title: Дело T-58/12: Решение на Общия съд от 12 декември 2013 г. — Nabipour и др./Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки срещу Иран, взети с цел да се предотврати разпространението на ядрено оръжие — Замразяване на средства — Ограничения по отношение на влизането — Задължение за мотивиране — Грешка при прилагане на правото — Грешка в преценката — Изменение във времето на действието на отмяна)

text:
               8.2.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 39/16

         Решение на Общия съд от 12 декември 2013 г. — Nabipour и др./Съвет
   (Дело T-58/12) (1)

   (Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки срещу Иран, взети с цел да се предотврати разпространението на ядрено оръжие - Замразяване на средства - Ограничения по отношение на влизането - Задължение за мотивиране - Грешка при прилагане на правото - Грешка в преценката - Изменение във времето на действието на отмяна)
   2014/C 39/27
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Ghasem Nabipour (Техеран, Иран), Mansour Eslami (Madliena, Малта), Mohamad Talai (Хамбург, Германия), Mohammad Moghaddami Fard (Техеран), Alireza Ghezelayagh (Сингапур, Сингапур), Gholam Hossein Golparvar (Техеран), Hassan Jalil Zadeh (Техеран), Mohammad Hadi Pajand (Лондон, Обединено кралство), Ahmad Sarkandi (Al Jaddaf, Дубай,Обединени арабски емирства), Seyed Alaeddin Sadat Rasool (Техеран) и Ahmad Tafazoly (Шанхай, Китай) (представители: S. Kentridge, QC, M. Lester, barrister и M. Taher, solicitor)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: M.-M. Joséphidès, A. Varnav и A. De Elera)

      Предмет

   Искане за отмяна, от една страна, на Решение 2011/783/ОВППС на Съвета от 1 декември 2011 година за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 319, стр. 71), така и на Регламент за изпълнение (ЕС) № 1245/2011 на Съвета от 1 декември 2011 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 961/2010 относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 319, стр. 11), както и на Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕС) № 961/2010 (ОВ L 88, стр. 1), доколкото тези актове се отнасят до жалбоподателите и, от друга страна, на Решение 2013/270/ОВППС на Съвета от 6 юни 2013 година за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 156, стр. 10), доколкото това посоченото решение се отнася до четвъртия и деветия жалбоподател

      Диспозитив

               1.

               Отменя Решение 2011/783/ОВППС на Съвета от 1 декември 2011 година за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран в частта, в която имената на г-н Ghasem Nabipour, г-н Mansour Eslami, г-н Mohamad Talai, г-н Mohammad Moghaddami Fard, г-н Alireza Ghezelayagh, г-н Gholam Hossein Golparvar, г-н Hassan Jalil Zadeh, г-н Mohammad Hadi Pajand, г-н Ahmad Sarkandi, г-н Seyed Alaeddin Sadat Rasool и г-н Ahmad Tafazoly са вписани в приложение II към Решение 2010/413/ОВППС на Съвета от 26 юли 2010 г. относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС.

               2.

               Отменя Регламент за изпълнение (ЕС) № 1245/2011 на Съвета от 1 декември 2011 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 961/2010 относно ограничителни мерки срещу Иран в частта, в която имената на г-н Nabipour, г-н Eslami, г-н Talai, г-н Fard, г-н Ghezelayagh, г-н Golparvar, г-н Zadeh, г-н Pajand, г-н Sarkandi, г-н Sadat Rasool и г-н Tafazoly са вписани в приложение VIII към Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕО) № 423/2007.

               3.

               Отменя приложение IX към Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕС) № 961/2010 в частта, в която се отнася до г-н Nabipour, г-н Eslami, г-н Talai, г-н Fard, г-н Ghezelayagh, г-н Golparvar, г-н Zadeh, г-н Pajand, г-н Sarkandi, г-н Sadat Rasool и г-н Tafazoly.

               4.

               Отменя Решение 2013/270/ОВППС на Съвета от 6 юни 2013 година за изменение на Решение 2010/413 в частта, в която се отнася до г-н Fard и г-н Sarkandi.

               5.

               Действието на Решение 2011/783 и на Решение 2013/270 се запазва по отношение на г-н Nabipour, г-н Eslami, г-н Talai, г-н Fard, г-н Ghezelayagh, г-н Golparvar, г-н Zadeh, г-н Pajand, г-н Sarkandi, г-н Sadat Rasool и г-н Tafazoly, считано от влизането им в сила до влизането в сила на частичната отмяна на Регламент № 267/2012

               6.

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               7.

               Съветът на Европейския съюз понася, наред с направените от него съдебни разноски и тези, направени от г-н Nabipour, г-н Eslami, г-н Talai, г-н Fard, г-н Ghezelayagh, г-н Golparvar, г-н Zadeh, г-н Pajand, г-н Sarkandi, г-н Sadat Rasool г-н Tafazoly

      (1)  ОВ C 109, 14.4.2012 г.


title: Дело T-334/10: Жалба, подадена на 10 август 2010 г. — Leifheit/СХВП — Vermop Salmon (Twist System)

text:
               23.10.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/45

      Жалба, подадена на 10 август 2010 г. — Leifheit/СХВП — Vermop Salmon (Twist System)
      (Дело T-334/10)
      ()
      (2010/C 288/87)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Leifheit AG (Nassau, Германия) (представители: G. Hasselblatt и V. Töbelmann, Rechtsanwälte)

         Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Vermop Salmon GmbH (Gilching, Германия)

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отменят решенията на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 12 май 2010 г. по съединени преписки R 924/2009-1 и R 1013/2009-1,

                  —

                  да се осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар да заплати направените от нея съдебни разноски, както и направените от жалбоподателя съдебни разноски,

                  —

                  в случай че Vermop Salmon участва в производството като встъпила страна, да се осъди встъпилата страна да заплати направените от нея съдебни разноски.

         Правни основания и основни доводи

         Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за обявяване на недействителност: словна марка „Twist System“ за стоки от класове 7, 8 и 21

         Притежател на марката на Общността: жалбоподателят

         Страна, която иска обявяване на недействителността на марката на Общността: Vermop Salmon GmbH.

         Марки на страната, която иска обявяване на недействителността, на които се прави позоваване в производството по недействителността: словна марка „TWIX“ за стоки от клас 21 и словна марка „TWIXTER“ за стоки от класове 9, 12, 21, 22 и 25

         Решение на отдела по отмяна: частично уважава искането за обявяване на недействителност

         Решение на апелативния състав: уважава жалбата на Vermop Salmon за отхвърляне на заявката на жалбоподателя за регистрация на марката му за други стоки и отхвърля жалбата на жалбоподателя

         Изложени правни основания: нарушение на член 63, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 207/2009 (1), тъй като първи апелативен състав на СХВП не е разгледал дали изложените от Vermop Salmon данни за използване са достатъчни, за да се докаже реалното използване на по-ранните марки на Общността, както и нарушение на член 57, параграф 2, първо и второ изречение във връзка с член 42, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009, тъй като данните за използване, които Vermop Salmon представя по преписката, не доказват реалното използване на по-ранните марки на Общността; нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009, тъй като конфликтните марки не са сходни

         (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, 2009 г., стр. 1).


title: Дело C-500/15 P: Жалба, подадена на 21 септември 2015 г. от TVR Italia Srl срещу решението на Общия съд (четвърти състав), постановено на 15 юли 2015 г. по дело T-398/13 — TVR Automotive/СХВП — TVR Italia

text:
               7.3.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 90/2

         Жалба, подадена на 21 септември 2015 г. от TVR Italia Srl срещу решението на Общия съд (четвърти състав), постановено на 15 юли 2015 г. по дело T-398/13 — TVR Automotive/СХВП — TVR Italia
   (Дело C-500/15 P)
   (2016/C 090/02)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: TVR Italia Srl (представител: F. Caricato, avvocato)

      Друга страна в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: J. Crespo Carrillo)
   С определение от 14 януари 2016 Съдът (девети състав) отхвърля жалбата.


title: Дело C-573/08: Решение на Съда (трети състав) от 15 юли 2010 г. — Европейска комисия/Италианска република (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 79/409/ЕИО — Опазване на дивите птици — Мерки за транспониране)

text:
               11.9.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 246/3

         Решение на Съда (трети състав) от 15 юли 2010 г. — Европейска комисия/Италианска република
   (Дело C-573/08) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 79/409/ЕИО - Опазване на дивите птици - Мерки за транспониране)
   2010/C 246/03
   Език на производството: италиански

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представител: D. Recchia)

      Ответник: Италианска република (представители: G. Palmieri и G. Fiengo)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Нарушение на членове 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 13 и 18 от Директива 79/409/CEE на Съвета от 2 април 1979 година относно опазването на дивите птици (ОВ L 103, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 77) — Неправилно транспониране — Дерогации — Изисквания

      Диспозитив

               1.

               Тъй като правната уредба за транспониране в италианския правен ред на Директива 79/409/CEE на Съвета от 2 април 1979 година относно опазването на дивите птици не е съобразена изцяло с посочената директива и тъй като системата за транспониране на член 9 от последната не гарантира, че приетите от компетентните италиански органи дерогации отговарят на условията и изискванията, посочени в този член, Италианската република не е изпълнила задълженията си по членове 2—7, 9—11, 13 и 18 от разглежданата директива.

               2.

               Осъжда Италианската република да заплати съдебните разноски, включително свързаните с обезпечителното производство.

      (1)  ОВ C 55, 7.3.2009 г.


title: Дело C-212/14: Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 25 април 2014 г.  — Наказателно производство срещу Andrea de Ciantis

text:
               1.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 292/12

         Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 25 април 2014 г. — Наказателно производство срещу Andrea de Ciantis
   (Дело C-212/14)
   2014/C 292/15
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Corte suprema di cassazione

      Страна в главното производство

   Andrea de Ciantis

      Преюдициални въпроси

               1)

               Следва ли член 49 и сл. и член 56 и сл. от ДФЕС да се тълкуват, с оглед на решението на Съда на Европейския съюз от 16 февруари 2012 г. по съединени дела C-72/10 и C-77/10, в смисъл, че не допускат да се организира процедура за възлагане на обществени поръчки за концесии с по-кратка продължителност от тази на по-рано възложените обществени поръчки, при което разглежданата обществена поръчка е със заявена цел да се поправят последиците от неправомерното изключване на определен брой оператори от предходните обществени поръчки?

               2)

               Следва ли член 49 и сл. и член 56 и сл. от ДФЕС да се тълкуват, с оглед на посоченото решение на Съда на Европейския съюз, в смисъл, че не допускат изискването за изравняване във времето на крайните срокове на концесиите да бъде подходящо основание за намаляване на продължителността на концесиите, за които са образувани процедурите, спрямо продължителността на преди възложените концесии?

               3)

               Следва ли член 49 и сл. и член 56 и сл. от ДФЕС да се тълкуват, с оглед на посоченото решение на Съда на Европейския съюз, в смисъл, че не допускат въвеждането на задължение за безвъзмездно прехвърляне на ползването на притежавани материални и нематериални активи, които представляват система на управление и събиране на залози, в случай на прекратяване на дейността поради изтичане на срока на концесията или вследствие на решение за отмяна или разваляне?


title: Дело C-122/08: Определение на председателя на шести състав на Съда от 17 декември 2008 г.  — Комисия на Европейските общности/Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия

text:
               21.3.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 69/32

         Определение на председателя на шести състав на Съда от 17 декември 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия
   (Дело C-122/08) (1)

   (2009/C 69/67)

      Език на производството: английски

   Председателят на шести състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 116, 9.5.2008 г.


title: Дело T-392/15: Жалба, подадена на 17 юли 2015 г. — European Dynamics Luxembourg и др./Европейска железопътна агенция

text:
               5.10.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/13

         Жалба, подадена на 17 юли 2015 г. — European Dynamics Luxembourg и др./Европейска железопътна агенция
   (Дело T-392/15)
   (2015/C 328/12)
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Жалбоподатели: European Dynamics Luxembourg SA (Люксембург, Люксембург), Evropaiki Dinamiki — Proigmena Sistimata Tilepikinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Атина, Гърция), European Dynamics Belgium SA (Брюксел, Белгия) (представители: I. Ambazis и M. Sfyri, avvocati)

      Ответник: Европейска железопътна агенция (ERA)

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да отмени решението на Европейската железопътна агенция, за което жалбоподателите са уведомени с писмо от 8 май 2015 г. на директора на отдел „Ресурси и съдействие“, с което ERA класира на второ място офертата, представена от жалбоподателите за един от трите отделни лота и по-конкретно, за лот № 1 „Съдействие, поддръжка и развитие на информационната система в седалището на база ресурси и време“, в рамките на обществена поръчка с открита тръжна процедура № 2015/S 019-029728, с наименование „ERA/2015/01/OP ESPEISD 5“ — „Предоставяне на външни услуги за развитието на информационната система на Европейската железопътна агенция“,

               —

               да отмени решението на Европейската железопътна агенция, за което жалбоподателите са уведомени с писмо от 1 юли 2015 г. на директора на отдел „Ресурси и съдействие“, с което ERA класира на второ място офертата, представена от жалбоподателите за един от трите отделни лота и по-конкретно, за лот № 2 „Съдействие, поддръжка и развитие на информационната система извън седалището“, в рамките на обществена поръчка с открита тръжна процедура № 2015/S 019-029728, с наименование „Предоставяне на външни услуги за развитието на информационната система на Европейската железопътна агенция“ и

               —

               да осъди Европейската железопътна агенция да плати всички съдебни разноски, понесени от жалбоподателите.

      Правни основания и основни доводи

   Според жалбоподателите обжалваните решения трябва да се отменят съгласно член 263 ДФЕС поради неспазване от страна на ERA на задължението за излагане на мотиви, заради недостатъчно мотивиране на оценката на техническата оферта на жалбоподателите във връзка с наличието на необичайно ниски оферти.


title: Дело T-14/16: Жалба, подадена на 8 януари 2016 г. — Apimab Laboratoires и др./Комисия

text:
               7.3.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 90/23

         Жалба, подадена на 8 януари 2016 г. — Apimab Laboratoires и др./Комисия
   (Дело T-14/16)
   (2016/C 090/32)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Apimab Laboratoires (Clermont-l’Hérault, Франция), Sarl BBI — Blanche Bresson Institut (Barbentane, Франция), Institut de recherche biologique — IRB (Montaigu, Франция), Laboratoires Arkopharma (Carros, Франция), Laboratoires Juva Santé (Париж, Франция), Ortis (Bütgenbach, Белгия), Pierre Fabre Médicament (Boulogne-Billancourt, Франция), Pollenergie (Saint-Hilaire-de-Lusignan, Франция) (представител: A. de Brosses, avocat)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да приеме, че Регламент № 2015/1933 от 27 октомври 2015 година е приет без предварителни консултации с Европейския орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните и следователно в нарушение на приложимата за приемането му процедура,

               —

               да приеме, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото, като приема Регламент № 2015/1933 без научна оценка на риска, в нарушение на член 6 от Регламент № 178/2002,

               —

               да приеме, че Комисията допуска явна грешка в преценката, като ограничава в Регламент № 2015/1933 от 27 октомври 2015 година съдържанието на бензо(а)пирен в някои хранителни добавки до 10 микрограма, когато е използван самостоятелно или до 50 микрограма, ако е смесен с други вещества,

               —

               да приеме, че Комисията нарушава принципа на пропорционалност, като ограничава в Регламент № 2015/1933 от 27 октомври 2015 година съдържанието на бензо(а)пирен в някои хранителни добавки до 10 микрограма, когато е използван самостоятелно или до 50 микрограма, ако е смесен с други вещества,

               —

               да приеме, че Комисията нарушава принципа на недопускане на дискриминация, като ограничава в Регламент № 2015/1933 от 27 октомври 2015 година съдържанието на бензо(а)пирен в някои хранителни добавки до 10 микрограма, когато е използван самостоятелно или до 50 микрограма, ако е смесен с други вещества.

         Въз основа на това:

               —

               да отмени разпоредбите относно хранителните добавки в Регламент № 2015/1933 от 27 октомври 2015 година,

               —

               да осъди Комисията да заплати всички разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат шест основания.

               1.

               Първото основание е изведено от допуснато от Комисията при приемането на Регламент (ЕС) № 2015/1933 на Комисията от 27 октомври 2015 година за изменение на Регламент (ЕО) № 1881/2006 по отношение на максимално допустимите количества на полициклични ароматни въглеводороди в какаови влакна, чипс от банан, хранителни добавки, сушени билки и сушени подправки (наричан по-нататък „обжалваният регламент“) нарушение на процедурните норми, произтичащи от Регламент № 315/93 на Съвета от 8 февруари 1993 година за установяване на общностни процедури относно замърсителите в храните (наричан по-нататък „рамковият регламент“).

               2.

               Второто основание е изведено от допуснатата от Комисията грешка при прилагане на правото при приемането на обжалвания регламент и от нарушението на член 2 от рамковия регламент, което било основание за отмяна на обжалвания регламент поради липса на правна основа.

               3.

               Третото основание е изведено от допуснатата от Комисията грешка при прилагане на правото, тъй като не се консултирала с Европейския орган за безопасност на храните и не направила никаква предварителна научна оценка, което представлявало нарушение на изискванията по член 6 от Регламент № 178/2002.

               4.

               Четвъртото основание е изведено от явна грешка в преценката, тъй като обжалваният регламент имплицитно се основавал на констатацията, че потребителят ще погълне с хранителните добавки същите количества полициклични ароматни въглеводороди (ПАВ) както с обикновените храни, а това не било така.

               5.

               Петото основание е изведено от допуснато от Комисията нарушение на принципа на пропорционалност, тъй като определянето на максималните допустими количества ПАВ превишавало това, което било необходимо за опазване на общественото здраве.

               6.

               Шестото основание е изведено от нарушение от страна на Комисията на принципа на недопускане на дискриминация, тъй като в обжалвания регламент не били отчетени различията между хранителните добавки и други хранителни продукти за определяне на максимални допустими количества ПАВ, съобразени с вида на съответния продукт.


title: Дело C-98/14: Преюдициално запитване от Fővárosi Törvényszék (Унгария), постъпило на 3 март 2014 г.  — Berlington Hungary Tanácsadó és Szolgáltató Kft. и др./Magyar Állam

text:
               12.5.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/24

         Преюдициално запитване от Fővárosi Törvényszék (Унгария), постъпило на 3 март 2014 г. — Berlington Hungary Tanácsadó és Szolgáltató Kft. и др./Magyar Állam
   (Дело C-98/14)
   2014/C 142/33
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Fővárosi Törvényszék

      Страни в главното производство

      Ищци: Berlington Hungary Tanácsadó és Szolgáltató Kft., Lixus Szerencsejáték Szervező Kft., Lixus Projekt Szerencsejáték Szervező Kft., Lixus Invest Szerencsejáték Szervező Kft., Megapolis Terminal Szolgáltató Kft.

      Ответник: Magyar Állam (Унгарската държава)

      Преюдициални въпроси

   Във връзка с измененията от 2011 г. на [Закон XXXIV от 1991 г. за организирането на хазартни игри, наричан по-нататък „Законът за хазартните игри“], с които се увеличава размерът на данъка върху хазартните игри:

               1)

               Съвместима ли е с член 56 ДФЕС недискриминационна правна уредба на държава членка, която с един-единствен акт и без период на адаптация увеличава четири пъти предходния размер на прекия данък, наречен данък върху хазартните игри, с който се облага дейността с монетни игрални автомати в игрални зали, и освен това въвежда данък върху хазартните игри в процентен размер, така че се ограничава дейността на операторите на хазартни игри, използващи игрални зали?

               2)

               Може ли член 34 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че в приложното му поле попада недискриминационна правна уредба на държава членка, която с един-единствен акт и без период на адаптация увеличава четири пъти предходния размер на прекия данък, наречен данък върху хазартните игри, с който се облага дейността с монетни игрални автомати в игрални зали, и освен това въвежда данък върху хазартните игри в процентен размер, така че се ограничава вносът в Унгария на монетни игрални автомати от територията на Европейския съюз?

               3)

               При утвърдителен отговор на първия и/или втория въпрос, може ли държава членка да се позовава изключително на решаването на бюджетни въпроси [с оглед на] прилагането на член 36, член 52, параграф 1 и член 61 ДФЕС или на [наличието на] императивни съображения?

               4)

               При утвърдителен отговор на първия и/или втория въпрос, трябва ли с оглед на член 6, параграф 3 ДЕС да се вземат предвид основните принципи на правото във връзка с въведените от държава членка ограничения и с предвиждането на период на адаптация към данъчноправната уредба?

               5)

               При утвърдителен отговор на първия и/или втория въпрос, трябва ли решението по дело Brasserie du Pêcheur [Решение от 5 март 1996 г. по съединени дела C-46/93 и C-48/93] да се тълкува в смисъл, че нарушението на член 34 ДФЕС и/или член 56 ДФЕС може да обоснове отговорността на държавата членка за обезщетение за вреди, тъй като предвид непосредственото действие на посочените разпоредби те предоставят права в полза на частноправните субекти в държавите членки?

               6)

               Може ли Директива 98/34/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че представлява „фактически технически регламент“ данъчноправната уредба на държава членка, която с един-единствен акт увеличава четири пъти размера на прекия данък върху хазартните игри, с който се облага дейността с монетни игрални автомати в игрални зали, и освен това въвежда данък в процентен размер?

               7)

               При утвърдителен отговор на шестия въпрос, могат ли частноправните субекти в държава членка да се позовават срещу нея на нарушение от страна на последната на член 8, параграф 1 и/или член 9, параграф 1 от Директива 98/34/ЕО, а именно на пропуск от държавата членка, обосноваващ отговорност за обезщетение за вреди, [в смисъл, че] посочената директива има за предмет предоставянето на индивидуални права? Кои аспекти трябва да претегли националният съд, за да прецени дали ответникът е допуснал достатъчно съществено нарушение и какъв вид искане за обезщетение може да обоснове подобно нарушение?

         Във връзка с изменението от 2012 г. на Закона за хазартните игри, с което се забранява дейността с монетни игрални автомати в игрални зали (и тя остава разрешена единствено в казина):

               1)

               Съвместима ли е с член 56 ДФЕС недискриминационна правна уредба на държава членка, която забранява с незабавно действие дейността с монетни игрални автомати в игрални зали, без да предвижда за засегнатите оператори на хазартни игри преходен период или период на адаптация, нито подходящо обезщетение и същевременно установява в полза на казината монопол върху дейността с монетни игрални автомати?

               2)

               Може ли член 34 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че и неговата разпоредба трябва да бъде определяща и приложима, при положение че държава членка приеме недискриминационна правна уредба, която, макар да не забранява пряко вноса на монетни игрални автомати от територията на Европейския съюз, ограничава или забранява действителното използване на или действителната дейност с посочените игрални автомати посредством организирането на хазартните игри, без да предвижда за засегнатите оператори на хазартни игри, извършващи тази дейност, преходен период или период на адаптация, нито обезщетение?

               3)

               При утвърдителен отговор на първия и втория въпрос, кои критерии трябва да вземе предвид националният съд, за да прецени дали ограничението е било необходимо, подходящо и пропорционално [с оглед на] прилагането на член 36, член 52, параграф 1 и член 61 ДФЕС или на [наличието на] императивни съображения?

               4)

               При утвърдителен отговор на първия и/или втория въпрос, трябва ли с оглед на член 6, параграф 3 ДЕС да се вземат предвид основните принципи на правото във връзка с въведените от държава членка ограничения и с предвиждането период на адаптация? Трябва ли да се вземат предвид основните права, като правото на собственост и забраната за лишаване от собственост без обезщетение, във връзка с ограничението, което се осъществява в конкретния случай и при утвърдителен отговор, по какъв начин?

               5)

               При утвърдителен отговор на първия и/или втория въпрос, трябва ли решението по дело Brasserie du Pêcheur [Решение от 5 март 1996 г. по съединени дела C-46/93 и C-48/93] да се тълкува в смисъл, че нарушението на член 34 ДФЕС и/или член 56 ДФЕС може да обоснове отговорността на държавата членка за обезщетение за вреди, тъй като предвид непосредственото действие на посочените разпоредби те предоставят права в полза на частноправните субекти в държавите членки?

               6)

               Може ли Директива 98/34/ЕО да се тълкува в смисъл, че представлява „фактически технически регламент“ правната уредба на държава членка, която посредством ограничаването на дейността с монетни игрални автомати само в полза на казината, забранява тази дейност в игралните зали?

               7)

               При утвърдителен отговор на шестия въпрос, могат ли частноправните субекти в държава членка да се позовават срещу нея на нарушение от страна на последната на член 8, параграф 1 и/или член 9, параграф 1 от Директива 98/34/ЕО, а именно на пропуск от държавата членка, обосноваващ отговорност за обезщетение за вреди? Кои аспекти трябва да претегли националният съд, за да прецени дали ответникът е допуснал достатъчно съществено нарушение и какъв вид искане за обезщетение може да обоснове подобно нарушение?

               8)

               Приложим ли е принципът на общностното право, че държавите членки са длъжни да заплатят обезщетение на частноправните субекти за вредите в резултат на нарушения на общностното право, за които носят отговорност държавите членки и в случай че държавата членка има суверенитет в областта, за която се отнася приетата правна уредба? Служат ли като насоки и в този случай основните права и основните принципи на правото, които произтичат от общите за държавите членки конституционни традиции?

      (1)  Директива 98/34/EО на Европейския Парламент и на Съвета от 22 юни 1998 година установяваща процедура за предоставянето на информация в сферата на техническите стандарти и регламенти и правила относно услугите на информационното общество (ОВ L 204, стр. 37, Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 23, стр. 207).


title: Дело T-596/16: Определение на Общия съд от 14 февруари 2017 г. — HP/Комисия и eu-LISA

text:
               10.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/50

         Определение на Общия съд от 14 февруари 2017 г. — HP/Комисия и eu-LISA
   (Дело T-596/16) (1)

   (2017/C 112/70)
   Език на производството: английски
   Председателят на пети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 296, 16.8.2016 г. (делото първоначално е заведено пред Съда на публичната служба на Европейския съюз с номер F-26/16, а на 1 септември 2016 г. е прехвърлено в Общия съд на Европейския съюз).


title: Дело C-460/09 P: Жалба, подадена на 20 ноември 2009 г. от Inalca SpA — Industria Alimentari Carni e Cremonini SpA срещу Решение на Първоинстанционния съд (шести състав) от 4 септември 2009 г. по дело T-174/06, Inalca SpA/Комисия на Европейските общности

text:
               30.1.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 24/36

         Жалба, подадена на 20 ноември 2009 г. от Inalca SpA — Industria Alimentari Carni e Cremonini SpA срещу Решение на Първоинстанционния съд (шести състав) от 4 септември 2009 г. по дело T-174/06, Inalca SpA/Комисия на Европейските общности
   (Дело C-460/09 P)
   2010/C 24/65
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Inalca SpA — Industria Alimentari Carni e Cremonini SpA (представители: F. Sciandone и C. D'Andria, avvocati)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени обжалваното определение и да се върне делото на Първоинстанционния съд, за да се произнесе по същество съобразно дадените от Съда указания,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски по настоящото производство и тези по производството по дело Т-174/06.

      Правни основания и основни доводи

                  А.

                  По разграничението между процесуалния критерий свързан с началото на давностния срок и проверка на наличието на условията за отговорността: i) противоречивост на мотивите и ii) нарушение на общностната съдебна практика

               Мотивите на обжалваното определение са явно противоречиви в частта им в която, от една страна, се прави позоваване на установената общностна съдебна практика, по смисъла на която срокът за погасяване по давност на иск за извъндоговорна отговорност на Общността започва да тече едва когато са налице всички условия, на които е подчинено задължението за обезщетение за вреди и по-специално от момента на конкретизиране на подлежащата на обезщетяване вреда и от друга страна, се отхвърля довода на жалбоподателите, че вредоносните последици на спорното писмо са настъпили със сигурност едва с приемането на Решението на Комисията от 3 октомври 2006 г. (1)

               Освен това Първоинстанционният съд е изопачил общностната съдебна практика като е определил началния момент, от който започва да тече погасителната давност, позовавайки се на претърпените от жалбоподателите имуществени вреди.

                  Б.

                  По погасяването по давност на правото на иск, предвид разходите за правна помощ и правни консултации и на разходите за персонал i) противоречивост и явна нелогичност на мотивите и ii) нарушение на общностната съдебна практика

               Мотивите на обжалваното определение са явно противоречиви, тъй като Първоинстанционният съд най-напред е изложил един общ принцип в областта на вредите с траен характер, но впоследствие не е приложил този общ принцип при определянето на естеството (временно или не) на разходите за правна помощ и правни консултации и на разходите за персонал. То е опорочено и от явна нелогичност, доколкото Първоинстанционният съд, от една страна, признава трайния характер на разходите, направени за издаването на гаранционни полици, а от друга страна изключва трайния характер на обичайно повтарящите се през годините разходи за правна помощ в очакване на изхода на различните процедури, започнати вследствие на разследването на Европейската служба за борба с измамите (OLAF).
               Освен това Първоинстанционният съд влиза в разрез със собствената си практика през изминалите години, в която потвърждава, че предоставянето на правна помощ няма временен характер.

                  В.

                  По недопустимостта на искането за обезщетение за вреди за пропуснати ползи: изопачаване на доводите и нарушение на член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд

               Първоинстанционният съд е нарушил член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник и е изопачил доводите на жалбоподателите, като не е взел предвид многобройните доказателства, представени по жалбата и като е приел, че искането за обезщетение на претърпените от жалбоподателя вреди под формата на пропуснати ползи е лишено от необходимата прецизност.

                  Г.

                  По неимуществените вреди: нарушение на съдебната практика и явна нелогичност на мотивите

               Като е приел, че неимуществените вреди имат временен и нетраен характер и като не е отчел техните специфични характеристики Първоинстанционият съд допуска явно нарушение на общностната съдебна практика. Освен това обжалваното определение е опорочено от явна нелогичност, доколкото за да обоснове нетрайния характер на неимуществените вреди, Първоинстанционният съд се основава на съдебна практика, която се отнася изключително до имуществените вреди.

                  Д.

                  По неимуществените вреди: нарушение на член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд, нарушение на съдебната практика в областта на неимуществените вреди и явна нелогичност на мотивите

               Първоинстанционният съд е нарушил член 44, параграф 1, буква в) като е счел за недопустимо искането за обезщетение на неимуществените вреди, поради липса на необходимата прецизност, тъй като жалбоподателите не са се ограничили до твърдението за общи неимуществени вреди, а са предоставили на Първоинстанционния съд многобройни доказателства, които обаче са били напълно пренебрегнати.
               Освен това Първоинстанционният съд е нарушил релевантната съдебна практика в областта на подлежащите на обезщетяване неимуществени вреди като при определяне на обхвата на вредите е използвал параметри, които по естеството си изглеждат трудно „измерими“ или доказуеми.
               В допълнение Първоинстанционният съд е допуснал и грешка при прилагане на правото, поради явна нелогичност на мотивите, тъй като за да обоснове липсата на прецизност на искането за обезщетение на неимуществените вреди, той се е основал на съдебна практика, която се отнася изключително до имуществените вреди.

                  Е.

                  Грешка при прилагане на правото относно изискването за наличие на причинно-следствена връзка

               Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото, достигайки до извода, че липсва пряка причинно-следствена връзка между предаването на италианските власти на писмото от 6 юли 1998 г., намиращо се в основата на писмата за възстановяване, които италианските власти изпращат на жалбоподателите и претърпените от последните вреди, тоест плащането на гаранционните полици, издадени с цел да се преустанови незабавното възстановяване на спорните суми.

                  Ж.

                  Нарушение на принципа на разумната продължителност на производството: i) отмяна на обжалваното определение и ii) последващо установяване на порока за целите на иска за обезщетение

               Първоинстанционният съд е нарушил общият принцип на общностното право за разумната продължителност на производството, признат и в член 6, първа алинея от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, като и в член 47 от Хартата на основите права на Европейския съюз.

      (1)  Решение 2006/678/ЕО на Комисията от 3 октомври 2006 година относно финансовите последици, които следва да се приложат в рамките на уравняването на разходите, финансирани от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието, секция „Гарантиране“ в определени случаи на нередности, допуснати от някои оператори, ОВ L 278, стр. 24.


title: Дело T-473/09: Жалба, подадена на 26 ноември 2009 г. — Matkompaniet/СХВП — DF World of Spices (KATOZ)

text:
               30.1.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 24/64

         Жалба, подадена на 26 ноември 2009 г. — Matkompaniet/СХВП — DF World of Spices (KATOZ)
   (Дело T-473/09)
   2010/C 24/113
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Matkompaniet AB (Borås, Швеция) (представител: J. Gulliksson, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: DF World of Spices GmbH (Dissen, Германия)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 9 септември 2009 г. по преписка R 1023/2008-2,

               —

               да се осъди ответникът да заплати разноските, направени в това производство и в производството пред апелативния състав.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „KATOZ“ за стоки от класове 29 и 30

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: фигуративна марка „KATTUS“, регистрирана в Германия за стоки от класове 29 и 30

      Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.

      Решение на апелативния състав: отменя решението на отдела по споровете.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав неправилно е приел, че съществува вероятност от объркване между разглежданите марки


title: Дело T-28/13: Жалба, подадена на 23 януари 2013 г. — ECC Couture/СХВП — Ball Wholesale (Culture)

text:
               16.3.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 79/26

         Жалба, подадена на 23 януари 2013 г. — ECC Couture/СХВП — Ball Wholesale (Culture)
   (Дело T-28/13)
   2013/C 79/45
   Език на жалбата: нидерландски

      Страни

      Жалбоподател: ECC Couture BV (Олдензал, Нидерландия) (представители: адв. M. A. S. M. van Leent и адв. I. de Jonge)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Ball Wholesale ApS (Билунд, Дания)

      Искания

   Жалбоподателят иска:

               —

               да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 22 октомври 2012 г. по преписка R 290/2012-1 в частта, в която апелативният състав не се е произнесъл в негова полза и съответно е възложил в негова тежест част от разноските,

               —

               да се установи, че регистрацията на фигуративната марка на Общността „Culture“, № 993 511, обхваща всички стоки и услуги, разглеждани в производството пред апелативния състав,

               —

               СХВП да бъде осъдена да заплати съдебните разноски на основание член 87, параграф 2 от Процедурния правилник.

      Правни основания и основни доводи

      Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за обявяване на недействителност: международна регистрация, посочваща Европейския съюз, на фигуративната марка „Culture“ за стоки от класове 14, 18 и 25 — марка на Общността № 993 511

      Притежател на марката на Общността: жалбоподателят

      Страна, която иска обявяване на недействителността на марката на Общността: Ball Wholesale ApS

      Основание на искането за обявяване на недействителност: национална словна марка „CULTURE“ за стоки от класове 14, 25 и 26

      Решение на отдела по отмяна: отхвърля искането.

      Решение на апелативния състав: частично уважава жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и параграф 2, буква в) от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-62/09: Решение на Съда (четвърти състав) от 22 април 2010 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court), Обединеното кралство) — The Queen, по искане на Association of the British Pharmaceutical Industry/Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency (Директива 2001/83/ЕО — Член 94 — Финансови стимули за лекарските практики, които предписват определени лекарствени продукти на своите пациенти — Публични здравни органи — Лекари — Свобода на предписване)

text:
               19.6.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/11

      Решение на Съда (четвърти състав) от 22 април 2010 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court), Обединеното кралство) — The Queen, по искане на Association of the British Pharmaceutical Industry/Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency
      (Дело C-62/09) (1)

      (Директива 2001/83/ЕО - Член 94 - Финансови стимули за лекарските практики, които предписват определени лекарствени продукти на своите пациенти - Публични здравни органи - Лекари - Свобода на предписване)
      (2010/C 161/14)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: The Queen, по искане на Association of the British Pharmaceutical Industry

         Ответник: Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency

         В присъствието на: NHS Confederation (Employers) Company Ltd

         Предмет

      Преюдициално запитване — High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Тълкуване на член 94, параграф 1 от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3) — Прилагане от страна на публичноправен субект, част от националната служба за обществено здравеопазване, на програма за финансово стимулиране на лекарските практики, които предписват на пациентите конкретно посочени лекарствени продукти

         Диспозитив

      Член 94, параграф 1 от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба, изменена с Директива 2004/27/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска системи от финансови стимули като разглежданата в главното производство, които са въведени от националните органи в областта на общественото здравеопазване, за да се намалят разходите в тази област, и които насърчават лекарите при лечението на определени заболявания да предписват конкретно посочени лекарства, съдържащи различно активно вещество от това на лекарствения продукт, който е бил предписван до този момент или който би могло да бъде предписан, ако не съществуваше такава система от стимули.

         (1)  ОВ C 90, 18.4.2009 г.


title: Дело F-95/09: Жалба, подадена на 13 ноември 2009 г. — Skareby/Комисия

text:
               30.1.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 24/81

         Жалба, подадена на 13 ноември 2009 г. — Skareby/Комисия
   (Дело F-95/09)
   2010/C 24/155
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Carina Skareby (Leuven, Белгия) (представители: S. Rodrigues, C. Bernard-Glanz, lawyers)

      Ответник: Комисия на Европейските общности

      Предмет и описание на производството

   Жалба, подадена срещу решението на Комисията, с което се отхвърля искането на жалбоподателката за образуване на административно разследване за установяване на психологическия тормоз, на който твърди, че е била жертва

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателката иска от Съда:

               —

               да обяви жалбата ѝ за допустима;

               —

               да отмени решението на Комисията от 4 март 2009 г. и доколкото е необходимо — решението за отхвърляне на жалбата;

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-358/15: Решение на Общия съд от 15 септември 2016 г. — Arrom Conseil/EUIPO — Puig France (Roméo has a Gun by Romano Ricci) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Roméo has a Gun by Romano Ricci“ — По-ранни словни марки на Европейския съюз „NINA RICCI“ и „RICCI“ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Неоснователно извлечена полза от отличителния характер или от репутацията на по-ранните марки — Увреждане на репутацията — Член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009)

text:
               24.10.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 392/36

         Решение на Общия съд от 15 септември 2016 г. — Arrom Conseil/EUIPO — Puig France (Roméo has a Gun by Romano Ricci)
   (Дело T-358/15) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Roméo has a Gun by Romano Ricci“ - По-ранни словни марки на Европейския съюз „NINA RICCI“ и „RICCI“ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Неоснователно извлечена полза от отличителния характер или от репутацията на по-ранните марки - Увреждане на репутацията - Член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009))
   (2016/C 392/45)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Arrom Conseil (Париж, Франция) (представители: C. Herissay Ducamp и J. Blanchard, адвокати)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: H. Kunz)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Puig France SAS (Париж, Франция) (представител: E. Armijo Chávarri, адвокат)

      Предмет

   Жалба против решение на първи апелативен състав на EUIPO от 26 март 2015 г. (преписка R 1020/2014-1) относно производство по възражение между Puig France и Arrom Conseil.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Arrom Conseil да понесе собствените си съдебни разноски, тези на Европейската служба за интелектуална собственост (EUIPO), както и на Puig France SAS.

      (1)  ОВ C 294, 7.9.2015 г.


title: Дело C-161/11: Определение на Съда (шести състав) от 22 юни 2011 г. (преюдициално запитване от Tribunale di Trani, Италия) — Vino Cosimo Damiano/Poste Italiane SpA (Член 92, параграф 1, член 103, параграф 1 и член 104, параграф 3 от Процедурния правилник — Социална политика — Срочни трудови договори — Публичен сектор — Първи или единствен договор — Изключване на задължението за посочване на обективни причини — Принцип на недопускане на дискриминация — Липса на връзка с правото на Съюза — Явна некомпетентност на Съда)

text:
               10.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/18

         Определение на Съда (шести състав) от 22 юни 2011 г. (преюдициално запитване от Tribunale di Trani, Италия) — Vino Cosimo Damiano/Poste Italiane SpA
   (Дело C-161/11) (1)

   (Член 92, параграф 1, член 103, параграф 1 и член 104, параграф 3 от Процедурния правилник - Социална политика - Срочни трудови договори - Публичен сектор - Първи или единствен договор - Изключване на задължението за посочване на обективни причини - Принцип на недопускане на дискриминация - Липса на връзка с правото на Съюза - Явна некомпетентност на Съда)
   2011/C 269/31
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale di Trani

      Страни в главното производство

      Ищец: Vino Cosimo Damiano

      Ответник: Poste Italiane SpA

      Предмет

   Преюдициално запитване — Tribunale di Trani — Тълкуване на основните принципи на Съюза на равенство и недопускане на дискриминация, както и на членове 20 и 21 от Хартата на основните права — Приложно поле на посочените принципи — Съвместимост на вътрешна правна уредба, която утвърждава във вътрешния правов ред хипотеза, при която не се уточнява причината за срочната работа, когато се назначават работници в Poste Italiane SpA

      Диспозитив

   Съдът на Европейския съюз е явно некомпетентен да отговори на първия преюдициален въпрос, поставен от Tribunale di Trani (Италия) на 7 февруари 2011 г.

      (1)  ОВ C 173, 11.6.2011 г.


               13.11.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 400/16

         Дело, заведено на 23 септември 2014 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Кралство Норвегия
   (Дело E-19/14)
   2014/C 400/07
   На 23 септември 2014 г. в Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Норвегия от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Xavier Lewis, Markus Schneider и Gjermund Mathisen, в качеството им на представители на Надзорния орган на ЕАСТ, с адрес: Rue Belliard 35, B-1040 Brussels.
   Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ да постанови, че:

               1.

               Кралство Норвегия не е изпълнило задълженията си съгласно член 33 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, тъй като до датата на изтичане на срока, посочен в мотивираното становище, изпратено на Кралство Норвегия от Надзорния орган на ЕАСТ съгласно член 31, параграф 2 от това споразумение, Кралство Норвегия не е въвело необходимите мерки за изпълнение на Решението на Съда от 16 юли 2012 г. по дело Надзорен орган на ЕАСТ/Кралство Норвегия (Е-9/11, Сборник 2012 г., стр. 442).

               2.

               Кралство Норвегия заплаща съдебните разноски.

      Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа на иска:

               —

               Искът се отнася до неспазването от страна на Норвегия в срок до 26 август 2013 г. на мотивираното становище, издадено от Надзорния орган на ЕАСТ на 26 юни 2013 г., отнасящо се до неизпълнението на задълженията на тази държава съгласно член 33 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд да въведе необходимите мерки за изпълнение на Решението на Съда от 16 юли 2012 г. по дело Надзорен орган на ЕАСТ/Кралство Норвегия (Е-9/11, Сборник 2012 г., стр. 442).

               —

               Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че като не е приела необходимите мерки за изпълнение на решението по дело Е-9/11 до датата на изтичане на срока, посочен в мотивираното становище, Норвегия не е изпълнила задълженията си съгласно член 33 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд съгласно тълкуванието на Съда в неговото решение по дело Е-18/10 (Сборник 2011 г., стр. 202, точки 29—30).


title: Дело C-485/08 P: Жалба, подадена на 11 ноември 2008 г. от Claudia Gualtieri срещу решението на Първоинстанционния съд (четвърти състав) от 10 септември 2008 г.  по дело T-284/06, Gualtieri/Комисия

text:
               7.2.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 32/15

         Жалба, подадена на 11 ноември 2008 г. от Claudia Gualtieri срещу решението на Първоинстанционния съд (четвърти състав) от 10 септември 2008 г. по дело T-284/06, Gualtieri/Комисия
   (Дело C-485/08 P)
   (2009/C 32/25)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Жалбоподател: Claudia Gualtieri (представители: P. Gualtieri и M. Gualtieri, avvocati)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отхвърли всяко друго искане, възражение и правно основание,

               —

               да се вземат най-подходящите решения и да се направят най-подходящите констатации,

               —

               да се уважат изложените правните основания относно различните разглеждани въпроси и всяко от свързаните с тях искания, които при всички случаи са изцяло повдигнати отново в настоящото производство,

               —

               да се посочат правните принципи, съгласно които отношението между КНЕ (командированите национални експерти) и Комисията на Европейските общности е трудово правоотношение, подобно на това на срочно наетите служители и допълнителните плащания, изплащани на КНЕ, имат характера на заплата,

               —

               да се обяви, че съгласно общностното право за равен труд се полага равно заплащане и че при всички случаи изплащането на женени/омъжени лица на възнаграждение, което е различно от изплащаното на лица, които са неженени/неомъжени или съжителстват фактически, въвежда дискриминация във вреда на члена на законното семейство,

               —

               при условията на евентуалност, да се обяви, че предвидените в член 17 от решението за КНЕ допълнителните плащания се дължат в пълен размер на жалбоподателката, считано от датата на фактическата раздяла или от депозирането на споразумението за развод пред Tribunal de Bruxelles,

               —

               и следователно да се отмени, изцяло или частично, обжалваното съдебно решение, постановено от Първоинстанционния съд на Европейските общности на 10 септември 2008 г. и обявено на следващия ден, и да се уважат, изцяло или частично, исканията и заключенията, представени в първоинстанционното производство и при обжалването или да се върне делото на Първоинстанционния съд, за да се произнесе той по същество,

               —

               да се осъди Комисията на Европейските общности да понесе изцяло съдебните разноски пред двете инстанции или, при условията на евентуалност, съдебните разноски по първоинстанционното производство.

         Правни основания и основни доводи
   Най-напред, от съвкупността от разпоредбите, които уреждат правния статут на КНЕ, следва по неоспорим и очевиден начин, че връзката с администрацията по произход остава прекъсната през цялата продължителност на командироването и че през този период националният експерт принадлежи изцяло към организационната структура на Комисията, като е длъжен да осъществява функциите си изцяло в нейна полза с произтичащото от това очевидно приравняване (по-точно: идентичност) на неговото правно положение с това на служителите (най-малко на срочно наетите служители), които на свои ред са приравнени на длъжностните лица, що се отнася до условията на труд и заплащането.
   По тази причина и по силата на член 141, параграф 2 ЕО (който включва в понятието „заплащане“ и всяка друга придобивка в пари или в натура, изплатена пряко или непряко от работодателя на работника за неговия труд), който е норма от по-висок ранг от нормата на член 17 от решението за КНЕ и от нормите на Правилника за длъжностните лица и другите служители на Европейския съюз (член 62, параграф 3: „заплатата се състои от основна заплата, семейни надбавки и допълнителни плащания“), допълнителните плащания, които се изплащат на КНЕ, имат характер на заплата, по подобие на аналогичните допълнителни плащания, които се полагат на длъжностните лица и другите служители.
   Следователно се поддържа, че е налице общ принцип на общностното право, и не само негов, съгласно който за равен труд се полага равно заплащане, което следва от разпоредбите на член 14 от ЕКПЧ, на Директива 2000/43/ЕО (1) от 29 юли 2000 година, на Директива 2000/78/ЕО (2) от 27 ноември 2000 година и на член 3, параграф 2, член 136, член 137, буква и) и член 141, параграф 1 от ЕО.
   Обратно, от тълкуването на Първоинстанционния съд следва, че двама работници, които извършват еднакъв труд, получават различно заплащане, ако съпругът на единия от тях вече живее в Брюксел към момента на командироването, което води до тежка форма на дискриминация в ущърб на члена на законното семейство, въпреки силната закрила, с която се ползва този институт в националните и международното законодателства, и тенденцията фактическото съжителство да се приравнява към него в законодателствата на различни държави-членки, в Правилника за длъжностните лица (член 1, параграф 1 и параграф 2, буква в) от приложение VII) и в съдебната практика на Европейския съд за правата на човека.
   Освен това пълното изплащане на допълнителните плащания трябвало да бъде извършено, считано от преустановяването на фактическото съжителство, тъй като нормативните разпоредби не съдържат индикация за твърдяната необходимост да се отчита като меродавен началният момент на отношението, без да се взимат предвид последващите изменения.
   Що се отнася до възражението за незаконосъобразност на член 20 от Решението за КНЕ, като се позовава на член 241 ЕО, жалбоподателката поддържа, че фактическите и правни мотиви, на които се основава подобно възражение, са били изложени подробно и разбираемо, в резултат на което ответникът не е повдигал възражения и при всички положения позоваването на споменатия член 241 явно е насочено към получаване на решение по спорните въпроси, дори в спорната хипотеза, че жалбата е просрочена.
   Освен това, жалбоподателката се отказва от правното основание, изведено от нарушението на принципа на оправданите очаквания и иска изменение на решението относно съдебните разноски по делото, които по силата на член 87 и член 88 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд е трябвало да бъдат изцяло възстановени. Най-накрая тя изтъква, че фактът, че Първоинстанционният съд е разгледал и решил спора по същество несъмнено означава, че той е признал допустимостта на жалбата, което не следвало отново да се подлага на обсъждане на настоящия етап.
   След като посочва правните принципи, съгласно които отношението между КНЕ и Комисията е трудово правоотношение, подобно на това на срочно наетите служители и че изплащаните на КНЕ надбавки имат характер на заплата, в исканията си жалбоподателката моли Съда да обяви, че по силата на общностното право за равен труд се полага равно заплащане и че при всички случаи изплащането на женени/омъжени лица на възнаграждение, което е различно от изплащаното на лица, които са неженени/неомъжени или съжителстват фактически, въвежда дискриминация в ущърб на члена на законното семейство или, при условията на евентуалност, да се обяви, че допълнителните плащания, предвидени в член 17 от решението за КНЕ, се дължат в пълен размер на жалбоподателката, считано от датата на фактическата раздяла или от депозирането на споразумението за развод пред Tribunal de Bruxelles.

      (1)  Директива 2000/43/ЕО на Съвета от 29 юни 2000 година относно прилагане на принципа на равно третиране на лица без разлика на расата или етническия произход, ОВ L 180, стp. 22.

      (2)  Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите, ОВ L 303, стp. 16, Специално издание на български език, глава 5, том 6, стр. 7.


title: Дело C-76/10: Преюдициално запитване, отправено от Krajským súdom v Prešove (Словашка република) на 9 февруари 2010 г. — POHOTOVOSŤ s.r.o./Iveta Korčkovská

text:
               22.5.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/16

         Преюдициално запитване, отправено от Krajským súdom v Prešove (Словашка република) на 9 февруари 2010 г. — POHOTOVOSŤ s.r.o./Iveta Korčkovská
   (Дело C-76/10)
   2010/C 134/25
   Език на производството: словашки

      Запитваща юрисдикция

   Krajský súd v Prešove

      Страни в главното производство

      Ищец: POHOTOVOSŤ s.r.o.

      Ответник: Iveta Korčkovská

      Преюдициални въпроси

   1.   Първи преюдициален въпрос

               а)

               Трябва ли да се счита, че данните за общите разходи по кредита за потребителя, изразени в проценти (годишен процент на разходите — ГПР), са от такова значение, че когато не е посочена в договора, стойността на потребителския кредит не може да се счита за прозрачна, достатъчно ясна и разбираема?

               б)

               Дали правната уредба относно защитата на потребителите, предвидена в Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (1), е от такова естество, че в договор за потребителски кредит стойността на кредита също да може да се счита за неравноправна клауза поради това, че не е достатъчно прозрачна и разбираема, когато в договора не е посочена информация в проценти за общите разходи по кредита за потребителя и стойността на кредита е посочена само посредством парична сума, образувана от различни допълнителни разноски, посочени отчасти в договора, отчасти в общите условия на договора?

         2.   Втори преюдициален въпрос

               а)

               Трябва ли Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори да се тълкува в смисъл, че национален съд, сезиран с иск за принудително изпълнение на придобило сила на пресъдено нещо и постановено в отсъствието на потребителя арбитражно решение, трябва да прецени служебно несъразмерния характер на санкция, предвидена в договор за кредит, сключен между кредитора и потребителя, когато по силата на националните процесуални разпоредби подобна преценка може да се извърши и в рамките на аналогични производства по националното право?

               б)

               Когато е предвидена несъразмерна санкция за неизпълнение на задълженията от страна на потребителя, следва ли националният съд да изведе от това обстоятелство всички произтичащи от националното право последици, за да осигури, че този потребител няма да бъде обвързан от тази санкция?

               в)

               Може ли санкция в размер на 0,25 % на ден, тоест в размер на 91,25 % на година, върху неизплатената част на кредита да се счита за несправедлива поради своя несъразмерен характер?

         3.   Трети преюдициален въпрос

   Дали правната уредба относно защитата на потребителите, произтичаща от прилагането към договорите за потребителски кредити на нормите на Съюза (Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 г., Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета (2)), е от такова естество, че когато чрез договор се заобикалят разпоредбите за защита на потребителите в областта на потребителските кредити и въз основа на такъв договор вече е подадена молба за изпълнение на арбитражно решение, съдът може да прекрати принудителното изпълнение или да разпореди изпълнение за сметка на кредитора само до размера на неиздължената част от отпуснатия кредит, когато по смисъла на националните разпоредби е възможно да се извърши такава преценка на арбитражното решение и съдът разполага с необходимата информация относно фактическото и правно положение?

      (1)  ОВ L 95, стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273.

      (2)  ОВ L 133, стр. 66.


title: Дело C-582/15: Решение на Съда (пети състав) от 25 януари 2017 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam — Нидерландия) — наказателно производство срещу Gerrit van Vemde (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Взаимно признаване на съдебни решения — Рамково решение 2008/909/ПВР — Приложно поле — Член 28 — Преходна разпоредба — Понятие за постановяване на окончателно съдебно решение)

text:
               13.3.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 78/4

         Решение на Съда (пети състав) от 25 януари 2017 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam — Нидерландия) — наказателно производство срещу Gerrit van Vemde
   (Дело C-582/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси - Взаимно признаване на съдебни решения - Рамково решение 2008/909/ПВР - Приложно поле - Член 28 - Преходна разпоредба - Понятие за постановяване на окончателно съдебно решение))
   (2017/C 078/04)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Rechtbank Amsterdam

      Страна в главното производство

   Gerrit van Vemde

      в присъствието на: Openbaar Ministerie

      Диспозитив

   Член 28, параграф 2, първо изречение от Рамково решение 2008/909/ПВР на Съвета от 27 ноември 2008 година за прилагане на принципа за взаимно признаване към съдебни решения по наказателни дела, с които се налагат наказания лишаване от свобода или мерки, включващи лишаване от свобода, за целите на тяхното изпълнение в Европейския съюз, трябва да се тълкува в смисъл, че се отнася само до съдебните решения, станали окончателни преди посочената от съответната държава членка дата.

      (1)  ОВ C 27, 25.1.2016 г.


title: Дело T-180/08 P: Жалба, подадена на 15 май 2008 г. от Giuseppe Tiralongo срещу Pешение от 6 март 2008 г. на Съда на публичната служба по дело F-55/07 Tiralongo/Комисия

text:
               5.7.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 171/45

         Жалба, подадена на 15 май 2008 г. от Giuseppe Tiralongo срещу Pешение от 6 март 2008 г. на Съда на публичната служба по дело F-55/07 Tiralongo/Комисия
   (Дело T-180/08 P)
   (2008/C 171/86)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Жалбоподател: Giuseppe Tiralongo (представители: F. Sciaudone, avvocato, R. Sciaudone, avvocato, S. Frazzani, avvocato)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени обжалваното Определение от 6 март 2008 г. по дело F-55/07 и да се върне делото на Съда на публичната служба с цел отново да се произнесе по същество в светлината на предоставените от Първоинстанционния съд указания,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски по настоящото производство и направените във връзка с производството по дело F-55/07 съдебни разноски.

         Правни основания и основни доводи
   В подкрепа на исканията си жалбоподателят изтъква:

               —

               неправилно прилагане от Съда на публичната служба на съдебната практика в областта на самостоятелност на средствата за обжалване. По специално, в първоинстанционното производство съдът е приложил неправилно принципите на съдебната практика относно поправяне на вредите, причинена с противоправни деяния, към случай, в който, напротив, вредите били причинени с противоправно поведение.

               —

               липса на мотиви в обжалваното Определение на Съда на публичната служба в частта, в която изрично си потвърждава, че трите оплаквания на жалбоподателя не засягат поведение на Европейската комисия, а са свързани всъщност с противоправността на конкретни деяния.

               —

               неправилно тълкуване от Съда на публичната служба на съдебната практика в областта на самостоятелност на средствата за обжалване. По-специално, в първоинстнационното производство съдът неправилно приел, че принципът на самостоятелност на средствата за обжалване не можел да произведе действие в настоящия случай.

               —

               липсата на мотиви от гледна точка на искането за обезщетение на морални вреди. С оглед на множеството доводи, цялостно изложени от жалбоподателя, с цел да установи връзката между моралната вреда и поведението на Комисията, обжалваното Определение, като не взема отношение по този въпрос, не позволява да се разберат съображенията, поради които доводите са отхвърлени.


title: Дело T-598/14: Иск, предявен на 11 август 2014 г.  — Almashreq Investment Fund/Съвет

text:
               13.10.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 361/19

         Иск, предявен на 11 август 2014 г. — Almashreq Investment Fund/Съвет
   (Дело T-598/14)
   2014/C 361/27
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Almashreq Investment Fund (Дамаск, Сирия) (представители: E. Ruchat и C. Cornet d’Elzius, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на ищеца

   Ищецът моли Общия съд:

               —

               да обяви иска на ищеца за допустим и основателен,

               —

               вследствие на това да осъди Европейския съюз да поправи всички вреди, които ищецът е претърпял, възлизащи на 10  000 EUR,

               —

               да осъди Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски за настоящото производство.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на иска си ищецът излага три основания, които по същество са идентични или подобни на основанията, изложени по дело T-592/14, Makhlouf/Съвет.


title: Дело C-293/14: Решение на Съда (първи състав) от 23 декември 2015 г. (преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof — Австрия) — Gebhart Hiebler/Walter Schlagbauer (Преюдициално запитване — Директива 2006/123/ЕО — Приложно поле ratione materiae — Дейности, свързани с упражняването на официална власт — Професия коминочистач — Задачи в областта на „пожарната полиция“ — Териториално ограничение на разрешението за упражняване на дейност — Услуга от общ икономически интерес — Необходимост — Пропорционалност)

text:
               22.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 68/8

         Решение на Съда (първи състав) от 23 декември 2015 г. (преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof — Австрия) — Gebhart Hiebler/Walter Schlagbauer
   (Дело C-293/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Директива 2006/123/ЕО - Приложно поле ratione materiae - Дейности, свързани с упражняването на официална власт - Професия коминочистач - Задачи в областта на „пожарната полиция“ - Териториално ограничение на разрешението за упражняване на дейност - Услуга от общ икономически интерес - Необходимост - Пропорционалност))
   (2016/C 068/10)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Oberster Gerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Gebhart Hiebler

      Ответник: Walter Schlagbauer

      Диспозитив

               1)

               Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар трябва да се тълкува в смисъл, че обхваща упражняването на разглежданата в главното производство професия коминочистач в нейната цялост, при положение че тази професия включва изпълнението не само на частни икономически дейности, но и на задачи в областта на „пожарната полиция“.

               2)

               Член 10, параграф 4 и член 15, параграф 1, параграф 2, буква а) и параграф 3 от Директива 2006/123 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която ограничава разрешението за упражняване на професията коминочистач в нейната цялост до определен географски район, при положение че правната уредба не преследва съгласувано и систематично целта за защита на общественото здраве, което запитващата юрисдикция следва да провери.
               Член 15, параграф 4 от Директива 2006/123 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска подобна правна уредба в хипотезата, в която задачите в областта на „пожарната полиция“ би трябвало да бъдат квалифицирани като задачи, свързани с услуга от общ икономически интерес, доколкото предвиденото териториално ограничение е необходимо и пропорционално за упражняването на тези задачи в икономически жизнеспособни условия. Запитващата юрисдикция следва да направи тази преценка.

      (1)  ОВ C 303, 8.9.2014 г.


title: Дело T-132/12: Решение на Общия съд от 30 септември 2014 г. — Scooters India/СХВП — Brandconcern (LAMBRETTA) (Марка на Общността — Производство по отмяна — Словна марка на Общността „LAMBRETTA“ — Реално използване на марката — Член 51, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               10.11.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 395/36

      Решение на Общия съд от 30 септември 2014 г. — Scooters India/СХВП — Brandconcern (LAMBRETTA)
      (Дело T-132/12) (1)

      ((Марка на Общността - Производство по отмяна - Словна марка на Общността „LAMBRETTA“ - Реално използване на марката - Член 51, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
      (2014/C 395/42)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Scooters India Ltd (Лукноу, Индия) (представител: B. Brandreth, avocat)

         Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: J. Crespo Carrillo)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Brandconcern BV (Амстердам, Нидерландия) (представители: G. Casucci и N. Ferretti, avocats)

         Предмет

      Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 12 януари 2012 г. (преписка R 2308/2010-1) относно производство по отмяна между Brandconcern BV и Scooters India Ltd.

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 12 януари 2012 г. (преписка R 2308/2010—1).

                  2)

                  СХВП понася направените от нея съдебни разноски и разноските на Scooters India Ltd, включително във връзка с производството пред апелативния състав.

                  3)

                  Brandconcern BV понася направените от него съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 165, 9.6.2012 г.


title: Дело C-217/07: Определение на председателя на Съда от 20 юли 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Нидерландия

text:
               8.12.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/35

         Определение на председателя на Съда от 20 юли 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Нидерландия
   (Дело C-217/07) (1)

   (2007/C 297/72)

      Език на производството: нидерландски

   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 155, 7.7.2007 г.


title: Дело T-29/11: Решение на Общия съд от 24 октомври 2014 г.  — Technische Universität Dresden/Комисия (Арбитражна клауза — Програма за действие на Общността в областта на общественото здраве — Договор за финансиране на проект — Жалба за отмяна — Дебитно известие — Договорен характер на спора — Необжалваем акт — Недопустимост — Промяна на правната квалификация на жалбата — Допустими разходи)

text:
               8.12.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 439/26

         Решение на Общия съд от 24 октомври 2014 г. — Technische Universität Dresden/Комисия
   (Дело T-29/11) (1)

   ((Арбитражна клауза - Програма за действие на Общността в областта на общественото здраве - Договор за финансиране на проект - Жалба за отмяна - Дебитно известие - Договорен характер на спора - Необжалваем акт - Недопустимост - Промяна на правната квалификация на жалбата - Допустими разходи))
   (2014/C 439/35)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Technische Universität Dresden (Дрезден, Германия) (представител: G. Brüggen, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия (представители: W. Bogensberger и D. Calciu, впоследствие W. Bogensberger и F. Moro, подпомагани от R. Van der Hout и A. Köhler, адвокати)

      Предмет

   Искане за отмяна на дебитно известие № 3241011712 на Комисията от 4 ноември 2010 г. за възстановяване на сумата от 55  377,62 EUR, платена на жалбоподателя като финансова помощ в рамките на проект от програмата за действие на Общността в областта на общественото здраве (2003 — 2008 г.)

      Диспозитив

               1)

               Разходите за персонал, отнасящи се до г-жа H., в размер на 56,76 EUR, разходите за пътуване в размер на 1  354,08 EUR и разходите за предоставяне на услуги в размер на 351,82 EUR, осъществени от Technische Universität Dresden при изпълнението на договор под номер 2003114 (SI2.377438) относно финансирането на проекта „Collection of European Data on Lifestyle Health Determinants — Coordinating Party (LiS)“, осъществен в рамките на програмата за действие на Общността в областта на общественото здраве (2003 — 2008 г.), са допустими, поради което вземането на Европейската комисия за тези суми, посочено в дебитно известие № 3241011712 от 4 ноември 2010 г., е неоснователно.

               2)

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               3)

               Осъжда Technische Universität Dresden да поеме съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 80, 12.3.2011 г.


title: Дело T-378/13: Решение на Общия съд от 25 март 2015 г. — Apple and Pear Australia и Star Fruits Diffusion/СХВП — Carolus C. (English pink) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Общността „English pink“ — По-ранна словна марка на Общността „PINK LADY“ и по-ранни фигуративни марки на Общността „Pink Lady“ — Задължение за мотивиране — Задължение за полагане на грижа — Решение на съд за марките на Общността — Липса на сила на пресъдено нещо)

text:
               11.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 155/23

         Решение на Общия съд от 25 март 2015 г. — Apple and Pear Australia и Star Fruits Diffusion/СХВП — Carolus C. (English pink)
   (Дело T-378/13) (1)

   ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността „English pink“ - По-ранна словна марка на Общността „PINK LADY“ и по-ранни фигуративни марки на Общността „Pink Lady“ - Задължение за мотивиране - Задължение за полагане на грижа - Решение на съд за марките на Общността - Липса на сила на пресъдено нещо))
   (2015/C 155/26)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Apple and Pear Australia Ltd (Victoria, Австралия) и Star Fruits Diffusion (Caderousse, Франция) (представители: T. de Haan и P. Péters, адвокати)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: J. Crespo Carrillo)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Carolus C. BVBA (Nieuwerkerken, Белгия)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 29 май 2013 г. (преписка R 1215/2011-4) относно производство по възражение между Apple and Pear Australia Ltd и Star Fruits Diffusion, от една страна, и Carolus C. BVBA, от друга страна.

      Диспозитив

               1)

               Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 29 май 2013 г. (преписка R 1215/2011-4).

               2)

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               3)

               СХВП понася направените от нея съдебни разноски, както и половината от съдебните разноски на Apple and Pear Australia Ltd и на Star Fruits Diffusion.

               4)

               Apple and Pear Australia и Star Fruits Diffusion понасят половината от направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 260, 7.9.2013 г.


title: Дело C-177/16: Преюдициално запитване от Augstākā tiesa (Латвия), постъпило на 29 март 2016 г. — Biedrība „Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība“/Konkurences padome

text:
               6.6.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 200/12

         Преюдициално запитване от Augstākā tiesa (Латвия), постъпило на 29 март 2016 г. — Biedrība „Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība“/Konkurences padome
   (Дело C-177/16)
   (2016/C 200/18)
   Език на производството: латвийски

      Запитваща юрисдикция

   Augstākā tiesa

      Страни в главното производство

      Жалбоподател в първоинстанционното производство: Biedrība „Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra/Latvijas Autoru apvienība“

      Ответник в първоинстанционното производство: Konkurences padome

      Преюдициални въпроси

               1)

               Прилага ли се член 102, [втора алинея,] буква a) от Договора за функционирането на Европейския съюз в спор относно тарифите, установени от национална организация за управление на авторски права, ако тази организация събира и възнаграждения за произведения на чуждестранни автори и установените от нея тарифи могат да препятстват ползването на тези произведения в съответната държава членка?

               2)

               Целесъобразно и достатъчно ли е — и съответно в кои случаи — с оглед на определянето на понятието за несправедливи цени, използвано в член 102, [втора алинея,] буква a) от Договора за функционирането на Европейския съюз, в областта на управление на авторските и сродните им права да се прави сравнение между цените (тарифите) на съответния пазар и цените (тарифите) на граничещите с него пазари?

               3)

               Целесъобразно и достатъчно ли е с оглед на определянето на понятието за несправедливи цени, използвано в член 102, [втора алинея,] буква a) от Договора за функционирането на Европейския съюз, в областта на управление на авторските и сродните им права да се използва основаният на брутния вътрешен продукт коефициент на паритетите на покупателната способност?

               4)

               Трябва ли да се прави сравнение на тарифите във всеки отделен техен сегмент или спрямо средното равнище на тарифите?

               5)

               Кога трябва да се счита, че разликата между тарифите, разглеждани за целите на понятието за несправедливи цени, използвано в член 102, [втора алинея,] буква a) от Договора за функционирането на Европейския съюз, е толкова значителна, че икономическият оператор, който има господстващо положение, трябва да докаже, че тарифите му са справедливи?

               6)

               Каква информация разумно може да се очаква от икономически оператор, за да докаже справедливия характер на тарифите по отношение на защитените с авторски права произведения в обхвата на член 102, [втора алинея,] буква a) от Договора за функционирането на Европейския съюз, ако разходите за тези произведения не могат да се определят по същия начин като при продукти с материален характер? Става ли въпрос само за административните разходи на организацията за управление на авторски права?

               7)

               В случай на нарушение на конкурентното право целесъобразно ли е за целите на определянето на глобата от оборота на организация за управление на авторски права да се изключат платените от този икономически оператор възнаграждения на авторите?


title: Дело T-13/08: Определение на Първоинстанционния съд от 8 октомври 2008 г.  — Koinotita Grammatikou/Комисия (Жалба за отмяна — Кохезионен фонд — Липса на пряко засягане — Недопустимост)

text:
               7.2.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 32/35

         Определение на Първоинстанционния съд от 8 октомври 2008 г. — Koinotita Grammatikou/Комисия
   (Дело T-13/08) (1)

   (Жалба за отмяна - Кохезионен фонд - Липса на пряко засягане - Недопустимост)
   (2009/C 32/67)
   Език на производството: гръцки
   Страни

      Жалбоподател: Koinotita Grammatikou (Гърция) (представители: M. Chaïntarlis и A. Papakonstantinou, avocats)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: D. Triantafyllou и L. Flynn)
   Предмет
   Искане за отмяна на Решение C(2004) 5509 на Комисията от 21 декември 2004 година относно предоставянето на финансови средства от Кохезионния фонд във връзка с осъществяването на проект, наречен „Изграждане на депо в инсталацията за обработка и управление на отпадъците на североизточна Атика върху обекта „Mavro Vouno Grammatikou““.
   Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата като недопустима.

               2)

               Осъжда Koinotita Grammatikou да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 79, 29.3.2008 г.


title: Дело C-217/15: Преюдициално запитване от Tribunale di Santa Maria Capua (Италия), постъпило на 11 май 2015 г. — Наказателно производство срещу Massimo Orsi

text:
               27.7.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 245/8

         Преюдициално запитване от Tribunale di Santa Maria Capua (Италия), постъпило на 11 май 2015 г. — Наказателно производство срещу Massimo Orsi
   (Дело C-217/15)
   (2015/C 245/11)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale di Santa Maria Capua Vetere

      Страна в главното производство

   Massimo Orsi

      Преюдициален въпрос

   Съвместима ли е с правото на Съюза, като се вземат предвид член 4 от [Протокол № 7 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи] и член 50 [от Хартата на основните права на Европейския Съюз], разпоредбата на член 10 ter от законодателен декрет № 74/00 [от 10 март 2000 г.] в частта, в която допуска да се ангажира наказателната отговорност на лице, което за същите факти (неплащане на ДДС) вече е наказано с окончателната административна санкция от държавната финансова администрация в размер на 30 % от невнесения данък.


title: Дело T-686/13: Решение на Общия съд от 3 септември 2014 г.  — Unibail Management/СХВП (Изображение на две линии и четири звезди) (Марка на Общността — Заявка за фигуративна марка на Общността, представляваща две линии и четири звезди — Абсолютно основание за отказ — Отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) и член 75 от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Липса на конкретна преценка — Задължение за мотивиране)

text:
               13.10.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 361/7

         Решение на Общия съд от 3 септември 2014 г. — Unibail Management/СХВП (Изображение на две линии и четири звезди)
   (Дело T-686/13) (1)

   ((Марка на Общността - Заявка за фигуративна марка на Общността, представляваща две линии и четири звезди - Абсолютно основание за отказ - Отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) и член 75 от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Липса на конкретна преценка - Задължение за мотивиране))
   2014/C 361/07
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Unibail Management (Париж, Франция) (представители: L. Bénard, A. Rudoni и O. Klimis, адвокати)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Folliard-Monguiral)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 3 септември 2013 г. (преписка R 300/2013-2) относно заявка за регистрация като марка на Общността на знак, представляващ две линии и четири звезди.

      Диспозитив

               1)

               Отменя решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 3 септември 2013 г. (преписка R 300/2013-2) в частта, в която се отхвърля жалбата на Unibail Management за стоките и услугите от класове 16, 35, 36, 38, 41 и 42.

               2)

               Осъжда СХВП да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 52, 22.2.2014 г.


title: Дело T-320/15: Определение на Общия съд от 15 април 2016 г. — Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro/Комисия (Обществени поръчки — Оттегляне на обжалвания акт — Липса на основание за произнасяне по същество)

text:
               6.6.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 200/21

         Определение на Общия съд от 15 април 2016 г. — Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro/Комисия
   (Дело T-320/15) (1)

   ((Обществени поръчки - Оттегляне на обжалвания акт - Липса на основание за произнасяне по същество))
   (2016/C 200/30)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro SpA (Виченца, Италия) (представители: M. Merola, C. Santacroce и C. Toniolo, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: D. Recchia и F. Dintilhac)

      Предмет

   Искане за отмяна на решение от 7 април 2015 г. на генералния директор на Съвместния изследователски център на Европейската комисия [JRC.B6/RL/Ares(2015)], с което жалбоподателят е изключен от участие във всички процедури за възлагане на обществени поръчки и за отпускане на финансови помощи от общия бюджет на Европейския съюз за срок от две години и десет месеца.

      Диспозитив

               1)

               Основанието за постановяване на решение по същество по жалбата е отпаднало.

               2)

               Всяка страна понася собствените си разноски.

      (1)  ОВ C 254, 3.8.2015 г.


title: Дело C-162/16: Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo regionale per il Molise (Италия), постъпило на 18 март 2016 г. — Spinosa Costruzioni Generali SpA, Melfi Srl/Comune di Monteroduni

text:
               6.6.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 200/10

         Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo regionale per il Molise (Италия), постъпило на 18 март 2016 г. — Spinosa Costruzioni Generali SpA, Melfi Srl/Comune di Monteroduni
   (Дело C-162/16)
   (2016/C 200/15)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale Amministrativo regionale per il Molise

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Spinosa Costruzioni Generali SpA, Melfi Srl

      Ответник: Comune di Monteroduni

      Преюдициален въпрос

   Допускат ли общностните принципи на защита на оправданите правни очаквания и на правната сигурност, наред с принципите за свободното движение на стоки, свободата на установяване и свободата на предоставяне на услуги, предвидени в Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), както и произтичащите от тях принципи на равнопоставеност, недискриминация, взаимно признаване, пропорционалност и прозрачност, предвидени (последно) в Директива № 2014/24/ЕС (1), национална правна уредба като италианската, произтичаща от тълкуването на разпоредбите на член 87, параграф 4 и на член 86, параграф 3-bis от Законодателен декрет № 163 от 2006 г. във връзка с член 26, параграф 6 от Законодателен декрет № 81 от 2008 г., дадено в изпълнение на правомощието за еднакво прилагане и тълкуване на закона, на основание член 99 от Codice del processo amministrativo, в решения на пленума на Consiglio di Stato № 3 и № 9 от 2015 г., съгласно която липсата на отделно отразяване на разходите за безопасност в предприятието в икономическите оферти в процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, води във всички случаи до отстраняването на фирма оферент, дори ако изискването за отделно отразяване не е било посочено нито в условията за обществената поръчка, нито в приложения формуляр за представяне на офертите, и дори независимо от обстоятелството, че по същество в офертата са включени минималните разходи за безопасност в предприятието?

      (1)  Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ L 94, стр. 65).


title: Дело C-614/15: Определение на Съда (десети състав) от 21 септември 2016 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Craiova — Румъния) — Rodica Popescu/Direcția Sanitar Veterinară și pentru Siguranța Alimentelor Gorj (Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Социална политика — Директива 1999/70/ЕО — Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) — Последователни срочни трудови договори — Ветеринарна помощничка в областта на ветеринарно-санитарния контрол — Публичен сектор — Клауза 5, точка 1 — Мерки за предотвратяване на злоупотреби при използване на срочни трудови договори — Понятието „обективни причини“, обосноваващи такива договори — Назначаване по заместване на вакантни длъжности в очакване на приключването на конкурсни процедури)

text:
               5.12.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 454/13

      Определение на Съда (десети състав) от 21 септември 2016 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Craiova — Румъния) — Rodica Popescu/Direcția Sanitar Veterinară și pentru Siguranța Alimentelor Gorj
      (Дело C-614/15) (1)

      ((Преюдициално запитване - Член 99 от Процедурния правилник на Съда - Социална политика - Директива 1999/70/ЕО - Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) - Последователни срочни трудови договори - Ветеринарна помощничка в областта на ветеринарно-санитарния контрол - Публичен сектор - Клауза 5, точка 1 - Мерки за предотвратяване на злоупотреби при използване на срочни трудови договори - Понятието „обективни причини“, обосноваващи такива договори - Назначаване по заместване на вакантни длъжности в очакване на приключването на конкурсни процедури))
      (2016/C 454/25)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Craiova

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Rodica Popescu

         Ответник: Direcția Sanitar Veterinară și pentru Siguranța Alimentelor Gorj

         Диспозитив

      Клауза 5, точка 1 от Рамковото споразумение относно срочната работа, сключено на 18 март 1999 г., което се съдържа като приложение към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, съгласно която подновяването на последователни срочни трудови договори в публичния сектор е оправдано от наличието на „обективни причини“ по смисъла на тази клауза единствено поради това че контролните функции на служителите във ветеринарно-санитарната област нямат постоянен характер с оглед на колебанията в обема на дейностите на подлежащите на контрол предприятия, освен ако — което е компетентна да провери националната юрисдикция — подновяването на договорите действително цели да отговори на специфична потребност в съответния сектор, без обаче тя да може да се основава на съображения от бюджетен порядък. Освен това обстоятелството, че подновяването на последователни срочни договори се извършва в очакване на изхода от конкурсни процедури, не е достатъчно да приведе посочената правна уредба в съответствие със споменатата клауза, ако се окаже, че конкретното ѝ прилагане фактически води до злоупотреба при използването на последователни срочни трудови договори, което националната юрисдикция също е компетентна да провери.

         (1)  ОВ C 68, 22.2.2016 г.