title: Дело T-194/20: Жалба, подадена на 27 март 2020 г. — JF/EUCAP Somalia

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/37

      Жалба, подадена на 27 март 2020 г. — JF/EUCAP Somalia
      (Дело T-194/20)
      (2020/C 201/51)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: JF (представител: A. Kunst, lawyer)

         Ответник: EUCAP Somalia (Могадишу, Сомалия)

         Искания

      С жалбата си за отмяна (по член 263 ДФЕС) и с искането си за обезщетение на основание на извъндоговорна отговорност (по член 268 ДФЕС и член 340, втора алинея ДФЕС) жалбоподателят иска от Общия:

                  —

                  да отмени решението на ръководителя на мисията EUCAP Somalia от 18 януари 2020 г., с което се прекратява договорът за наемане на работа на жалбоподателя,

                  —

                  да отмени решението на ръководителя на мисията EUCAP Somalia от 31 януари 2020 г., с което се отхвърля вътрешната жалба на жалбоподателя,

                  —

                  да разпореди на EUCAP Somalia да плати на основание на извъндоговорна отговорност обезщетение на жалбоподателя за претърпени от него имуществени вреди от пропуснати заплати, други плащания и права (пропуснати ползи) през преходния период по Споразумението за оттегляне, сключено между Европейския съюз и Обединеното кралство (наричано по-нататък „Споразумението за оттегляне“),

                  —

                  да разпореди на EUCAP Somalia да плати обезщетение на жалбоподателя за претърпените от него имуществени и неимуществени вреди в резултат на незаконосъобразните решения в неокончателен и определен ex aequo et bono размер от 60,000 EUR,

                  —

                  да осъди EUCAP Somalia да заплати всички съдебни разноски, включително претърпените от жалбоподателя, ведно с лихва от 8 %.

            При условията на евентуалност, като се основава на арбитражна клауза (по член 272 ДФЕС) (ако обжалваните решения се считат за неделима част от трудовия договор на жалбоподателя) и на договорната отговорност за вреди (по член 340, първа алинея ДФЕС), жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да установи, че решенията на ръководителя на мисията EUCAP Somalia от 18 януари 2020 г. и 31 януари 2020 г. са незаконосъобразни,

                  —

                  да разпореди на EUCAP Somalia да плати обезщетение на жалбоподателя за посочените по-горе имуществени и неимуществени вреди,

                  —

                  да осъди EUCAP Somalia да заплати всички съдебни разноски, включително претърпените от жалбоподателя, ведно с лихва от 8 %.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква пет основания в подкрепа на жалбата си по член 263 ДФЕС.

                  1.

                  Първо основание: EUCAP Somalia нарушила правото на жалбоподателя да бъде изслушан, тъй като не му предложила да изрази становище преди приемането на решението от 18 януари 2020 г. за прекратяване на договора му за наемане на работа.

                  2.

                  Второ основание: EUCAP Somalia нарушила забраната за пряка дискриминация на основание гражданство, тъй като, обосновавайки решението за прекратяване на договора за наемане на работа на жалбоподателя с влизането в сила на Споразумението за оттегляне, въпреки предвидения в това споразумение преходен период, третирала по различен начин договорно наетите си служители в зависимост от това дали са граждани или не на Обединеното кралство.

                  3.

                  Трето основание: EUCAP Somalia нарушила принципа на равно третиране, тъй като третирала жалбоподателя по различен начин от договорно наетите служители в другите мисии по линия на ОПСО, граждани на Обединеното кралство, чиито договори за наемане на работа били оставени в сила по време на преходния период по Споразумението за оттегляне.

                  4.

                  Четвърто основание: EUCAP Somalia нарушила Споразумението за оттегляне, тъй като не се съобразила с предвиденото в него правило, че по време на преходния период разпоредбите за мисиите по линия на ОПСО следва да продължат да се прилагат по отношение на договорно наетите служители, граждани на Обединеното кралство, и наемането на такива служители не следва да се ограничава.

                  5.

                  Пето основание: EUCAP Somalia нарушила принципа на защита на оправданите правни очаквания, тъй като уверила договорно наетите служители, граждани на Обединеното кралство, че в съответствие със Споразумението за оттегляне договорите им за наемане на работа ще останат в сила по време на преходния период.
                  В допълнение, ако Общият съд приеме предявените на основание член 263 ДФЕС искания за недопустими, тъй като счита решенията за неделима част от договора за наемане на работа на жалбоподателя, жалбоподателят иска от Общия съд да се произнесе по предявените при условията на евентуалност искания на основание член 272 ДФЕС, като вземе предвид същите изложени пет основания. В този случай твърдените нарушения следва да се разглеждат като договорни.


title: Дело T-195/20: Жалба, подадена на 6 април 2020 г. — Sociedade da Água de Monchique/EUIPO — Ventura Vendrell (chic ÁGUA ALCALINA 9,5 PH)

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/39

      Жалба, подадена на 6 април 2020 г. — Sociedade da Água de Monchique/EUIPO — Ventura Vendrell (chic ÁGUA ALCALINA 9,5 PH)
      (Дело T-195/20)
      (2020/C 201/52)
      Език на жалбата: португалски

         Страни

         Жалбоподател: Sociedade da Água de Monchique, SA (Калдаш де Моншике, Португалия) (представител: M. Osório de Castro, advogado)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Pere Ventura Vendrell (Sant Sadurni d’Anoia, Испания)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител/Притежател на спорната марка: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорна марка: Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз ÁGUA ALCALINA 9,5 PH — заявка за регистрация № 017 027 608

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 20 януари 2020 г. по преписка R 2524/2018-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение и вследствие на това да уважи заявката за регистрация на марката;

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-198/20: Жалба, подадена на 30 март 2020 г. — Shindler и др./Съвет

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/40

      Жалба, подадена на 30 март 2020 г. — Shindler и др./Съвет
      (Дело T-198/20)
      (2020/C 201/54)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: Harry Shindler (Порто Д’Асколи, Италия) и деветима други жалбоподатели (представител: J. Fouchet, адвокат)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да отмени изцяло Решение (ЕС) 2020/135 на Съвета от 30 януари 2020 година относно сключването на Споразумението за оттегляне на Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия от Европейския съюз и Европейската общност за атомна енергия, наред със Споразумението за оттегляне на Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия от Европейския съюз и Европейската общност за атомна енергия и приложенията към него,
                  при условията на евентуалност:

                  —

                  да отмени Решение (ЕС) 2020/135 на Съвета от 30 януари 2020 година относно сключването на Споразумението за оттегляне на Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия от Европейския съюз и Европейската общност за атомна енергия, наред със Споразумението за оттегляне на Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия от Европейския съюз и Европейската общност за атомна енергия в частите, в които тези актове автоматично и общо и без никакъв контрол за пропорционалност разграничават, считано от 1 февруари 2020 г., гражданите на Европейския съюз и гражданите на Обединеното кралство, като да отмени по-специално и параграф 6 от преамбюла, както и членове 9, 10 и 127 от Споразумението за оттегляне,
                  в резултат на това:

                  —

                  да осъди Съвета на Европейския съюз да заплати всички съдебни разноски, както и разходите за адвокат в размер на 5 000 EUR.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват тринадесет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на член 106а от Договора за създаване на Европейката общност за атомна енергия (Евратом). В това отношение жалбоподателите по-специално считат, че британският народ не е гласувал за оттеглянето на Обединеното кралство от Евратом и че е трябвало да се спазят формалностите по оттеглянето на Обединеното кралство от тази организация.

                  2.

                  Второ основание: процесуално нарушение във връзка с естеството на крайното споразумение. В това отношение жалбоподателите поддържат, че решението за сключване на споразумението за оттегляне е незаконосъобразно, тъй като предоставя на Съюза „изключителна хоризонтална компетентност“ за водене на преговори по споразумението за оттегляне като по този начин накърнява разпределението на правомощията между Съюза и държавите членки, изключвайки възможността за смесено споразумение и за ратифициране на крайното споразумение от държавите членки.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на член 127 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП), тъй като не е спазена предвидената в този член процедура за прекратяване на споразумението и според жалбоподателите това води до процесуално нарушение при приемането на обжалваното решение и до неговата невалидност.

                  4.

                  Четвърто основание: липса на контрол за пропорционалност на премахването на европейското гражданство за определена категория британци. Според жалбоподателите обжалваното решение трябва да бъде отменено, тъй като не е взело предвид невъзможността на няколко категории британци да гласуват при проведения на 23 юни 2016 г. референдум относно членството на Обединеното кралство в Европейския съюз: британците, които са упражнили своята свобода на движение в Съюза и не са се намирали на британска територия от повече от петнадесет дни, гражданите на отвъдморски страни и територии, на Нормандските острови и британците, изтърпяващи наказание лишаване от свобода.

                  5.

                  Пето основание: нарушение на принципите на демокрация, равно третиране, свобода на движение, свобода на изразяване и добра администрация. Жалбоподателите изтъкват по-специално, че обжалваното решение противоречи на правния ред на Съюза, в който е заложен принципът на равно третиране на всички граждани, както и на правната уредба в Конвенцията за защита правата на човека и основните свободи.

                  6.

                  Шесто основание: нарушение на член 52 ДЕС, членове 198 ДФЕС, 199 ДФЕС, 203 ДФЕС и 355 ДФЕС, които се отнасят до отвъдморските британски страни и територии. Според жалбоподателите, тъй като не посочва относимото правно основание, а именно член 203 ДФЕС, обжалваното решение, което се прилага спрямо отвъдморските британски страни и територии, е незаконосъобразно и трябва да се отмени.

                  7.

                  Седмо основание: нарушение на статута на Гибралтар с решението от 30 януари 2020 г., тъй като член 3 от Споразумението за оттегляне нарушава международното право и по-специално правото на самоопределение на народите.

                  8.

                  Осмо основание: нарушение на член 4 ДФЕС, тъй като обжалваното решение не е в съответствие с принципа за разделение на правомощията между Съюза и държавите членки, което с оглед на установения статут на Гибралтар, трябва да доведе до отмяната му.

                  9.

                  Девето основание: нарушение на принципите на правна сигурност и защита на оправданите правни очаквания. В това отношение жалбоподателите поддържат по-специално, че обжалваното решение потвърждава загубата на техните права на постоянно пребиваване, придобити след пет години непрекъснато пребиваване в държава членка, без да са предвидени конкретните последици от тази загуба и преди всичко, без да е упражнен контрол за пропорционалност.

                  10.

                  Десето основание: нарушение на правото на зачитане на личния и семейния живот, гарантирано от Конвенцията за защита правата на човека и основните свободи. Жалбоподателите твърдят, че обжалваното решение засяга тяхното право на личен и семеен живот, доколкото с него им се отнема европейското гражданство и съответно правото им да пребивават свободно на територията на държава членка, на която не са граждани, но на чиято територия са изградили семейния си живот.

                  11.

                  Единадесето основание: нарушение на правото на британските граждани да гласуват и да бъдат избирани в общинските и европейските избори. Според жалбоподателите член 127 от Споразумението за оттегляне нарушавал член 18 ДФЕС и членове 20 и 21 от Хартата за основните права на Европейския съюз. Ето защо обжалваното решение трябвало да бъде отменено, тъй като с него се ратифицира споразумение, съдържащо разпоредба, която създава дискриминация спрямо британските граждани.

                  12.

                  Дванадесето основание: Споразумението за оттегляне извършва автоматично и общо разграничение на гражданите на Съюза от гражданите на Обединеното кралство без контрол за пропорционалност по отношение на личния и семейния живот на британците, считано от 1 февруари 2020 г. В подкрепа на това основание жалбоподателите твърдят, че премахването на европейското гражданство не трябвало да бъде автоматично и общо, а трябвало да се извърши преценка in concreto на последиците, а при липсата на такава преценка обжалваното решение трябвало да се отмени.

                  13.

                  Тринадесето основание: членове 18 ДФЕС, 20 ДФЕС и 22 ДФЕС във връзка с член 12 от Споразумението за оттегляне. Според жалбоподателите въведената с член 127 от Споразумението за оттегляне дискриминация е в нарушение с потвърдената в член 18 ДФЕС забрана за дискриминация, извършвана на основание гражданство.


title: Дело T-199/20: Жалба, подадена на 14 април 2020 г. — Aldi Stores/EUIPO — Dualit (Форма на тостер)

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/42

      Жалба, подадена на 14 април 2020 г. — Aldi Stores/EUIPO — Dualit (Форма на тостер)
      (Дело T-199/20)
      (2020/C 201/55)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Aldi Stores Ltd (Атърстоун, Обединеното кралство) (представители: S. Barker, Solicitor, и C. Blythe, Barrister)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Dualit Ltd (Кроули, Обединеното кралство)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: триизмерна марка на Европейския съюз (Форма на тостер) — марка на Европейския съюз № 48 728

         Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 14 февруари 2020 г. по преписка R 1034/2019-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение и да уважи искането за обявяване на недействителност съгласно член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  при условията на евентуалност да отмени обжалваното решение и да върне преписката на EUIPO, направо на отдела за отмяна или на апелативния състав,

                  —

                  при условията на евентуалност спрямо предходното да отмени обжалваното решение и да уважи искането за обявяването на недействителност съгласно член 7, параграф 1, буква a), буква д), подточка ii) и/или буква д), подточка iii) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати разноските на жалбоподателя в настоящото производство по обжалване.

         Изложени основания

                  —

                  нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  съществено процесуално нарушение, а при условията на евентуалност — нарушение на член 27, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 7, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 7, параграф 1, буква д), подточка ii) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 7, параграф 1, буква д), подточка iii) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-200/20: Жалба, подадена на 15 април 2020 г. — Stone Brewing/EUIPO — Molson Coors Brewing Company (UK) (STONE BREWING)

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/43

      Жалба, подадена на 15 април 2020 г. — Stone Brewing/EUIPO — Molson Coors Brewing Company (UK) (STONE BREWING)
      (Дело T-200/20)
      (2020/C 201/56)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Stone Brewing Co. LLC (Ескондидо, Калифорния, Съединени щати) (представители: M. Kloth, R. Briske и D. Habel, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Molson Coors Brewing Company (UK) Ltd (Бъртън Ъпон Трент, Обединеното кралство)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за търговска марка на Европейския съюз „STONE BREWING“ — заявка за регистрация № 15 423 668

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 31 януари 2020 г. по преписка R 1524/2018-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да му присъди съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Делегиран регламент (ЕС) 2018/625 на Комисията,

                  —

                  Нарушение на член 47, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета и на член 10, параграф 3 от Делегиран регламент (ЕС) 2018/625 на Комисията,

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-202/20: Жалба, подадена на 17 април 2020 г. — Target Brands/EUIPO — The a.r.t. company b&s (ART CLASS)

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/44

      Жалба, подадена на 17 април 2020 г. — Target Brands/EUIPO — The a.r.t. company b&s (ART CLASS)
      (Дело T-202/20)
      (2020/C 201/57)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Target Brands Inc. (Минеаполис, Минесота, Съединени щати) (представител: A. Norris, Barrister)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: The a.r.t. company b&s, SA (Кел, Испания)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „ART CLASS“ — заявка за регистрация № 16 888 695

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 23 януари 2020 г. по преписка R 1597/2019-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да отхвърли възражението по отношение на всички останали спорни стоки,

                  —

                  при условията на евентуалност, да върне преписката на EUIPO за ново разглеждане,

                  —

                  да му присъди разноските във връзка с това производство по обжалване, с производството по обжалване пред апелативния състав и с производството по възражение.

         Изложено основание

      Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-203/20: Жалба, подадена на 18 април 2020 г. — Al-Imam/Съвет

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/45

      Жалба, подадена на 18 април 2020 г. — Al-Imam/Съвет
      (Дело T-203/20)
      (2020/C 201/58)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Maher Al-Imam (Дамаск, Сирия) (представител: M. Brillat, адвокат)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да допусне жалбата на жалбоподателя;

                  —

                  да констатира незаконосъобразността на Регламент (ЕС) № 36/2012 на Съвета от 18 януари 2012 година относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия и за отмяна на Регламент (ЕС) № 442/2011, в частта му, която се отнася за жалбоподателя; незаконосъобразността на Решение 2013/255/ОВППС от 31 май 2013 година относно ограничителни мерки срещу Сирия, в частта му, която се отнася за жалбоподателя; незаконосъобразността на Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/211 на Съвета от 17 февруари 2020 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия, в частта му, която се отнася за жалбоподателя; незаконосъобразността на Решение за изпълнение (ОВППС) 2020/212 на Съвета от 17 февруари 2020 година за прилагане на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия, в частта му, която се отнася за жалбоподателя;

                  —

                  вследствие на това да отмени Регламент (ЕС) № 36/2012 на Съвета от 18 януари 2012 година относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия и за отмяна на Регламент (ЕС) № 442/2011, в частта му, която се отнася за жалбоподателя; Решение 2013/255/ОВППС от 31 май 2013 година относно ограничителни мерки срещу Сирия, в частта му, която се отнася за жалбоподателя; Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/211 на Съвета от 17 февруари 2020 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия, в частта му, която се отнася за жалбоподателя; Решение за изпълнение (ОВППС) 2020/212 на Съвета от 17 февруари 2020 година за прилагане на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия, в частта му, която се отнася за жалбоподателя;

                  —

                  да осъди Съвета да заплати на жалбоподателя сумата от 10 000 EUR на седмица, считано от 18 февруари 2020 г., като обезщетение за имуществените вреди, претърпени поради приемането на спорните мерки;

                  —

                  да осъди Съвета да заплати на жалбоподателя сумата от 15 000 EUR на седмица, считано от 18 февруари 2020 г., като обезщетение за неимуществените вреди, претърпени поради приемането на спорните мерки;

                  —

                  да осъди Съвета да поправи всяка бъдеща вреда, която жалбоподателят ще претърпи вследствие на приемането на спорните решения;

                  —

                  да осъди Съвета да заплати разходите и съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква три основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на основните права на жалбоподателя в хода на производството по приемане на спорните актове. Това основание се разделя на две части:

                              —

                              Първа част, изведена от нарушение на правото на защита на жалбоподателя, тоест правото да бъде изслушан и принципа на състезателност.

                              —

                              Втора част, изведена от нарушение на правото на ефективна съдебна защита.

                  2.

                  Второ основание: явна грешка в преценката при приемането на спорните актове. Това основание се разделя на две части:

                              —

                              Първа част, изведена от недостатъчност на доказателствата, обосноваващи вписването на жалбоподателя в списъка на лицата, срещу които са насочени ограничителните мерки.

                              —

                              Втора част, изведена от изопачаване на фактите.

                  3.

                  Трето основание: незаконно и непропорционално засягане на основните права на жалбоподателя, произтичащо от съдържанието на спорните актове. Това основание се разделя на две части:

                              —

                              Първа част, изведена от нарушение на правото на собственост.

                              —

                              Втора част, изведена от нарушение на правото на личен и семеен живот.


title: Дело T-204/20: Жалба, подадена на 19 април 2020 г. —Zoom/EUIPO — Facetec (ZOOM)

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/46

      Жалба, подадена на 19 април 2020 г. —Zoom/EUIPO — Facetec (ZOOM)
      (Дело T-204/20)
      (2020/C 201/59)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Zoom KK (Токио, Япония) (представител: M. de Arpe Tejero, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Facetec Inc. (Лас Вегас, Невада, Съединени щати)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: посочваща Европейския съюз международна регистрация на словната марка „ZOOM“ — посочваща Европейския съюз международна регистрация № 1 323 959

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 7 февруари 2020 г. по преписка R 507/2019-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-205/20: Жалба, подадена на 16 април 2020 г. — Frommer/EUIPO — Minerva („I-cosmetics“)

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/47

      Жалба, подадена на 16 април 2020 г. — Frommer/EUIPO — Minerva („I-cosmetics“)
      (Дело T-205/20)
      (2020/C 201/60)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Angela Frommer (Унтершлайсхайм, Германия) (представител: F. Remmertz, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Minerva GmbH (Мюнхен, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „I-cosmetics“ — марка на Европейския съюз № 8 836 661

         Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 10 февруари 2020 г. по преписка R 675/2019-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO и другата страна, ако встъпи в производството, да заплатят разноските, включително направените от жалбоподателя в производството пред апелативния състав.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 18 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на правило 22 от Регламент (ЕО) 2868/95 на Комисията.


title: Дело T-207/20: Жалба, подадена на 17 април 2020 г. — Residencial Palladium/EUIPO — Fiesta Hotels & Resorts (PALLADIUM HOTELS & RESORTS)

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/48

      Жалба, подадена на 17 април 2020 г. — Residencial Palladium/EUIPO — Fiesta Hotels & Resorts (PALLADIUM HOTELS & RESORTS)
      (Дело T-207/20)
      (2020/C 201/61)
      Език на жалбата: испански

         Страни

         Жалбоподател: Residencial Palladium, SL (Ибиса, Испания) (представител: D. Solana Giménez, abogado)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Fiesta Hotels & Resorts, SL (Ибиса)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: фигуративна марка „PALLADIUM HOTELS & RESORTS“ — марка на Европейския съюз № 2 915 304

         Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 12 февруари 2020 г. по преписка R 231/2019-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви обжалваното решение за нищожно и да върне преписката на EUIPO за произнасяне по искането на Residencial Palladium за обявяване на марката за недействителна,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

      Нарушение на член 60, параграф 4 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-215/20: Жалба, подадена на 21 април 2020 г. — Fidia farmaceutici/EUIPO — Ioulia and Irene Tseti Pharmaceutial Laboratories („HYAL“)

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/48

      Жалба, подадена на 21 април 2020 г. — Fidia farmaceutici/EUIPO — Ioulia and Irene Tseti Pharmaceutial Laboratories („HYAL“)
      (Дело T-215/20)
      (2020/C 201/62)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Fidia farmaceutici SpA (Абано Терме, Италия) (представители: R. Kunz-Hallstein и H. Kunz-Hallstein, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Ioulia and Irene Tseti Pharmaceutial Laboratories SA (Атина, Гърция)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „HYAL“ — марка на Европейския съюз № 2 430 221

         Производство пред EUIPO: производство по отмяна

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 24 януари 2020 г. по преписка R 613/2019-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски, при условията на евентуалност, ако другата страна в производството пред апелативния състав встъпи в съдебното производство, да осъди EUIPO и встъпилата страна да заплатят съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  нарушение на член 165, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 32, буква е) и член 39, параграф 5 от Делегиран регламент (ЕС) 2018/625 на Комисията.

                  —

                  нарушение на член 94, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 95, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 59, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-218/20: Жалба, подадена на 14 април 2020 г. — Alkattan/Съвет

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/49

      Жалба, подадена на 14 април 2020 г. — Alkattan/Съвет
      (Дело T-218/20)
      (2020/C 201/63)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Waseem Alkattan (Дамаск, Сирия) (представител: G. Karouni, адвокат)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  Да отмени следните актове в частта им, в която се отнасят до жалбоподателя:

                              —

                              Решение за изпълнение (ОВППС) 2020/212 на Съвета от 17 февруари 2020 година за прилагане на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия;

                              —

                              Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/211 на Съвета от 17 февруари 2020 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия;

                  —

                  да осъди Съвета да заплати сумата от 500 000,00 (петстотин хиляди) EUR като обезщетение за всички претърпени вреди;

                  —

                  да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първото основание е изведено от нарушение на правата на защита и на справедлив съдебен процес, основани на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз и на членове 6 и 13 от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи, както и на практиката на Съда. Жалбоподателят счита, че е трябвало да бъде изслушан преди Съветът на Европейския съюз да приеме ограничителните мерки спрямо него и че вследствие на това неговото право на защита не е било спазено.

                  2.

                  Второто основание е изведено от нарушение на задължението за мотивиране (член 296, алинея 2 ДФЕС). Жалбоподателят упреква Съвета, че се е задоволил с неясни и общи съображения без да посочи точно и конкретно причините, поради които счита, при упражняването на своето дискреционно право на преценка, че спрямо жалбоподателя трябва да бъдат наложени разглежданите ограничителни мерки. Към жалбоподателя не са отправени никакви конкретни и обективни упреци, които да могат да обосноват разглежданите мерки, по този начин възприетите от Съвета мотиви не давали на жалбоподателя достатъчни улики и на практика били най-малкото неясни, общи и неточни.

                  3.

                  Третото основание е изведено от явна грешка в преценката. Жалбоподателят упреква Съвета, че в мотивите си в подкрепа на ограничителната мярка е възприел елементи, които явно нямат фактическа основа, тъй като изтъкнатите деяния според него не почиват на никаква сериозна основа.

                  4.

                  Четвъртото основание е свързано с искането за обезщетение за претърпените вреди и е изведено от вменяването на жалбоподателя на някои тежки деяния, излагайки по този начин него и неговото семейство на опасности, което показвало обхвата на претърпените вреди и обосновавало неговото искане за обезщетение. Освен това жалбоподателят поддържа, че неговите икономически дейности са тежко и трайно застрашени.


title: Дело T-220/20: Жалба, подадена на 16 април 2020 г. — JL/Комисия

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/50

      Жалба, подадена на 16 април 2020 г. — JL/Комисия
      (Дело T-220/20)
      (2020/C 201/64)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: JL (представител: C. Mourato, avocat)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението от 11 юли 2019 г. на Европейската комисия (ООТД), с което се отправя предупреждение към жалбоподателя;

                  —

                  да отмени решението от 27 март 2017 г. на Европейската комисия (ООТД) да поеме случая [поверително] (1);

                  —

                  да изплати на жалбоподателя общо обезщетение от 30 000 EUR за неимуществени вреди, дължимо от Европейската комисия;

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски, като приложи член 134 от Процедурния правилник на Общия съд.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на член 266 ДФЕС, по-специално неподходящи мерки за изпълнение на решението за отмяна, постановено от Общия съд и нарушение на принципа „non bis in idem“.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на член 266 ДФЕС, нарушение на принципа на добра администрация, включително задължение за безпристрастно и справедливо разглеждане на делата, нарушени на принципа за презумпция за невиновност и нарушение на правото на защита.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на член 266 ДФЕС, нарушение на приложимите процедурни правила към административните разследвания и дисциплинарните производства и нарушение на задължението за мотивиране.

                  4.

                  Четвърто основание: искане за присъждане на специално обезщетение поради посочените по-горе нарушения.

         (1)  Поверителни данни заличени.


title: Дело T-221/20: Жалба, подадена на 23 април 2020 г. — Target Brands/EUIPO — The a.r.t. company b&s (art class)

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/51

      Жалба, подадена на 23 април 2020 г. — Target Brands/EUIPO — The a.r.t. company b&s (art class)
      (Дело T-221/20)
      (2020/C 201/65)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Target Brands Inc. (Минеаполис, Минесота, Съединени щати) (представител: A. Norris, Barrister)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: The a.r.t. company b&s, SA (Кел, Испания)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз „art class“ — заявка за регистрация № 16 888 737

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 7 февруари 2020 г. по преписка R 1596/2019-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да отхвърли възражението по отношение на всички останали спорни стоки,

                  —

                  при условията на евентуалност, да върне преписката на EUIPO за ново разглеждане,

                  —

                  да му присъди разноските във връзка с това производство по обжалване, с производството по обжалване пред апелативния състав и с производството по възражение.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-222/20: Жалба, подадена на 21 април 2020 г. — CH и CN/Парламент

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/52

      Жалба, подадена на 21 април 2020 г. — CH и CN/Парламент
      (Дело T-222/20)
      (2020/C 201/66)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: CH и CN (представител: C. Bernard-Glanz, адвокат)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да обяви жалбата им за допустима;

                  —

                  да отмени обжалваните решения, доколкото с тях не се изразява окончателно становище по установяването на истинността на фактите, свързани с упражнен психически тормоз;

                  —

                  да осъди ответника да заплати на всеки от тях сума от 5 000 EUR, ex aequo et bono, като обезщетение за неимуществените вреди, причинени от превишаването на разумния срок, която сума да се увеличи с лихвите за забава до пълното изплащане;

                  —

                  да осъди ответника да заплати на всеки от тях сума от 100 000 EUR, ex aequo et bono, като обезщетение за неимуществените вреди, причинени от липсата на окончателно становище по установяването на истинността на фактите, свързани с упражнен психически тормоз, която сума да се увеличи с лихвите за забава до пълното изплащане;

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата срещу решенията на Парламента от 13 септември 2019 г., в които органът, оправомощен да сключва договори за назначаване на тази институция, в отговор на техните искания за съдействие, не е изразил окончателно становище по установяването на истинността на фактите, свързани с упражнен психически тормоз, жалбоподателите изтъкват две основания.

                  1.

                  Първо основание, изведено от нарушение на задължението за оказване на съдействие и на член 24 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилника“), с мотив, че като не е изразил окончателно становище относно фактите, свързани с упражнен психически тормоз, органът, оправомощен да сключва договори за назначаване на Парламента, е нарушил задължението си за оказване на съдействие.

                  2.

                  Второ основание, изведено от нарушение на задължението за полагане на грижа и на принципа на добра администрация, както и от нарушение на правото на човешко достойнство и на членове 1 и 31 от Хартата на основните права на Европейския съюз, с мотив, че като не е изразил окончателно становище относно фактите, свързани с упражнен психически тормоз, органът, оправомощен да сключва договори за назначаване на Парламента, е нарушил принципа на добра администрация и задължението си за полагане на грижа, нарушавайки по този начин правото на човешко достойнство на жалбоподателите.


title: Дело T-226/20: Жалба, подадена на 24 април 2020 г. — Steinel/EUIPO (MobileHeat)

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/53

      Жалба, подадена на 24 април 2020 г. — Steinel/EUIPO (MobileHeat)
      (Дело T-226/20)
      (2020/C 201/67)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Steinel GmbH (Херцеброк-Клархолц, Германия) (представители: M. Breuer и K. Freudenstein, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: заявка за словна марка на Европейския съюз „MobileHeat“ — заявка за регистрация № 18 029 162

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 3 февруари 2020 г. по преписка R 2472/2019-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) във връзка с член 7, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-277/20: Жалба, подадена на 24 април 2020 г. — Biovene Cosmetics/EUIPO — Eugène Perma France (BIOVÈNE BARCELONA)

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/53

      Жалба, подадена на 24 април 2020 г. — Biovene Cosmetics/EUIPO — Eugène Perma France (BIOVÈNE BARCELONA)
      (Дело T-277/20)
      (2020/C 201/68)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Biovene Cosmetics, SL (Барселона, Испания) (представител: E. Estella Garbayo, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Eugène Perma France (Сен Дени, Франция)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорна марка: Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз BIOVÈNE BARCELONA в розов и бял цвят — заявка за регистрация № 16 523 102

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 12 февруари 2020 г. по преписка R 1661/2019-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да обяви за нищожно решението на отдела по споровете,

                  —

                  да измени посочените решения и да уважи изцяло заявката относно спорната марка,

                  —

                  да осъди EUIPO и Eugène Parma France да заплатят съдебните разноски в настоящото производство по обжалване, в производството по възражение и в производството по обжалване пред EUIPO.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-232/20: Жалба, подадена на 28 април 2020 г. — Biovene Cosmetics/EUIPO — Eugène Perma France (BIOVÈNE)

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/54

      Жалба, подадена на 28 април 2020 г. — Biovene Cosmetics/EUIPO — Eugène Perma France (BIOVÈNE)
      (Дело T-232/20)
      (2020/C 201/69)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Biovene Cosmetics, SL (Барселона, Испания) (представител: E. Estella Garbayo, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Eugène Perma France (Сен Дени, Франция)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „BIOVÈNE“ — заявка за регистрация № 16 052 029

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 12 февруари 2020 г. по преписка R 739/2019-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да обяви за нищожно решението на отдела по споровете,

                  —

                  да измени посочените решения и да уважи изцяло заявката относно спорната марка,

                  —

                  да осъди EUIPO и Eugène Parma France да заплатят съдебните разноски в настоящото производство по обжалване, в производството по възражение и в производството по обжалване пред EUIPO.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-556/18: Определение на Общия съд от 26 март 2020 г. — Sensient Colors Europe/Комисия

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/55

      Определение на Общия съд от 26 март 2020 г. — Sensient Colors Europe/Комисия
      (Дело T-556/18) (1)

      (2020/C 201/70)
      Език на производството: немски
      Председателят на осми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 399, 5.11.2018 г.


title: Дело T-682/18: Определение на Общия съд от 15 април 2020 г. — Twitter/EUIPO — 123billets и Hachette Filipacchi Presse (PERISCOPE)

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/55

      Определение на Общия съд от 15 април 2020 г. — Twitter/EUIPO — 123billets и Hachette Filipacchi Presse (PERISCOPE)
      (Дело T-682/18) (1)

      (2020/C 201/71)
      Език на производството: френски
      Председателят на трети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 25, 21.1.2019 г.


title: Дело T-320/19: Определение на Общия съд от 2 април 2020 г. — BV/Комисия

text:
               15.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/55

      Определение на Общия съд от 2 април 2020 г. — BV/Комисия
      (Дело T-320/19) (1)

      (2020/C 201/72)
      Език на производството: френски
      Председателят на седми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 246, 22.7.2019 г.


title: Дело C-72/20 P: Жалба, подадена на 12 февруари 2020 г. от Рефан България срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 12 декември 2019 г. по дело T-747/18 — Рефан България/EUIPO (Форма на цвете)

text:
               27.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 247/3

      Жалба, подадена на 12 февруари 2020 г. от Рефан България срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 12 декември 2019 г. по дело T-747/18 — Рефан България/EUIPO (Форма на цвете)
      (Дело C-72/20 P)
      (2020/C 247/04)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Рефан България ООД (представител: A. Иванова, адвокат)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      С определение от 4 юни 2020 г. Съдът (състав по допускането на обжалване) постанови, че не допуска обжалване и че жалбоподателят следва да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-74/20 P: Жалба, подадена на 12 февруари 2020 г. от Hästens Sängar AB срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 3 декември 2019 г. по дело T-658/18 — Hästens Sängar/EUIPO (Изображение на мотив на квадратчета)

text:
               27.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 247/3

      Жалба, подадена на 12 февруари 2020 г. от Hästens Sängar AB срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 3 декември 2019 г. по дело T-658/18 — Hästens Sängar/EUIPO (Изображение на мотив на квадратчета)
      (Дело C-74/20 P)
      (2020/C 247/05)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Hästens Sängar AB (представители: M. Johansson, advokat, R. Wessman, advokat)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      С определение от 28 май 2020 г. Съдът (състав по допускане на обжалване) постанови, че не допуска обжалване и че Hästens Sängar AB следва да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-140/20: Преюдициално запитване от Supreme Court (Ирландия), постъпило на 25 март 2020 г. — G.D./The Commissioner of the Garda Síochána, Minister for Communications, Energy and Natural Ressources, Attorney General

text:
               27.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 247/6

      Преюдициално запитване от Supreme Court (Ирландия), постъпило на 25 март 2020 г. — G.D./The Commissioner of the Garda Síochána, Minister for Communications, Energy and Natural Ressources, Attorney General
      (Дело C-140/20)
      (2020/C 247/10)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Supreme Court (Ирландия)

         Страни в главното производство

         Ищец: G.D.

         Ответници: Commissioner of the Garda Síochána, Minister for Communications, Energy and Natural Resources и Attorney General

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Противоречи ли сам по себе си общ/универсален режим за запазване на данни — дори и да е подчинен на строги ограничения относно запазването и достъпа — на разпоредбите на член 15 от Директива 2002/58/ЕО (1), тълкувани с оглед на Хартата?

                  2)

                  Допустимо ли е национален съд — когато преценява дали да обяви за несъвместима национална мярка, приета в изпълнение на Директива 2006/24/ЕО (2), и предвиждаща общ режим за запазване на данни (подчинен на необходимия строг контрол върху запазването и/или във връзка с достъпа), и по-специално когато разглежда пропорционалността на такъв режим — да вземе предвид факта, че доставчиците на услуги могат законно да запазват данни за свои търговски цели и могат да бъдат задължавани да ги запазват по съображения, свързани с националната сигурност, извън предвидените в разпоредбите на Директива 2002/58/ЕО?

                  3)

                  Какви критерии следва да приложи национален съд, за да установи дали национална мярка за достъп до запазени данни е съвместима с правото на Съюза, и по-специално с Хартата, когато проверява дали такъв режим за достъп предвижда изисквания съгласно практиката на Съда на Европейския съюз независим предварителен контрол? Може ли при преценката си в това отношение съответният национален съд да вземе предвид наличието на последващ или независим съдебен контрол?

                  4)

                  Следва ли национален съд да обяви национална мярка за несъвместима с разпоредбите на член 15 от Директива 2002/58/ЕО във всички случаи, когато национални мерки предвиждат общ режим за запазване на данни за целите на борбата с тежки престъпления и когато въз основа на всички налични доказателства е стигнал до извода, че такова запазване е както от съществено значение, така и строго необходимо за постигането на целта за борба с тежката престъпност?

                  5)

                  Допустимо ли е национален съд — в случай че установи несъвместимост на национална мярка с разпоредбите на член 15 от Директива 2002/58/ЕО, тълкувани с оглед на Хартата — да ограничи действието във времето на обявяването на несъвместимостта, тъй като в противен случай би се стигнало до „породен от това хаос и увреждане на обществения интерес“ (в съответствие с подхода, възприет например в решение R (National Council for Civil Liberties) с/у Secretary of State for Home Department and Secretary of State for Foreign Affairs (2018) EWHC 975, т. 46)?

                  6)

                  Може ли национален съд — сезиран в хода на производство, инициирано с цел да се разреши спор за допустимост на доказателство в наказателно или в друго производство, с искане да установи несъвместимост на национално законодателство с член 15 от Директива 2002/58/ЕО и/или да не приложи това законодателство и/или да установи, че прилагането на такова законодателство е нарушило правата на лице — да откаже да удовлетвори исканията по отношение на данни, които са били запазени съгласно национална уредба, приета в изпълнение на задължението по член 288 ДФЕС за точно въвеждане в националното право на разпоредбите на директивите, или да се произнесе само за периода след постановяването на 8 април 2014 г. на решението на Съда на Европейския съюз, с което Директива 2006/24/ЕО се обявява за невалидна?

         (1)  Директива 2002/58/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 юли 2002 година относно обработката на лични данни и защита на правото на неприкосновеност на личния живот в сектора на електронните комуникации (Директива за правото на неприкосновеност на личния живот и електронни комуникации) (OВ L 201, 2002 г., стр. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 36, стр. 63 и поправка в OВ L 145, 2017 г., стр. 27).

         (2)  Директива 2006/24/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година за запазване на данни, създадени или обработени, във връзка с предоставянето на обществено достъпни електронни съобщителни услуги или на обществени съобщителни мрежи и за изменение на Директива 2002/58/EО (ОВ L 105, стр. 54; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 53, стр. 51).


title: Дело T-564/15: Решение на Общия съд от 10 юни 2020 г. — Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Комисия (Финансова помощ в областта на Механизма за свързване на Европа (МСЕ) — Транспортен сектор за периода 2014–2020 г. — Покани за представяне на предложения — Решение за съставяне на списъка с избраните предложения — Отхвърляне на предложението — Явни грешки в преценката — Равно третиране — Задължение за мотивиране)

text:
               27.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 247/8

      Решение на Общия съд от 10 юни 2020 г. — Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Комисия
      (Дело T-564/15) (1)

      (Финансова помощ в областта на Механизма за свързване на Европа (МСЕ) - Транспортен сектор за периода 2014–2020 г. - Покани за представяне на предложения - Решение за съставяне на списъка с избраните предложения - Отхвърляне на предложението - Явни грешки в преценката - Равно третиране - Задължение за мотивиране)
      (2020/C 247/12)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV (Амстердам, Нидерландия) (представители: Y. de Vries и J. de Kok, avocats)

         Ответник: Европейска комисия (представители: S. Kalėda и J. Samnadda)

         Предмет

      Жалба на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение за изпълнение C(2015) 5274 окончателен на Комисията от 31 юли 2015 г., за съставяне на списък с предложенията, избрани да получат финансова помощ от Европейския съюз в областта на Механизма за свързване на Европа (МСЕ) — Транспортен сектор, подадени в рамките на отправените на 11 септември 2014 г. покани за представяне на предложения въз основа на Многогодишната работна програма.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски, както и съдебните разноски на Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV в производството по обжалване пред Съда по дело C 635/16 P, както и в първоначалното производство пред Общия съд по дело T 564/15.

                  3)

                  Осъжда Spliethoff’s Bevrachtingskantoor да заплати съдебните разноски в производството пред Общия съд след връщане на дело T 564/15 RENV за ново разглеждане.

         (1)  ОВ C 398, 30.11.2015 г.


title: Дело T-608/18: Решение на Общия съд от 10 юни 2020 г. — Sammut/Парламент (Публична служба — Длъжностни лица — Права и задължения на длъжностното лице — Публикуване на текст, свързан с работата на Съюза — Задължение за предварително информиране — Член 17а от Правилника — Атестационeн доклад — Отговорност)

text:
               27.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 247/8

      Решение на Общия съд от 10 юни 2020 г. — Sammut/Парламент
      (Дело T-608/18) (1)

      (Публична служба - Длъжностни лица - Права и задължения на длъжностното лице - Публикуване на текст, свързан с работата на Съюза - Задължение за предварително информиране - Член 17а от Правилника - Атестационeн доклад - Отговорност)
      (2020/C 247/13)
      Език на производството: малтийски

         Страни

         Жалбоподател: Mark Anthony Sammut (Фьоц, Люксембург) (представител: P. Borg Olivier, адвокат)

         Ответник: Европейски парламент (представители: M. Sammut и I. Lázaro Betancor)

         Предмет

      Искане на основание член 270 ДФЕС по същество за отмяна, от една страна, на решението на Парламента от 4 януари 2018 г., доколкото с него не е уважено искането на жалбоподателя за премахване на преценка от атестационния му доклад за 2016 г., и за обезщетяване, от друга страна, на имуществените и неимуществените вреди, които той твърди, че е претърпял в резултат на това решение

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда г-н Mark Anthony Sammut да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 4, 7.1.2019 г.


title: Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Fürstliches Obergericht на 2 юни 2020 г. по наказателно производство срещу M и X AG (Дело E-7/20) 2020/C 332/09

text:
               8.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 332/9

      Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Fürstliches Obergericht на 2 юни 2020 г. по наказателно производство срещу M и X AG
      (Дело E-7/20)
      (2020/C 332/09)
      На 2 юни 2020 г. до Съда на ЕАСТ бе отправена молба от Fürstliches Obergericht (Княжеския апелативен съд), получена в деловодството на Съда на 10 юни 2020 г., за консултативно становище по наказателно производство срещу M и X AG по следните въпроси:

                  1.

                  Трябва ли продуктите за венозно вливане срещу изтощение, съдържащи комбинацията от посочените вещества, да се определят като „лекарствени продукти“ по смисъла на член 1, точка 2 от Директива 2001/83/ЕО?

                              а)

                              При утвърдителен отговор на този въпрос: В настоящия случай производството, доставката и прилагането на продуктите за венозно вливане срещу изтощение представляват ли пускане на пазара по смисъла на член 2, параграф 1 от Директивата?

                              б)

                              При утвърдителен отговор на предходните въпроси: Продуктите за венозно вливане срещу изтощение представляват ли лекарствени продукти, които, по смисъла на член 2, параграф 1 от Директивата, са приготвени промишлено или произведени по метод, включващ промишлен процес?

                              в)

                              С оглед на метода, по който са произведени, продуктите за венозно вливане срещу изтощение обхванати ли са от изключението, предвидено в член 3, параграф 2 от Директивата?

                  2.

                  Какво трябва да се разбира под „дистрибуция на едро“ по смисъла на Директива 2001/83/ЕО, изменена с Директива 2011/62/ЕС, и какви критерии трябва да бъдат изпълнени за това?

                  3.

                  Ако посочените по-горе директиви по принцип са приложими в настоящия случай:
                  Ако спрямо търговската дейност с лекарствени продукти от въпросния вид, извършвана от държавата на пребиваване на физическо или юридическо лице в рамките на ЕИП или между държава от ЕИП и трета държава, без тези лекарствени продукти да влизат на територията на държавата на пребиваване, се прилага законово задължение за разрешение, чието неспазване може да бъде наказано като правонарушение с лишаване от свобода до шест месеца, това съвместимо ли е със свободата на установяване съгласно член 31 и сл. от Споразумението за ЕИП и трябва ли да се счита за пропорционално?

                  4.

                  Обстоятелството, че в друга държава от ЕИП (в случая: държавата — членка на ЕС, Германия) за въпросните лекарствени продукти не се изисква разрешение, оказва ли влияние върху отговора на горните въпроси?


title: Дело C-325/20: Преюдициално запитване от Conseil d’État (Франция), постъпило на 22 юли 2020 г. — Conseil national des centres commerciaux/Premier ministre, Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance, Ministre de la cohésion des territoires et des relations avec les collectivités territoriales

text:
               12.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 339/2

      Преюдициално запитване от Conseil d’État (Франция), постъпило на 22 юли 2020 г. — Conseil national des centres commerciaux/Premier ministre, Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance, Ministre de la cohésion des territoires et des relations avec les collectivités territoriales
      (Дело C-325/20)
      (2020/C 339/02)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d’État

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Conseil national des centres commerciaux

         Ответници: Premier ministre, Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance, Ministre de la cohésion des territoires et des relations avec les collectivités territoriales

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 14, точка 6 от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 г. относно услугите на вътрешния пазар (1) да се тълкува в смисъл, че позволява в рамките на колегиален орган, компетентен да издава становище относно предоставянето на разрешение за търговска дейност, да има квалифицирано лице, което е представител на икономическа структура и чиято роля се свежда до представяне на положението на икономическата структура в съответната зона, в която се намират потенциалните клиенти, и въздействието на проекта върху тази икономическа структура, без да взема участие в гласуването по заявлението за разрешение?

         (1)  ОВ L 376, 2006 г., стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50.


title: Дело C-337/20: Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 23 юли 2020 г. — DM, LR/Caisse régionale de Crédit agricole mutuel (CRCAM) Alpes-Provence

text:
               12.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 339/3

      Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 23 юли 2020 г. — DM, LR/Caisse régionale de Crédit agricole mutuel (CRCAM) Alpes-Provence
      (Дело C-337/20)
      (2020/C 339/04)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour de cassation

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: DM, LR

         Ответник: Caisse régionale de Crédit agricole mutuel (CRCAM) Alpes-Provence

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 58 от Директива 2007/64/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно платежните услуги във вътрешния пазар, за изменение на директиви 97/7/ЕО, 2002/65/ЕО, 2005/60/ЕО и 2006/48/ЕО и за отмяна на Директива 97/5/ (1) ЕО да се тълкува в смисъл, че установява за неразрешените или неточно изпълнените платежни операции режим на отговорност на доставчика на платежни услуги, който изключва предявяването на иск за гражданска отговорност по общия правен ред на основание на свързано със същите факти неизпълнение на наложените от националното право задължения на този доставчик, по-специално в хипотезата, при която ползвателят на платежни услуги не е уведомил доставчика на платежни услуги в срок от 13 месеца след датата на задължаване на сметката за неразрешена или неточно изпълнена платежна операция?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос, допуска ли същият член поръчителят на ползвателя на платежни услуги да се позове във връзка със същите факти на гражданската отговорност на доставчика на платежни услуги, бенефициент на обезпечението, по общия правен ред, за да оспори размера на обезпеченото задължение?

         (1)  ОВ 2007, L 319, стр. 1.


title: Дело C-340/20: Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 24 юли 2020 г. — Bank Sepah/Overseas Financial Limited, Oaktree Finance Limited

text:
               12.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 339/4

      Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 24 юли 2020 г. — Bank Sepah/Overseas Financial Limited, Oaktree Finance Limited
      (Дело C-340/20)
      (2020/C 339/05)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour de cassation

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Bank Sepah

         Ответници: Overseas Financial Limited, Oaktree Finance Limited

         Друга страна: Procureur général près la Cour de cassation

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 1, букви з) и й) и член 7, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 423/2007 (1), член 1, букви и) и з) и член 16, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 961/2010 (2), както и член 1, букви к) и й) и член 23, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 267/2012 (3) да се тълкуват в смисъл, че не допускат налагането върху замразени активи, без предварително разрешение от компетентния национален оран, на мярка, която не води до възлагане, като обезпечителния или изпълнителния запор, предвидени от френския кодекс на гражданските изпълнителни производства?

                  2)

                  От значение ли е за отговора на първия въпрос обстоятелството, че основанието за възникване на подлежащото на събиране вземане към лицето или образуванието, чиито активи са замразени, няма нищо общо с иранската ядрена и балистична програма и предхожда Резолюция 1737 (2006) от 23 декември 2006 година на Съвета за сигурност на ООН?

         (1)  Регламент (ЕО) № 423/2007 на Съвета от 19 април 2007 година относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 103, 2007 г., стр. 1).

         (2)  Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕО) № 423/2007 (ОВ L 281, 2010 г., стр. 1).

         (3)  Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕС) № 961/2010 (ОВ L 88, 2012 г., стр. 1).


title: Дело C-341/20: Иск, предявен на 24 юли 2020 г. — Европейска комисия/Италианска република

text:
               12.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 339/4

      Иск, предявен на 24 юли 2020 г. — Европейска комисия/Италианска република
      (Дело C-341/20)
      (2020/C 339/06)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: F. Moro, A. Armenia)

         Ответник: Италианска република

         Искания на ищеца

                  —

                  Комисията иска от Съда да установи, че като предоставя освобождаване от акциз за горивата, използвани от плавателни съдове за частно плаване за развлечение, само ако тези плавателни съдове са предмет на договор за чартиране, независимо от начина на действителното използване на плавателния съд, Италианската република не е изпълнила задълженията си по член 14, параграф 1, буква в) от Директива 2003/96/ЕО (1).

                  —

                  Комисията иска също Италианската република да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

                  1.

                  Член 14, параграф 1, буква в) от Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 година, която преструктурира правната рамката на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията, предвижда, че държавите членки са задължени да прилагат освобождаване от данъчно облагане за енергийните продукти, доставяни като гориво за целите на корабоплаването във водите на Съюза, включително за риболов, когато не става въпрос за частно плаване за развлечение. От определението за частно плаване за развлечение, съдържащо се в цитираната разпоредба, следва, че освобождаването е само за плавателни съдове за развлечение, използвани за предоставяне на услуги срещу заплащане с търговска цел. Това важи в случай, че ползвателят е собственик на плавателния съд или е негов наемател или чартьор.

                  2.

                  Понятието ползвател е изяснено в решение на Съда от 21 декември 2011 г., Haltergemeinschaft, C-250/10 (2), което постановява, че в рамките на договор за наем или чартиране ползвателят, по отношение на когото се преценява дали да се предостави или откаже въпросното освобождаване, е наемателят или чартьорът, а не наемодателят или чартиращият. От същото решение следва още, че за да се ползва освобождаването, не е достатъчно самото чартиране да се счита за търговска дейност на чартиращия, тъй като е важно да се провери използването на плавателния съд от чартьора. Следователно релевантни са крайният ползвател и крайното ползване на плавателния съд и именно това ползване трябва да служи „пряко за предоставянето на услуги срещу заплащане“, за да може да се упражни правото на освобождаване, както припомня Съдът в решение от 13 юли 2017 г., Vakarų Baltijos laivų statykla, C-151/16 (3).

                  3.

                  Следователно за целите на прилагането на въпросното освобождаване е необходимо във всеки отделен случай да се анализира действителното използване на плавателния съд за частно плаване за развлечение.

                  4.

                  При все това от анализа на италианската правна уредба, с която се прилага въпросното освобождаване, и от отговорите на официалното уведомително писмо и мотивираното становище следва, че отказът или предоставянето на освобождаването се правят независимо от действителното използване на плавателния съд.

                  5.

                  С настоящия иск Комисията твърди, че в Италия прилагането на въпросното освобождаване е в противоречие с разпоредбата на член 14, параграф 1, буква в) от Директива 2003/96/ЕО.

                  6.

                  По-конкретно Комисията сочи, че италианските данъчни органи не извършват преценка във всеки отделен случай относно действителното използване на плавателния съд с цел да предоставят или откажат освобождаване. Всъщност италианските органи поддържат, че тази оценка се прави, като се вземат предвид определени елементи от секторното законодателство, предназначени само да я улеснят, например факта, че плаването се осъществява посредством типичен договор за чартиране, договор за наем или за случайно чартиране. Италианските органи твърдят, че в случай на чартиране при всяко положение освобождаването трябва да се приложи спрямо икономически оператори, които предоставят мореплавателни услуги, докато от освобождаване се изключват осъществяващите наем или случайно чартиране. С твърдението, че предоставянето или отказът на освобождаване трябва да се прави въз основа на вида на сключения договор, а следователно абстрактно, италианските органи потвърждават, че те не се уверяват конкретно, че освобождаването се предоставя на лицата, които имат право да се ползват от него, и се отказва на лицата, които нямат право да се ползват от него.

                  7.

                  Освен при чартиране, в случая на наем или на случайно чартиране изцяло е изключена възможността за освобождаване, макар в действителност плавателният съд да може да се използва от крайния ползвател за пряко предоставяне на услуги срещу заплащане, като в това отношение е без значение дали наемодателят или случайният чартьор има за цел самостоятелно да развива плавателна дейност. Всъщност италианската уредба не счита случайното чартиране като един от възможните видове търговско ползване на плавателния съд.

         (1)  Директива 2003/96/EО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамката на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (ОВ L 283, 2003 г., стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 98).

         (2)  EU:C:2011:862, т. 22.

         (3)  EU:C:2017:537, т. 29 и 30.


title: Дело C-342/20: Преюдициално запитване от Helsingin hallinto-oikeus (Финландия), постъпило на 23 юли 2020 г. — A SCPI

text:
               12.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 339/6

      Преюдициално запитване от Helsingin hallinto-oikeus (Финландия), постъпило на 23 юли 2020 г. — A SCPI
      (Дело C-342/20)
      (2020/C 339/07)
      Език на производството: фински

         Запитваща юрисдикция

      Helsingin hallinto-oikeus

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: A SCPI

         Ответник: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли членове 49 ДФЕС, 63 ДФЕС и 65 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, по смисъла на която само учредените с договор чуждестранни инвестиционни фондове от отворен тип могат да се приравняват на освободен от данък върху доходите финландски инвестиционен фонд, така че чуждестранни инвестиционни фондове, които по своята правна форма не са учредени с договор, подлежат на облагане с данък при източника във Финландия, въпреки че не съществуват други съществени обективни разлики между тяхното положение и това на финландските инвестиционни фондове?


title: Дело C-344/20: Преюдициално запитване от Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Белгия), постъпило на 27 юли 2020 г. — L.F./S.C.R.L.

text:
               12.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 339/6

      Преюдициално запитване от Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Белгия), постъпило на 27 юли 2020 г. — L.F./S.C.R.L.
      (Дело C-344/20)
      (2020/C 339/08)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal du travail francophone de Bruxelles

         Страни в главното производство

         Ищец: L.F.

         Ответник: S.C.R.L.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 1 от Директива 2000/78/ЕО от 27 ноември 2000 година на Съвета за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (1) да се тълкува в смисъл, че религията и убежденията са двата аспекта на един и същ защитен признак, или обратно в смисъл, че религията и убежденията формират различни защитени признаци, които са, от една страна, този на религията, включително на свързаните с нея убеждения, и от друга страна, признакът на убежденията, независимо какви са те?

                  2)

                  В случай че член 1 от Директива 2000/78/ЕО от 27 ноември 2000 година на Съвета за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите се тълкува в смисъл, че религията и убежденията са двата аспекта на един и същ защитен признак, пречка ли е това на основание член 8 от същата директива и за да се предотврати намаляване на равнището на защита срещу дискриминация, националният съд да продължи да тълкува вътрешноправна норма като тази на член 4, параграф 4 от Закона от 10 май 2007 г. за борба срещу някои форми на дискриминация в смисъл, че религиозните, философските и политическите убеждения представляват различни защитени признаци?

                  3)

                  Може ли член 2, параграф 2, буква a) от Директива 2000/78/ЕО от 27 ноември 2000 година на Съвета за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите да се тълкува в смисъл, че правилото, включено в правилника за вътрешния трудов ред на предприятие, с което на работниците се налага забрана да „изповядват по какъвто и да е начин с думи, или чрез облеклото или по какъвто и да е друг начин религиозните, философските или политическите си убеждения, независимо какви са те“ представлява пряка дискриминация, когато от конкретното прилагане на това вътрешно правило е видно, че:

                              а)

                              работничката, която иска да упражнява свободата си на религия чрез видимото носене на символ (с подтекст), в случая забрадка, е третирана по-малко благоприятно отколкото друг работник, който не изповядва никаква религия, не е привърженик на никакви философски убеждения и не се подчинява на никакви политически убеждения и поради това не изпитва никаква необходимост да носи какъвто и да е политически, философски или религиозен символ?

                              б)

                              работничката, която иска да упражнява свободата си на религия чрез видимото носене на символ (с подтекст), в случая забрадка, е третирана по-малко благоприятно отколкото друг работник, който има някакви философски или политически убеждения, но в по-малка степен изпитва необходимост, и дори изобщо няма необходимост, да ги изповядва публично чрез носенето на символ (с подтекст)?

                              в)

                              работничката, която иска да упражнява свободата си на религия чрез видимото носене на символ (с подтекст), в случая забрадка, е третирана по-малко благоприятно отколкото друг работник, който изповядва друга и дори същата религия, но в по-малка степен изпитва необходимост и дори изобщо няма необходимост да я изповядва публично чрез носенето на символ (с подтекст)?

                              г)

                              с оглед на констатацията, че убеждението не е задължително от религиозен, философски или политически характер и би могло да е от друго естество (артистично, естетическо, спортно, музикално, и т.н.), работничката, която иска да упражнява свободата си на религия чрез видимото носене на символ (с подтекст), в случая забрадка, е третирана по-малко благоприятно отколкото друг работник, който би имал убеждения, които не са религиозни, философски или политически, и ги изповядва чрез облеклото?

                              д)

                              с оглед на принципа, че негативният аспект на свободата да се изповядват религиозни убеждения означава също, че никой не може да бъде задължаван да разкрива своята религиозна принадлежност или убеждения, работничката, която иска да упражнява свободата си на религия чрез носенето на забрадка, която сама по себе си не е недвусмислен символ на тази религия, като се има предвид, че друга работничка би могла да избере да я носи по естетически, културни или дори здравословни съображения и че тя не се различава непременно от обикновена бандана, е третирана по-малко благоприятно отколкото друг работник, който би изповядал с думи религиозните, философските или политическите си убеждения, тъй като за работничката, която носи забрадката, това е още по-сериозно накърняване на свободата ѝ на религия на основата на член 9, параграф 1 от ЕКПЧ, като се има предвид че придаването на забрадката на значение на очевиден белег на убеждения е само проява на предразсъдъци и може да бъде разкрито най-често само ако тази, която я излага на показ, е принудена да разкрие мотивите си пред своя работодател?

                              е)

                              работничката, която иска да упражнява свободата си на религия чрез видимото носене на символ (с подтекст), в случая забрадка, е третирана по-малко благоприятно отколкото друг работник със същите убеждения, който би избрал да ги изповядва чрез носенето на брада (обстоятелство, което не е изрично забранено от правилника за вътрешния трудов ред, за разлика от изповядването на убеждения чрез облеклото)?

         (1)  ОВ L 303, 2000 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7.


title: Дело C-347/20: Преюдициално запитване от Administratīvā rajona tiesa (Латвия), постъпило на 28 юли 2020 г. — SIA Zinātnes parks/Finanšu ministrija

text:
               12.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 339/7

      Преюдициално запитване от Administratīvā rajona tiesa (Латвия), постъпило на 28 юли 2020 г. — SIA Zinātnes parks/Finanšu ministrija
      (Дело C-347/20)
      (2020/C 339/09)
      Език на производството: латвийски

         Запитваща юрисдикция

      Administratīvā rajona tiesa

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: SIA Zinātnes parks

         Ответник: Finanšu ministrija

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли понятието „записан акционерен капитал“, съдържащо се в член 2, точка 18, буква а) от Регламент № 651/2014 на Комисията от 17 юни 2014 година за обявяване на някои категории помощи за съвместими с вътрешния пазар в приложение на членове 107 и 108 от Договора (1), във връзка с други разпоредби от правото на Съюза относно дейността на дружествата, да се тълкува в смисъл, че определянето на записания акционерен капитал следва да се основава единствено на данните, които са оповестени по реда, предвиден в законодателството на всяка държава членка, като при това положение се има предвид, че такива данни трябва да се считат за ефективни единствено от този момент?

                  2)

                  При преценката на понятието „предприятие в затруднено положение“, съдържащо се в член 2, точка 18 от Регламент № 651/2014 на Комисията от 17 юни 2014 година за обявяване на някои категории помощи за съвместими с вътрешния пазар в приложение на членове 107 и 108 от Договора, трябва ли да се отдава значение на изискванията, определени в рамките на процедурата за подбор на проекти по европейски фондове относно документите, които следва да се представят, за да се докаже финансовото състояние на съответното предприятие?

                  3)

                  При утвърдителен отговор на втория преюдициален въпрос, съвместима ли е национална правна уредба относно подбора на проекти, която предвижда, че по кандидатурите за проекти не може да се правят разяснения след тяхното подаване, с принципите на прозрачност и на недопускане на дискриминация, съдържащи се в член 125, параграф 3, буква а), подточка ii) от Регламент № 1303/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за определяне на общоприложими разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд, Кохезионния фонд, Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони и Европейския фонд за морско дело и рибарство и за определяне на общи разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд, Кохезионния фонд и Европейския фонд за морско дело и рибарство, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1083/2006 на Съвета (2)?

         (1)  ОВ L 187, 2014 г., стр. 1.

         (2)  ОВ L 347, 2013 г., стр. 320.


title: Дело T-758/14 RENV: Решение на Общия съд от 8 юли 2020 г. — Infineon Technologies/Комисия (Конкуренция — Картели — Пазар на чипове за смарт карти — Решение, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС — Обмен на чувствителна търговска информация — Правомощие за пълен съдебен контрол — Изчисляване на размера на глобата — Отчитане на участието само в част от мрежа от двустранни контакти между конкуренти)

text:
               12.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 339/10

      Решение на Общия съд от 8 юли 2020 г. — Infineon Technologies/Комисия
      (Дело T-758/14 RENV) (1)

      (Конкуренция - Картели - Пазар на чипове за смарт карти - Решение, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС - Обмен на чувствителна търговска информация - Правомощие за пълен съдебен контрол - Изчисляване на размера на глобата - Отчитане на участието само в част от мрежа от двустранни контакти между конкуренти)
      (2020/C 339/11)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Infineon Technologies AG (Нойбиберг, Германия) (представители: M. Dreher, T. Lübbig и M. Klusmann, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия (представители: A. Biolan, A. Dawes и J. Norris)

         Предмет

      Жалба на основание член 263 ДФЕС с главно искане за отмяна на Решение C(2014) 6250 окончателен на Комисията от 3 септември 2014 година относно производство по член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело AT.39574 — Чипове за смарт карти) и евентуално искане за намаляване на размера на наложената на жалбоподателя глоба

         Диспозитив

                  1)

                  Глобата, наложена на Infineon Technologies с член 2, първа алинея, буква а) от Решение C(2014) 6250 окончателен на Комисията от 3 септември 2014 година относно производство по член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело AT.39574 — Чипове за смарт карти), се определя в размер на 76 871 600 EUR.

                  2)

                  Infineon Technologies и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски, включително разноските по първоначалното производство пред Общия съд по дело T-758/14, разноските по производството по обжалване пред Съда по дело C-99/17 P и тези по производството пред Общия съд след връщане на делото за ново разглеждане.

         (1)  ОВ C 107, 30.3.2015 г.


title: Дело T-429/18: Решение на Общия съд от 8 юли 2020 г. — BRF и SHB Comercio e Industria de Alimentos/Комисия (Обществено здраве — Специфични правила за организирането на официален контрол върху продуктите от животински произход, предназначени за човешка консумация — Изменение на списъците на предприятия от трети държави, от които е разрешен вносът на конкретно посочени продукти от животински произход, по отношение на определени предприятия от Бразилия — Член 12, параграф 4, буква в) от Регламент (ЕО) № 854/2004 — Комитология — Задължение за мотивиране — Право на защита — Правомощия на Комисията — Равно третиране — Пропорционалност)

text:
               12.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 339/11

      Решение на Общия съд от 8 юли 2020 г. — BRF и SHB Comercio e Industria de Alimentos/Комисия
      (Дело T-429/18) (1)

      (Обществено здраве - Специфични правила за организирането на официален контрол върху продуктите от животински произход, предназначени за човешка консумация - Изменение на списъците на предприятия от трети държави, от които е разрешен вносът на конкретно посочени продукти от животински произход, по отношение на определени предприятия от Бразилия - Член 12, параграф 4, буква в) от Регламент (ЕО) № 854/2004 - Комитология - Задължение за мотивиране - Право на защита - Правомощия на Комисията - Равно третиране - Пропорционалност)
      (2020/C 339/12)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: BRF SA (Итажаи, Бразилия) и SHB Comércio e Indústria de Alimentos SA (Итажаи) (представители: D. Arts и G. van Thuyne, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия (представители: A. Lewis, B. Eggers и B. Hofstötter)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/700 на Комисията от 8 май 2018 година за изменение на списъците на предприятия от трети държави, от които е разрешен вносът на конкретно посочени продукти от животински произход, по отношение на определени предприятия от Бразилия (ОВ L 118, 2018 г., стр. 1).

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда BRF SA и SHB Comércio e Indústria de Alimentos SA да заплатят съдебните разноски на Комисията, включително възникналите по обезпечителното производство.

         (1)  ОВ C 341, 24.9.2018 г.


title: Дело T-490/18: Решение на Общия съд от 8 юли 2020 г. — Neda Industrial Group/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки срещу Иран, взети с цел да се предотврати разпространението на ядрено оръжие — Замразяване на средства — Оставяне на жалбоподателя в списъците на лицата, образуванията и органите, чиито финансови средства и икономически ресурси са замразени — Задължение за мотивиране — Грешка при прилагане на правото — Грешка в преценката — Ограничаване на действието на отмяната във времето)

text:
               12.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 339/11

      Решение на Общия съд от 8 юли 2020 г. — Neda Industrial Group/Съвет
      (Дело T-490/18) (1)

      (Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки срещу Иран, взети с цел да се предотврати разпространението на ядрено оръжие - Замразяване на средства - Оставяне на жалбоподателя в списъците на лицата, образуванията и органите, чиито финансови средства и икономически ресурси са замразени - Задължение за мотивиране - Грешка при прилагане на правото - Грешка в преценката - Ограничаване на действието на отмяната във времето)
      (2020/C 339/13)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Neda Industrial Group (Техеран, Иран) (представител: L. Vidal, адвокат)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: V. Piessevaux и M. Bishop)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна, от една страна, на Решение (ОВППС) 2018/833 на Съвета от 4 юни 2018 година за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 140, 2018 г., стр. 87) и Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/827 на Съвета от 4 юни 2018 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 267/2012 относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 140, 2018 г., стр. 3) в частта им относно жалбоподателя, и от друга страна, на писмото от 6 юни 2018 г., изпратено от Съвета на жалбоподателя

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя Решение (ОВППС) 2018/833 на Съвета от 4 юни 2018 година за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран и Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/827 на Съвета от 4 юни 2018 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 267/2012 относно ограничителни мерки срещу Иран в частта им относно Neda Industrial Group.

                  2)

                  Запазва действието на Решение 2018/833 по отношение на Neda Industrial Group до момента, в който отмяната на Регламент за изпълнение 2018/827 породи действие.

                  3)

                  Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  4)

                  Осъжда Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 399, 5.11.2018 г.


title: Дело T-661/18: Решение на Общия съд от 8 юли 2020 г. — Securitec/Комисия (Обществени поръчки за услуги — Процедура за възлагане на обществени поръчки — Поддръжка на охранителни съоръжения в сгради, заети и/или управлявани от Комисията в Белгия и Люксембург — Отхвърляне на офертата на един оферент — Възлагане на поръчката на друг оферент — Критерии за подбор — Незаконосъобразност на клауза от спецификацията — Равно третиране)

text:
               12.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 339/12

      Решение на Общия съд от 8 юли 2020 г. — Securitec/Комисия
      (Дело T-661/18) (1)

      (Обществени поръчки за услуги - Процедура за възлагане на обществени поръчки - Поддръжка на охранителни съоръжения в сгради, заети и/или управлявани от Комисията в Белгия и Люксембург - Отхвърляне на офертата на един оферент - Възлагане на поръчката на друг оферент - Критерии за подбор - Незаконосъобразност на клауза от спецификацията - Равно третиране)
      (2020/C 339/14)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Securitec (Ливанж, Люксембург) (представител: P. Peuvrel, avocat)

         Ответник: Европейска комисия (представители: М. Илкова, A Katsimerou и J. Estrada de Solà)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна, от една страна, на решението на Комисията от 7 септември 2018 г., с което се отхвърля офертата на жалбоподателя за партида № 4 от обществената поръчка, предмет на ограничена процедура за възлагане на обществена поръчка HR/R1/PR/2017/059 и отнасяща се до „поддръжката на охранителни съоръжения в сгради, заети и/или управлявани от Европейската комисия в Белгия и Люксембург“, и от друга страна, на решението на Комисията от 17 септември 2018 г. да откаже да предостави на жалбоподателя уточненията, поискани от него на 11 септември 2018 г. в рамките на същата процедура.

         Диспозитив

                  1.

                  Отменя решението на Европейската комисия от 7 септември 2018 г. да отхвърли подадената от Securitec оферта за партида № 4 от поръчката, предмет на ограничена процедура за възлагане на обществена поръчка HR/R1/PR/2017/059 и отнасяща се до „поддръжка на охранителни съоръжения в сгради, заети и/или управлявани от Европейската комисия в Белгия и Люксембург“, както и решението на Комисията от 17 септември 2018 г. да откаже да предостави на Securitec уточненията, поискани от него на 11 септември 2018 г. в рамките на същата процедура.

                  2.

                  Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3.

                  Осъжда Комисията да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 25, 21.1.2019 г.