят до жалбоподателя,

                  —

                  да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква три основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на членове 31, 46 и 55 от Конвенцията на Организацията на обединените нации срещу корупцията. Жалбоподателят поддържа в това отношение, че съгласно тези разпоредби временната мярка замразяване и конфискация трябва да се основава било на решение на молещата държава — страна по конвенцията, било на направено от тази държава изложение на релевантните факти с описание на действията, които същата очаква да бъдат предприети. Според него обаче ограничителните мерки са били наложени и действието им е било продължено без изложение, дори кратко, на твърдените деяния. Освен това Тунис не иска продължаване на действието на оспорваните ограничителни мерки.

                  2.

                  Второ основание: допусната от Съвета явна грешка в преценката, доколкото той е сметнал, че не е длъжен да вземе предвид представените от жалбоподателя доказателства и изложените от същия доводи, нито да извърши допълнителни проверки при тунизийските власти, въпреки че тези доказателства и доводи са могли да повдигнат основателни въпроси, що се отнася до надеждността на дадената информация.

                  3.

                  Трето основание: допусната от Съвета злоупотреба с власт, доколкото той бил съучастник на тунизийските власти, чиято единствена цел е да оправдаят несправедливото и незаконно ограбване на имуществото на жалбоподателя, без същият да може да се защити и да обжалва.


title: Дело T-317/19: Жалба, подадена на 23 май 2019 г. — AMVAC Netherlands/Комисия

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/50

      Жалба, подадена на 23 май 2019 г. — AMVAC Netherlands/Комисия
      (Дело T-317/19)
      (2019/C 263/57)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: AMVAC Netherlands BV (Амстердам, Нидерландия) (представители: C. Mereu, M. Grunchard и S. Englebert, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/344 на Комисията от 28 февруари 2019 г. (1),

                  —

                  да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква пет основания за жалбата.

                  1.

                  Първо основание: обжалваният регламент бил приет вследствие на явна грешка в преценката.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на правото на защита на жалбоподателя при приемането на обжалвания регламент.

                  3.

                  Трето основание: обжалваният регламент бил приет в нарушение на принципа на правна сигурност.

                  4.

                  Четвърто основание: обжалваният регламент бил приет в нарушение на принципа на пропорционалност.

                  5.

                  Пето основание: обжалваният регламент бил приет в нарушение на принципа на предпазните мерки.

         (1)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/344 на Комисията от 28 февруари 2019 година за неподновяване на одобрението на активното вещество етопрофос в съответствие с Регламент (ЕО) № 1107/2009 на Европейския парламент и на Съвета относно пускането на пазара на продукти за растителна защита и за изменение на приложението към Регламент за изпълнение (ЕС) № 540/2011 на Комисията (ОВ L 62, 2019 г., стр. 7).


title: Дело C-221/19: Преюдициално запитване от Sąd Okręgowy w Gdańsku (Полша), постъпило на 11 март 2019 г. — Наказателно производство срещу AV

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/16

      Преюдициално запитване от Sąd Okręgowy w Gdańsku (Полша), постъпило на 11 март 2019 г. — Наказателно производство срещу AV
      (Дело C-221/19)
      (2019/C 280/22)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Sąd Okręgowy w Gdańsku (Окръжен съд Гданск, Полша)

         Страна в главното производство

      AV

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 3, параграф 3 от Рамково решение 2008/675/ПВР на Съвета от 24 юли 2008 година за вземане предвид присъдите, постановени в държавите — членки на Европейския съюз в хода на новообразувани наказателни производства (1) — съгласно който „[в]земането предвид на постановени в други държави членки предишни присъди, както е предвидено в параграф 1, няма за последствие намеса, отмяна или преразглеждане на предишни присъди или на каквото и да е друго решение, свързано с изпълнението им от държавата, провеждаща новообразуваното производство“ — да се тълкува в смисъл, че за намеса по смисъла на тази разпоредба се счита не само включването в обща присъда на наказание, наложено с постановена в държава от Европейския съюз присъда, но също включването в обща присъда на такова наказание, прието за изпълнение в друга държава от Европейския съюз, и постановена в тази държава присъда в рамките на обща присъда?

                  2)

                  Възможно ли е предвид разпоредбите от Рамково решение 2008/909/ПВР на Съвета от 27 ноември 2008 година за прилагане на принципа за взаимно признаване към съдебни решения по наказателни дела, с които се налагат наказания лишаване от свобода или мерки, включващи лишаване от свобода, за целите на тяхното изпълнение в Европейския съюз (2) — относно правилата в процедурата по екзекватура, съдържащи се в член 8, параграфи 2—4 и член 19, параграфи 1 и 2, в който се посочва, че „[и]здаващата държава, както и изпълняващата държава, могат да вземат решение за амнистия или помилване“ (параграф 1) и че „[е]динствено издаващата държава може да се произнася по молби за възобновяване на производството, довело до постановяване на съдебно решение за налагане на наказание, подлежащо на изпълнение съгласно настоящото рамково решение (параграф 2), както и в член 17, параграф 1, [първо] изречение, където се посочва, че „за изпълнение на наказанието се прилага правото на изпълняващата държава“ — да се постанови обща присъда, която да обедини наказанията, наложени с постановена в държава от Европейския съюз присъда, която е приета за изпълнение в друга държава от Европейския съюз, и постановена в тази държава присъда в рамките на обща присъда?

         (1)  ОВ L 220, 2008 г., стр. 32.

         (2)  ОВ L 327, 2008 г., стр. 27.


title: Дело T-542/17: Решение на Общия съд от 6 юни 2019 г. — ЕИБ/Сирия (Арбитражна клауза — Споразумение за заем „Port of Tartous“ № 22057 — Неизпълнение на споразумението — Връщане на авансово платени суми — Лихви за забава — Производство в отсъствието на ответника)

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/34

      Решение на Общия съд от 6 юни 2019 г. — ЕИБ/Сирия
      (Дело T-542/17) (1)

      (Арбитражна клауза - Споразумение за заем „Port of Tartous“ № 22057 - Неизпълнение на споразумението - Връщане на авансово платени суми - Лихви за забава - Производство в отсъствието на ответника)
      (2019/C 280/49)
      Език на производството: английски

         Страни

         Ищец: Европейска инвестиционна банка (представители: първоначално P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones и J. Shirran, впоследствие F. Oxangoiti Briones, J. Klein и J. Shirran, подпомагани от D. Arts, avocat, и T. Cusworth, solicitor)

         Ответник: Сирийска арабска република

         Предмет

      Искане на основание член 272 ДФЕС Сирийската арабска република да бъде осъдена да върне сумите по Споразумението за заем „Port of Tartous“ № 22057, ведно с лихвите за забава

         Диспозитив

                  1)

                     Осъжда Сирийската арабска република да върне на Европейския съюз, представляван от Европейската инвестиционна банка (ЕИБ), сумата 20 609 429,45 EUR.

                  2)

                     Посочената сума се дължи ведно с лихви за забава, изчислени по метода в член 3, параграф 2 от Споразумението за заем „Port of Tartous“ № 22057, сключено между ЕИБ и Сирийската арабска република на 22 май 2003 г. и изменено на 17 май 2006 г., 21 май 2007 г. и 10 юли 2008 г., върху всяка от главниците и договорните лихви, считано от 9 август 2017 г. до окончателното плащане.

                  3)

                     Отхвърля иска в останалата част.

                  4)

                     Осъжда Сирийската арабска република да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 369, 30.10.2017 г.


title: Дело T-543/17: Решение на Общия съд от 6 юни 2019 г. — ЕИБ/Сирия (Арбитражна клауза — Споразумение за заем „Syrian Healthcare“ № 21595 — Неизпълнение на споразумението — Връщане на авансово платени суми — Лихви за забава — Производство в отсъствието на ответника)

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/35

      Решение на Общия съд от 6 юни 2019 г. — ЕИБ/Сирия
      (Дело T-543/17) (1)

      (Арбитражна клауза - Споразумение за заем „Syrian Healthcare“ № 21595 - Неизпълнение на споразумението - Връщане на авансово платени суми - Лихви за забава - Производство в отсъствието на ответника)
      (2019/C 280/50)
      Език на производството: английски

         Страни

         Ищец: Европейска инвестиционна банка (представители: първоначално P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones и J. Shirran, впоследствие F. Oxangoiti Briones, J. Klein и J. Shirran, подпомагани от D. Arts, avocat, и T. Cusworth, solicitor)

         Ответник: Сирийска арабска република

         Предмет

      Искане на основание член 272 ДФЕС Сирийската арабска република да бъде осъдена да върне сумите по Споразумението за заем „Syrian Healthcare“ № 21595, ведно с лихвите за забава

         Диспозитив

                  1)

                     Осъжда Сирийската арабска република да върне на Европейския съюз, представляван от Европейската инвестиционна банка (ЕИБ), сумите 62 646 209,04 EUR и 3 582 381,15 USD.

                  2)

                     Посочените суми се дължат ведно с лихви за забава, изчислени по метода в член 3, параграф 2 от Споразумението за заем „Syrian Healthcare“ № 21595, сключено между ЕИБ и Сирийската арабска република на 15 юни 2002 г. и изменено на 17 октомври и 29 ноември 2007 г., върху всяка от главниците и договорните лихви, считано от 9 август 2017 г. до окончателното плащане.

                  3)

                     Отхвърля иска в останалата част.

                  4)

                     Осъжда Сирийската арабска република да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 369, 30.10.2017 г.


title: Дело T-588/17: Решение на Общия съд от 6 юни 2019 г. — ЕИБ/Сирия (Арбитражна клауза — Споразумение за заем „Euphrates Drainage and Irrigation“ № 80211 — Неизпълнение на споразумението — Връщане на авансово платени суми — Лихви за забава — Производство в отсъствието на ответника)

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/36

      Решение на Общия съд от 6 юни 2019 г. — ЕИБ/Сирия
      (Дело T-588/17) (1)

      (Арбитражна клауза - Споразумение за заем „Euphrates Drainage and Irrigation“ № 80211 - Неизпълнение на споразумението - Връщане на авансово платени суми - Лихви за забава - Производство в отсъствието на ответника)
      (2019/C 280/51)
      Език на производството: английски

         Страни

         Ищец: Европейска инвестиционна банка (представители: първоначално P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones и J. Shirran, впоследствие F. Oxangoiti Briones, J. Klein и J. Shirran, подпомагани от D. Arts, avocat, и T. Cusworth, solicitor)

         Ответник: Сирийска арабска република

         Предмет

      Искане на основание член 272 ДФЕС Сирийската арабска република да бъде осъдена да върне сумите по Споразумението за заем „Euphrates Drainage and Irrigation“ № 80211, ведно с лихвите за забава

         Диспозитив

                  1)

                     Осъжда Сирийската арабска република да върне на Европейския съюз, представляван от Европейската инвестиционна банка (ЕИБ), сумата 2 184 271,58 EUR.

                  2)

                     Посочената сума се дължи ведно с лихвите за забава, начислени върху всяка от главниците и договорните лихви, при годишна ставка от 3,5 %, считано от 25 август 2017г. до окончателното плащане.

                  3)

                     Отхвърля иска в останалата част.

                  4)

                     Осъжда Сирийската арабска република да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 369, 30.10.2019 г.


title: Дело T-589/17: Решение на Общия съд от 6 юни 2019 г. — ЕИБ/Сирия (Арбитражна клауза — Споразумение за заем „Aleppo Tall Kojak Road Project“ № 60136 — Неизпълнение на споразумението — Възстановяване на авансово платените суми — Лихви за забава — Производство в отсъствието на ответника)

text:
               19.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 280/37

      Решение на Общия съд от 6 юни 2019 г. — ЕИБ/Сирия
      (Дело T-589/17) (1)

      (Арбитражна клауза - Споразумение за заем „Aleppo Tall Kojak Road Project“ № 60136 - Неизпълнение на споразумението - Възстановяване на авансово платените суми - Лихви за забава - Производство в отсъствието на ответника)
      (2019/C 280/52)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска инвестиционна банка (представители: първоначално P. Chamberlain, T. Gilliams, F. Oxangoiti Briones и J. Shirran, впоследствие F. Oxangoiti Briones, J. Klein и J. Shirran, подпомагани от D. Arts, avocat, и T. Cusworth, solicitor)

         Ответник: Сирийска арабска република

         Предмет

      Искане на основание член 272 ДФЕС за осъждане на Сирийската арабска република да възстанови дължимите суми по споразумението за заем „Aleppo — Tall Kojak Road Project“ № 60136, ведно с лихвите за забава

         Диспозитив

                  1)

                     Осъжда Сирийската арабска република да възстанови на Европейската инвестиционна банка (ЕИБ) сумата от 820 451,25 EUR.

                  2)

                     Посочената сума се дължи ведно с лихви за забава върху всяка от главниците в размер на 3,5 % годишно, считано от 25 август 2017 година до датата на окончателното плащане.

                  3)

                     Отхвърля жалбата в останалата част.

                  4)

                     Осъжда Сирийската арабска република да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 369, 30.10.2017 г.


title: Дело C-594/19 P: Жалба, подадена на 2 август 2019 г. от Deutsche Lufthansa AG срещу определението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 17 май 2019 г. по дело T-764/15, Deutsche Lufthansa AG/Европейска комисия

text:
               23.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 319/28

      Жалба, подадена на 2 август 2019 г. от Deutsche Lufthansa AG срещу определението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 17 май 2019 г. по дело T-764/15, Deutsche Lufthansa AG/Европейска комисия
      (Дело C-594/19 P)
      (2019/C 319/29)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Deutsche Lufthansa AG (представител: A. Martin-Ehlers, Rechtsanwalt)

         Други страна в производството: Европейска комисия, провинция Райнланд-Пфалц

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда

                  —

                  да отмени определението на Общия съд от 17 май 2019 г. по дело T-764/15,

                  —

                  да уважи направеното на първа инстанция искане и да отмени Решение SA.32833 на Комисията от 1 октомври 2014 г. (1), което е в основата на делото,

                  —

                  при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане и

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      С жалбата си жалбоподателят по същество излага следните основания:

                  —

                  в съответствие с Решение Montessori (2), жалбоподателят вече имал активна процесуална легитимация. Това било така, защото отпускането на заем от ликвидационен пул в размер на 45 милиона евро в полза на Flughafen Frankfurt-Hahn GmbH представлявало схема за помощ. Освен това средствата по този заем очевидно отишли при Ryanair.

                  —

                  ако приложима била т.нар. съдебна практика, създадена с решение Mory (3), тогава при условията на евентуалност трябвало да се приложи първата алтернатива по тази практика. Комисията пренебрегнала важни фактически елементи и допълнителни облекчения. Поради нарушаването на процесуалните права на жалбоподателя нямало как да се счита, че Комисията е провела производство по разследване по надлежния ред. И в този случай жалбоподателят бил лично засегнат и следователно имал активна процесуална легитимация.

                  —

                  при условията на евентуалност, жалбата трябвало да се приеме за допустима и ако приложима била втората алтернатива по т.нар. съдебна практика, създадена с решение Mory, съгласно която жалбоподателят бил длъжен да докаже, че пазарното му положение е съществено засегнато от помощта. Всъщност в този случай било налице обръщане на тежестта за доказване, или най-малкото олекотяване на тази тежест за жалбоподателя, защото Комисията произволно скрила известните на нея релевантни за решението факти. Само при условията на евентуалност жалбоподателят твърди, че фактически е доказал и наличието на такова съществено засягане. Правната преценка на Общия съд, която била в друг смисъл, излизала извън пределите на практиката на Съда и изхождала от неправилно разбиране за релевантния пазар. Във връзка с това Общият съд изопачил и съкратил изложената от жалбоподателя фактическо обстановка, изменил съдържанието на обжалваното решение и нарушил правилата за тежестта за доказване.

         (1)  Решение (ЕС) 2016/788 на Комисията от 1 октомври 2014 година относно държавна помощ SA.32833 (11/C) (ex 11/NN), приведена в действие от Германия, относно условията за финансирането на летище Франкфурт Хан, въведени в периода 2009—2011 г. (ОВ L 134, 2016 г., стр. 1).

         (2)  Решение на Съда от 6 ноември 2018 г., Scuola Elementare Maria Montessori Srl и др. (C-622/16 P — C-624/16 P, EU:C:2018:873).

         (3)  Решение на Съда от 17 септември 2015 г., Mory SA и др./Европейска комисия (C-33/14 P, EU:C:2015:609).


title: Дело T-516/19: Жалба, подадена на 19 юли 2019 г. — VDV eTicket Service/Комисия и INEA

text:
               23.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 319/29

      Жалба, подадена на 19 юли 2019 г. — VDV eTicket Service/Комисия и INEA
      (Дело T-516/19)
      (2019/C 319/30)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: VDV eTicket Service GmbH & Co. KG (Кьолн, Германия) (представител: A. Bartosch, Rechtsanwalt)

         Ответници: Европейска комисия и Изпълнителна агенция за иновации и мрежи (INEA)

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  на основание на член 272 ДФЕС да приеме за установено, че непризнаването с процесното писмо на разходи в размер на 407 443,04 EUR е неправомерно,

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени обжалваното решение на основание на член 263, параграф 4 ДФЕС,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбата е срещу решение на Изпълнителната агенция за иновации и мрежи (INEA) ARES(2019)3151305 от 13 май 2019 г., доколкото тези разходи на жалбоподателя в размер на 407 443,04 EUR в рамките на Horizon 2020 Framework Programme — Project: 636126 — European Travellers Club са обявени за неподлежащи на възстановяване.
      Жалбоподателят изтъква две основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: злоупотреба с право, тъй като ответниците задължително трябвало да знаят за неправилното разпределяне на разходите

                              —

                              Ответниците извършили злоупотреба с право, тъй като, от една страна, не признали някои възникнали за жалбоподателя разходи за подизпълнители, но от друга, от редица документи трябвало да знаят, че разходите на жалбоподателя за подизпълнители са значително по-високи от посочените в приложение 2 към съответното Grant Agreement.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на принципа на оправдани правни очаквания

                              —

                              Ответниците нарушили и принципа на оправданите правни очаквания, по същите съображения като изложените в първото основание.


title: Дело C-452/19: Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Испания), постъпило на 12 юни 2019 г. — YV/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/13

      Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Испания), постъпило на 12 юни 2019 г. — YV/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (Дело C-452/19)
      (2019/C 328/14)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: YV

         Ответник: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съвместимо ли е с правото на Съюза съгласно Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (1), и по-специално член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1, с цел да се гарантира защитата на потребителите и ползвателите и съдебната практика, развиваща посочената директива: възприемането като еднозначен критерий от страна на Tribunal Supremo (Върховен съд) в решения 44—49 от 23 януари 2019 г., според който по отношение на потребителските договори, неравноправна е недоговорена клауза, която предвижда, че всички разходи по осъществяване на транзакцията по отпускане на ипотечен кредит се поемат от заемополучателя, като се разпределят различните разноски по обявената за недействителна неравноправна клауза между кредитиращата банкова институция и потребителя заемополучател, за да се ограничат връщанията на недължимо платени суми при прилагането на националното законодателство?
                  Съвместимо ли е с правото на Съюза съгласно Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори, и по-специално член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1, с цел да се гарантира защитата на потребителите и ползвателите и съдебната практика, развиваща посочената директива тълкуване на Върховния съд, което допълва неравноправна клауза, обявена за недействителна, когато заличаването на тази клауза и последиците, породени от нея, не засягат същината на договора за заем, обезпечен с ипотека?

                  2)

                  Може ли във връзка с член 394 от LEC (Граждански процесуален закон), който установява принципа, че съдебните разноски се поемат от загубилата делото страна, да се приеме, че когато неравноправна клауза за разходи бъде отменена, но последиците от недействителността се ограничават до разпределянето на разходите, посочено по-горе, това представлява нарушение на принципите на правото на Съюза на ефективност и незадължителен характер на неравноправните клаузи, когато в съдебно решение жалбата е уважена частично и може ли това да произведе обратен възпиращ ефект, водещ до липса на защита на законните интереси на потребителите и ползвателите?

         (1)  ОВ L 95, 1993 г., стр. 29