title: Дело F-102/13: Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 2 август 2016 г. — Urena de Poznanski/Комисия (Публична служба — Длъжностни лица — Пенсии — Член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника — Прехвърляне към пенсионната схема на Съюза на пенсионни права, придобити по други пенсионни схеми — Решение за признаване на бонус за осигурителен стаж за пенсия, прилагащо новите ОРИ на членове 11 и 12 от приложение VIII към Правилника — Член 81 от Процедурния правилник — Жалба, която е частично явно недопустима и частично явно неоснователна)

text:
               3.10.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/47

      Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 2 август 2016 г. — Urena de Poznanski/Комисия
      (Дело F-102/13) (1)

      ((Публична служба - Длъжностни лица - Пенсии - Член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника - Прехвърляне към пенсионната схема на Съюза на пенсионни права, придобити по други пенсионни схеми - Решение за признаване на бонус за осигурителен стаж за пенсия, прилагащо новите ОРИ на членове 11 и 12 от приложение VIII към Правилника - Член 81 от Процедурния правилник - Жалба, която е частично явно недопустима и частично явно неоснователна))
      (2016/C 364/59)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Soldimar Urena de Poznanski (Брюксел, Белгия) (представител: S. Orlandi, avocat)

         Ответник: Европейска номисия (представители: първоначално C. Ehrbar и G. Gattinara, впоследствие J. Currall и G. Gattinara, и накрая G. Gattinara)

         Предмет

      Отмяна на решението, с което бонусът за пенсионните права, придобити преди постъпването на служба, е изчислен съгласно новите Общи разпоредби за изпълнение (ОРИ) и с което пенсионните права на жалбоподателката се прехвърлят към пенсионната схема на Съюза чрез прилагане на новите ОРИ на членове 11 и 12 от приложение VIII към Правилника за длъжностните лица.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата като частично явно недопустима и частично явно неоснователна.

                  2)

                  Всяка страна следва да понесе собствените си съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 24, 25.1.2014 г., стр. 40.


title: Дело T-95/09 R II: Определение на председателя на Общия съд от 15 януари 2010 г. — United Phosphorus/Комисия (Обезпечително производство — Директива 91/414/ЕИО — Решение относно невключването на напропамид в приложение I към Директива 91/414 — Удължаване срока на мярката за спиране на изпълнение)

text:
               27.2.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/32

         Определение на председателя на Общия съд от 15 януари 2010 г. — United Phosphorus/Комисия
   (Дело T-95/09 R II)
   (Обезпечително производство - Директива 91/414/ЕИО - Решение относно невключването на напропамид в приложение I към Директива 91/414 - Удължаване срока на мярката за спиране на изпълнение)
   2010/C 51/63
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: United Phosphorus Ltd. (Warrington, Cheshire, Обединеното кралство) (представители: C. Mereu и K. Van Maldegem, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: L. Parpala и N. Rasmussen)

      Предмет

   Искане за удължаване срока на мярката за спиране на изпълнението на Решението 2008/902/ЕО на Комисията от 7 ноември 2008 година относно невключването на напропамида в приложение I към Директива 91/414/ЕИО на Съвета и отнемането на разрешенията за продукти за растителна защита, съдържащи това вещество (ОВ L 326, стр.35)

      Диспозитив

               1.

               Удължава срока на постановената в точка 1 от определението на Председателя на Първоинстанционния съд мярка за спиране на изпълнението от 28 април 2009 г. по делото United Phosphorus/Комисия (T-95/09 R, все още непубликувано в Сборника) до 30 ноември 2010 г., но не по-късно от датата на произнасяне на решението по главното производство или датата на формалното приключване на започнатата ускорена процедура във връзка с напропамида на основание член 13 от Регламент № 33/2008 на Комисията от 17 януари 2008 година за определяне на подборни правила за прилагането на Директива 91/414/ЕИО на Съвета във връзка с редовна и ускорена процедура за оценката на активни вещества, които са били част от работната програма, посочена в член 8, параграф 2 от същата директива, но не са били включени в приложение I към нея (ОВ L 15, стр. 5).

               2.

               Общият съд не се произнася по разноските.


title: Дело T-395/12: Жалба, подадена на 4 септември 2012 г. — Fetim/СХВП — Solid Floor (Solidfloor The professional's choice)

text:
               17.11.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 355/32

         Жалба, подадена на 4 септември 2012 г. — Fetim/СХВП — Solid Floor (Solidfloor The professional's choice)
   (Дело T-395/12)
   2012/C 355/68
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Fetim BV (Амстердам, Нидерландия) (представител: L. Bakers, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Solid Floor Ltd (Лондон, Обединено кралство)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 15 юни 2012 г. по преписка R 884/2011-2, и

               —

               да се осъди СХВП да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка „Solidfloor The professional’s choice“ за стоки от клас 19 — заявка за марка на Общността № 5667837

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: регистрация № 2390415 в Обединеното Кралство на фигуративна марка „SOLID floor“ за стоки от класове 19 и 37; търговско наименование „Solid Floor Ltd“, използвано в търговията в Обединеното Кралство; име на домейн „SOLID floor“, използвано в търговията в Обединеното Кралство

      Решение на отдела по споровете: отхвърля изцяло възражението.

      Решение на апелативния състав: отменя оспореното решение, уважава изцяло възражението и отхвърля заявката за регистрация на марка на Общността.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 на Съвета.


title: Дело T-566/15: Жалба, подадена на 28 септември 2015 г. — Excalibur City/СХВП — Ferrero (MERLIN'S KINDERWELT)

text:
               30.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 398/67

         Жалба, подадена на 28 септември 2015 г. — Excalibur City/СХВП — Ferrero (MERLIN'S KINDERWELT)
   (Дело T-566/15)
   (2015/C 398/81)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Excalibur City s.r.o. (Зноймо, Чешка република) (представител: E. EnginDeniz, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Ferrero SpA (Алба, Италия)

      Данни за производството пред СХВП

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: фигуративна марка на Общността със словния елемент „MERLIN’S KINDERWELT“ — заявка за регистрация № 1 1 2 02  066

      Производство пред СХВП: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на СХВП от 16 юли 2015 г. по преписка R 1617/2014-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да измени обжалваното решение, като отхвърли възражението на насрещната страна,

                  при условията на евентуалност

               —

               да отмени обжалваното решение и решението на отдела по споровете от 26 май 2014 г., възражение № B 002152844,

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009,

               —

               Нарушение на член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009.


title: Дело T-121/08: Жалба, подадена на 10 март 2008 г. — PC-Ware Information Technologies/Комисия

text:
               9.5.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 116/27

         Жалба, подадена на 10 март 2008 г. — PC-Ware Information Technologies/Комисия
   (Дело T-121/08)
   (2008/C 116/49)
   Език на производството: нидерландски
   Страни

      Жалбоподател: PC-Ware Information Technologies BV (Амстердам, Нидерландия) (представител: L. Devillé, адвокат)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя
   Жалбоподателят иска

               —

               да се обяви за допустима жалбата за отмяна;

               —

               да се отмени Решението на Генерална дирекция на Европейската комисия, съобщено на жалбоподателя с писмо от 11 януари 2008 г., по силата на което се отхвърля офертата, представена от същия по тръжна процедура DIGIT/R2/PO/2007/022 — LAR 2007, и поръчката се възлага на избрания оферент;

               —

               да се установи, че незаконосъобразното поведение на Комисията представлява правно нарушение, което е основание за пораждане на нейната отговорност;

               —

               при условията на евентуалност, в случай че поръчката вече е изпълнена при вземане на решението от Съда или когато решението не може повече да бъде обявено за недействително, да се осъди Комисията да изплати 654 962,38 EUR като обезщетение за възникналите за жалбоподателя във връзка с тази процедура вреди;

               —

               да се осъди Комисията да заплати разноските по правния спор, дори ако жалбата бъде отхвърлена.

         Правни основания и основни доводи
   Жалбоподателят е взел участие в тръжна процедура DIGIT/R2/PO/2007/022 — Търговец на едро с продукти на Microsoft (LAR 2007) (ОВ 2007, S 183-223062), имаща за цел сключването на рамков договор относно канал за закупуване на софтуерни продукти и лицензии на Microsoft чрез един търговец. Жалбоподателят оспорва решението на Комисията да възложи тази поръчка на друго предприятие.
   В основанията на своята жалба жалбоподателят изтъква на първо място, че решението е недостатъчно обосновано. Той се позовава на това, че при представянето на своята оферта е заявил изрично, че той е осигурил възможно най-високата отстъпка от цената съгласно член 40 от белгийския закон от 14 юли 1991 г. относно търговските практики, информирането и защитата на потребителите, който забранява продажби на загуба. Комисията не е обосновала достатъчно решението във връзка с прилагането на тази забрана и спазването на принципа за равно третиране.
   На второ място жалбоподателят изтъква, че успешната оферта нарушава член 40 от белгийския закон от 14 юли 1991 г. относно търговските практики, информирането и защитата на потребителите. Комисията трябвало да отхвърли успешната оферта в приложение на член 55 от Директива 2004/18/EО (1), както и на член 139, параграф 1 и член 146, параграф 4 от Регламент № 2342/2002 (2), както и на принципа за добро управление.

      (1)  Директива 2004/18/EО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (ОВ L 134, стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116).

      (2)  Регламент (ЕО, Евратом) № 2342/2002 на Комисията от 23 декември 2002 година относно определянето на подробни правила за прилагането на Регламент (EО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета относно Финансовия регламент, приложим към общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 357, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 4, стр. 3).


title: Дело F-60/12: Жалба, подадена на 8 юни 2012 г. — ZZ/Комисия

text:
               11.8.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 243/34

         Жалба, подадена на 8 юни 2012 г. — ZZ/Комисия
   (Дело F-60/12)
   2012/C 243/59
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представител: E. Guerrieri Piaceri, lawyer)

      Ответник: Европейска комисия

      Предмет на производството

   Отмяна на решението да не се предоставят на жалбоподателя шест точки за повишаване в процедурата по повишаване за 2011 г., преразглеждане на атестационния доклад и предоставяне на необходимите точки за повишаване в степен AST 2.

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отменят атестационният доклад за жалбоподателя за периода от 1.1.2010 г. до 31.12.2010 г. и решението на жалбоподателя да се предоставят две точки за повишаване за същия период,

               —

               вследствие на отмяната да се разпореди на ответника да преразгледа атестационния доклад за жалбоподателя, като му предостави необходимите точки за повишаване в степен AST 2 с обратно действие от 1.1.2011 г.

               —

               да се осъди ответникът да заплати сумата, оценена ex aequo et bono, в размер на 20 000,00 EUR (включително разноските в производството).


title: Дело C-72/10: Преюдициално запитване, отправено от Corte Suprema di Cassazione (Италия) на 9 февруари 2010 г. — наказателно производство срещу Marcello Costa

text:
               17.4.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 100/27

         Преюдициално запитване, отправено от Corte Suprema di Cassazione (Италия) на 9 февруари 2010 г. — наказателно производство срещу Marcello Costa
   (Дело C-72/10)
   2010/C 100/41
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Corte Suprema di Cassazione

      Страна в главното производство

   Marcello Costa

      Преюдициални въпроси

   Как следва да се тълкуват членове 43 ЕО и 49 ЕО по отношение на свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги в сектора на залаганията върху резултати от спортни състезания, за да се определи дали посочените разпоредби от Договора допускат национална правна уредба, която установява система на монопол в полза на държавата, както и режим на концесии и разрешения, който предвижда в рамките на определен брой концесии: а) съществуването на обща тенденция за защита на притежателите на концесия, предоставена по-рано въз основа на процедура, при която една част от операторите са били изключени незаконосъобразно; б) наличие на разпоредби, които гарантират запазването на придобитите търговски позиции въз основа на процедура, при която част от операторите са били изключени незаконосъобразно (например забрана за новите концесионери да инсталират своите пунктове на определено разстояние от вече съществуващите пунктове); в) установяване на случаи на прекратяване на концесията и плащане на гаранции в много голям размер — като към тези случаи спада прякото или непряко експлоатиране от страна на концесионера на трансгранични дейности, свързани с хазартни игри, подобни на тези, за които е предоставена концесията.


title: Дело T-161/11: Определение на Общия съд от 24 март 2014 г.  — High Tech/СХВП — Vitra Collections (Форма на стол)

text:
               26.5.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 159/37

         Определение на Общия съд от 24 март 2014 г. — High Tech/СХВП — Vitra Collections (Форма на стол)
   (Дело T-161/11) (1)

   2014/C 159/50
   Език на производството: английски
   Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 139, 7.5.2011 г.


title: Дело C-125/15 P: Жалба, подадена на 11 март 2015 г. от Съда на Европейския съюз срещу определението, постановено от Общия съд (трети състав) на 2 февруари 2015 г. по дело T-577/14, Gascogne Sack Deutschland и Gascogne/Европейски съюз

text:
               11.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 155/15

         Жалба, подадена на 11 март 2015 г. от Съда на Европейския съюз срещу определението, постановено от Общия съд (трети състав) на 2 февруари 2015 г. по дело T-577/14, Gascogne Sack Deutschland и Gascogne/Европейски съюз
   (Дело C-125/15 P)
   (2015/C 155/17)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Съд на Европейския съюз (представители: A.V. Placco и E. Beysen)

      Други страни в производството: Gascogne Sack Deutschland GmbH и Gascogne

      Искания на жалбоподателя

               —

               да отмени определението на Общия съд (трети състав) от 2 февруари 2015 г. по дело T-577/14, Gascogne Sack Deutschland и Gascogne/Европейски съюз в частта му, с която се отхвърлят второто и четвъртото искане на Съда на Европейския съюз в молбата му до Общия съд, подадена на основание член 114 от Процедурния правилник на последния,

               —

               да уважи направените искания и следователно

                           —

                           на първо място, да се произнесе окончателно по спора, като отхвърли искането за обезщетение на Gascogne Sack Deutschland GmbH и Groupe Gascogne S.A. като недопустимо, поради това че е отправено срещу Съда на Европейския съюз (като представител на Съюза),

                           —

                           при условията на евентуалност — ако според Съда обстоятелството, че това искане е отправено срещу Съда на Европейския съюз, а не срещу Комисията (като представител на Съюза) не засяга допустимостта му, а че при произнасянето по процесуалното възражение, повдигнато пред него от Съда на Европейския съюз, Общият съд е трябвало да разпореди замяната на Съда на Европейския съюз с Комисията в качеството на ответник — да върне делото на Общия съд, който да се произнесе по искането за обезщетение на Gascogne Sack Deutschland GmbH и Groupe Gascogne S.A. в съответствие със становището на Съда по правните въпроси,

               —

               да осъди Gascogne Sack Deutschland GmbH и Groupe Gascogne S.A. да заплатят съдебните разноски, направени от Съда на Европейския съюз в производството пред първата и въззивната инстанции.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят посочва две основания, свързани, от една страна, с неспазване на правилата относно представителството на Съюза пред неговите юрисдикции, и от друга страна, с нарушение на задължението за мотивиране на Общия съд.
   В рамките на първото основание, свързано с неспазване на правилата относно представителството на Съюза пред неговите юрисдикции, Съдът на Европейския съюз отбелязва, че при липсата на изрична разпоредба, която специално да урежда представителството на Съюза пред неговите юрисдикции по искове, предявени по член 268 ДФЕС, правилата относно това представителство трябва да се изведат от общите принципи, от които се ръководи осъществяването на правораздавателната дейност, и по-специално от принципа на добро правораздаване, както и от принципите на независимост и безпристрастност на съда.
   В рамките на второто основание жалбоподателят изтъква, че тъй като изложените пред Общия съд доводи, свързани с обхвата на решения C-40/12 P, Gascogne Sack/Commission
       (1) и C-58/12 P, Groupe Gascogne/Commission
       (2), не са били специално отхвърлени, обжалваното определение е опорочено от нарушение на задължението за мотивиране.

      (1)  EU:C:2013:768.

      (2)  EU:C:2013:770.


title: Дело T-141/07: Иск, предявен на 4 май 2007 г. — General Technic-Otis/Комисия

text:
               23.6.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 140/39

         Иск, предявен на 4 май 2007 г. — General Technic-Otis/Комисия
   (Дело T-141/07)
   (2007/C 140/65)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: General Technic-Otis Sàrl (Howald, Великото херцогство Люксембург) [представител: M. Nosbusch, avocat]

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени на основание член 230 ЕО решение на Комисията от 21 февруари 2007 година относно процедура по приложение на член 81 ЕО и на член 53 ЕИП по дело COMP/E-1/38.823 — Elevators and Escalators, в частта му, засягаща GTO,

               —

               при условията на евентуалност, да се отмени или намали, на основание член 229 ЕО, размера на глобата, наложена му с посоченото решение,

               —

               да се осъди Комисията да заплати всички разноски.

         Правни основания и основни доводи
   С настоящия иск ищецът иска частична отмяна на решение C(2007) 512 окончателен на Комисията от 21 февруари 2007 година относно процедура по приложение на член 81 ЕО и на член 53 ЕИП (дело COMP/E-1/38.823 — PO/Elevators and Escalators), отнасяща се до съглашение на пазара на инсталацията и поддръжката на асансьори и механични стълби в Белгия, Германия, Люксембург и Нидерландия за преразпределяне на покани за представяне на оферти, разпределяне на поръчки, определяне на цени, възлагане на проекти и на договори за продажба, инсталация, поддръжка и модернизация на устройствата и обмяна на сведения, доколкото посоченото го засяга. При условията на евентуалност ищецът иска отмяна или намаляване на глобата, наложена му с оспорваното решение.
   В подкрепа на своята претенция ищецът изтъква седем правни основания.
   В първото си правно основание ищецът изтъква, че Комисията е допуснала правни и фактически грешки при прилагането на разпоредбите относно изчисляването на глобите, доколкото е счела, че инкриминираните практики съставляват „особено тежко“ нарушение. Ищецът претендира, че началният размер на глобата трябва следователно да бъде намален предвид ограничения географски обхват на съответния пазар, както и ограниченото влияние на инкриминираните практики върху посочения съответен пазар.
   Във второто си правно основание ищецът претендира, че Комисията е допуснала правни и фактически грешки, доколкото не е взела предвид действителния икономически потенциал на ищеца да причини увреждане. Той поддържа също така, че Комисията е трябвало да вземе предвид при определяне на размера на глобата неговия статус на малко или средно предприятие, управлявано автономно и следователно в невъзможност да увреди значително пазара.
   В третото си правно основание ищецът посочва, че Комисията е допуснала правни и фактически грешки, доколкото не е ограничила размера на глобата на 10 % от неговия оборот, както и че не е имала основание да вземе предвид оборота на дружествата-майки за изчисляване на максималния размер на глобата, която е следвало да му се наложи.
   Четвъртото правно основание е извлечено от незачитане от страна на Комисията на принципа за равно третиране, доколкото последната не е приложила принципите за отговорност еднакво спрямо всички участници в разглежданото съглашение. Ищецът поддържа, че Комисията е вменила инкриминираните практики на неговите дружества-майки, а не е направила същото по отношение на друго дружество, санкционирано със същото решение, въпреки че последното се е намирало в сравнимо с неговото положение относно упражняването на контрол от страна на дружествата-майки.
   С петото си правно основание, ищецът изтъква, че Комисията е допуснала фактическа грешка като не е намалила с 50 % размера на наложената му глоба, в съответствие с Известието за сътрудничество (1). Ищецът поддържа, че сътрудничеството му със службите на Комисията е било тясно, постоянно и особено разширено и че е обосновано да му се предостави максималното предвидено в Известието за сътрудничество намаление, тоест 50 %.
   Шестото, изтъкнато от ищеца, правно основание е извлечено от незачитането на принципа на оправданите правни очаквания, доколкото Комисията не му е предоставила допълнително намаление в размер на 10 % от наложената глоба за неоспорване на фактите. Ищецът претендира, че известието за нарушенията, както и практиката на Комисията при вземането на решения, са пораждали у него основателно очакване да получи на това основание намаление в размер на 10 %, а не едва на 1 %, каквото му е било предоставено с оспорваното решение.
   Седмото правно основание е извлечено от незачитане на принципа за съответствие на наказанията, доколкото наложената на ищеца глоба не е оправдана в светлината на разглежданото нарушение и преди всичко предвид претендираното му ограничено влияние на пазара и извършване от малко дружество.

      (1)  Известие на Комисията относно освобождаване от глоби и намаляване на глоби в случаите на картел, ОВ C 45, 2002 г., стр. 3.


title: Дело C-262/12: Решение на Съда (втори състав) от 19 декември 2013 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Association Vent De Colère! Fédération nationale и др./Ministre de l'écologie, du développement durable, des transports et du logement, Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie (Преюдициално запитване — Държавна помощ — Понятие за намеса на държавата или чрез ресурси на държавата — Електроенергия, произведена от вятърна енергия — Задължение за изкупуване на цена, по-висока от пазарната — Цялостно компенсиране — Вноски, дължими от крайните потребители на електроенергия)

text:
               22.2.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 52/11

         Решение на Съда (втори състав) от 19 декември 2013 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Association Vent De Colère! Fédération nationale и др./Ministre de l'écologie, du développement durable, des transports et du logement, Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie
   (Дело C-262/12) (1)

   (Преюдициално запитване - Държавна помощ - Понятие за намеса на държавата или чрез ресурси на държавата - Електроенергия, произведена от вятърна енергия - Задължение за изкупуване на цена, по-висока от пазарната - Цялостно компенсиране - Вноски, дължими от крайните потребители на електроенергия)
   2014/C 52/17
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Conseil d'État

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Association Vent De Colère! Fédération nationale, Alain Bruguier, Jean-Pierre Le Gorgeu, Marie-Christine Piot, Eric Errec, Didier Wirth, Daniel Steinbach, Sabine Servan-Schreiber, Philippe Rusch, Pierre Recher, Jean-Louis Moret, Didier Jocteur Monrozier

      Ответниици: Ministre de l'écologie, du développement durable, des transports et du logement, Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie

      в присъствието на: Syndicat des énergies renouvelables

      Предмет

   Преюдициално запитване — Conseil d'État (Франция) — Тълкуване на член 87 ЕО, понастоящем член 107 ДФЕС — Понятие за намеса на държавата или чрез ресурси на държавата — Задължение за купуване на електроенергия, произведена от вятърна енергия, на цена, по-висока от пазарната — Пълно компенсиране на свръхразходите — Промяна на начина на финансиране на това компенсиране — Вноски, дължими от крайните потребители на електроенергия

      Диспозитив

   Член 107, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че механизъм на пълно компенсиране на свръхразходите, наложени на предприятия поради наличието на задължение за изкупуване на електроенергия с произход от вятърна енергия на цена, по-висока от пазарната, чието финансиране се поема от установените на националната територия крайни потребители на електроенергията, какъвто е установеният механизъм със Закон № 2000-108 от 10 февруари 2000 г. относно модернизирането и развитието на обществената услуга за електричество, изменен със Закон № 2006-1537 от 7 декември 2006 г. относно енергийния сектор, представлява намеса чрез ресурси на държавата.

      (1)  ОВ C 243, 11.8.2012 г.


title: Дело T-13/13: Определение на Общия съд от 14 юни 2013 г. — MasterCard International/СХВП — Nehra (surfpin)

text:
               3.8.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 225/83

         Определение на Общия съд от 14 юни 2013 г. — MasterCard International/СХВП — Nehra (surfpin)
   (Дело T-13/13) (1)

   2013/C 225/191
   Език на производството: английски
   Председателят на трети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 86, 23.3.2013 г.


title: Дело C-607/11: Решение на Съда (четвърти състав) от 7 март 2013 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (Chancery Division) — Обединено кралство) — ITV Broadcasting Limited и др./TV Catch Up Limited (Директива 2001/29/ЕО — Член 3, параграф 1 — Излъчване от трето лице чрез интернет на предаванията на регистрирани като търговци телевизионни оператори — „Live streaming“ — Публично разгласяване)

text:
               27.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 123/6

         Решение на Съда (четвърти състав) от 7 март 2013 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (Chancery Division) — Обединено кралство) — ITV Broadcasting Limited и др./TV Catch Up Limited
   (Дело C-607/11) (1)

   (Директива 2001/29/ЕО - Член 3, параграф 1 - Излъчване от трето лице чрез интернет на предаванията на регистрирани като търговци телевизионни оператори - „Live streaming“ - Публично разгласяване)
   2013/C 123/08
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   High Court of Justice (Chancery Division)

      Страни в главното производство

      Ищци: ITV Broadcasting Limited, ITV 2 Ltd, ITV Digital Channels Ltd, Channel 4 Television Corporation, 4 Ventures Ltd, Channel 5 Broadcasting Ltd, ITV Studios Ltd

      Ответник: TV Catch Up Limited

      Предмет

   Преюдициално запитване — High Court of Justice (Chancery Division) — Тълкуване на член 3, параграф 1 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (ОВ L 167, стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230) — Понятие за публично разгласяване — Разрешение от носителите на правото произведенията им да бъдат излъчвани по наземна безплатна телевизия, която се приема или на цялата територия на дадена държава членка, или в определена нейна географска зона — Услуга за излъчване „streaming“, която се предоставя от трето лице радиотелевизионен оператор на индивидуални абонати, заплатили съответна такса, които могат да приемат пряко сигнала на предаванията посредством интернет видеопоток

      Диспозитив

               1.

               Понятието „публично разгласяване“ по смисъла на член 3, параграф 1 от Директива 2001/29/ЕО Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество трябва се тълкува в смисъл, че обхваща препредаване на включени в наземно телевизионно излъчване произведения,

                           —

                           което е извършвано от организация, различна от първоначалния оператор,

                           —

                           посредством интернет връзка на разположение на абонатите на тази организация, които могат да приемат това препредаване, като се свържат с нейния сървър,

                           —

                           въпреки че тези абонати се намират в зоната на приемане на посоченото наземно телевизионно излъчване и могат на законно основание да приемат сигнала му на телевизионен приемник.

               2.

               Отговорът на първия въпрос не зависи от обстоятелството, че препредаване като разглежданото в главното производство е финансирано с реклама и по този начин има доходоносен характер.

               3.

               Отговорът на първия въпрос не зависи от обстоятелството, че препредаване като разглежданото в главното производство е извършвано от организация, която се намира в пряка конкуренция с първоначалния оператор.

      (1)  ОВ C 65, 3.3.2012 г.


title: Дело T-221/00: Определение на Първоинстанционния съд от 14 октомври 2008 г. — Casinò municipale di Venezia/Комисия

text:
               20.12.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 327/41

         Определение на Първоинстанционния съд от 14 октомври 2008 г. — Casinò municipale di Venezia/Комисия
   (Дело T-221/00) (1)

   (2008/C 327/72)

      Език на производството: италиански

   Председателят на шести състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 316, 4.11.2000 г.


title: Дело C-623/15 P: Жалба, подадена на 20 ноември 2015 г. от Toshiba Corp. срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 9 септември 2015 г. по дело T-104/13, Toshiba Corp./Европейска комисия

text:
               25.1.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/26

         Жалба, подадена на 20 ноември 2015 г. от Toshiba Corp. срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 9 септември 2015 г. по дело T-104/13, Toshiba Corp./Европейска комисия
   (Дело C-623/15 P)
   (2016/C 027/30)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Toshiba Corp. (представители: J. F. MacLennan, Solicitor, A. Schulz, Rechtsanwalt, J. Jourdan, avocat, A. Kadri, Solicitor)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени решението на Общия съд по дело T-104/13, доколкото с него се подкрепя становището на Европейската комисия, че Toshiba е съвместно и солидарно отговорно за поведението на MTPD;

               —

               да се отмени решението на Европейската комисия по дело COMP/39.437 — Тръби за телевизионни екрани и компютърни монитори, доколкото в него се приема, че Toshiba е нарушило член 101 ДФЕС и че то е съвместно и солидарно отговорно за поведението на MTPD;

               —

               да се осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателя изтъква едно-единствено основание:
   Общият съд е приложил неправилно понятието за предприятие, като е оценил погрешно някои данни като улики за това, че Toshiba е можело или действително е упражнило решаващо влияние върху MTPD и като е заключил, че съвкупността от тези елементи е достатъчна, за да се направи извода, че Toshiba е упражнило подобно решаващо влияние върху MTPD.


title: Дело C-498/06: Искане за даване на преюдициално заключение, направено от Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Испания) на 7 декември 2006 г. — Maira María Robledillo Núñez/Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

text:
               10.3.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 56/13

         Искане за даване на преюдициално заключение, направено от Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Испания) на 7 декември 2006 г. — Maira María Robledillo Núñez/Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
   (Дело C-498/06)
   (2007/C 56/23)
   Език на производството: испански
   Препращаща юрисдикция
   Juzgado de lo Social Único de Algeciras
   Страни в главното производство

      Ищец: Maira María Robledillo Núñez

      Ответник: Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
   Преюдициален въпрос
   От гледна точка на общия принцип за равенство и за забрана на дискриминация, обективно неоправдани ли са различията в третирането, произтичащи от чл. 33 ал. 2 от Статута на работниците и служителите (в актуалната си редакция и в предходната редакция, действала до 14 юни 2006 г.), и като последица от това, попадат ли обезщетенията за уволнение, присъдени на работниците и служителите в извънсъдебно помирително производство, в приложното поле на Директива 80/987/ЕИО (1) на Съвета от 20 октомври 1980 година за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател, изменена с Директива 2002/74/ЕО (2) на Европейския парламент и на Съвета от 23 септември 2002 година, при положение, че чл. 33 ал. 1 от Статута на работниците и служителите допуска този тип помирителни производства за заплащане на дължимите поради уволнението „salarios de tramitación“ [обезщетения, дължими вместо трудовите възнаграждения за срока на производството по оспорване на законността на уволнението] чрез предоставяне на гаранция от гаранционния фонд?

      (1)  ОВ L 283, стр. 23.

      (2)  ОВ L 270, стр. 10.


title: Дело F-29/09: Жалба, подадена на 30 март 2009 г. — Lebedef и Jones/Комисия

text:
               6.6.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/21

         Жалба, подадена на 30 март 2009 г. — Lebedef и Jones/Комисия
   (Дело F-29/09)
   2009/C 129/36
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Люксембург) и Trevor Jones (Ernzen, Люксембург) (представител: F. Frabetti, avocat)

      Ответник: Комисия на Европейските общности

      Предмет на производството

   Жалба за отмяна на решението за отказ да се изравни покупателната способност на заплатите в Люксембург с покупателната способност на заплатите в Брюксел и при условията на евентуалност, жалба за отмяна на фишовете за заплата на жалбоподателите, издадени след 15 юни 2008 г.

      Искания на жалбоподателите

               —

               Да се отмени мълчаливия отказ да се изравни покупателната способност на заплатите в Люксембург с покупателната способност на заплатите в Брюксел,

               —

               при условията на евентуалност, да се отменят фишовете за заплата на жалбоподателите, издадени за периода след 15 юни 2008 г.,

               —

               да се осъди Комисията на Европейските общности да заплати съдебните разноски.


title: Съединени дела C-509/09 и C-161/10: Решение на Съда (голям състав) от 25 октомври 2011 г. (преюдициални запитвания от Bundesgerichtshof, Tribunal de grande instance de Paris — Германия, Франция) — eDate Advertising GmbH/X, Olivier Martinez, Robert Martinez/MGN Limited (Регламент (ЕО) № 44/2001 — Съдебна компетентност и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела — Компетентност при „деликт или квазиделикт“ — Директива 2000/31/ЕО — Публикуване на информация в интернет — Нарушаване на правата на личността — Място, където е настъпило или може да настъпи вредоносното събитие — Право, приложимо към услугите на информационното общество)

text:
               17.12.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 370/9

         Решение на Съда (голям състав) от 25 октомври 2011 г. (преюдициални запитвания от Bundesgerichtshof, Tribunal de grande instance de Paris — Германия, Франция) — eDate Advertising GmbH/X, Olivier Martinez, Robert Martinez/MGN Limited
   (Съединени дела C-509/09 и C-161/10) (1)

   (Регламент (ЕО) № 44/2001 - Съдебна компетентност и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела - Компетентност при „деликт или квазиделикт“ - Директива 2000/31/ЕО - Публикуване на информация в интернет - Нарушаване на правата на личността - Място, където е настъпило или може да настъпи вредоносното събитие - Право, приложимо към услугите на информационното общество)
   2011/C 370/13
   Езици на производството: немски и френски

      Запитващи юрисдикции

   Bundesgerichtshof, Tribunal de grande instance de Paris

      Страни в главното производство

      Ищци: Olivier Martinez, Robert Martinez

      Жалбоподател: eDate Advertising GmbH

      Ответници: X, MGN Limited

      Предмет

   (C-509/09)
   Преюдициално запитване — Bundesgerichtshof — Тълкуване на член 5, точка 3 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (OB L 12, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74) и на член 3, параграфи 1 и 2 от Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (OB L 178, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 29, стр. 257) — Определяне на компетентната юрисдикция и на приложимия закон по отношение на иск, предявен във връзка с евентуално нарушение на правата на личността, извършено чрез публикуването на информация в интернет — Критерии за определяне на „мястото, където е настъпило или може да настъпи вредоносното събитие“
   (C-161/10)
   Преюдициално запитване — Tribunal de grande instance de Paris — Тълкуване на член 2 и на член 5, точка 3 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74) — Юрисдикция, компетентна да разгледа иск, основан на нарушение на личния живот и на правото на имидж вследствие от публикуването на информация и снимки в уебсайт на сървър, който се намира на територията на държава членка, различна от местожителството на предявилото иска лице — Определяне на мястото, където е настъпило вредоносното събитие — Релевантност за определянето на това място на броя посещения на спорния уебсайт, направени от държавата, където живее предявилото иска лице, на неговото гражданство и евентуално на езика, на който се разпространява спорната информация

      Диспозитив

               1.

               Член 5, точка 3 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела, трябва да се тълкува в смисъл, че в случай на твърдяно нарушение на правата на личността чрез публикуване на информация в уебсайт лицето, което счита, че е увредено, може да сезира с иск за отговорност за цялата причинена вреда или юрисдикциите на държавата членка по мястото на установяване на лицето, което публикува информацията, или юрисдикциите на държавата членка, в която се намира центърът на неговите интереси. Вместо иск за отговорност за цялата причинена вреда това лице може да предяви иска си пред юрисдикциите на всяка държава членка, на чиято територия е достъпна или е била достъпна публикуваната в интернет информация. Те са компетентни да се произнесат единствено по вредата, причинена на територията на държавата членка на сезираната юрисдикция.

               2.

               Член 3 от Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (Директива за електронната търговия), трябва да се тълкува в смисъл, че не налага транспониране под формата на специална стълкновителна норма. Що се отнася до координираната област обаче, държавите членки трябва да гарантират — освен в случаите на дерогиране, разрешени при предвидените в член 3, параграф 4 от Директива 2000/31 условия — че спрямо доставчика на услуга на електронната търговия не се прилагат по-строги изисквания от предвидените от приложимото материално право в държавата членка, в която е установен посоченият доставчик.

      (1)  ОВ C 134, 22.5.2010 г.

      ОВ C 148, 5.6.2010 г.


title: Дело C-587/15: Преюдициално запитване от Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Литва), постъпило на 12 ноември 2015 г. — Lietuvos Respublikos transporto priemonių draudikų biuras/Gintaras Dockevičius and Jurgita Dockevičienė

text:
               25.1.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/17

         Преюдициално запитване от Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Литва), постъпило на 12 ноември 2015 г. — Lietuvos Respublikos transporto priemonių draudikų biuras/Gintaras Dockevičius and Jurgita Dockevičienė

   (Дело C-587/15)
   (2016/C 027/21)
   Език на производството: литовски

      Запитваща юрисдикция

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Lietuvos Respublikos transporto priemonių draudikų biuras

      Ответници в касационното производство: Gintaras Dockevičius и Jurgita Dockevičienė

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли член 2, член 10, параграфи 1 и 4 и член 24, параграф 2 от Директива 2009/103 (1), член 3, параграф 4, член 5, параграфи 1 и 4, член 6, параграф 1 и член 10 от Вътрешните правила (2) и член 47 от Хартата (разглеждани заедно или поотделно, но без ограничаване до горепосочените разпоредби) да се разбират и тълкуват в смисъл, че в случаите, когато:

                           —

                              национално застрахователно бюро (Бюро A) плати обезщетение на лице, пострадало в пътнотранспортно произшествие в държавата членка, в която това бюро е установено, тъй като гражданинът на друга държава членка, който е отговорен за вредата, няма застраховка „Гражданска отговорност“;

                           —

                              поради това обезщетение Бюро A встъпва в правата на пострадалото лице и претендира възстановяване на разходите, възникнали при уреждането на претенцията от националното застрахователно бюро в държавата на произход на отговорното лице (Бюро Б);

                           —

                              Бюро Б, без да проведе независимо разследване или да поиска допълнителна информация, се съгласява с искането на Бюро A за възстановяване;

                           —

                              Бюро Б претендира по съдебен ред от ответниците (отговорното лице и собственика на превозното средство) обезщетение за направените разходи,

                     ищецът в това производство (Бюро Б) може да основе претенцията си срещу ответниците (отговорното лице и собственика на превозното средство) единствено на извършеното от Бюро А плащане на разходите и (ищецът в първоинстанционното производство) не е длъжен да установи дали е спазен режимът, уреждащ гражданската отговорност на ответника/отговорното лице (неговата вина, неправомерни деяния, причинно-следствената връзка и размера на вредата), както и дали чуждото право е било правилно приложено при обезщетяването на пострадалото лице?

               2)

               Трябва ли член 24, параграф 1, пета алинея, буква в) от Директива 2009/103 и член 3, параграфи 1 и 4 от Вътрешните правила (разглеждани заедно или поотделно, но без ограничаване до горепосочените разпоредби) да се разбират и тълкуват в смисъл, че преди да вземе окончателно решение за плащане на обезщетение за претърпяната от пострадалото лице вреда, Бюро А трябва да информира ясно и разбираемо (включително с оглед на езика, на който се предоставя информацията) отговорното лице и собственика на превозното средство (ако не са едно и също лице) за началото и хода на процедурата за уреждане на претенцията, както и да им предостави достатъчно време да дадат обяснения или да повдигнат възражения във връзка с бъдещото решение за плащане на обезщетение и/или размера на това обезщетение?

               3)

               При отрицателен отговор на първия въпрос (т.е. ответниците (отговорното лице и собственикът на превозното средство) могат да искат от ищеца в първоинстанционното производство (Бюро Б) да представи доказателства, могат да повдигнат възражения или да изразят съмнения по-специално относно обстоятелствата на пътнотранспортното произшествие, прилагането на регулаторната рамка относно гражданската отговорност на отговорното лице, размера на вредата и начина на изчисляването му), трябва ли член 2, член 10, параграф 1 и член 24, параграф 2 от Директива 2009/103 и член 3, параграф 4, втора алинея от Вътрешните правила (разглеждани заедно или поотделно, но без ограничаване до горепосочените разпоредби) да се разбират и тълкуват в смисъл, че макар преди да вземе окончателно решение Бюро Б да не е поискало от Бюро А да представи информация относно тълкуването на законодателството, приложимо в държавата, в която е настъпило пътнотранспортното произшествие, и относно уреждането на претенцията, Бюро А във всички случаи трябва да предостави тази информация на Бюро Б, ако последното я поиска впоследствие, заедно с всякаква друга информация, необходима на Бюро Б, за да докаже претенцията си [за обезщетение] срещу ответниците (отговорното лице и собственика на превозното средство)?

               4)

               При утвърдителен отговор на втория въпрос (т.е. Бюро А е длъжно да информира отговорното лице и собственика на превозното средство относно процедурата за уреждане на претенцията и да им даде възможност да повдигнат възражения по отношение на отговорността или на размера на вредата), в случай че Бюро А не изпълни задължението си за предоставяне на информация, какви ще бъдат последиците за:

                           а)

                           задължението на Бюро Б да се съгласи с искането за възстановяване, направено от Бюро A;

                           б)

                           задължението на отговорното лице и собственика на превозното средство да обезщетят Бюро Б за направените от него разходи?

               5)

               Трябва ли член 5, параграф 1 и член 10 от Вътрешните правила да се разбират и тълкуват в смисъл, че сумата, изплатена като обезщетение от Бюро A на пострадалото лице, трябва да се разглежда като необезпечен риск, поет от самото Бюро А (освен ако този риск е поет от Бюро Б), а не като парично задължение на другото лице, участващо в същото пътнотранспортно произшествие, като се имат предвид a fortiori обстоятелствата по настоящото дело:

                           —

                              първоначално органът за изплащане на обезщетения (Бюро A) отхвърля претенцията за обезщетение на пострадалото лице;

                           —

                              поради тази причина пострадалото лице претендира обезщетение по съдебен ред;

                           —

                              предявеният срещу Бюро A иск е отхвърлен от по-ниските по степен съдилища като неоснователен и неподкрепен с доказателства;

                           —

                              споразумението за доброволно уреждане на спора между пострадалото лице и Бюро A е постигнато едва пред по-горен по степен съд, след като последният посочва, че ако страните откажат да сключат споразумение за доброволно уреждане на спора, делото ще бъде върнато за ново разглеждане;

                           —

                              Бюро A обосновава решението си да сключи споразумение за доброволно уреждане на спора главно въз основа на обстоятелството, че по този начин ще се избегнат допълнителни разходи, свързани с удължаване на производството;

                           —

                              в случая няма съд, който да е установил отговорността (вината) на ответника, участващ в пътнотранспортното произшествие?

      (1)  Директива 2009/103/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно застраховката Гражданска отговорност при използването на моторни превозни средства и за контрол върху задължението за сключване на такава застраховка (OB L 263, стр. 11).

      (2)  Вътрешни правила, приети от Съвета на бюрата на 30 май 2002 г., представляващи допълнение I към Споразумението между националните застрахователни бюра на държавите членки на Европейското икономическо пространство и други асоциирани държави, приложено към Решение на Комисията от 28 юли 2003 година за прилагането на Директива 72/166/ЕИО на Съвета относно проверките на застраховките „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства (2003/564/ЕО) (ОВ L 192, стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 5, стр. 220).


title: Дело T-492/11: Решение на Общия съд от 12 септември 2013 г. — „Rauscher“ Consumer Products/СХВП (марка, представляваща тампон) (Марка на Общността — Заявка за регистрация на фигуративна марка на Общността, представляваща хигиенен тампон — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               26.10.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 313/24

         Решение на Общия съд от 12 септември 2013 г. — „Rauscher“ Consumer Products/СХВП (марка, представляваща тампон)
   (Дело T-492/11) (1)

   (Марка на Общността - Заявка за регистрация на фигуративна марка на Общността, представляваща хигиенен тампон - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2013/C 313/47
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател:„Rauscher“ Consumer Products GmbH (Виена, Австрия) (представител: M. Stütz, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: D. Walicka)

      Предмет

   Жалба срещу решението от 20 юли 2011 г. на първи апелативен състав на СХВП (по дело R 2168/2010-1) относно заявка за регистрация като марка на Общността на фигуративен знак, представляващ хигиенен тампон.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда „Rauscher“ Consumer Products GmbH да заплати съдебните разходи.

      (1)  ОВ C 355, 3.12.2011 г.


title: Дело C-617/12: Определение на Съда (осми състав) от 14 ноември 2013 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (Chancery Division) — Обединено кралство) — Astrazeneca AB/Comptroller General of Patents (Лекарствени продукти за хуманна употреба — Сертификат за допълнителна закрила — Регламент (ЕО) № 469/2009 — Член 13, параграф 1 — Понятие за първо разрешение за пускане на пазара в Общността — Разрешение, издадено от Швейцарската агенция за терапевтични продукти (Swissmedic) — Автоматично признаване в Лихтенщайн — Разрешение, издадено от Европейската агенция по лекарствата — Срок на действие на сертификат)

text:
               7.4.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 102/7

         Определение на Съда (осми състав) от 14 ноември 2013 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (Chancery Division) — Обединено кралство) — Astrazeneca AB/Comptroller General of Patents
   (Дело C-617/12) (1)

   ((Лекарствени продукти за хуманна употреба - Сертификат за допълнителна закрила - Регламент (ЕО) № 469/2009 - Член 13, параграф 1 - Понятие за първо разрешение за пускане на пазара в Общността - Разрешение, издадено от Швейцарската агенция за терапевтични продукти (Swissmedic) - Автоматично признаване в Лихтенщайн - Разрешение, издадено от Европейската агенция по лекарствата - Срок на действие на сертификат))
   2014/C 102/08
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   High Court of Justice (Chancery Division)

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Astrazeneca AB

      Ответник: Comptroller General of Patents

      Предмет

   Преюдициално запитване — High Court of Justice, Chancery Division, Patents Court — Обединено кралство — Тълкуване на член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 469/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 година относно сертификата за допълнителна закрила на лекарствените продукти (ОВ L 152, стр. 1) — Понятие за първо разрешение за пускане на пазара — Швейцарско разрешение, което е автоматично признато от Лихтенщайн, но не е било издадено съгласно административната процедура, предвидена в Директива 2001/83/ЕО за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба

      Диспозитив

   В контекста на Европейското икономическо пространство (ЕИП) член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 469/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 година относно сертификата за допълнителна закрила на лекарствените продукти трябва да се тълкува в смисъл, че административно разрешение за лекарствен продукт, издадено от Швейцарската агенция за терапевтични продукти (Swissmedic), което се признава автоматично в Лихтенщайн, трябва да се счита за първото разрешение за пускане на пазара на този лекарствен продукт в Европейското икономическо пространство по смисъла на тази разпоредба, когато това разрешение предхожда разрешенията за пускане на пазара, издадени за същия лекарствен продукт било от Европейската агенция по лекарствата (ЕМА), било от органите на държавите — членки на Европейския съюз, съобразно изискванията, посочени в Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба, както и от тези на Република Исландия и на Кралство Норвегия. В това отношение обстоятелствата, че въз основа на аналогични клинични данни Европейската агенция по лекарствата, за разлика от швейцарския орган, е отказала издаването на разрешение за пускането на пазара за същия лекарствен продукт след разглеждане на същите клинични данни, както и че швейцарското разрешение е било спряно от Швейцарската агенция за терапевтични продукти и впоследствие е било възстановено от нея едва след като притежателят на разрешението ѝ е представил допълнителни данни, са без значение.

      (1)  ОВ C 86, 23.3.2013 г.


title: Дело C-453/14: Решение на Съда (четвърти състав) от 21 януари 2016 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof — Австрия) — Vorarlberger Gebietskrankenkasse, Alfred Knauer/Landeshauptmann von Vorarlberg (Преюдициално запитване — Регламент (ЕО) № 883/2004 — Член 5 — Понятие „равностойни обезщетения“ — Равно третиране на обезщетенията за старост на две държави членки на Европейското икономическо пространство — Национална правна уредба, която взема предвид обезщетенията за старост, получени в други държави членки, при изчисляване на размера на социални вноски)

text:
               14.3.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 98/13

         Решение на Съда (четвърти състав) от 21 януари 2016 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof — Австрия) — Vorarlberger Gebietskrankenkasse, Alfred Knauer/Landeshauptmann von Vorarlberg
   (Дело C-453/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Регламент (ЕО) № 883/2004 - Член 5 - Понятие „равностойни обезщетения“ - Равно третиране на обезщетенията за старост на две държави членки на Европейското икономическо пространство - Национална правна уредба, която взема предвид обезщетенията за старост, получени в други държави членки, при изчисляване на размера на социални вноски))
   (2016/C 098/15)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Verwaltungsgerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели:Vorarlberger Gebietskrankenkasse, Alfred Knauer

      Ответник: Landeshauptmann von Vorarlberg

      в присъствието на: Rudolf Mathis

      Диспозитив

   Член 5, буква а) от Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност трябва да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като тези по главното производство обезщетенията за старост, изплащани по попадаща в приложното поле на Регламента професионална пенсионна схема на държава членка, и обезщетенията за старост, изплащани по също попадаща в приложното поле на Регламента законоустановена пенсионна схема на друга държава членка, представляват равностойни обезщетения по смисъла на тази разпоредба, при положение че двете категории обезщетения имат една и съща цел — да позволят на получаващите ги лица да запазят стандарта на живот, който са имали преди пенсионирането.

      (1)  ОВ C 462, 22.12.2014 г.


title: Дело C-246/17: Преюдициално запитване от Conseil d'État (Белгия), постъпило на 10 май 2017 г. — Ibrahima Diallo/État belge

text:
               17.7.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 231/19

         Преюдициално запитване от Conseil d'État (Белгия), постъпило на 10 май 2017 г. — Ibrahima Diallo/État belge
   (Дело C-246/17)
   (2017/C 231/24)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Conseil d'État

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Ibrahima Diallo

      Ответник: État belge

      Преюдициални въпроси

               1)

               Следва ли член 10, параграф 1 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки (1) да се тълкува в смисъл, че той изисква решението, с което се констатира правото на пребиваване, да бъде взето и уведомлението за него да бъде изпратено в шестмесечния срок или в смисъл, че той допуска решението да бъде взето в този срок, но уведомлението за него да бъде изпратено впоследствие? Ако уведомлението за посоченото по-горе решение може да бъде изпратено впоследствие, в какъв срок следва да се извърши това?

               2)

               Следва ли член 10, параграф 1, от Директива 2004/38/CE на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, във връзка с член 5 от нея, с член 5, параграф 4 от Директива 2003/86/ЕО от 22 септември 2003 г. относно правото на събиране на семейството и с членове 7, 20, 21 и 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, да бъде тълкуван и прилаган в смисъл, че единствено решението, прието на това основание, трябва да бъде взето в предвидения в него шестмесечен срок, без да съществува никакъв срок за изпращане на уведомлението за това решение или каквато и да било последица за правото на пребиваване в случая, в който уведомлението бъде извършено след този срок?

               3)

               За да се гарантира ефективността на правото на пребиваване на член на семейството на гражданин на Съюза, допуска ли принципът на ефективност националният орган да разполага след отмяната на решение относно посоченото по-горе право, с целия шестмесечен срок, с който е разполагал на основание член 10, параграф 1, от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки? При утвърдителен отговор, с какъв срок разполага още националният орган след отмяната на неговото решение, с което се отказва да се признае разглежданото право?

               4)

               Съвместими ли са членове 5, 10 и 31 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки във връзка с членове 8 и 13 от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи, 7, 24, 41 и 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 21 от Договора за функционирането на Европейския съюз със съдебна практика и национални разпоредби като членове 39/2, параграф 2, 40, 40а, 42 и 43 от Закона от 15 декември 1980 г. за достъпа до територията, пребиваването, установяването и извеждането от територията на чужденци, и с член 52, параграф 4 от Кралски указ от 8 октомври 1981 г. за достъпа до територията, пребиваването, установяването и извеждането от територията на чужденци, от които следва, че съдебно решение за отмяна на отказ на право на пребиваване на основание тези разпоредби, постановен от Conseil du contentieux des étrangers, има прекъсващо, а не суспензивно действие за императивния шестмесечен срок, предвиден в член 10 от Директива 2004/38/ЕО, с член 42 от Закона от 15 декември 1980 г. и с член 52 от Кралския указ от 8 октомври 1981 г.?

               5)

               Изисква ли Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки превишаването на шестмесечния срок, предвиден в член 10, параграф 1 от нея, да поражда последици, и ако отговорът е утвърдителен, каква последица трябва да се породи от това? Изисква ли същата Директива 2004/38/ЕО или допуска ли тя последицата от превишаването на този срок да бъде автоматичното предоставяне на карта за пребиваване без да бъде установено, че заявителят отговаря действително на необходимите условия, за да се ползва със заявеното от него право на пребиваване?

      (1)  Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56)


title: Дело C-44/08: Преюдициално запитване, отправено от Korkein oikeus (Финландия) на 8 февруари 2008 г. — Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK ry и др./Fujitsu Siemens Computers Oy

text:
               26.4.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 107/13

         Преюдициално запитване, отправено от Korkein oikeus (Финландия) на 8 февруари 2008 г. — Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK ry и др./Fujitsu Siemens Computers Oy
   (Дело C-44/08)
   (2008/C 107/20)
   Език на производството: финландски
   Препращаща юрисдикция
   Korkein oikeus
   Страни в главното производство

      Ищец: Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK ry, Erityisalojen Toimihenkilöliitto ERTO ry, Uusi Insinööriliitto UIL ry (по-рано Insinööriliitto IL ry), Metallityöväen Liitto ry, Palvelualojen Ammattiliitto PAM ry, Suomen Ekonomiliitto — Finlands Ekonomförbund SEFE ry, Ammattiliitto SUORA ry, Suomen Valtiotieteilijöitten Liitto SVAL ry -Statsvetarnas Förbund i Finland rf, Sähköalojen Ammattiliitto ry, Tekniikan Akateemisten Liitto TEK ry, Toimihenkilöunioni TU ry

      Ответник: Fujitsu Siemens Computers Oy
   Преюдициални въпроси

               1.

               Трябва ли член 2, параграф 1 от Директива 98/59/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че задължението в тази разпоредба „своевременно“ да се започнат консултации, когато работодателят „планира колективни уволнения“ на работници, налага консултациите да започнат, след като от стратегически решения или промени, свързани с търговската дейност, се поражда необходимостта от колективни уволнения на работници? Или посочената разпоредба трябва да се тълкува в смисъл, че задължението за започване на консултации възниква още от момента, в който работодателят планира да предприеме мерки или промени, свързани с търговската дейност, като изменение на производствения капацитет или концентрация на производството, от които се очаква да създадат необходимост от уволнение на работници?

               2.

               С оглед на указанието в член 2, параграф 3, първа алинея от директивата, информацията да се съобщава своевременно по време на консултациите, трябва ли член 2, параграф 1 от директивата да се тълкува в смисъл, че задължението в тази разпоредба да се започнат „своевременно“ консултации, когато се „планира“ колективно уволнение на работници, изисква консултациите да започнат още преди плановете на работодателя да са стигнали до етап, на който той може да конкретизира и предаде на работниците информацията по член 2, параграф 3, буква б) ?

               3.

               Трябва ли член 2, параграф 1 във връзка с член 2, параграф 4 от директивата да се тълкува в смисъл, че ако е контролиран от друго дружество, задължението за работодателя да започне консултации с представителите на работниците възниква, когато работодателят или дружеството-майка, което го контролира, планира да извърши колективно уволнение на работници в предприятието на работодателя?

               4.

               Когато трябва да се проведат консултации в дъщерно дружество, част от група, и трябва да се направи преценка, от гледна точка на разпоредбите на член 2, параграф 4 от директивата, на задължението по член 2, параграф 1 „своевременно“ да се започнат консултации, когато се „планират“ колективни уволнения, дали задължението за започване на консултации възниква още от момента, в който ръководството на групата или на дружеството-майка планира колективно уволнение, но тези планове все още не засягат конкретно работниците в определено контролирано дъщерно дружество, или задължението за започване на консултации в дъщерното дружество се поражда едва от момента, в който ръководството на групата или на дружеството-майка изрично планира колективни уволнения конкретно в засегнатото дъщерно дружество?

               5.

               Когато работодателят е предприятие (дъщерно дружество, част от група), контролирано по смисъла на член 2, параграф 4 на директивата от второ предприятие (дружество-майка или ръководството на група), трябва ли член 2 от директивата да се тълкува в смисъл, че посочената в него процедура за консултация следва да приключи преди дружеството-майка или ръководството на групата да вземе решение относно извършването на колективни уволнения в дъщерното дружество?

               6.

               Ако директивата трябва да се тълкува в смисъл, че процедурата за консултация, която трябва да се проведе в дъщерното дружество преди дружеството-майка или ръководството на групата да вземе решение с резултат колективни уволнения на работници, дали в това отношение от значение е единствено решение, чиято непосредствена последица е извършването на колективни уволнения в дъщерното дружество, или процедурата за консултация трябва да приключи още преди дружеството-майка или ръководството на групата да вземе търговско или стратегическо решение, според което в дъщерното дружество са възможни колективни уволнения, но те все още не са напълно сигурни?

      (1)  Директива 98/59/ЕО на Съвета от 20 юли 1998 година за сближаване на законодателствата на държавите-членки в областта на колективните уволнения (ОВ L 225, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 95).


title: Дело C-180/11: Решение на Съда (трети състав) от 15 ноември 2012 г. (преюдициално запитване от Fővárosi Törvényszék (по-рано Fővárosi Bíróság) — Унгария) — Bericap Záródástechnikai bt/Plastinnova 2000 kft (Директива 2004/48/ЕО — Правила за проверката на доказателствата в рамките на спор пред националния съд, сезиран с искане за отмяна на полезен модел — Правомощия на националния съд — Парижка конвенция — Споразумение ТРИПС)

text:
               12.1.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 9/13

         Решение на Съда (трети състав) от 15 ноември 2012 г. (преюдициално запитване от Fővárosi Törvényszék (по-рано Fővárosi Bíróság) — Унгария) — Bericap Záródástechnikai bt/Plastinnova 2000 kft
   (Дело C-180/11) (1)

   (Директива 2004/48/ЕО - Правила за проверката на доказателствата в рамките на спор пред националния съд, сезиран с искане за отмяна на полезен модел - Правомощия на националния съд - Парижка конвенция - Споразумение ТРИПС)
   2013/C 9/19
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Fővárosi Törvényszék (по-рано Fővárosi Bíróság)

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Bericap Záródástechnikai bt

      Ответник: Plastinnova 2000 kft

      в присъствието на: Magyar Szabadalmi Hivatal

      Предмет

   Преюдициално запитване — Fővárosi Bíróság — Тълкуване на Споразумението за свързаните с търговията аспекти на правата върху интелектуалната собственост, съдържащо се в приложение 1 В към Споразумението за създаване на Световната търговска организация, на Конвенцията за закрила на индустриалната собственост, подписана в Париж на 20 март 1883 г., както и на Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (ОВ L 157, стр. 45; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 56) — Правила за проверката на доказателствата в рамките на спор пред националния съд, сезиран с искане за отмяна на полезен модел — Правомощия на националния съд

      Диспозитив

   Тъй като разпоредбите на член 2, параграф 1 и на член 3, параграф 2 от Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост, тълкувани в светлината на член 2, параграф 1 от Конвенцията за закрила на индустриалната собственост, подписана в Париж на 20 март 1883 година, ревизирана последно в Стокхолм на 14 юли 1967 г. и изменена на 28 септември 1979 г., и на член 41, параграфи 1 и 2 от Споразумението за свързаните с търговията аспекти на правата върху интелектуалната собственост, съдържащо се в приложение 1 В към Споразумението за създаване на Световната търговска организация (СТО), подписано в Маракеш на 15 април 1994 г. и одобрено с Решение 94/800/ЕО на Съвета от 22 декември 1994 година относно сключването от името на Европейската общност, що се отнася до въпроси от нейната компетентност, на споразуменията, постигнати на Уругвайския кръг на многостранните преговори (1986—1994 г.), не са приложими към производство за обявяване на недействителност като това в главното производство, не може да се приеме, че тези разпоредби не допускат в такова съдебно производство съдът:

               —

               да не е обвързан от исканията и другите изявления на страните и да може служебно да разпореди да бъдат представени доказателствата, които счита за необходими,

               —

               да не е обвързан от административно решение, постановено по искане за обявяване на недействителност, нито от констатираните в това решение факти, и

               —

               да не може да разглежда отново доказателства, които вече са били представени по повод на предходно искане за обявяване на недействителност.

      (1)  ОВ C 232, 6.8.2011 г.


title: Дело C-128/13: Решение на Съда (пети състав) от 11 декември 2014 г. (преюдициално запитване от Tribunal da Relação de Lisboa — Португалия) — Cruz & Companhia Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP), Caixa Central — Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo, CRL (Преюдициално запитване — Земеделие — Регламент (ЕИО) № 3665/87 — Член 4, параграф 1 и член 13 — Регламент (ЕИО) № 2220/85 — Член 19, параграф 1, буква а) — Възстановявания при износ — Авансово плащане на възстановявания при износ — Условия за освобождаването на учредената гаранция за обезпечаване на връщането на авансовото плащане)

text:
               9.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 46/3

         Решение на Съда (пети състав) от 11 декември 2014 г. (преюдициално запитване от Tribunal da Relação de Lisboa — Португалия) — Cruz & Companhia Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP), Caixa Central — Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo, CRL
   (Дело C-128/13) (1)

   ((Преюдициално запитване - Земеделие - Регламент (ЕИО) № 3665/87 - Член 4, параграф 1 и член 13 - Регламент (ЕИО) № 2220/85 - Член 19, параграф 1, буква а) - Възстановявания при износ - Авансово плащане на възстановявания при износ - Условия за освобождаването на учредената гаранция за обезпечаване на връщането на авансовото плащане))
   (2015/C 046/04)
   Език на производството: португалски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal da Relação de Lisboa

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Cruz & Companhia Lda

      Ответници: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP), Caixa Central — Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo, CRL

      Диспозитив

   Член 19, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕИО) № 2220/85 на Комисията от 22 юли 1985 година за определяне на общи подробни правила за прилагане на системата от гаранции за селскостопанските продукти, изменен с Регламент (ЕO) № 3403/93 на Комисията от 10 дeкeмври 1993 г., трябва да се тълкува в смисъл, че предоставената от износителя гаранция за обезпечаване на връщането на получения аванс за възстановявания при износ не следва да се счита за погасена дори ако се докаже, че износителят е представил документите относно приемането на декларацията за износ, доказателство, че продуктите са напуснали митническата територия на Съюза най-късно в 60-дневен срок от посоченото приемане, както и доказателство за обмитяване на посочените стоки в третата страна вносител, ако не са изпълнени другите условия за предоставяне на възстановяване, а именно условието за добро и задоволително пазарно качество на изнесените стоки, предвидено в член 13 от Регламент (ЕИО) № 3665/87 на Комисията от 27 ноември 1987 година за определяне на подробни общи правила за прилагане на системата на възстановявания при износа на земеделски продукти, изменен с Регламент (ЕО) № 1829/94 на Комисията от 26 юли 1994 г.

      (1)  ОВ C 171, 15.6.2013 г.


title: Дело C-10/17 P: Жалба, подадена на 11 януари 2017 г. от Polo Club срещу определението на Общия съд (девети състав), постановено на 10 ноември 2017 г. по дело T-67/15 — Polo Club/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост

text:
               17.7.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 231/2

         Жалба, подадена на 11 януари 2017 г. от Polo Club срещу определението на Общия съд (девети състав), постановено на 10 ноември 2017 г. по дело T-67/15 — Polo Club/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
   (Дело C-10/17 P)
   (2017/C 231/02)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Polo Club (представител: D. Masson, адвокат)

      Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост, Lifestyle Equities CV
   С определение от 1 юни 2017 г. Съдът (десети състав) обяви жалбата за недопустима.


title: Дело T-8/11: Жалба, подадена на 7 януари 2011 г. — Bank Kargoshaei и др./Съвет

text:
               5.3.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 72/24

         Жалба, подадена на 7 януари 2011 г. — Bank Kargoshaei и др./Съвет
   (Дело T-8/11)
   2011/C 72/41
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Bank Kargoshaei, Bank Melli Iran Investment Company, Bank Melli Iran Printing and Publishing Company, Cement Investment & Development Co., Mazandaran Cement Company, Melli Agrochemical Company, Shomal Cement Co., (Техеран, Иран) (представители: L. Defalque и S. Woog, lawyers)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателите

               —

               Да се отмени точка 5, раздел Б от приложението към Решение 2010/644/ОВППС на Съвета от 25 октомври 2010 година за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС (1), както и точка 5, раздел Б от приложение VIII към Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕС) № 423/2007 (2), както и да се отмени решението на Съвета, което се съдържа в писмо от 28 октомври 2010 г.;

               —

               да се обяви, че член 20, параграф 1 буква б) от Решение на Съвета от 26 юли 2010 година (3) и член 16, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета са незаконосъобразни и неприложими по отношение на жалбоподателите;

               —

               да се осъди Съвета да заплати съдебните разноски, направени от жалбоподателите в настоящото производство.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателите изтъкват в подкрепа на жалбата си правни основания и доводи, които са идентични с представените по дело Bank Melli Iran/Съвет, T-7/11.

      (1)  ОВ L 281, стр. 81

      (2)  ОВ L 281, стр. 1

      (3)  Решение 2010/413/ОВППС на Съвета от 26 юли 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС (OB L 195, стр. 39).


               22.12.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 374/16

         Дело, заведено на 19 октомври 2011 г. от DB Schenker срещу Надзорния орган на ЕАСТ
   (Дело E-14/11)
   2011/C 374/11
   На 19 октомври 2011 г. пред Съда на ЕАСТ бе заведено дело срещу Надзорния орган на ЕАСТ от предприятия Schenker North AB, Schenker Privpak AB и Schenker Privpak AS (заедно „DB Schenker“), представлявани от адвокат Jon Midthjell от Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, 0151 Осло, Норвегия.
   Ищците изискват от Съда на ЕАСТ:

               1.

               да отмени оспорваното решение доколкото с него се отказва достъп до документите от проверка по дело № 34250 (Norway Post/Privpak);

               2.

               да постанови поемане на разходите от ответника и други замесени страни.

      Правен и фактологичен контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа:

               —

               ищците, Schenker North AB, Schenker Privpak AB и Schenker Privpak AS, са част от DB Schenker, международна група за спедиторски и логистични услуги, която принадлежи на Deutsche Bahn AG. Schenker North AB управлява стопанските дейности на групата за наземен, воден и железопътен транспорт в Норвегия, Швеция и Дания, включително дъщерните фирми Schenker Privpak AS и Schenker Privpak AB (наричани заедно „DB Schenker“),

               —

               на 14 юли 2010 г. Надзорният орган на ЕАСТ прие решение по дело № 34250 (Norway Post/Privpak), в което установи, че предприятие Norway Post е злоупотребило с господстващото си положение на норвежкия пазар за доставка на колети от търговци към потребители в периода 2000—2006 г. Ищците са предявили иск за обезщетение срещу Norway Post за понесени загуби вследствие на нарушението. На 3 август 2010 г. ищците подадоха искане за достъп до документи по силата на правилата за достъп до документи, установени с Решение на Надзорния орган на ЕАСТ от 27 юни 2008 г.,

               —

               с писмо от 16 август 2011 г. Надзорният орган на ЕАСТ отказа искането на ищците за достъп до документи, събрани по време на проверката в помещенията на Norway Post между 21 и 24 юни 2004 г. Ищците обжалват този отказ по силата на член 36 от Споразумението за надзор и съд.

         Ищците твърдят, че Надзорният орган на ЕАСТ е нарушил правото на DB Schenker на достъп до документи по силата на член 2, параграф 1 от правилата за достъп до документи:

               —

               като е приложил неправилно изключението, предвидено в член 4, параграф 1, буква б) от правилата за достъп до документи, свързано с личния живот и личната неприкосновеност,

               —

               като е приложил неправилно изключението, предвидено в член 4, параграф 2 от правилата за достъп до документи, свързано с търговските интереси, проверките и разследванията и наличието на по-висш обществен интерес за оповестяване на информация, както и

               —

               е нарушил правото на частичен достъп до документи по силата на член 4, параграф 6 от правилата за достъп до документи.


title: Дело T-500/09: Решение на Общия съд от 22 септември 2011 г. — Италиs/Комисия (ФЕОГА — Секция Гарантиране — Разходи, изключени от общностно финансиране — Помощи за преработка на цитрусови плодове — Ефикасност на проверките — Пропорционалност)

text:
               29.10.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 319/17

         Решение на Общия съд от 22 септември 2011 г. — Италиs/Комисия
   (Дело T-500/09) (1)

   (ФЕОГА - Секция „Гарантиране“ - Разходи, изключени от общностно финансиране - Помощи за преработка на цитрусови плодове - Ефикасност на проверките - Пропорционалност)
   2011/C 319/33
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Италианска република (представители: L. Ventrella и G. Palmieri, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представител: P. Rossi)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение 2009/721/ЕО на Комисията от 24 септември 2009 г. за изключване от финансиране от страна на Общността на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА), секция „Гарантиране“ и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 257, стр. 28), в частта в която се изключват някои разходи, направени от Италианска република, в сектора на преработването на цитрусови плодове.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Италианска република да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 37, 13.2.2010 г.


title: Дело T-43/13: Определение на Общия съд от 20 март 2014 г.  — Donnici/Парламент (Иск за обезщетение — Членове на Европейския парламент — Проверка на пълномощията — Решение на Парламента, с което мандатът на член на Европейския парламент е обявен за недействителен — Отмяна на решението на Парламента посредством решение на Съда — Иск, който е отчасти явно недопустим и отчасти лишен от всякакво правно основание)

text:
               26.5.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 159/26

         Определение на Общия съд от 20 март 2014 г. — Donnici/Парламент
   (Дело T-43/13) (1)

   ((Иск за обезщетение - Членове на Европейския парламент - Проверка на пълномощията - Решение на Парламента, с което мандатът на член на Европейския парламент е обявен за недействителен - Отмяна на решението на Парламента посредством решение на Съда - Иск, който е отчасти явно недопустим и отчасти лишен от всякакво правно основание))
   2014/C 159/35
   Език на производството: италиански

      Страни

      Ищец: Beniamino Donnici (Castrolibero, Италия) (представители: V. Vallefuoco и J.-M. Van Gyseghem, адвокати)

      Ответник: Европейски парламент (представители: N. Lorenz и S. Seyr)

      Предмет

   Иск за обезщетение за вредите, претърпени от ищеца в резултат от приемането на Решение на Парламента от 24 май 2007 г. относно проверката на неговите пълномощия, което е било отменено с Решение на Съда от 30 април 2009 г. по дело Италия и Donnici/Парламент (C-393/07 и C-9/08, Сборник, стр. I-3679)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля иска.

               2)

               Осъжда Beniamino Donnici да заплати свързаните с настоящото производство съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 79, 16.3.2013 г.


title: Дело C-146/09: Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Германия) на 24 април 2009 г. — Prof. Dr. Claus Scholl/Stadtwerke Aachen AG

text:
               4.7.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 153/26

         Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Германия) на 24 април 2009 г. — Prof. Dr. Claus Scholl/Stadtwerke Aachen AG
   (Дело C-146/09)
   2009/C 153/49
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesgerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Prof. Dr. Claus Scholl

      Ответник: Stadtwerke Aachen AG

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли разпоредбата на член 6, параграф 3, трето тире, трета хипотеза от Директива 1997/7/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 1997 година относно защитата на потребителя по отношение на договорите от разстояние (1) да се тълкува в смисъл, че не е налице право на отказ по отношение на договорите от разстояние за доставка на електроенергия и газ по електроенергийната и съответно по газовата мрежа?

      (1)  ОВ L 144, стр. 19; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 4, стр. 160.


title: Дело C-74/12: Определение на Съда (пети състав) от 4 юли 2012 г. (преюдициално запитване от Giudice di Pace di Revere — Италия) — Наказателно производство срещу Abd Aziz Tam (Преюдициално запитване — Липса на описание на спора по главното производство — Явна недопустимост)

text:
               6.10.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 303/8

         Определение на Съда (пети състав) от 4 юли 2012 г. (преюдициално запитване от Giudice di Pace di Revere — Италия) — Наказателно производство срещу Abd Aziz Tam
   (Дело C-74/12) (1)

   (Преюдициално запитване - Липса на описание на спора по главното производство - Явна недопустимост)
   2012/C 303/16
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Giudice di Pace di Revere

      Страна в главното производство

   Abd Aziz Tam

      Предмет

   Преюдициално запитване — Giudice di Pace di Revere — Тълкуване на членове 2, 4, 6, 7, 8, 15 и 16 от Директива 2008/115/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни (ОВ L 348, стр. 98), както и на член 4, параграф 3 от ДЕС — Национално законодателство, което предвижда налагането на глоба на чужденец, който е влязъл или пребивава незаконно на националната територия — Допустимост на престъплението незаконен престой — Възможност за замяна на глобата с незабавно експулсиране за период от най-малко пет години или с ограничаващо свободата наказание („домашен арест“) — Задължения на държавите членки по време на срока за транспониране на дадена директива

      Диспозитив

   Преюдициалното запитване, отправено от Giudice di pace di Revere (Италия) с акт от 26 януари 2012 г., е явно недопустимо.

      (1)  ОВ C 118, 21.4.2012 г.


title: Дело C-503/08: Определение на председателя на Съда от 26 юни 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Испания

text:
               12.9.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/31

         Определение на председателя на Съда от 26 юни 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Испания
   (Дело C-503/08) (1)

   2009/C 220/62

      Език на производството: испански

   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 6, 10.01.2009 г.


title: Дело C-204/09: Решение на Съда (голям състав) от 14 февруари 2012 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — Flachglas Torgau GmbH/Bundesrepublik Deutschland (Преюдициално запитване — Орхуска конвенция — Директива 2003/4/ЕO — Достъп до информация за околната среда — Органи или институции, действащи в законодателно качество — Поверителност на дейностите на публичните власти — Условие тази поверителност да е предвидена по закон)

text:
               31.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 98/2

         Решение на Съда (голям състав) от 14 февруари 2012 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — Flachglas Torgau GmbH/Bundesrepublik Deutschland
   (Дело C-204/09) (1)

   (Преюдициално запитване - Орхуска конвенция - Директива 2003/4/ЕO - Достъп до информация за околната среда - Органи или институции, действащи в законодателно качество - Поверителност на дейностите на публичните власти - Условие тази поверителност да е предвидена по закон)
   2012/C 98/03
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesverwaltungsgericht

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Flachglas Torgau GmbH

      Ответник: Bundesrepublik Deutschland

      Предмет

   Преюдициално запитване — Bundesverwaltungsgericht — Тълкуване на член 2, параграф 2, второ изречение и на член 4, параграф 2, първо изречение, буква а) от Директива 2003/4/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 година относно обществения достъп до информация за околната среда и за отмяна на Директива 90/313/ЕИО на Съвета (ОВ L 41, стр. 26; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 9, стр. 200) — Национална правна уредба, с която върховните федерални власти са освободени от задължението да предоставят информация, когато действат в рамките на законодателния процес, и в която по общ начин е предвидено, че искането за информация трябва да бъде отхвърлено, ако разкриването на информация засяга поверителността на дейностите на тези власти — Граници на правомощието на държавите членки да изключат от предвиденото в Директива 2003/4/ЕО понятие „публична власт“ органите, когато действат в законодателно качество — Условия за прилагане на изключението, свързано с поверителността на дейностите

      Диспозитив

               1.

               Член 2, точка 2, втора алинея, първо изречение от Директива 2003/4/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 година относно обществения достъп до информация за околната среда и за отмяна на Директива 90/313/ЕИО на Съвета трябва да се тълкува в смисъл, че възможността, предоставена от тази разпоредба на държавите членки, да не считат за публични власти „органи или институции, когато са в качеството си на […] законодателни органи“, може да се прилага по отношение на министерствата, доколкото те участват в законодателната процедура, по-конкретно чрез внасяне на законопроекти или становища, както и че тази възможност не е поставена в зависимост от спазването на условията по член 2, точка 2, втора алинея, второ изречение от тази директива.

               2.

               Член 2, точка 2, втора алинея, първо изречение от Директива 2003/4 трябва да се тълкува в смисъл, че предоставената от тази разпоредба възможност държавите членки да не разглеждат като публични власти органите и институциите, когато са в законодателно качество, отпада с прекратяването на съответната законодателна процедура.

               3.

               Член 4, параграф 2, първа алинея, буква а) от Директива 2003/4 трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в него условие, съгласно което поверителността на дейностите на публичните власти трябва да е предвидена по закон, може да се счита, след проверка в този смисъл от националния съд, за изпълнено при наличие в националното право на съответната държава членка на правило, което предвижда по общ начин, че поверителността на дейностите на публичните власти представлява основание, по силата на което се отказва достъпът до информация за околната среда, съхранявана от тях, при положение че националното право определя ясно понятието „дейност“.

      (1)  ОВ C 193, 15.8.2009 г.


title: Дело T-354/05: Решение на Първоинстанционния съд от 11 март 2009 г. — TF1/Комисия (Държавни помощи — Финансиране на France Télévisions чрез такса за телевизионен лиценз — Постоянно наблюдение на съществуващите помощи — Препоръка, с която се предлага приемане на подходящи мерки — Ангажименти на държавата-членка, приети от Комисията — Решение, с което помощта се обявява за съвместима с общия пазар — Жалба за отмяна — Срок за обжалване — Характер на обжалвания акт — Правен интерес — Допустимост — Право на защита — Задължение за мотивиране — Решение по дело Altmark)

text:
               16.5.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/31

         Решение на Първоинстанционния съд от 11 март 2009 г. — TF1/Комисия
   (Дело T-354/05) (1)

   (Държавни помощи - Финансиране на France Télévisions чрез такса за телевизионен лиценз - Постоянно наблюдение на съществуващите помощи - Препоръка, с която се предлага приемане на подходящи мерки - Ангажименти на държавата-членка, приети от Комисията - Решение, с което помощта се обявява за съвместима с общия пазар - Жалба за отмяна - Срок за обжалване - Характер на обжалвания акт - Правен интерес - Допустимост - Право на защита - Задължение за мотивиране - Решение по дело Altmark)
   2009/C 113/62
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Télévision française 1 SA (TF1) (Boulogne-Billancourt, Франция) (представители: J.-P. Hordies и C. Smits, avocats)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представител: C. Giolito)

      Страни, встъпили в подкрепа на ответника: Френска република (представители: G. de Bergues и A.-L. Vendrolini) и France Télévisions S.A. (Париж, Франция) (представители: J.-P. Gunther и D. Tayar, avocats)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение C (2005) 1166 окончателен на Комисията от 20 април 2005 г. относно помощ, предоставена на France Télévisions [помощ E 10/2005 (предишна C 60/1999) — Франция, Такса за радиоразпръскване].

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Télévision française 1 SA (TF1) да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези, направени от Комисията и от France Télévisions SA.

               3)

               Френската република понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 315, 10.12.2005 г.