title: Дело C-311/12: Преюдициално запитване, отправено от Arbeitsgerichts Nienburg (Германия) на 27 юни 2012 г. — Heinz Kassner/Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG

text:
               22.9.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 287/19

         Преюдициално запитване, отправено от Arbeitsgerichts Nienburg (Германия) на 27 юни 2012 г. — Heinz Kassner/Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG
   (Дело C-311/12)
   2012/C 287/36
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Arbeitsgericht Nienburg

      Страни в главното производство

      Ищец: Heinz Kassner

      Ответник: Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG

      Преюдициални въпроси

               1.

               Допускат ли член 31 от Хартата на основните права и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО (1) национална законова правна уредба, съгласно която в определени браншове продължителността на минималния годишен отпуск от четири седмици може да бъде намалена по силата на колективен трудов договор?

               2.

               Допускат ли член 31 от Хартата на основните права и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО национална законова правна уредба, съгласно която в колективните трудови договори може да се предвиди, че намаляването на размера на възнаграждението, извършено през периода на изчисляване в резултат на намалено работно време, спиране на работа или безвиновно отсъствие от работа, се отразява на изчисляването на трудовото възнаграждение за времето на отпуск, в резултат на което за четирите седмици минимален годишен отпуск работникът не получава никакво трудово възнаграждение за времето на отпуск, респ. никакво парично обезщетение за неизползван отпуск при прекратяването на трудовото правоотношение?

               3.

               При утвърдителен отговор на втория въпрос: допускат ли член 31 от Хартата на основните права и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО национална законова правна уредба, според която в колективните трудови договори може да се предвиди, че намаляването на размера на възнаграждението, извършено през периода на изчисляване в резултат на намалено работно време, спиране на работа или безвиновно отсъствие от работа, се отразява на изчисляването на трудовото възнаграждение за времето на отпуск, в резултат на което за четирите седмици минимален годишен отпуск работникът получава по-малко трудово възнаграждение за времето на отпуск, респ. по-малко парично обезщетение за неизползван отпуск при прекратяването на трудовото правоотношение, отколкото той би получил, ако изчисляването на възнаграждението за времето на отпуск се извършваше въз основа на средния размер на трудовото възнаграждение, получавано от работника през периода на изчисляване без такова намаляването на размера на възнаграждението? При утвърдителен отговор: какъв би могъл най-много да бъде обхватът — изразен в проценти и измерен въз основа на ненамаленото средно трудово възнаграждение на работника — на предвидена в националната законова правна уредба възможност за намаляване с колективния трудов договор на възнаграждението за времето на отпуск в резултат на намалено работно време, спиране на работа или безвиновно отсъствие от работа през периода на изчисляване, за да се приеме, че е налице тълкуване на тази национална правна уредба в съответствие с правото на Съюза?

               4.

               Допускат ли член 31 от Хартата на основните права и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО съдържаща се в колективен трудов договор национална уредба, според която не съществува право на отпуск за тези периоди от годината, през които нетрудоспособният болен работник не е получавал нито трудово възнаграждение, нито обезщетение за общо заболяване или обезщетение за временна нетрудоспособност поради трудова злополука или професионално заболяване, доколкото в резултат на това работникът има право на по-малко от четири седмици годишен отпуск?

               5.

               Допускат ли член 31 от Хартата на основните права и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО съдържаща се в колективен трудов договор национална уредба, съгласно която право на възнаграждение за времето на отпуск, респ. право на обезщетение след прекратяването на трудовото правоотношение, не възниква през тези години, през които в резултат на трудови злополуки или безвиновно отсъствие от работа, в частност поради болест, действително не се получава никакво брутно възнаграждение?

               6.

               Допускат ли член 31 от Хартата на основните права и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО съдържаща се в колективен трудов договор национална уредба, съгласно която правото на отпуск и правото на парично обезщетение за неизползван отпуск се погасяват с изтичането на календарната година, следваща годината, през която е възникнало правото на отпуск, така че се ограничава възможността за натрупване на правото на платен годишен отпуск на нетрудоспособен през няколко последователни референтни периода работник? При утвърдителен отговор: по-добре и по-ефективно ли ще се придаде действие на правото на Съюза в националното право, ако подобна разпоредба от колективния трудов договор се остави изцяло без приложение или ако тази разпоредба се доразвие в съответствие с правото на Съюза в смисъл, че вместо годишен срок се прилага определен по-дълъг срок?

               7.

               В случай на утвърдителен отговор на един или повече от първите пет въпроса: общият принцип на правото на Съюза на правна сигурност и забраната за придаване на обратно действие изискват ли да се ограничи във времето действието по отношение на всички засегнати лица на възможността за позоваване на тълкуването, което в хода на настоящото преюдициално производство Съдът ще даде на разпоредбите на член 31 от Хартата на основните права и член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО, тъй като преди това в практиката на най-висшите национални съдилища е постановено, че приложимите законови разпоредби и разпоредби от колективните трудови договори не подлежат на тълкуване в съответствие с правото на Съюза? В случай че Съдът даде отрицателен отговор във връзка с това: в съответствие с правото на Съюза ли е положение, при което въз основа на националното право националните съдилища предоставят защита на оправданите правни очаквания на работодателите, които са разчитали на запазването на практиката на най-висшите национални съдилища, или предоставянето на закрила на оправданите правни очаквания е запазено за Съда на Европейския съюз?

      (1)  Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време (ОВ L 299, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3).


title: Дело T-110/17: Жалба, подадена на 18 февруари 2017 г. — Jiangsu Seraphim Solar System/Комисия

text:
               18.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 121/43

         Жалба, подадена на 18 февруари 2017 г. — Jiangsu Seraphim Solar System/Комисия
   (Дело T-110/17)
   (2017/C 121/63)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Jiangsu Seraphim Solar System Co. Ltd (Чанджоу, Китай) (представител: Y. Melin, lawyer)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени член 2 oт Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/2146 на Комисията от 7 декември 2016 година за оттегляне на приемането на ангажимента за двама производители износители съгласно Решение за изпълнение 2013/707/ЕС за потвърждаване приемането на ангажимент, предложен във връзка с антидъмпинговата и антисубсидийна процедура относно вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република, за периода на прилагане на окончателни мерки (OВ L 333, 2016 г., стp. 4), в частта, засягаща жалбоподателя, и

               —

               да осъди Комисията и встъпилата страна в подкрепа на исканията на Комисията, ако бъде допусната такава в хода на делото, да понесат съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага едно-единствено основание.
   Според жалбоподателя Комисията е нарушила член 8, параграфи 1, 9 и 10 и член 10, параграф 5 oт Регламент (EС) 2016/1036 (1), и член 13, параграфи 1, 9 и 10 и член 16, параграф 5 oт Регламент (EС) 2016/1037 (2), като е обявила за недействителни издадените фактури по ангажимента, а впоследствие е разпоредила на митническите органи да съберат мита, както ако изобщо не бяха издадени валидни фактури и представени на митническите органи към момента, в който стоките са били допуснати в свободно обращение.
   Жалбоподателят се позовава в това отношение на незаконосъобразност на член 3, параграф 2 oт Регламент за изпълнение (EС) № 1238/2013 (3), и на член 2, параграф 2 oт Регламент за изпълнение (EС) № 1239/2013 (4), които дават на Комисията правомощието да обяви за недействителни съответните фактури.

      (1)  Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 176, 2016 г., стр. 21).

      (2)  Регламент (ЕС) 2016/1037 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година относно защитата срещу субсидиран внос от държави, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 176, 2016 г., стр. 55).

      (3)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 1238/2013 на Съвета от 2 декември 2013 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република (ОВ L 325, стр. 1).

      (4)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 1239/2013 на Съвета от 2 декември 2013 година за налагане на окончателно изравнително мито върху вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република (ОВ L 325, стр. 66).


title: Дело T-437/09: Решение на Общия съд от 2 февруари 2011 г. — Oyster Cosmetics/СХВП — Kadabell (Oyster cosmetics) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Общността „Oyster cosmetics“ — По-ранна фигуративна марка на Общността „Kadus oystra AUTO STOP PROTECTION“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Сходство на знаците — Член 8, параграф 1,буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               12.3.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 80/18

         Решение на Общия съд от 2 февруари 2011 г. — Oyster Cosmetics/СХВП — Kadabell (Oyster cosmetics)
   (Дело T-437/09) (1)

   (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността „Oyster cosmetics“ - По-ранна фигуративна марка на Общността „Kadus oystra AUTO STOP PROTECTION“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Сходство на знаците - Член 8, параграф 1,буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2011/C 80/34
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Oyster Cosmetics SpA (Castiglione delle Stiviere, Италия) (представители: A. Perani и P. Pozzi, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Folliard-Monguiral, agent)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Kadabell GmbH & Co. KG (Darmstadt, Германия) (представител: K. Sandberg, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 5 август 2009 г. (преписка R 1367/2008-1) относно производство по възражение между Kadabell GmbH & Co. KG и Oyster Cosmetics SpA.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Oyster Cosmetics SpA да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 11 от 16.1.2010 г.


title: Дело C-64/12: Преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия) на 8 февруари 2012 г. — A. Schlecker, представляващ „Firma Anton Schlecker“ /M. J. Boedeker

text:
               28.4.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 126/5

         Преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия) на 8 февруари 2012 г. — A. Schlecker, представляващ „Firma Anton Schlecker“/M. J. Boedeker
   (Дело C-64/12)
   2012/C 126/09
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Hoge Raad der Nederlanden

      Страни в главното производство

      Жалбоподател в касационното производство: A. Schlecker, представляващ „Firma Anton Schlecker“

      Ответник в касационното производство: M. J. Boedeker

      Преюдициални въпроси

               1.

               Следва ли член 6, параграф 2 от Римската конвенция (1) да се тълкува в смисъл, че доколкото в изпълнение на договора работникът или служителят извършва своята работа не само обичайно, но и трайно и непрекъснато в една и съща страна, трябва да се прилага без изключение правото на тази страна, дори и всички останали обстоятелства да сочат, че трудовият договор е в тясна връзка с друга страна?

               2.

               За утвърдителния отговор на първия въпрос изисква ли се при сключването на трудовия договор или най-малкото при започване на работа работодателят и работникът или служителят да са имали намерение или поне да са били наясно, че работата следва да се извършва трайно и непрекъснато в една и съща страна?

      (1)  Конвенция за приложимото право към договорните задължения, открита за подписване в Рим на 19 юни 1980 г. (ОВ L 266, стр. 1, текстът на български език е публикуван в ОВ L 347, 2007 г., стр. 3).


title: Дело T-12/09: Жалба, подадена на 13 януари 2009 г.  — Gruber/СХВП (Run the globe)

text:
               21.3.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 69/46

         Жалба, подадена на 13 януари 2009 г. — Gruber/СХВП (Run the globe)
   (Дело T-12/09)
   (2009/C 69/102)
   Език на производството: немски
   Страни

      Жалбоподател: Alexander Gruber (Ulm, Германия) (представители: T. Kienle и M. Krinke, Rechtsanwälte)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) от 6 ноември 2008 г. (преписка R 1779/2007-1),

               —

               да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „Run the globe“ за услуги от клас 41 (заявка № 5 154 521)

      Решение на проверителя: отхвърля заявката за регистрация

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (1), тъй като заявената марка притежава необходимия отличителен характер.

      (1)  Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).


title: Дело C-102/09: Решение на Съда (трети състав) от 29 април 2010 г. (преюдициално запитване от Tribunale di Firenze, Италия) — Camar Srl/Presidente del Consiglio dei Ministri (Международни споразумения — Конвенцията от Яунде — Четвърта конвенция между държавите от АКТБ и ЕИО от Ломе — Клауза „standstill“ — Вътрешно данъчно облагане — Банани)

text:
               19.6.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/12

      Решение на Съда (трети състав) от 29 април 2010 г. (преюдициално запитване от Tribunale di Firenze, Италия) — Camar Srl/Presidente del Consiglio dei Ministri
      (Дело C-102/09) (1)

      (Международни споразумения - Конвенцията от Яунде - Четвърта конвенция между държавите от АКТБ и ЕИО от Ломе - Клауза „standstill“ - Вътрешно данъчно облагане - Банани)
      (2010/C 161/16)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale di Firenze

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Camar Srl

         Ответник: Presidente del Consiglio dei Ministri

         Предмет

      Преюдициално запитване — Tribunale di Firenze — Обща организация на пазарите — Банани — Съвместимост на национален закон, с който се налага данък върху потреблението на банани с произход от Сомалия, с член 14 от Първата конвенция от Яунде и с режима на внос съгласно Конвенцията АКТБ-ЕИО от Ломе

         Диспозитив

                  1.

                  Член 14 от Конвенцията за асоцииране между Европейската икономическа общност и асоциираните към нея африкански държави и Мадагаскар, подписана в Яунде на 20 юли 1963 година, допуска данъчно облагане на бананите с произход от Сомалия като въведеното със Закон № 986/1964 от 9 октомври 1964 г.

                  2.

                  Националната юрисдикция не е длъжна да оценява конкретните последици от увеличенията на данък върху вноса на банани с произход от Сомалия като въведения с разглежданата в главното производство правна уредба от гледна точка на положението преди 1 април 1976 г., за да прецени дали тези увеличения са съвместими с клаузата „standstill“ в член 1 от Протокол № 5 относно бананите, приложен към Четвъртата конвенция АКТБ-ЕИО, подписана в Ломе на 15 декември 1989 година. При все това увеличенията на такъв данък, които се свеждат до отчитането на инфлацията, не противоречат на тази клауза.

         (1)  ОВ C 129, 6.6.2009 г.


title: Дело C-105/12: Преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия) на 29 февруари 2012 г. — Staat der Nederlanden/Essent NV и Essent Nederland BV

text:
               26.5.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 151/15

         Преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия) на 29 февруари 2012 г. — Staat der Nederlanden/Essent NV и Essent Nederland BV
   (Дело C-105/12)
   2012/C 151/26
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Hoge Raad der Nederlanden

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Staat der Nederlanden

      Ответници: Essent NV, Essent Nederland BV

      Преюдициални въпроси

               1.

               Следва ли член 345 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че в понятието „режим на собственост върху имущество в различните държави членки“ следва да се включва и уредбата на разглежданата в настоящото дело абсолютна забрана за приватизация, по смисъла на Besluit aandelen nerbeheerder във връзка с член 93 от Electriciteitswet 1998 и член 85 от Gaswet, според която дялове от капитала на мрежов оператор могат да бъдат прехвърляни изключително само в рамките на публичноправната сфера?

               2.

               При утвърдителен отговор на въпрос 1, следва ли, че разпоредбите относно свободното движение на капитали не следва да се прилагат по отношение на забраната за групите от дружества и на забраната за извършване на други дейности или най-малкото, че не следва да се проверява съответствието на забраната за групите от дружества и на забраната за извършване на други дейности с разпоредбите относно свободното движение на капитали?

               3.

               Представляват ли преследваните с Won [Wet onafhankelijk netbeheer; (Закон за независимото управление на мрежите)] цели за постигане на прозрачност на енергийния пазар и за предотвратяване нарушаването на конкуренцията чрез възпрепятстване на кръстосаното субсидиране в широк смисъл (в това число и обмена на стратегическа информация) чисто икономически интереси или могат да се разглеждат и като интереси, които не са от икономическо естество в смисъл, че при определени обстоятелства те могат да представляват съображения от по-висш обществен интерес, обосноваващи ограничението на свободното движение на капитали?


title: Дело C-495/09: Преюдициално запитване, отправено от Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) на 2 декември 2009 г. — Nokia Corporation/Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

text:
               13.2.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 37/22

         Преюдициално запитване, отправено от Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) на 2 декември 2009 г. — Nokia Corporation/Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs
   (Дело C-495/09)
   2010/C 37/26
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Nokia Corporation

      Ответник: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

      Преюдициални въпроси

   Могат ли необщностни стоки, носещи марка на Общността, които са под митнически надзор в държава членка и в режим транзит от трета държава към друга трета държава, да представляват „имитирани стоки“ по смисъла на член 2, параграф 1, буква а) от Регламент 1383/2003/ЕО (1), ако няма доказателство, подсказващо, че тези стоки ще бъдат пуснати на пазара в ЕО в съответствие с митнически режим или посредством незаконно отклоняване?

      (1)  Регламент (ЕО) 1383/2003 на Съвета от 22 юли 2003 година относно намесата на митническите органи по отношение на стоки, за които се подозира, че нарушават някои права върху интелектуална собственост, както и относно мерките, които следва да се вземат по отношение на стоки, нарушаващи някои права върху интелектуалната собственост (ОВ L 196, стр. 7, Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 16, стр. 18)


title: Дело T-241/03 REV: Определение на Общия съд от 11 септември 2012 г. — Marcuccio/Комисия (Производство — Молба за преразглеждане — Последици от последващо решение на Общия съд — Ново обстоятелство — Липса — Недопустимост)

text:
               27.10.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 331/23

      Определение на Общия съд от 11 септември 2012 г. — Marcuccio/Комисия
      (Дело T-241/03 REV) (1)

      (Производство - Молба за преразглеждане - Последици от последващо решение на Общия съд - Ново обстоятелство - Липса - Недопустимост)
      (2012/C 331/43)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Молител: Luigi Marcuccio (Tricase, Италия) (представител: G. Cipressa, avocat)

         Ответник: Европейска комисия (представители: C. Berardis-Kayser и J. Baquero Cruz, подпомагани от A. Dal Ferro, avocat

         Предмет

      Молба за преразглеждане на Определението на Общия съд от 17 май 2006 г. по дело Marcuccio/Комисия (T-241/03, Receil FP стр. I-A-2-111 и II-A-2-517)

         Диспозитив

                  1.

                  Отхвърля молбата за преразглеждане като недопустима.

                  2.

                  Г-н Marcuccio понася собствените си разноски и направените от Европейската комисия разноски.

         (1)  ОВ C 200, 23.8.2003 г.


title: Дело C-476/07: Определение на председателя на Съда от 3 юни 2008 г. (преюдициално запитване отправено от Landgericht Berlin — Германия) — M.C.O. Congres/Suxess GmbH

text:
               27.9.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 247/11

         Определение на председателя на Съда от 3 юни 2008 г. (преюдициално запитване отправено от Landgericht Berlin — Германия) — M.C.O. Congres/Suxess GmbH
   (Дело C-476/07) (1)

   (2008/C 247/21)

      Език на производството: немски

   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 22, 26.1.2008 г.


title: Дело C-286/07: Иск, предявен на 13 юни 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Великото Херцогство Люксембург

text:
               8.9.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 211/17

         Иск, предявен на 13 юни 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Великото Херцогство Люксембург
   (Дело C-286/07)
   (2007/C 211/32)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представител: B. Stromsky)

      Ответник: Великото Херцогство Люксембург
   Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като изисква представяне на извлечение от търговския регистър за вписване на продавача при регистрирането на превозни средства, регистрирани преди това в други държави-членки и като не изисква подобно извлечение за превозните средства, регистрирани преди това в Люксембург, Великото херцогство Люксембург е нарушило задълженията си, произтичащи от член 28 от Договора за създаване на Европейската общност;

               —

               да се осъди Великото Херцогство Люксембург да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   С иска на Комисията се критикуват установените от ответника условия за регистрация на превозни средства втора употреба, регистрирани преди това в друга държава-членка.
   С изискването за допълнителна документална проверка при регистрацията на споменатите превозни средства и по-специално с изискването за представяне на официално извлечение от търговския регистър за вписването на продавача на превозното средство, ответникът реално затруднявал вноса на превозни средства, регистрирани преди това в други държави-членки и по този начин препятствал свободното движение на тези стоки.
   Тази пречка, забранена от член 28 ЕО, била още по-сериозна поради факта, че засягала предимно вносните превозни средства докато превозните средства втора употреба от Люксембург явно не подлежали на същата документална проверка.
   Изтъкнатите от ответника основания за въвеждането на пречката не били основателни, по-специално доколкото същият вече разполагал със значителни средства за контрол, с които можел да провери дали разглежданите превозни средства не са предмет на трафик, както и доколкото във всички случаи е можело да бъдат предвидени не толкова радикални мерки за случаите, когато не е представено актуално извлечение от търговския регистър, като например спиране на процедурата по регистрацията за времето, необходимо на административните органи да направят съответната проверка.


title: Дело T-99/10: Жалба, подадена на 2 март 2010 г. — Meica/СХВП — Tofutown.com (TOFUKING)

text:
               1.5.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/66

         Жалба, подадена на 2 март 2010 г. — Meica/СХВП — Tofutown.com (TOFUKING)
   (Дело T-99/10)
   2010/C 113/99
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG (Edewecht, Германия) (представител: S. Russlies, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Tofutown.com GmbH (Wiesbaum/Vulkaneifel, Германия)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 7 януари 2010 г. (преписка R 63/2009-4),

               —

               да се осъди СХВП да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: Tofutown.com GmbH

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „TOFUKING“ за стоки от класове 29, 30 и 32 (заявка № 5 027 016)

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: жалбоподателят

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: германска словна марка „King“ (регистрация № 30 404 434), словна марка на Общността „Curry King“ (регистрация № 2 885 077) и германска словна марка „Curry King“ (регистрация № 39 902 969), и трите регистрирани за стоки от класове 29 и 30

      Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (1), доколкото е налице вероятност от объркване на конфликтните марки.

      (1)  Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 г. относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).


title: Дело T-138/07: Иск, предявен на 4 май 2007 г. — Schindler Holding u.a./Комисия

text:
               7.7.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 155/27

         Иск, предявен на 4 май 2007 г. — Schindler Holding u.a./Комисия
   (Дело T-138/07)
   (2007/C 155/52)
   Език на производството: немски
   Страни

      Ищци: Schindler Holding Ltd (Hergiswil, Швейцария), Schindler Management AG (Ebikon, Швейцария), S.A. Schindler N.V. (Брюксел, Белгия), Schindler Sàrl (Люксембург, Люксембург), Schindler Liften B.V. ('s-Gravenhage, Нидерландия) и Schindler Deutschland Holding GmbH (Берлин, Германия) (представители: Rechtsanwälte R. Bechtold, W. Bosch, U. Soltész и S. Hirsbrunner)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищците

               —

               да се отмени Решението от 21 февруари 2007 г. (преписка COMP/E-1/38.823 — PO/Elevators and Escalators [Асансьори и ескалатори]) в съответствие с член 231, параграф 1 ЕО,

               —

               при условията на евентуалност, да се намали размера на наложената съгласно решението глоба;

               —

               да се осъди Комисията да заплати разноските на ищеца съгласно член 87, параграф 2 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд.

         Правни основания и основни доводи
   Ищците оспорват Решение C(2007) 512 окончателен на Комисията от 21 февруари 2007 година по преписка COMP/E-1/38.823 — PO/Elevators and Escalators [Асансьори и ескалатори]. С оспорването решение на ищците и други предприятия са наложени глоби заради участието им в картели при монтирането и поддръжката на асансьори и ескалатори в Белгия, Германия, Люксембург и Нидерландия. Според становището на Комисията съответните предприятия са нарушили член 81 ЕО.
   В подкрепа на своя иск ищците изтъкват следните основания:

               —

               нарушаване на принципа за правна сигурност с член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1/2003 (1), доколкото тази разпоредба предоставя на Комисията неограничено право на преценка при определянето на глоби,

               —

               нарушаване на забраната за обратно действие с наложените от Комисията глоби,

               —

               недействителност на Насоките за начина на определяне на глоби (наричани по-нататък „Насоките 1998“) (2), тъй като те не отнасят по достатъчно диференциран начин основния размер на глобата към нарушението и предоставят твърде широко право на преценка на Комисията при определянето на глоби,

               —

               незаконосъобразност на доказателствата, събрани от предприятията-заявители за намаление на санкция на основание на Известие на Комисията относно освобождаване от санкции и намаляване на техния размер в случаите на картели (3), поради нарушения на принципа nemo tenetur, съответно на правото на отказ от даване на показания, на принципа in dubio pro reo и на принципа на съразмерност, както и поради превишаване от страна на Комисията на правото й на преценка чрез приемането на тази мярка,

               —

               нарушение на принципа на разделение на властите и на изискванията за надлежен процес,

               —

               незаконосъобразност на оспорваното решение от гледна точка на международното публично право поради отчуждителния ефект на наложените глоби,

               —

               нарушаване на „Насоките 1998“ предвид недължимо високия основен размер на глобите спрямо конкретните нарушения,

               —

               нарушаване на „Насоките 1998“ предвид недостатъчното отчитане или неотчитането на смекчаващите обстоятелства,

               —

               нарушаване на Правилата за определянето и намаляването на размера на глобите при доброволно сътрудничество 2002 заради неоправдано малко намаляване на наказанието вследствие на сътрудничество или съответно неоснователен отказ на такова намаляване,

               —

               несъразмерност в размера на глобите,

               —

               незаконосъобразност на оспорваното решение, доколкото същото е насочено срещу Schindler Holding Ltd und Schindler Management AG, на основание на това, че при липса на международно споразумение със Швейцария, то не е било действително оповестено на тези дружества,

               —

               липса на предпоставките за солидарна отговорност на Schindler Holding Ltd,

               —

               нарушаване на член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1/2003, тъй като максималните граници за глобите за били надвишени.

      (1)  Регламент (EО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за защита на конкуренцията, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, стр. 1).

      (2)  Насоки за начина на определяне на глоби, наложени съгласно член 15, параграф 2 от Регламент (EO) № 17 и член 65, параграф 5 ЕОВС (ОВ 1998, C 9, стр. 3).

      (3)  Известие на Комисията относно освобождаване от санкции и намаляване на техния размер в случаите на картел (ОВ 2002, C 45, стр. 3).


title: Дело C-188/07: Искане за преюдициално заключение, направено от Cour de cassation (Франция) на 3 април 2007 г. — Commune de Mesquer/Total France SA, Total International Ltd

text:
               9.6.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/9

         Искане за преюдициално заключение, направено от Cour de cassation (Франция) на 3 април 2007 г. — Commune de Mesquer/Total France SA, Total International Ltd
   (Дело C-188/07)
   (2007/C 129/16)
   Език на производството: френски
   Препращаща юрисдикция
   Cour de cassation
   Страни в главното производство

      Ищец: Commune de Mesquer

      Ответник: Total France SA, с предишно наименование Total raffinage distribution, Total International Ltd
   Преюдициални въпроси

               1)

               Дали тежкото гориво — продукт, получен при рафиниране — отговарящо на спецификациите на потребителя, предназначено от производителя за продажба като гориво и упоменато в Директива 68/414/ЕИО от 20 декември 1968 г. (1), изменена с Директива 98/93/ЕО от 14 декември 1998 г. (2) относно стратегически ресурси, за които има задължение за поддържане на минимални запаси, може да бъде квалифицирано като отпадък по смисъла на член 1 от Директива 75/442/ЕИО от 15 юли 1975 г. (3), така както е изменена с Директива 91/156/ЕИО от 18 март 1991 г. (4) и кодифицирана с Директива 2006/12/ЕИО (5)?

               2)

               Дали товар от тежко гориво, транспортиран от кораб и случайно разсипан в морето, съставлява сам по себе си или след смесването му с вода и със седименти, отпадък по смисъла на буква Q 4 от Приложение I към Директива 2006/12/ЕО?

               3)

               В случай на отрицателен отговор на първия въпрос и положителен на втория, могат ли производителят на тежкото гориво (Total raffinage) и/или продавачът и наемателят на транспортното средство (Total international Ltd) да бъдат смятани като производител и/или притежател на отпадък по смисъла на член 1, букви б) и в) от Директива 2006/12/ЕО и за прилагането на член 15 от същата директива, когато към момента на инцидента, вследствие на който се е превърнал в отпадък, продуктът е превозван от трето лице?

      (1)  Директива на Съвета от 20 декември 1968 година относно налагането на задължение на държавите-членки на ЕИО да поддържат минимални запаси от суров нефт и/или нефтопродукти (ОВ L 308, стр. 14).

      (2)  Директива 98/93/ЕО на Съвета от 14 декември 1998 година относно изменение на Директива 68/414/ЕИО относно налагане на задължение за държавите-членки на ЕИО да поддържат минимални запаси от суров нефт и/или нефтопродукти (ОВ L 358, стр. 100).

      (3)  Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 година относно отпадъците (ОВ L 194, стр. 39).

      (4)  Директива на Съвета от 18 март 1991 година за изменение на Директива 75/442/ЕИО относно отпадъците (ОВ L 78, стр. 32).

      (5)  Директива 2006/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2006 година относно отпадъците (ОВ L 114, стр. 9).


title: Дело C-589/14: Иск, предявен на 19 декември 2014 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия

text:
               2.3.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/15

      Иск, предявен на 19 декември 2014 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия
      (Дело C-589/14)
      (2015/C 073/21)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: J.-F. Brakeland и W. Roels)

         Ответник: Кралство Белгия

         Искания на ищеца

                  —

                  да се установи, че като запазва в сила правни разпоредби, съгласно които

                              —

                              относно лихви върху вземания, за които не са издадени ценни книжа, инвестиционно дружество, установено в друга държава — членка на Съюза или в държава от ЕИП, заплаща авансов данък върху тези лихви, докато инвестиционно дружество, установено в Белгия, е освободено от този авансов данък, и

                              —

                              относно лихви върху вземания, за които са издадени белгийски ценни книжа, тези лихви подлежат на облагане с авансов данък, когато ценните книжа са депозирани или са на сметка на финансова институция, установена в друга държава — членка на Съюза или в държава от ЕИП, докато посочените лихви са освободени от авансов данък, когато ценните книжа са депозирани или са на сметка на финансова институция, установена в Белгия,
                              Кралство Белгия не е изпълнило задълженията си по членове 56 и 63 от Договора за функционирането на Европейския съюз и по членове 36 и 40 от Споразумението за Европейското икономическо пространство.

                  —

                  да се осъди Кралство Белгия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Комисията счита, че с различните разпоредби на Кралския указ за прилагане на белгийския Кодекс за данъците върху доходите от 1992 г., евентуалното освобождаване от приложимия към лихвите авансов данък се поставя в зависимост от условия, които не са съвместими с гарантираните в Договорите основни свободи, а именно членове 56 и 63 ДФЕС.
      На първо място, що се отнася до лихви върху вземания, за които не са издадени ценни книжа, инвестиционно дружество, установено в друга държава — членка на Съюза или в държава от ЕИП, е задължено да заплати авансов данък върху лихвите, докато инвестиционно дружество, установено в Белгия, е освободено от този авансов данък.
      На второ място, що се отнася до лихви върху вземания, за които са издадени белгийски ценни книжа, тези лихви подлежат на облагане с авансов данък, когато ценните книжа са депозирани или са на сметка на финансова институция, установена в друга държава — членка на Съюза, или в държава от ЕИП, докато тези лихви са освободени от авансов данък, когато ценните книжа са депозирани или са на сметка на финансова институция, установена в Белгия.


title: Дело C-424/07: Иск, предявен на 13 септември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Федерална република Германия

text:
               24.11.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 283/19

         Иск, предявен на 13 септември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Федерална република Германия
   (Дело C-424/07)
   (2007/C 283/35)
   Език на производството: немски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: G. Braun и A. Nijenhuis)

      Ответник: Федерална република Германия
   Искания на ищеца

               —

               да се установи, че с разпоредбите на параграф 3, точка 12б и параграф 9a, наскоро въведени в Закона за далекосъобщенията (Telekommunikationsgesetz) чрез Закона за изменение на разпоредбите в областта на далекосъобщенията (Gesetz zur Änderung telekommunikationsrechtlicher Vorschriften) от 18 февруари 2007 г., Федерална република Германия не е изпълнила задълженията си по членове 6, 7, 15, параграф 3, член 16 и член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2002/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (1), по член 8, параграф 4 от Директива 2002/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно достъпа до електронни съобщителни мрежи и тяхната инфраструктура и взаимосвързаността между тях (2), както и по член 17, параграф 2 от Директива 2002/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги (3);

               —

               Федерална република Германия да се осъди да понесе съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Въведената през 2002 г. общностна регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи поставяла цели за действията на националните регулаторни органи и изброявала мерките, които те могат да вземат за постигане на тези цели. Като оставяла пространство за упражняването на свободна преценка, тази регулаторна рамка позволявала на националните регулаторни органи да действат след внимателен анализ на пазара по начин, който отчита в задоволителна степен конкретните особености на всеки отделен случай. Съгласно разпоредбите на общностното право националните регулаторни органи следвало да определят релевантните пазари съобразно националните дадености, в съответствие с принципите на правото на конкуренция и като отчитат в максимална степен препоръката и насоките на Комисията. Следователно националните регулаторни органи определяли релевантните пазари, а не националният законодател или друга национална институция. По отношение на независимостта на националните регулаторни органи, длъжни да упражняват прозрачно и безпристрастно правомощията си, това било централен структурен елемент от процедурата по определяне на пазара, което не е оставено на усмотрението на законодателя. Освен това при необходимост националните регулаторни органи извършвали анализи на пазара и решавали дали и евентуално какви мерки за отстраняване трябва да се наложат. За определянето и анализа на пазара съществувал механизъм за консултиране.
   Германският законодател установил, в противоречие с общностните процедури за определяне и анализ на пазара, определението за „нови пазари“ и предварително определил условията, при които регулаторният орган по изключение може да регулира нови пазари, вместо да предостави тази преценка на регулаторния орган. Освен това германският законодател поставил на регулаторния орган регулаторна цел, на която той трябвало да обърне особено внимание. Тези разпоредби на германския Закон за далекосъобщенията нарушавали разпоредбите на Директиви 2002/19/ЕО, 2002/21/ЕО и 2002/22/ЕО, тъй като заобикаляли предвидените в тях правила за регулиране на пазара и ограничавали по недопустим начин свободата на преценка на регулаторния орган.
   Всъщност въпросната немска правна уредба правела за националния регулаторен орган невъзможно да определи всички пазари съгласно принципите на правото на конкуренция и, като включва обща разпоредба, че по закон някои пазари не могат да бъдат регулирани, да взема решения по същество, отчитащи особеностите на конкретния случай. Регулаторният орган бил длъжен да използва установените в общностната регулаторна рамка процедури за консултация и сътрудничество и да уведомява участниците на пазара, европейските регулаторни органи и Комисията за резултата от неговия анализ на „нов пазар“ само ако същевременно е достигнал до извода, че са изпълнени допълнителните условия и затова счита, че е необходимо регулиране. Така въпросните разпоредби на германския Закон за далекосъобщенията можели да доведат до това, даден пазар да се определи и анализира, и германският регулаторен орган да вземе решение да не го регулира, без да прибегне до предвидените за тази цел процедури за консултация и сътрудничество.
   Следователно според Комисията съществувала опасност с тези разпоредби сериозно да се затрудни либерализирането на пазарите на електронни съобщения, както и отварянето на тези пазари към конкуренцията, постигнато чрез общностната регулаторна рамка. Съществувало опасност за някои пазари, като например пазарите на широколентов достъп, ползващи фиксираната мрежа на някогашни монополисти и особено важни за технологичното развитие, отново да бъдат монополизирани, което щяло да е отстъпление от постигнатото до този момент благодарение на общностната регулаторна рамка.

      (1)  ОВ L 108, стр. 33.

      (2)  ОВ L 108, стр. 7.

      (3)  ОВ L 108, стр. 51.


title: Дело T-379/12: Жалба, подадена на 21 август 2012 г. — Electric Bike World/СХВП — Brunswick (LIFECYCLE)

text:
               17.11.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 355/28

         Жалба, подадена на 21 август 2012 г. — Electric Bike World/СХВП — Brunswick (LIFECYCLE)
   (Дело T-379/12)
   2012/C 355/61
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Electric Bike World Ltd (Саутхемптън, Обединено кралство) (представител: S. Malynicz, Barrister)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Brunswick Corp. (Лейк Форест, Съединени щати)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 16 май 2012 г. по преписка R 2308/2011-1, и

               —

               да се осъди Службата и другата страна в производството пред апелативния състав да понесат направените от тях съдебни разноски и да заплатят направените от жалбоподателя съдебни разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „LIFECYCLE“ за стоки от класове 12, 18 и 25 — заявка за марка на Общността № 8546401

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: регистрация № 1271758 в Испания на словна марка „LIFECYCLE“ за стоки от клас 28

      Решение на отдела по споровете: отхвърля изцяло възражението.

      Решение на апелативния състав: отменя обжалваното решение в частта му, в която с него се отхвърля възражението за стоки от клас 12; отхвърля заявката за марка на Общността за тези стоки; отхвърля жалбата за останалите стоки от клас 12.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и член 75 от Регламент № 207/2009 на Съвета.


title: Дело C-57/17: Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Испания), постъпило на 3 февруари 2017 г. — Eva Soraya Checa Honrado/Fondo de Garantía Salarial

text:
               18.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 121/16

         Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Испания), постъпило на 3 февруари 2017 г. — Eva Soraya Checa Honrado/Fondo de Garantía Salarial
   (Дело C-57/17)
   (2017/C 121/22)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Eva Soraya Checa Honrado

      Ответник: Fondo de Garantía Salarial

      Преюдициален въпрос

   Може ли понятието „обезщетение, дължимо при прекратяване на трудовото правоотношение“ съгласно член 3, първа алинея от [Директива 2008/94/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател] (1) да се тълкува в смисъл, че обхваща законното обезщетение, дължимо от предприятието на работник поради прекратяване на трудовото му правоотношение на основание съществено изменение на главните елементи на трудовия договор, каквото е промяната в географското местоположение, задължаващо работника да промени местоживеенето си?

      (1)  ОВ L 283, 2008 г., стр. 36.


title: Дело T-65/08: Определение на Общия съд от 1 юни 2010 г. — Испания/Комисия

text:
               31.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/51

         Определение на Общия съд от 1 юни 2010 г. — Испания/Комисия
   (Дело T-65/08) (1)

   ()
   2010/C 209/78
   Език на производството: испански
   Председателят на шести състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 92, 12.4.2008 г.


title: Дело C-411/10: Преюдициално запитване, отправено от Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) на 18 август 2010 г. — NS/Secretary of State for the Home Department

text:
               9.10.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 274/21

         Преюдициално запитване, отправено от Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) на 18 август 2010 г. — NS/Secretary of State for the Home Department
   (Дело C-411/10)
   ()
   2010/C 274/34
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Страни в главното производство

      Ищец: NS

      Ответник: Secretary of State for the Home Department

      Заинтересовани страни: 1) Amnesty International Limited и AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe), 2) United Nations High Commissioner for Refugees, 3) Equality and Human Rights Commission

      Преюдициални въпроси

               1)

               Попада ли в приложното поле на правото на Европейския съюз за целите на член 6 от Договора за Европейския съюз и/или на член 51 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) решение на държава членка по член 3, параграф 2 от Регламент № 343/2003 на Съвета (1) (наричан по-нататък „регламента“) дали да разгледа молба за убежище, която не спада към нейните отговорности съгласно посочените в глава III от регламента критерии?

         Ако отговорът на първия въпрос е положителен:

               2)

               Освободена ли е държава членка от задължението си да спазва основните права на Европейския съюз (включително правата, посочени в членове 1, 4 и 18, член 19, параграф 2 и член 47 от Хартата), когато изпрати търсещия убежище в държавата членка, която член 3, параграф 1 определя като компетентна държава съгласно посочените в глава III от регламента критерии (наричана по-нататък „компетентната държава“), независимо от положението в компетентната държава?

               3)

               По-специално задължението за спазване на основните права на Европейския съюз допуска ли прилагането на необорима презумпция, че компетентната държава ще спазва: i) основните права на жалбоподателя съгласно правото на Съюза и/или ii) минималните стандарти, наложени с Директива 2003/9/ЕО (2) („Директива за приемането“), Директива 2004/83/ЕО (3) („Директива за признаването“) и/или Директива 2005/85/ЕО (4) („Директива за процедурата“) (наричани общо по-нататък „Директивите“)?

               4)

               При условията на евентуалност, задължена ли е държава членка съгласно правото на Европейския съюз, и ако това е така, при какви обстоятелства, да упражни правомощието си по член 3, параграф 2 от регламента — да разгледа и да поеме отговорността за молба, когато предаването на търсещия убежище на компетентната държава би го изложило на опасност от нарушаване на основните му права, по-специално на правата по членове 1, 4 и 18, член 19, параграф 2 и/или член 47 от Хартата, и/или на опасността предвидените в Директивите минимални стандарти да не бъдат приложени спрямо него?

               5)

               По-широк ли е обхватът на закрилата, предоставена от общите принципи на правото на Европейския съюз, и по-специално от правата по членове 1, 18 и 47 от Хартата, на лице, спрямо което се прилага регламентът, от обхвата на закрилата, предоставена от член 3 от Европейската конвенция за правата на човека и основните свободи (наричана по-нататък „Конвенцията“)?

               6)

               Съвместима ли е с правата по член 47 от Хартата разпоредба от националното право, която задължава съдилищата — за целите на определянето дали дадено лице може законно да бъде експулсирано в друга държава членка на основание на регламента — да третират тази държава членка като държава, от която лицето няма да бъде изпратено в друга държава в нарушение на правата му по Конвенцията или на правата му по Конвенцията от 1951 г. и на Протокола от 1967 г. за статута на бежанците?

               7)

               Доколкото предходните въпроси са поставени във връзка със задълженията на Обединеното кралство, би ли се отразило върху отговорите на въпроси 2—4 вземането предвид на Протокол (№ 30) за прилагането на Хартата към Полша и Обединеното кралство?

      (1)  Регламент (ЕО) № 343/2003 на Съвета от 18 февруари 2003 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държава членка, компетентна за разглеждането на молба за убежище, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета страна (ОВ L 50, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 56).

      (2)  Директива 2003/9/ЕО на Съвета от 27 януари 2003 година за определяне на минимални стандарти относно приемането на лица, търсещи убежище (ОВ L 31, стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 48).

      (3)  Директива 2004/83/ЕО на Съвета от 29 април 2004 година относно минималните стандарти за признаването и правното положение на гражданите на трети страни или лицата без гражданство като бежанци или като лица, които по други причини се нуждаят от международна закрила, както и относно съдържанието на предоставената закрила (ОВ L 304, стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г.глава 19, том 7, стр. 52).

      (4)  Директива 2005/85/ЕО на Съвета от 1 декември 2005 година относно минимални норми относно процедурата за предоставяне или отнемане на статут на бежанец в държавите членки (ОВ L 326, стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 242).


title: Дело T-691/16: Определение на Общия съд от 8 юни 2017 г. — Elevolution — Engenharia/Комисия (Европейски фонд за развитие — Програма за подпомагане на развитието в Мавритания — Договор за строителство, сключен с Мавритания в рамките на изпълнението на посочената програма — Оттегляне на оспорваните дебитни известния — Липса на основание за произнасяне)

text:
               7.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 256/28

         Определение на Общия съд от 8 юни 2017 г. — Elevolution — Engenharia/Комисия
   (Дело T-691/16) (1)

   ((Европейски фонд за развитие - Програма за подпомагане на развитието в Мавритания - Договор за строителство, сключен с Мавритания в рамките на изпълнението на посочената програма - Оттегляне на оспорваните дебитни известния - Липса на основание за произнасяне))
   (2017/C 256/34)
   Език на производството: португалски

      Страни

      Жалбоподател: Elevolution — Engenharia SA (Амадора, Португалия) (представители: A. Pinto Cardoso и L. Fuzeta da Ponte, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: A. Aresu и M. França)

      Предмет

   Жалба на основание член 263 ДФЕС за отмяна на „решенията“, съдържащи се в писмото и трите дебитни известия на Комисията от 26 юли 2016 г. относно връщането на различни суми по договора за услуги между жалбоподателя и Ислямска република Мавритания

      Диспозитив

               1)

               Липсва основание за произнасяне по съществото на настоящата жалба.

               2)

               Европейската комисия понася направените от нея разноски, както и направените от Elevolution — Engenharia, SA.

      (1)  ОВ C 441, 28.11.2016 г.


title: Дело C-210/09: Преюдициално запитване, отправено от Cour administrative d'appel de Nantes (Франция) на 10 юни 2009 г. — Scott SA, Kimberly Clark SNC, понастоящем Kimberly Clark SAS/Ville d'Orléans

text:
               29.8.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 205/21

         Преюдициално запитване, отправено от Cour administrative d'appel de Nantes (Франция) на 10 юни 2009 г. — Scott SA, Kimberly Clark SNC, понастоящем Kimberly Clark SAS/Ville d'Orléans
   (Дело C-210/09)
   2009/C 205/36
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour administrative d'appel de Nantes

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Scott SA, Kimberly Clark SNC, понастоящем Kimberly Clark SAS

      Ответник: Ville d'Orléans

      Преюдициален въпрос

   Може ли с евентуалната отмяна от френския административен съд на актове за събиране на вземания, издадени за възстановяване на помощите, обявени на 12 юли 2000 г. от Комисията на Европейските общности за несъвместими с общия пазар (1), поради нарушение на законодателните разпоредби относно материалната форма на посочените актове, предвид възможността на компетентния административен орган да отстрани порока на тези решения, да се попречи на незабавното и ефективно изпълнение на решението от 12 юли 2000 г. на Комисията, в нарушение на член 14, параграф 3 от Регламент на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора (2)?

      (1)  Решение № 2002/14/ЕО на Комисията от 12 юли 2000 година относно държавна помощ, приведена в действие от Франция в полза на Scott Paper SA/Kimberly-Clark (ОВ L 12, 2002 г., стр. 1).

      (2)  Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41).


title: Дело T-267/16: Определение на Общия съд от 10 февруари 2017 г. — Tarmac Trading/Комисия

text:
               10.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/50

         Определение на Общия съд от 10 февруари 2017 г. — Tarmac Trading/Комисия
   (Дело T-267/16) (1)

   (2017/C 112/68)
   Език на производството: английски
   Председателят на трети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 287, 8.8.2016 г.


title: Дело T-588/08: Жалба, подадена на 24 декември 2008 г.  — Dole Food Company и Dole Germany/Комисия

text:
               21.2.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 44/67

         Жалба, подадена на 24 декември 2008 г. — Dole Food Company и Dole Germany/Комисия
   (Дело T-588/08)
   (2009/C 44/114)
   Език на производството: английски
   Страни

      Жалбоподатели: Dole Food Company, Inc. (Wilmington, Съединени щати) и Dole Germany OHG (Хамбург, Германия) (представител: J.-F. Bellis, lawyer)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателите

               —

               да се отмени обжалваното решение,

               —

               да се отмени или да се намали размерът на наложената глоба,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   С настоящата жалба на основание член 230 EО жалбоподателите искат отмяна на Решение на Комисията C(2008) 5955 окончателен от 15 октомври 2008 г. (преписка COMP/39.188 — Банани), относно производство по член 81, параграф 1 ЕО, с което е прието, че те носят отговорност за участие в съгласувани практики за съгласуване на офертните цени на бананите, внесени в осемте държави-членки от Северноевропейската област на Общността. Те искат също отмяна или намаляване на наложената им глоба.
   В подкрепа на исканията си жалбоподателите сочат две правни основания.
   На първо място, жалбоподателите твърдят, че Комисията е допуснала грешка, като е приела, че спорното поведение представлява ограничаване на конкуренцията по смисъла на член 81 ЕО. Жалбоподателите твърдят, че всъщност спорното поведение се състояло изключително в редки двустранни контакти между вносителите на банани, изразяващи се в общи разговори за пазара и не представлявали част от по-широк картел, с предмет определяне на цените или подялба на пазарите, така че нямали за предмет ограничаване на конкуренцията. Тези контакти се осъществявали преди определянето на офертните цени, което е на етап, много отдалечен от договарянето на реалните цени с клиентите. По-нататък жалбоподателите твърдят, че тези контакти не били и не могли да бъдат ограничаващи конкуренцията на пазара на бананите, след като офертните цени не са реални цени и не представляват основа за договаряне на реалните цени на зелените банани.
   На второ място, жалбоподателите твърдят, че наложената им глоба е необоснована, тъй като основният размер на глобата се основавал на стойността на продажбите на стоки, с които твърдяното нарушение нямало връзка. Освен това жалбоподателите твърдят, че глобата била също несъразмерна, тъй като основният й размер бил неправилно определен въз основа на предпоставката, че поведението се отнасяло до определяне на цените.


title: Дело F-124/12: Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 23 октомври 2013 г. — Solberg/ЕЦМНН (Публична служба — Бивш срочно нает служител — Неподновяване на договор за определен срок — Задължение за мотивиране — Обхват на правото на преценка)

text:
               30.11.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 352/25

         Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 23 октомври 2013 г. — Solberg/ЕЦМНН
   (Дело F-124/12) (1)

   (Публична служба - Бивш срочно нает служител - Неподновяване на договор за определен срок - Задължение за мотивиране - Обхват на правото на преценка)
   2013/C 352/49
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Ulrik Solberg (Лисабон, Португалия) (представители: адв. D. Abreu Caldas, адв. A. Coolen, адв. S. Orlandi, адв. J.-N. Louis и адв. É. Marchal)

      Ответник: Европейски център за мониторинг на наркотици и наркомании (ЕЦМНН) (представители: D. Storti, подпомаган от адв. B. Wägenbaur)

      Предмет

   Жалбата за отмяна на решението да не бъде подновен договора на жалбоподателя като срочно нает служител

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата на г-н Solberg.

               2.

               Г-н Solberg понася собствените си съдебни разноски и се осъжда да заплати съдебните разноски, направени от Европейския център за мониторинг на наркотици и наркомании.

      (1)  ОВ C 26, 26.1.2013 г., стр. 72


title: Дело T-664/14: Жалба, подадена на 15 септември 2014 г.  — Белгия/Комисия

text:
               27.10.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 380/24

         Жалба, подадена на 15 септември 2014 г. — Белгия/Комисия
   (Дело T-664/14)
   2014/C 380/31
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Кралство Белгия (представители: C. Pochet и J.-C. Halleux, подпомагани от J. Meyers, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени член 2, параграф 4 от Решение C(2014) 1021 на Европейската комисия от 3 юли 2014 г. относно гаранционния режим за защита на участията на съдружници — физически лица, във финансови кооперации по дело SA.33927,

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят се позовава само на едно правно основание, изведено от нарушение на членове 107 ДФЕС и 108 ДФЕС от Комисията, както и на принципа на пропорционалност, тъй като посоченото решение налага на Белгия освен задължението за принудително събиране на помощта от кооперативните дружества получатели, и забраната да се извършва каквото и да било плащане на физическите лица, защитени от гаранцията.


title: Дело C-194/12: Преюдициално запитване, отправено от Juzgado de lo Social n °1 de Benidorm (Испания) на 26 април 2012 г. — Concepción Maestre García/Centros Comerciales CARREFOUR S.A.

text:
               28.7.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 227/7

         Преюдициално запитване, отправено от Juzgado de lo Social no 1 de Benidorm (Испания) на 26 април 2012 г. — Concepción Maestre García/Centros Comerciales CARREFOUR S.A.
   (Дело C-194/12)
   2012/C 227/11
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Juzgado de lo Social no 1 de Benidorm

      Страни в главното производство

      Ищец: Concepción Maestre García

      Ответник: Centros Comerciales CARREFOUR S.A.

      Преюдициални въпроси

               1.

               Член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО (1) на Европейския Парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време допуска ли тълкуване на националната правна уредба, което не позволява прекъсване на периода на отпуска — за да може в по-късен момент да се ползва целият отпуск или остатъка от него — ако преди започване на посочения отпуск настъпи временна неработоспособност и са налице основания от производствено или организационно естество, които не позволяват отпускът да се ползва през друг последващ период?

               2.

               Член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време допуска ли тълкуване на националната правна уредба, което позволява работодателят да установи едностранно период, през който работникът следва да ползва отпуска си, съвпадащ с период на временна неработоспособност, ако работникът не е заявил предварително предпочитанията си да ползва отпуска си по друго време и ако съществува споразумение между представителите на работниците в предприятието и самото предприятие, което позволява това?

               3.

               Член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време допуска ли тълкуване на националната правна уредба, което позволява да се предостави финансово обезщетение за неизползван поради временна неработоспособност отпуск, макар трудовият договор да не е прекратен, ако са налице основания от производствено или организационно естество, които не позволяват ефективното ползване на отпуска?

      (1)  ОВ L 299, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3.


title: Дело C-572/12: Иск, предявен на 6 декември 2012 г. — Европейска комисия/Кралство Нидерландия

text:
               9.2.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/15

         Иск, предявен на 6 декември 2012 г. — Европейска комисия/Кралство Нидерландия
   (Дело C-572/12)
   2013/C 38/22
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: P. Hetsch, E. Manhaeve, A. Tokár)

      Ответник: Кралство Нидерландия

      Искания на ищеца

   Комисията иска:

               —

               да се установи, че Кралство Нидерландия не е изпълнило задълженията си по член 72, параграф 1 от Директива 2009/81/ЕО относно координирането на процедурите за възлагане на някои поръчки за строителство, доставки и услуги от възлагащи органи или възложители в областта на отбраната и сигурността и за изменение на директиви 2004/17/ЕО и 2004/18/ЕО (1), доколкото не е приело необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобрази с тази директива, или при всички случаи не е уведомило Комисията за приемането им,

               —

               на основание член 260, параграф 3 ДФЕС на Кралство Нидерландия да бъде наложена периодична имуществена санкция в размер на 57 324,80 EUR на ден, считано от обявяването на съдебното решение по настоящото дело,

               —

               Кралство Нидерландия да бъде осъдено да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Срокът за транспонирането на Директивата в националното право е изтекъл на 21 август 2011 г.

      (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година (ОВ L 216, стр. 76).


title: Дело T-125/07: Определение на Първоинстанционния съд от 25 март 2009 г. — Scientific and Technological Committee of AGH и др./Комисия (Иск за установяване на неправомерно бездействие — Технологии на подземно складиране на въглероден двуокис — Липса на позиция на Комисията — Недопустимост)

text:
               6.6.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/13

         Определение на Първоинстанционния съд от 25 март 2009 г. — Scientific and Technological Committee of AGH и др./Комисия
   (Дело T-125/07) (1)

   (Иск за установяване на неправомерно бездействие - Технологии на подземно складиране на въглероден двуокис - Липса на позиция на Комисията - Недопустимост)
   2009/C 129/23
   Език на производството: полски

      Страни

      Ищци: Scientific and Technological Committee of AGH University of Science and Technology (Краков, Полша); Europejskie Stowarzyszenie Ochrony Środowiska (Краков); Przedsiębiorstwo Usług Geologiczno — Wiertniczych Chemkop-Geowiert sp. z o.o. (Краков); Stowarzyszenie Obrony Środowiska (Краков); Fundacja Partnerstwo dla Środowiska (Краков); Niezależne Forum Ochrony Biosfery Ziemi (Skawina, Полша); Jan Adamczyk (Краков) и Emanuel Lipartowski (Краков) (представители: първоначално A. Żuraniewski, след това M. Rogoziński и B. Balcerzak, avocats)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: A. Alcover San Pedro и M. Kaduczak)

      Предмет

   Иск за установяване на неправомерно бездействие, насочен към това да се установи неправомерното бездействие на Комисията, поради това, че последната се е въздържала, от една страна, да вземе позиция по проблемите относно рисковете за населението на Европейския съюз, свързани с подземното складиране на въглероден двуокис и неговото прехвърляне от геоложки обекти към земната повърхност и, от друга страна, да вземе действителни мерки за защитата на живота на населението и на околната среда

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля иска.

               2)

               Осъжда Scientific and Technological Committee of AGH University of Science and Technology, Europejskie Stowarzyszenie Ochrony Środowiska, Przedsiębiorstwo Usług Geologiczno — Wiertniczych Chemkop-Geowiert sp. z o.o., Stowarzyszenie Obrony Środowiska, Fundacja Partnerstwo dla Środowiska, Niezależne Forum Ochrony Biosfery Ziemi, г-н Jan Adamczyk и г-н Emanuel Lipartowski да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 140, 23.6.2007 г.


title: Дело C-624/10: Иск, предявен на 21 декември 2010 г. — Европейска комисия/Френска република

text:
               5.3.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 72/16

         Иск, предявен на 21 декември 2010 г. — Европейска комисия/Френска република
   (Дело C-624/10)
   2011/C 72/28
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представител: M. Afonso)

      Ответник: Френска република

      Искания на ищеца

               —

               да се приеме за установено, че като предвижда в дял IV от административна инструкция № 105 от 23 юни 2006 г. (3 A-9-06) административно облекчение, което е изключение от режима на обратно начисляване на ДДС и включва наред с други изисквания това за посочване на данъчен представител от установения извън територията на Франция продавач или доставчик на услуга, Френската република не изпълнява задълженията, които има по силата на Директивата за ДДС и по-конкретно на членове 168, 171, 193, 194, 204 и 214 от нея,

               —

               да се осъди Френската република да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В исковата си молба Комисията изтъква, че френската правна уредба, въвеждаща изключение от режима за обратно начисляване на ДДС, противоречи на правото на Европейския съюз по няколко причини.
   На първо място данъчно задължените лица, които искат да се ползват от въведената с дял IV от административна инструкция 3 A-9-06 система са длъжни да посочат данъчен представител, което противоречи на член 204 от Директивата за ДДС. Този член допуска държавите членки да налагат такова задължение единствено в случай че със страната на установяване на данъчно задълженото лице не е подписан никакъв правен инструмент за взаимопомощ в областта на непреките данъци, сходна с предвидената в рамките на Съюза.
   На второ място, административното облекчение е поставено в зависимост и от задължението за продавача да се регистрира по ДДС във Франция, което противоречи на член 214, параграф 1 от Директивата за ДДС. От тази разпоредба се установява, че задължението за регистрация по ДДС не се отнася до данъчно задължените лица, които извършват в държава членка, в която не са установени, доставки на стоки или на услуги, за които се прилага режимът на обратно начисляване от клиента, по-конкретно въз основа на член 194 от Директивата за ДДС.
   На трето и последно място системата предвижда ДДС, който се приспада от продавача или доставчика на услугата да се начисли върху ДДС, събиран от един или няколко от неговите клиенти. Това противоречи на разпоредбите на членове 168 и 171 от Директивата за ДДС, по силата на които компенсацията между подлежащ на приспадане ДДС и събран ДДС трябва да се осъществява по отношение на всяко данъчно задължено лице. Това изключение от общия режим не може да се основава и на член 11 от същата директива.


title: Дело T-13/12: Жалба, подадена на 9 януари 2012 г. — Andechser Molkerei Scheitz/Комисия

text:
               24.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 89/25

         Жалба, подадена на 9 януари 2012 г. — Andechser Molkerei Scheitz/Комисия
   (Дело T-13/12)
   2012/C 89/43
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Andechser Molkerei Scheitz GmbH (Андекс, Германия) (представител: H. Schmidt, Rechtsanwalt)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Регламент (ЕС) № 1131/2011 на Комисията за изменение на приложение II към Регламент (ЕО) № 1333/2008 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на стевиол гликозидите, доколкото с него се допуска извличаните от листата на растението Stevia rebaudiana Bertoni стевиол гликозиди да се използват единствено като добавки в храните, а не като растителни хранителни съставки от земеделски произход или като ароматни препарати,

               —

               да установи, че Европейският съюз е длъжен да поправи вредите, причинени на жалбоподателя поради това, че Регламент (ЕС) № 1131/2011 на Комисията за изменение на приложение II към Регламент (ЕО) № 1333/2008 на Европейския парламент и на Съвета допуска извличаните от листата на растението Stevia rebaudiana Bertoni стевиол гликозиди да се използват единствено като добавки в храните, а не като растителни хранителни съставки от земеделски произход или като ароматни препарати, и в резултат други предприятия използват стевиол гликозиди за производството на техните конвенционални млечни продукти и така като конкуренти на жалбоподателя го изтласкват от пазара, докато жалбоподателят като био-мандра и производител на био-продукти в съответствие с изискванията на Регламент (ЕО) № 834/2007 и Регламент (ЕО) № 889/2008 е възпрепятстван да използва стевиол гликозиди като добавки в храните, дори и ако те са извличани чрез екстракция от биологични листа на Stevia в съответствие с допустимите от гледна точка на правото на Съюза процеси за производство на био-продукти.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят оспорва Регламент (ЕС) № 1131/2011 на Комисията за изменение на приложение II към Регламент (ЕО) № 1333/2008 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на стевиол гликозидите (1), доколкото той допуска извличаните от листата на растението Stevia rebaudiana Bertoni стевиол гликозиди да се използват единствено като добавки в храните, а не като растителни хранителни съставки от земеделски произход или като ароматни препарати.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят посочва по същество четири правни основания.

               1.

               Първо правно основание: нарушение на принципа „non ultra vires“
               На първо място, жалбоподателят изтъква, че Комисията неправилно е окачествила стевиол гликозидите, които се извличат от листата на растението Stevia rebaudiana Bertoni, като добавки в храните и така е издала спорния регламент извън кръга на предоставените ѝ правомощия. Стевиол гликозидите са избрани диференцирано въз основа на вкуса им. Следователно те не се използват с технологична цел като добавки в храните съгласно член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1333/2008 (2), а по смисъла на съображение 5 от регламента единствено за придаване на аромат и/или вкус. Ето защо стевиол гликозидите следва да се квалифицират като растителни хранителни съставки или ароматни препарати. По тази причина Комисията е действала ultra vires.

               2.

               Второ правно основание: нарушение на принципа за равно третиране
               На второ място, жалбоподателят изтъква, че е нарушено основното му право на равно третиране, разбирано като забрана за произвол, тъй като в качеството си на био-мандра е възпрепятстван да произвежда и разпространява био-кисело мляко с био-стевиол гликозиди, докато на неговите конкуренти, които предлагат кисело мляко от конвенционалното селско стопанство, е позволено да използват стевиол гликозиди. Използването на био-стевиол гликозиди като хранителна добавка е забранено на основание член 19, параграф 2, буква б) от Регламент (ЕО) № 834/2007 (3), съгласно който единствено разрешените за био-продуктите добавки в храните могат да бъдат използвани при тяхното производство. Такова разрешение не е предвидено нито с член 27, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 889/2008 (4), нито чрез включване в позитивния списък по приложение VIII, раздел А от този регламент. Следователно като допуска използването на стевиол гликозидите единствено като добавки в храните, Комисията незаконосъобразно и в нарушение на правилата на конкуренцията се е намесила на пазара в полза на производителите на конвенционални продукти.

               3.

               Трето правно основание: нарушение на основното право на собственост и на свободата на стопанска инициатива
               На трето място, жалбоподателят твърди, че са нарушени основното му право на собственост и свободата на стопанска инициатива.

               4.

               Четвърто правно основание: непълнота на мотивите
               Освен това според жалбоподателя Регламент № 1131/2011 не е мотивиран в достатъчна степен, тъй като в съображенията към него не е посочено защо стевиол гликозидите, които основно служат за придаване на вкус, подслаждане и внасяне на лека тръпчивост, са окачествени като добавки в храните.

      (1)  Регламент (ЕС) № 1131/2011 на Комисията от 11 ноември 2011 година за изменение на приложение II към Регламент (ЕО) № 1333/2008 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на стевиол гликозидите (ОВ L 295, стр. 205).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1333/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно добавките в храните (ОВ L 354, стр. 16).

      (3)  Регламент (ЕО) № 834/2007 на Съвета от 28 юни 2007 година относно биологичното производство и етикетирането на биологични продукти и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 2092/91 (ОВ L 189, стр. 1).

      (4)  Регламент на Комисията (ЕО) № 889/2008 от 5 септември 2008 година за определяне на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО) № 834/2007 на Съвета относно биологичното производство и етикетирането на биологични продукти по отношение на биологичното производство, етикетирането и контрола (ОВ L 250, стр. 1).


               18.10.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 314/8

         Дело, заведено на 9 юли 2012 г. от DB Schenker срещу Надзорния орган на ЕАСТ
   (Дело E-7/12)
   2012/C 314/08
   На 9 юли 2012 г. пред Съда на ЕАСТ бе заведено дело срещу Надзорния орган на ЕАСТ от Schenker North AB, Schenker Privpak AB и Schenker Privpak AS (заедно „DB Schenker“), представлявани от адвокат Jon Midthjell от Advokatfirmaet Midthjell AS, с адрес Grev Wedels plass 5, N-0151 Oslo, Норвегия.
   Ищците искат Съдът на ЕАСТ:
   Във връзка с иска за установяване на неправомерно бездействие:

               1.

               да установи, че ответникът е нарушил член 37, параграф 1 от Споразумението за надзор и съд, като не е изпълнил задължението си в съответствие с правилата за достъп до документи, Споразумението за надзор и съд (СНС) и Споразумението за ЕИП да се произнесе по искането на ищците от 3 август 2010 г. за достъп до пълната преписка по дело 34250 на Надзорния орган на ЕАСТ (Norway Post/Privpak); както и

               2.

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Във връзка с иска за обезщетение за вреди, за постановяване на съдебно определение относно отговорността на ответника и отлагане на следващ етап от производството на въпроса за стойността на вредите, за които ответникът носи отговорност:

               1.

               да установи, че бездействието на ответника от 7 септември 2010 г., или всяка друга по-късна дата, до момента, когато ответникът се е произнесъл в съответствие със нормативната уредба по искането от 3 август 2010 г. на ищците за достъп до пълната преписка по дело 34250 на Надзорния орган на ЕАСТ (Norway Post/Privpak), дава основание да се търси отговорност от ответника, включително лихва за забава, съгласно член 46, параграф 2 от Споразумението за надзор и съд.

               2.

               в срок от шест месеца, след като ответникът се е произнесъл в съответствие със нормативната уредба по искането от 3 август 2010 г. на ищците за достъп до пълната преписка по дело 34250 на Надзорния орган на ЕАСТ (Norway Post/Privpak), ищците уведомяват съда за стойността на вредите, за която претендират, както и дали страните са постигнали съгласие по тази стойност.

               3.

               в случай че страните не постигнат съгласие по стойността на вредите, в същия срок те подават до съда своите изчисления на стойността на вредите, за които ответникът носи отговорност поради неизпълнение на своето задължение да се произнесе в съответствие със нормативната уредба по искането от 3 август 2010 г. на ищците за достъп до пълната преписка по дело 34250 на Надзорния орган на ЕАСТ (Norway Post/Privpak).

               4.

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа:

               —

               Ищците Schenker North AB, Schenker Privpak AB и Schenker Privpak AS са част от DB Schenker, международна спедиторска и логистична група, притежавана от Deutsche Bahn AG. Schenker North AB управлява стопанската дейност на групата за сухопътен, морски и железопътен транспорт в Норвегия, Швеция и Дания, включително дъщерните дружества Schenker Privpak AS и Schenker Privpak AB (наричани заедно „DB Schenker“).

               —

               На 14 юли 2010 г. Надзорният орган на ЕАСТ се произнесе с решение по дело 34250 (Norway Post/Privpak), в което се установява, че дружеството Norway Post (Норвежка поща) е злоупотребило с господстващото си положение на норвежкия пазар за колетни пратки от вида „търговец към потребител“ в периода 2000—2006 г. Решението бе потвърдено от Съда на ЕАСТ в дело E-15/10 Posten Norge AS/Надзорния орган на ЕАСТ. Ищците търсят удовлетворение на своите права на обезщетение от Norway Post за вредите, причинени от нарушението, и искат да се запознаят с начина, по който ответникът е провел разследването и административната процедура. На 3 август 2010 г. ищците подадоха искане за достъп до документите по дело 34250 на Надзорния орган на ЕАСТ в съответствие с правилата за достъп до документи, установени с Решение на Надзорния орган на ЕАСТ № 407/08/COL от 27 юни 2008 г.

               —

               На 8 март 2012 г. ищците връчиха на ответника досъдебно известие по член 37, параграф 2 от СНС на основание на това, че ответникът не се е произнесъл с окончателно решение по тяхното искане за достъп от 3 август 2010 г. Ищците твърдят, че ответникът не се е произнесъл с решение по тяхното искане за достъп и след изтичане на задължителния досъдебен срок, като по този начин е причинил вреди.

         Ищците твърдят, че Надзорният орган на ЕАСТ:

               —

               е нарушил член 37 от СНС, като не е изпълнил законовите си задължения да се произнесе с решение по искането за достъп до документи, подадено от ищците на 3 август 2010 г.; както и

               —

               е нарушил член 46, параграф 2 от СНС, като не е изпълнил законовото си задължение да се произнесе своевременно с решение по искането за достъп, подадено от ищците на 3 август 2010 г., както и да обработи искането по друг законосъобразен начин.


title: Дело T-681/15: Решение на Общия съд от 3 май 2017 г. — Environmental Manufacturing/EUIPO — Société Elmar Wolf (Изображение на вълча глава) (Марка на Европейския съюз — Процедура по възражение — Заявка за марка на фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща вълча глава — Предходна международна фигуративна марка Outils WOLF — Относително основание за отказ — Риск от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               19.6.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 195/21

         Решение на Общия съд от 3 май 2017 г. — Environmental Manufacturing/EUIPO — Société Elmar Wolf (Изображение на вълча глава)
   (Дело T-681/15) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Процедура по възражение - Заявка за марка на фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща вълча глава - Предходна международна фигуративна марка Outils WOLF - Относително основание за отказ - Риск от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   (2017/C 195/28)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Environmental Manufacturing LLP (Stowmarket, Обединено кралство) (представител: S. Malynicz, QC)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: A. Folliard-Monguiral)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Société Elmar Wolf (Wissembourg, Франция) (представител: N. Boespflug, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решение на първи апелативен състав на EUIPO от 3 септември 2015 г. (преписка R 1252/2015-1) относно производство по възражение между Société Elmar Wolf и Environmental Manufacturing

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Environmental Manufacturing LLP да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 38, 1.2.2016 г.


title: Дело T-223/13: Жалба, подадена на 22 април 2013 г. — Cofresco Frischhalteprodukte/Комисия

text:
               15.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 171/35

         Жалба, подадена на 22 април 2013 г. — Cofresco Frischhalteprodukte/Комисия
   (Дело T-223/13)
   2013/C 171/67
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Cofresco Frischhalteprodukte GmbH & Co. KG (Minden, Германия) (представител: H. Weil, avocat)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               на основание член 263 ДФЕС да отмени с незабавно действие Директива 2013/2/ЕС на Комисията от 7 февруари 2013 година за изменение на приложение I към Директива 94/62/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно опаковките и отпадъците от опаковки в частта, в която към примерите за стоки, които са опаковки, се добавят „[р]олки, тръби и цилиндрични вложки, около които се навиват гъвкави материали (например пластмасово фолио, алуминий, хартия)“;

               —

               да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет правни основания, които в основната си част са идентични или подобни на първите пет правни основания, изложени по дело T-202/13, Group’Hygiène/Комисия.


title: Дело T-94/16: Жалба, подадена на 1 март 2016 г. — Sheridan/Парламент

text:
               25.4.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 145/33

         Жалба, подадена на 1 март 2016 г. — Sheridan/Парламент
   (Дело T-94/16)
   (2016/C 145/40)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Gavin Sheridan (Мидълтън, Ирландия) (представител: N. Pirc Musar, lawyer)

      Ответник: Европейски парламент

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение A(2015)13844 C на Европейския парламент от 14 януари 2016 г., с което е отхвърлено потвърдителното заявление на жалбоподателя за достъп до някои документи, отнасящи се до информация за пътни разноски, дневни надбавки, надбавки за общи разходи, както и разноски за сътрудници на членове на Европейския парламент;

               —

               да разпореди Парламентът да заплати разноските на жалбоподателя съгласно членове 134 и 140 от Процедурния правилник на Общия съд, включително разноските на встъпилите страни, ако има такива страни.

      Основания и основни доводи

   Изтъкнатите от жалбоподателя основания и основни доводи по същество са идентични или сходни с изтъкнатите по дело T-639/15, Psara/Парламент (ОВ C 48, 2016 г., стр. 53).


title: Дело C-618/15: Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 23 ноември 2015 г. — Concurrence Sàrl/Samsung Electronics France SAS, Amazon Services Europe Sàrl

text:
               1.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/37

         Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 23 ноември 2015 г. — Concurrence Sàrl/Samsung Electronics France SAS, Amazon Services Europe Sàrl
   (Дело C-618/15)
   (2016/C 038/51)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour de cassation

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Concurrence Sàrl

      Ответници: Samsung Electronics France SAS, Amazon Services Europe Sàrl

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли член 5, точка 3 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (1) да се тълкува в смисъл, че при твърдяно нарушение на забраните за препродажба извън дадена мрежа за селективна дистрибуция и от електронен пазар, извършено посредством оферти за продажба, публикувани на няколко интернет сайтове, управлявани в различни държави членки, одобреният дистрибутор, който се счита за увреден, може да подаде иск за спирането на причиненото неправомерно поведение до юрисдикцията, на територията на която публикуваните онлайн оферти са достъпни или са били достъпни, или трябва да е налице друга привръзка?

      (1)  ОВ L 12, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74.


title: Дела T-40/12 и Т-183/12: Решение на Общия съд от 19 ноември 2014 г.  — European Dynamics Luxembourg и Evropaïki Dynamiki/Европол (Обществени поръчки за услуги — Процедура за възлагане — Предоставяне на информационни услуги във връзка със система за управление на документи и на интранет портал на предприятие — Отхвърляне на офертата на един кандидат — Задължение за мотивиране — Равно третиране — Прозрачност — Пропорционалност — Извъндоговорна отговорност)

text:
               12.1.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 7/27

         Решение на Общия съд от 19 ноември 2014 г. — European Dynamics Luxembourg и Evropaïki Dynamiki/Европол
   (Дела T-40/12 и Т-183/12) (1)

   ((Обществени поръчки за услуги - Процедура за възлагане - Предоставяне на информационни услуги във връзка със система за управление на документи и на интранет портал на предприятие - Отхвърляне на офертата на един кандидат - Задължение за мотивиране - Равно третиране - Прозрачност - Пропорционалност - Извъндоговорна отговорност))
   (2015/C 007/30)
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Жалбоподатели: European Dynamics Luxembourg SA (Етелбрук, Люксембург) и Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Атина, Гърция) (представители: V. Christianos и S. Paliou, avocats)

      Ответник: Европейска полицейска служба (Европол) (представители: J. Teal и T. de Maignas, подпомагани от P. Anestis, avocat, C. Kennedy-Loest, solicitor, N. Pourbaix и D. Vallindas, avocats)

      Предмет

   По дело T-40/12, искане за отмяна на решението на Европол от 22 ноември 2011 г., с което се отхвърля офертата на жалбоподателите, направена в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка D/C3/1104 относно доставката на система за управление на предприятие (управление на документи, на преписки и на работни процеси) и на интранет портал на предприятие (OВ 2011/S 134-222044), а по дело T-183/12, от една страна, искане за отмяна на решението на Европол да възложи обществената поръчка по горепосочената процедура за възлагане на друг оферент, и от друга страна — искане за обезщетение за вредите, произтичащи от загубата на възможност, за жалбоподателите, да им бъде възложена обществената поръчка

      Диспозитив

               1)

               Съединява дела T-40/12 и T-183/12 за целите на съдебното решение.

               2)

               Отхвърля жалбите.

               3)

               Осъжда European Dynamics Luxembourg SA и Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE да понесат направените от тях съдебни разноски, както и тези, направени от Европейската полицейска служба (Европол).

      (1)  ОВ C 109, 14.4.2012 г.


title: Дело C-70/11: Определение на председателя на осми състав на Съда от 5 юли 2012 г. — Европейска комисия/Кралство Швеция

text:
               24.11.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 366/27

         Определение на председателя на осми състав на Съда от 5 юли 2012 г. — Европейска комисия/Кралство Швеция
   (Дело C-70/11) (1)

   2012/C 366/49
   Език на производството: шведски
   Председателят на осми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 120, 16.4.2011 г.