title: Дело T-782/16: Жалба, подадена на 9 ноември 2016 г. — Timberland Europe/Комисия

text:
               16.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 14/48

         Жалба, подадена на 9 ноември 2016 г. — Timberland Europe/Комисия
   (Дело T-782/16)
   (2017/C 014/58)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Timberland Europe BV (Enschede, Нидерландия) (представител: E. Vermulst, lawyer)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1395 на Комисията от 18 август 2016 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и за окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република, произведени от Buckinghan Shoe Mfg Co. Ltd, Buildyet Shoes Mfg., DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd, Dongguan Stella Footwear Co. Ltd, Dongguan Taiway Sports Goods Limited, Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co., Jianle Footwear Industrial, Sihui Kingo Rubber Shoes Factory, Synfort Shoes Co. Ltd, Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd, Wei Hao Shoe Co. Ltd, Wei Hua Shoe Co. Ltd, Win Profile Industries Ltd, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (OВ L 225, 2016 г., стp. 52);

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1647 на Комисията от 13 септември 2016 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Виетнам и произведени от Best Royal Co. Ltd, Lac Cuong Footwear Co., Ltd, Lac Ty Co., Ltd, Saoviet Joint Stock Company (Megastar Joint Stock Company), VMC Royal Co Ltd, Freetrend Industrial Ltd и свързаното с него дружество Freetrend Industrial A (Vietnam) Co, Ltd, Fulgent Sun Footwear Co., Ltd, General Shoes Ltd, Golden Star Co, Ltd, Golden Top Company Co., Ltd, Kingmaker Footwear Co. Ltd, Tripos Enterprise Inc., Vietnam Shoe Majesty Co., Ltd, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (OВ L 245, 2016 г., стp. 16);

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1731 на Комисията от 28 септември 2016 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам, произведени от General Footwear Ltd (China), Diamond Vietnam Co. Ltd и Ty Hung Footgearmex/Footwear Co. Ltd и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (OВ L 262, 2016 г., стp. 4); и

               —

               да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски на жалбоподателя.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания.

               1.

               Първото основание е твърдението, че Комисията не е разполагала с правомощието да приеме обжалваните регламенти на първо място.

               2.

               Второто основание е твърдението, че Комисията не е посочила точното правно основание за приемането на обжалваните регламенти, в нарушение на член 296 ДФЕС и е нарушила правото на защита и правото на ефективна съдебна защита на жалбоподателя.

               3.

               Третото основание е твърдението, че възобновяването на приключилите производства във връзка с внос на обувки и налагането със задна дата на антидъмпингови мита с изтекъл срок на действие на доставчиците на жалбоподателя (i) е лишено от правно основание, почива на явна грешка при прилагането на член 266 ДФЕС и на основния регламент и нарушава последния, (ii) е в противоречие с принципите на защита на оправданите правни очаквания, правната сигурност и забраната за прилагане със задна дата; и (iii) противоречи на член 266 ДФЕС, нарушава член 5, параграф 4 ДФЕС и се основава на злоупотреба с власт от страна на Комисията.

               4.

               Четвъртото основание е твърдението, че налагането на мито със задна дата чрез трите обжалвани регламента е дискриминация по отношение на жалбоподателя.

               5.

               Петото основание е твърдението, че начинът на оценяване на пазарната икономика и индивидуалното разглеждане на жалбите на доставчиците на жалбоподателя са били дискриминационни и основани на злоупотреба с власт от страна на Комисията.


title: Дело C-632/16: Преюдициално запитване от Rechtbank van koophandel te Antwerpen (Белгия), постъпило на 7 декември 2016 г. — Dyson Ltd, Dyson BV/BSH Home Appliances NV

text:
               13.3.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 78/10

         Преюдициално запитване от Rechtbank van koophandel te Antwerpen (Белгия), постъпило на 7 декември 2016 г. — Dyson Ltd, Dyson BV/BSH Home Appliances NV
   (Дело C-632/16)
   (2017/C 078/14)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Rechtbank van koophandel te Antwerpen

      Страни в главното производство

      Ищец: Dyson Ltd, Dyson BV

      Ответник: BSH Home Appliances NV

      Преюдициални въпроси

               1)

               Може ли точното спазване на Регламента за прахосмукачките (1) (без определения в приложение II към него етикет да бъде допълван с информация относно условията на изпитване, довели до класифицирането в определен клас на енергийна ефективност съгласно приложение I) да се разглежда като заблуждаващо бездействие по смисъла на член 7 от Директивата за нелоялни търговски практики (2)?

               2)

               Допуска ли регламентът за прахосмукачките към етикета да се добавят и други символи, съобщаващи същата информация?

      (1)  Делегиран регламент (ЕС) № 665/2013 на Комисията от 3 май 2013 година за допълване на Директива 2010/30/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на енергийното етикетиране на прахосмукачки (ОВ L 192, 2013 г., стр. 1).

      (2)  Директива 2005/29/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/EО, 98/27/EО и 2002/65/EО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (EО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) (ОВ L 149, 2005 г., стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260).


title: Дело T-59/08: Жалба, подадена на 7 февруари 2008 г. — Nute Partecipazioni и La Perla/СХВП — Worldgem Brands (NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC)

text:
               12.4.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 92/39

         Жалба, подадена на 7 февруари 2008 г. — Nute Partecipazioni и La Perla/СХВП — Worldgem Brands (NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC)
   (Дело T-59/08)
   (2008/C 92/78)
   Език, на който е подадена жалбата: италиански
   Страни

      Жалбоподатели: Nute Partecipazioni SpA (Болоня, Италия) и La Perla Srl (Болоня, Италия) (представители: R. Morresi и A. Dal Ferro, avvocati)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Worldgem Brands Srl (Olmo di Creazzo, Италия)
   Искания на жалбоподателите

               —

               Като главно искане: да се отмени и измени решението от 19.11.2007 г. на втори апелативен състав на СХВП поради неправилно прилагане на член 8, параграф 5, както и поради нарушение на член 63, параграф 6, членове 73 и 74 от РМО;

               —

               при условията на евентуалност: да се отмени решението от 19.11.2007 г. на втори апелативен състав на СХВП поради неправилно прилагане на член 8, параграф 5, както и поради нарушение на член 63, параграф 6, членове 73 и 74 от РМО;

               —

               при условията на евентуалност спрямо предходното: да се отмени и/или измени решението от 19.11.2007 г. на втори апелативен състав на СХВП поради неправилно прилагане на член 8, параграф 1, буква б), както и поради нарушение на член 63, параграф 6, членове 73 и 74 от РМО;

               —

               при всички случаи, да се осъдят СХВП и Worldgem Brands Srl солидарно да заплатят всички съдебни разноски, включително направените разноски пред втори апелативен състав на СХВП.

         Правни основания и основни доводи

      Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за обявяване на недействителност: словна марка на Общността „NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC“ (заявка за регистрация № 713.446) за стоки от клас 14. За същата марка по-рано вече е било подадено искане за обявяване на недействителност. Решението на първи апелативен състав да отхвърли това по-ранно искане е било отменено с решението на Първоинстанционния съд по дело T-137/05, La Perla/СХВП — Worldgem Brands. (1)

      Притежател на марката на Общността: WORLDGEM BRANDS Srl

      Страна, която иска обявяване на недействителността на марката на Общността: Жалбоподателят.

      Право върху марката на страната, която иска обявяване на недействителността: добрата репутация на различни италиански фигуративни марки „PERLA“ за стоки от класове 3, 9, 14, 16, 18, 24, 25 и 35.

      Решение на отдела по заличаването: уважава искането и обявява за недействителна регистрацията на въпросната марка на Общността.

      Решение на апелативния състав: отменя обжалваното решение и частично уважава искането за обявяване на недействителност.

      Изложени правни основания: нарушение на правните разпоредби, неправилно тълкуване и прилагане на членове 63, 73 и 74 от Регламент (ЕО) № 40/94 относно марката на Общността. При условията на евентуалност: нарушение на правните разпоредби и неправилно прилагане на член 8, параграф 1, буква б) от този регламент.

      (1)  Все още непубликувано в Сборника.


title: Дело T-675/14: Решение на Общия съд от 3 март 2016 г. — Испания/Комисия (ФЕОГА — Секция „Гарантиране“ — ЕФГЗ и ЕЗФРСР — Разходи, изключени от финансиране — Разходи, направени от Испания — Фиксирани финансови корекции — Еднократни финансови корекции — Разширяване на финансовата корекция към период след съобщението, предвидено в член 11, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 885/2006)

text:
               18.4.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 136/31

         Решение на Общия съд от 3 март 2016 г. — Испания/Комисия
   (Дело T-675/14) (1)

   ((ФЕОГА - Секция „Гарантиране“ - ЕФГЗ и ЕЗФРСР - Разходи, изключени от финансиране - Разходи, направени от Испания - Фиксирани финансови корекции - Еднократни финансови корекции - Разширяване на финансовата корекция към период след съобщението, предвидено в член 11, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 885/2006))
   (2016/C 136/44)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Кралство Испания (представител: M. J. García-Valdecasas Dorrego, abogado del Estado)

      Ответник: Европейска комисия (представители: I. Galindo Martín и D. Triantafyllou)

      Встъпила страна в подкрепа на жалбоподателя: Република Латвия (представители: I. Kalniņš и D. Pelše)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение за изпълнение 2014/458/ЕС на Комисията от 9 юли 2014 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на селското стопанство (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 205, стр. 62), в частта му относно направените от Кралство Испания разходи в размер на 2 713 208,07 EUR.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Кралство Испания да заплати направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.

               3)

               Република Латвия понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 388, 3.11.2014 г.


title: Дело C-422/17: Преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny (Полша), постъпило на 13 юли 2017 г. — Szef Krajowej Administracji Skarbowej/Skarpa Travel sp. z o.o. w Krakowie

text:
               23.10.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/3

         Преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny (Полша), постъпило на 13 юли 2017 г. — Szef Krajowej Administracji Skarbowej/Skarpa Travel sp. z o.o. w Krakowie
   (Дело C-422/17)
   (2017/C 357/04)
   Език на производството: полски

      Запитваща юрисдикция

   Naczelny Sąd Administracyjny [Върховен административен съд]

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Началник на националната данъчна администрация

      Ответник: Дружество с ограничена отговорност „Skarpa Travel“ със седалище Краков

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли разпоредбите на Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1) да се тълкуват в смисъл, че данъчното задължение във връзка с авансови плащания, получени от предоставящо туристически услуги данъчнозадължено лице, облагани съгласно специалния режим за туристически агенти, предвиден в членове 306—310 от Директива 2006/112/ЕО, възниква в момента, определен в член 65 от Директива 2006/112/ЕО?

               2)

               В случай на утвърдителен отговор на първия въпрос, трябва ли член 65 от Директива 2006/112/ЕО да се тълкува в смисъл, че за целите на данъчното облагане на авансово плащане, получено от предоставящо туристически услуги данъчнозадължено лице, облагани съгласно специалния режим за туристически агенти, предвиден в членове 306—310 от Директива 2006/112/ЕО, от авансовото плащане се приспадат разходите съгласно член 308 от Директива 2006/112/ЕО, фактически направени от данъчнозадълженото лице до момента на получаване на авансовото плащане?

      (1)  ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


title: Дело F-113/11: Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 21 февруари 2013 г. — Marcuccio/Комисия (Публична служба — Член 34, параграфи 1 и 6 от Процедурния правилник — Жалба, подадена по факс в срока за обжалване — Саморъчен подпис на адвоката, който се различава от подписа, положен върху оригинала на изпратената с писмо жалба — Просрочване на жалбата — Явна недопустимост)

text:
               20.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 114/46

         Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 21 февруари 2013 г. — Marcuccio/Комисия
   (Дело F-113/11) (1)

   (Публична служба - Член 34, параграфи 1 и 6 от Процедурния правилник - Жалба, подадена по факс в срока за обжалване - Саморъчен подпис на адвоката, който се различава от подписа, положен върху оригинала на изпратената с писмо жалба - Просрочване на жалбата - Явна недопустимост)
   2013/C 114/70
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Luigi Marcuccio (Tricase, Италия) (представител: G. Cipressa, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия (представители: C. Berardis-Kayser и J. Baquero Cruz, подпомагани от A. Dal Ferro, адвокат)

      Предмет

   Публична служба — Искане за отмяна на мълчаливия отказ на Комисията по отношение на искането на жалбоподателя да получи неизплатени възнаграждения, дължими за август 2010 г.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата като явно недопустима.

               2.

               Осъжда г-н Marcuccio да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.

      (1)  ОВ C 25, 28.1.2012 г., стр. 69.


title: Дело C-529/10: Преюдициално запитване, отправено от Corte suprema di cassazione (Италия) на 16 ноември 2010 г. — Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate/Safilo Spa

text:
               29.1.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 30/22

         Преюдициално запитване, отправено от Corte suprema di cassazione (Италия) на 16 ноември 2010 г. — Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate/Safilo Spa
   (Дело C-529/10)
   ()
   2011/C 30/36
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Corte suprema di cassazione

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

      Ответник: Safilo Spa

      Преюдициални въпроси

               1.

               Дали принципът за борба със злоупотребата с права в данъчната област, определен в Решение по дело C-255/02, Halifax и др., и в Решение по дело C-425/06, Part Service, е основен принцип на общностното право, който се прилага единствено в областта на хармонизираните данъци и в областите, уредени от норми на вторичното общностно право, или се разпростира — като хипотеза на злоупотреба с основни свободи — към областта на нехармонизираните данъци като преките данъците, когато облагането има за предмет транснационални икономически факти като придобиването от дружество на права на плодоползване върху акции на друго дружество, чието седалище е в друга държава членка или в трета държава?

               2.

               Независимо от отговора на предходния въпрос, има ли общностен интерес от възможността на държавите членки да предвидят подходящи средства за борба срещу избягването на данъци в областта на нехармонизираните данъци; дали неприлагането — в рамките на мярка за амнистия — на принципа на злоупотребата с право, признат и като национална правна норма, възпрепятства подобен интерес и дали в подобен случай има нарушение на принципите, произтичащи от член 4, параграф 3 от Договора за Европейския съюз?

               3.

               Дали принципите, уреждащи единния пазар, съдържат освен забрана да се предвиждат извънредни мерки за пълен отказ от данъчното вземане и забрана на извънредна мярка за уреждане на данъчни спорове, която е с ограничена приложимост във времето и зависи от заплащането само на част от дължимия данък, която е значително по-ниска от целия размер на последния?

               4.

               Дали принципът за недопускане на дискриминация и правната уредба в областта на държавните помощи възпрепятстват разглеждания в настоящото дело режим за уреждане на данъчните спорове?

               5.

               Дали принципът за ефективно прилагане на общностното право възпрепятства извънредна и ограничена във времето процесуална норма, която изключва контрола за законосъобразност (и по-специално контрола за правилно тълкуване и прилагане на общностното право) от компетентността на юрисдикцията, която действа като последна инстанция, и която е длъжна да отправя до Съда на Европейския съюз преюдициални въпроси за валидност или за тълкуване?


title: Дело C-170/15 P: Жалба, подадена на 28 януари 2016 г. от Enercon GmbH срещу решението на Общия съд (четвърти състав), постановено на 14 април 2015 г. по дело T-655/13 — Enercon GmbH/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

text:
               18.4.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 136/6

         Жалба, подадена на 28 януари 2016 г. от Enercon GmbH срещу решението на Общия съд (четвърти състав), постановено на 14 април 2015 г. по дело T-655/13 — Enercon GmbH/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
   (Дело C-170/15 P)
   (2016/C 136/10)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Enercon GmbH (представител: R. Böhm, Rechtsanwalt)

      Друга страна в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
   С определение от 21 януари 2016 г. Съдът на Европейския съюз (шести състав) е отхвърлил жалбата и е постановил, че жалбоподателят трябва да понесе съдебните разноски, които е направил


title: Дело C-36/16: Решение на Съда (втори състав) от 11 май 2017 г. (преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny — Полша) — Minister Finansów/Posnania Investment SA (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Обща система на данъка върху добавената стойност — Директива 2006/112/ЕО — Член 2, параграф 1, буква а) — Член 14, параграф 1 — Облагаеми сделки — Понятие „възмездна доставка на стоки“ — Прехвърляне на недвижим имот в полза на държавата или в полза на единица на местното самоуправление с цел погасяване на данъчно задължение — Изключване)

text:
               24.7.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 239/10

         Решение на Съда (втори състав) от 11 май 2017 г. (преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny — Полша) — Minister Finansów/Posnania Investment SA
   (Дело C-36/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Обща система на данъка върху добавената стойност - Директива 2006/112/ЕО - Член 2, параграф 1, буква а) - Член 14, параграф 1 - Облагаеми сделки - Понятие „възмездна доставка на стоки“ - Прехвърляне на недвижим имот в полза на държавата или в полза на единица на местното самоуправление с цел погасяване на данъчно задължение - Изключване))
   (2017/C 239/12)
   Език на производството: полски

      Запитваща юрисдикция

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Minister Finansów

      Ответник: Posnania Investment SA

      Диспозитив

   Член 2, параграф 1, буква а) и член 14, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкуват в смисъл, че прехвърлянето на собствеността върху недвижим имот от данъчнозадължено за целите на ДДС лице в полза на държава членка или в полза на единица на местното самоуправление в държава членка с цел погасяване на просрочено данъчно задължение, както в случая в главното производство, не представлява възмездна доставка на стоки, подлежаща на облагане с данък върху добавената стойност.

      (1)  ОВ C 145, 25.4.2016 г.


title: Дело C-584/12 P: Жалба, подадена на 13 декември 2012 г. от El Corte Inglés, S.A. срещу решението на Общия съд (шести състав), постановено на 27 септември 2012 г. по дело T-357/09 — Pucci International/СХВП — El Corte Inglés (Emidio Tucci)

text:
               2.3.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 63/10

         Жалба, подадена на 13 декември 2012 г. от El Corte Inglés, S.A. срещу решението на Общия съд (шести състав), постановено на 27 септември 2012 г. по дело T-357/09 — Pucci International/СХВП — El Corte Inglés (Emidio Tucci)
   (Дело C-584/12 P)
   2013/C 63/17
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: El Corte Inglés, S.A. (представители: J.L. Rivas Zurdo и E. Seijo Veiguela, abogados)

      Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) и Emilio Pucci International BV

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени изцяло решението на Общия съд от 27 септември 2012 г. по дело T-357/09,

               —

               да се осъди СХВП да заплати съдебните разноски, направени от El Corte Inglés, S.A.,

               —

               да се осъди Emilio Pucci International BV да заплати съдебните разноски, направени от El Corte Inglés, S.A.

      Правни основания и основни доводи

   Възразяващата страна не е доказала използването за очила, както е приел апелативният състав на СХВП. Освен това в точка 31 от Решение по дело T-39/10 (1) Общият съд е възприел тъкмо този критерий, а именно, че обстоятелството, че марката просто се намира върху или до снимките, не се счита за реално използване. Следователно в обжалваното съдебно решение не е трябвало да се приеме за доказано използването за очила в клас 9 на марка № 274991.
   Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 (2) и съдебната практика по прилагането му изискват вероятността от объркване трябва да се преценява общо, като се вземат предвид всички фактори, относими към конкретния случай. Втори апелативен състав на СХВП е направил извода, че продуктите се различават по своето естество, предназначение и начин на използване, като е обосновал своите доводи по подходящ начин (точка 102 от спорното решение). Козметичните или ювелирни изделия могат да са свързани с широкия и същевременно разнороден сектор на модата, което не означава, че те са свързани или че трябва да се считат за сходни със стоките от класове 18, 24 и 25.
   Разширяването на приложното поле на член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009 (3) към други стоки от класове 9 (очила) и 14 (ювелирни изделия, бижутерия и часовници), както и тоалетна хартия (клас 16), не е надлежно обосновано и почива на недоказани от жалбоподателя презумпции по дело T-357/09 (4). Това е така, още повече, че както се посочва в точки 70 и 71 от съдебното решение, в това отношение не могат да се допускат обикновени хипотези, нито прилагане per se към марки с много добра репутация, тъй като е необходимо бъдещите рискове да се посочат и докажат, което в случая жалбоподателят не е направил.

      (1)  Решение на Общия съд от 27 септември 2012 г. по дело El Corte Inglés/СХВП, все още непубликувано в Сборника.

      (2)  Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 г. относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г. стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).

      (3)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (кодифицирана версия) (ОВ L 78, стр. 1).

      (4)  Решение на Общия съд от 27 септември 2012 г. по дело Pucci Internacional/СХВП — El Corte Inglés (Emidio Tucci), все още непубликувано в Сборника.


title: Дело C-621/15: Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 23 ноември 2015 г. — W и др./Sanofi Pasteur MSD SNC, Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine, Caisse Carpimko

text:
               8.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 48/18

         Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 23 ноември 2015 г. — W и др./Sanofi Pasteur MSD SNC, Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine, Caisse Carpimko
   (Дело C-621/15)
   (2016/C 048/25)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour de cassation

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: W и др.

      Ответници: Sanofi Pasteur MSD SNC, Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine, Caisse Carpimko

      Преюдициални въпроси

               1)

               В областта на отговорността на фармацевтичните лаборатории за произвежданите от тях ваксини допуска ли член 4 от Директива 85/374/ЕИО на Съвета от 25 юли 1985 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно отговорността за вреди, причинени от дефект на стока (1), начин на доказване, съгласно който при упражняването на суверенното си право на преценка съдът, разглеждащ делото по същество, може да приеме, че изтъкнатите от ищеца факти представляват сериозни, конкретни и непротиворечиви предположения, които могат да докажат дефекта на ваксината и причинно-следствената връзка между него и болестта, въпреки констатацията, че медицинските изследвания не установяват връзка между ваксинирането и настъпването на болестта?

               2)

               При утвърдителен отговор на първия въпрос, допуска ли член 4 от посочената по-горе Директива 85/374 система от предположения, при която причинно-следствената връзка между приписания на дадена ваксина дефект и вредата, претърпяна от увреденото лице, се приема за установена винаги, когато са налице някои косвени доказателства за причинно-следствена връзка?

               3)

               При отрицателен отговор на първия въпрос, трябва ли член 4 от посочената по-горе Директива 85/374 да се тълкува в смисъл, че причинно-следствената връзка — която увреденото лице трябва да докаже — между приписания на дадена ваксина дефект и претърпяната от това лице вреда, може да се счита за доказана само ако тази връзка е установена научно?

      (1)  ОВ L 210, стр. 29.


title: Дело C-225/13: Решение на Съда (втори състав) от 9 април 2014 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Белгия) — Ville d'Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix/Валонски регион (Преюдициално запитване — Околна среда — Отпадъци — Директива 75/442/ЕИО — Член 7, параграф 1 — План за управление — Подходящи площадки и инсталации за обезвреждането на отпадъци — Понятие за план за управление на отпадъци — Директива 1999/31/ЕО — Членове 8 и 14 — Депа, които са разрешени или вече в експлоатация към датата на транспониране на тази директива)

text:
               10.6.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 175/13

         Решение на Съда (втори състав) от 9 април 2014 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Белгия) — Ville d'Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix/Валонски регион
   (Дело C-225/13) (1)

   ((Преюдициално запитване - Околна среда - Отпадъци - Директива 75/442/ЕИО - Член 7, параграф 1 - План за управление - Подходящи площадки и инсталации за обезвреждането на отпадъци - Понятие за план за управление на отпадъци - Директива 1999/31/ЕО - Членове 8 и 14 - Депа, които са разрешени или вече в експлоатация към датата на транспониране на тази директива))
   2014/C 175/15
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Conseil d'État

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Ville d'Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire, Marc Lacroix

      Ответник: Валонски регион

      в присъствието на: Shanks SA

      Предмет

   Преюдициално запитване — Conseil d'État (Държавен съвет) — Тълкуване на член 7 от Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 година относно отпадъците (ОВ L 194, стр. 39), както и на член 2, буква а) от Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 година относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда (OB L 197, стр. 30; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 135) — Обезвреждане на отпадъците — Понятие за план за управление на отпадъците — Национална правна уредба, която не допуска изграждането на центрове за техническо заравяне на отпадъци извън местата, предвидени в този план за управление — Норма, с която се въвежда изключение и се разрешава след влизането в сила на плана за управление на отпадъците да се подновяват разрешенията, издадени на центрове за техническо заравяне преди влизането в сила на този план — Понятие за план и програма

      Диспозитив

   Член 7, параграф 1 от Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 година относно отпадъците, изменена с Решение 96/350/ЕО на Комисията от 24 май 1996 г., трябва да се тълкува в смисъл, че национална нормативна уредба като разглежданата по главното производство, според която, по изключение от правилото, че освен за площадките, предвидени в плана за управление на отпадъците, който се изисква с този член, не може да бъде издадено разрешение за нито един център за техническо заравяне на отпадъците, за центровете за техническо заравяне на отпадъците, разрешени преди влизането в сила на този план, след неговото влизане в сила могат да се издадат нови разрешения за същите парцели, представлява „план за управление на отпадъци“ по смисъла на тази разпоредба от Директива 75/442, изменена с Решение 96/350.
   При все това член 8 от Директива 1999/31/ЕО на Съвета от 26 април 1999 година относно депонирането на отпадъци, изменена с Директива 2011/97/ЕС на Съвета от 5 декември 2011 г., допуска подобна национална нормативна уредба, която може да намери своята правна основа в член 14 от тази директива и да се прилага към разрешени депа или депа, вече в експлоатация към датата на транспонирането на същата, стига да са спазени останалите условия по този член 14, което запитващата юрисдикция следва да провери.

      (1)  ОВ C 207, 20.7.2013 г.


title: Дело F-137/14: Жалба, подадена на 8 декември 2014 г.  — ZZ/Комисия

text:
               2.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 34/54

         Жалба, подадена на 8 декември 2014 г. — ZZ/Комисия
   (Дело F-137/14)
   (2015/C 034/67)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представител: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

      Ответник: Комисия

      Предмет на производството

   Отмяна на решението на Европейската служба за външна дейност от 29.1.2014 г. относно прекратяването на безсрочното трудово правоотношение на жалбоподателя, като последният претендира и изплащане на обезщетение за претърпените от него неимуществени вреди.

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска,

               —

               да бъде отменен писменият акт на ЕСВД от 29.1.2014 г., с който на жалбоподателя е съобщено решението на ЕСВД за прекратяване на трудовото му правоотношение с предизвестие от седем месеца, изтичащо в полунощ на 31.8.2014 г.,

               —

               ЕСВД да бъде осъдена да заплати на жалбоподателя справедливо обезщетение в размер по преценка на Съда за претърпените от него неимуществени вреди вследствие на посоченото в точка 1 решение на ЕСВД,

               —

               ЕСВД да бъде осъдена да обезщети изцяло жалбоподателя за претърпените от него имуществени вреди, по-специално като му бъдат изплатени дължимите трудови възнаграждения и му бъдат възстановени всички останали разноски, направени от него вследствие на незаконосъобразните действия на ЕСВД (при приспадане на получените обезщетения за безработица, съответно на реализирания доход при престирането на работна сила),
               при условията на евентуалност, ако поради правни или фактически обстоятелства жалбоподателят не бъде интегриран отново на службата си и/или не бъде отново назначен на работа при същите условия на труд, ЕСВД да бъде осъдена да му заплати обезщетение за претърпените от него имуществени вреди вследствие на незаконосъобразното прекратяване на неговата дейност в размер на разликата между дохода, който той фактически е можел да очаква (ако договорът му продължаваше да е в сила, като се отчитат пенсионните плащания и всякакви други плащания, на които има право той), и действително реализирания от него доход , както и

               —

               ЕСВД да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.


title: Дело F-79/15: Жалба, подадена на 26 май 2015 г. — ZZ/ЕЦБ

text:
               24.8.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/57

         Жалба, подадена на 26 май 2015 г. — ZZ/ЕЦБ
   (Дело F-79/15)
   (2015/C 279/73)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представител: S. Pappas, avocat)

      Ответник: Европейска централна банка

      Предмет и описание на спора

   Отмяна на решението на Европейската централна банка за приключване на процедурата за установяване на професионално заболяване на жалбоподателката и искане за обезщетение за неимуществените и имуществените вреди, които тя твърди, че е претърпяла.

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени обжалваното решение,

               —

               да се осъди Европейската централна банка да заплати на жалбоподателката 30  000 EUR като обезщетение за претърпените имуществени и неимуществени вреди,

               —

               да се осъди Европейската централна банка да заплати съдебните разноски.


title: Съединени дела C-145/06 и C-146/06: Решение на Съда (трети състав) от 5 юли 2007 г. (преюдициално запитване от Commissione tributaria di secondo grado di Trento — Италия) — Fendt Italiana Srl/Agenzia Dogane Ufficio Dogane di Trento (Директива 2003/96/ЕО — Правна рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електрическата енергия — Приложно поле на директивата — Минерални масла — Смазочни масла, предназначени за употреба, различна от тази на моторно гориво или на гориво за отопление. — Изключване — Отмяна на Директива 92/81/ЕИО — Национален режим на данъчно облагане)

text:
               25.8.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 199/11

         Решение на Съда (трети състав) от 5 юли 2007 г. (преюдициално запитване от Commissione tributaria di secondo grado di Trento — Италия) — Fendt Italiana Srl/Agenzia Dogane Ufficio Dogane di Trento
   (Съединени дела C-145/06 и C-146/06) (1)

   (Директива 2003/96/ЕО - Правна рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електрическата енергия - Приложно поле на директивата - Минерални масла - Смазочни масла, предназначени за употреба, различна от тази на моторно гориво или на гориво за отопление. - Изключване - Отмяна на Директива 92/81/ЕИО - Национален режим на данъчно облагане)
   (2007/C 199/17)
   Език на производството: италиански
   Препращаща юрисдикция
   Commissione tributaria di secondo grado di Trento
   Страни в главното производство

      Ищец: Fendt Italiana Srl
   Ответник: Agenzia Dogane Ufficio Dogane di Trento
   Предмет
   Преюдициално запитване — Commissione tributaria di secondo grado di Trento — Тълкуване на Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електрическата енергия (ОВ L 283, стр. 51) — Съвместимост на национален закон, който предвижда данъчно облагане на смазочни масла, предназначени за употреба, различна от тази на моторно гориво или на гориво за отопление
   Диспозитив
   Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електрическата енергия, изменена с Директива 2004/75/ЕО на Съвета от 29 април 2004 година трябва да се тълкува в смисъл, че не се противопоставя на национално законодателство като въпросното по главното производство, което предвижда събирането на данък върху смазочните масла, когато те са предназначени, пуснати в продажба или използвани по начин различен от този на моторно гориво или на гориво за отопление.

      (1)  ОВ C 143, 17.6.2006 г.


title: Дело T-38/06: Определение на Първоинстанционния съд от 11 септември 2008 г. — Италианска република/Комисия

text:
               22.11.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 301/62

         Определение на Първоинстанционния съд от 11 септември 2008 г. — Италианска република/Комисия
   (Дело T-38/06) (1)

   (2008/C 301/110)

      Език на производството: италиански

   Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 74, 25.3.2006 г.


title: Дело T-358/11: Жалба, подадена на 27 юни 2011 г. — Италия/Комисия

text:
               27.8.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/44

         Жалба, подадена на 27 юни 2011 г. — Италия/Комисия
   (Дело T-358/11)
   2011/C 252/96
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Италианска република (представител: P. Marchini, avvocato dello Stato)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               да отмени следните актове: решение за изпълнение на Европейската комисия C(2011) 2517 от 15 април 2011 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от Италия в рамките на ФЕОГА, секция „Гарантиране“, свързани с мярката Публично складиране — захар за 2006 финансова година (10 % фиксирана корекция, възлизаща на 171 418,00 EUR поради „увеличение с 35 % на цените за складиране“), 2007 финансова година (10 % фиксирана корекция, възлизаща на 182 006,00 EUR поради „увеличение с 35 % на цените за складиране“), 2008 финансова година (10 % фиксирана корекция, възлизаща на 111 062,00 EUR поради „увеличение с 35 % на цените за складиране“), 2009 финансова година (фиксирана корекция от 10 % за 34 547,00 EUR поради „увеличение с 35 % на цените за складиране“), 2006 финансова година (5 % фиксирана корекция, възлизаща на 781 044,00 EUR поради „късни инвентаризации“), посочени в приложението към което препраща член 1 от същото решение, доколкото не съответства на правилата на Европейския съюз; писмо на Европейската комисия, Генерална дирекция „Земеделие и развитие на селските райони“, Дирекция J. „Одит на разходите за селско стопанство“, № ARES (2011) 2287 от 3 януари 2011 г. и точка 2 от приложението към него, в която са изложени заключителните доводи в подкрепа на окончателната позиция във връзка с доклада на помирителната комисия по дело 10/IT/435, като послужили за основание на приемането на решението актове; писмото на Европейската комисия, Генерална дирекция „Земеделие и развитие на селските райони“, Дирекция J. „Одит на разходите за селско стопанство“, № ARES (2010) 57525 от 3 февруари 2010 г. и приложението към него, съдържащо основанията за изключване от финансиране, като послужили за основание на приемането на решението актове;

               като инцидентно искане: да се приеме възражението за невалидност на Регламент (ЕО) № 915/2006.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем правни основания.
   Първото правно основание е изведено от съществено процесуално нарушение (член 2[96] Д[Ф]ЕС, предишен член 253 ДЕО), по-специално поради липса на надлежно разследване във връзка с финансовата корекция на разходите поради „Увеличение с 35 % на цените за складиране за финансови години 2006 г., 2007 г., 2008 г., 2009 г.“.
   Според италианското правителство Комисията не е провела надлежно разследване относно доказателствата, представени от AGEA [Разплащателна агенция в областта на земеделието], които свидетелстват за извършването на пазарното проучване и информираността относно причините за увеличение на цените за наем на силози, дължащи се на продължаващата от 2005 г. трудна ситуация на този пазар на наемане на складово пространство за складиране на захар.
   Второто правно основание е изведено от съществено процесуално нарушение (член 2[96] Д[Ф]ЕС, предишен член 253 ДЕО), по-специално поради липса на мотиви във връзка с финансовата корекция на разходите поради „Увеличение с 35 % на цените за складиране за финансови години 2006 г., 2007 г., 2008 г., 2009 г.“
   Според италианското правителство Комисията не е посочила мотивите, поради които сведенията от служителите на AGEA и ценоразписа на един от големите икономически оператори в областта на складирането не са били приети като документи, представляващи годни средства за доказване на общото настояване от страна на захарните рафинерии за увеличение на цените до 50 %.
   Третото правно основание е изведено от нарушение и неправилно тълкуване на член 8 от Регламент (ЕО) № 884/2006 и на приложение I към посочения регламент, и на член 4 от Регламент (ЕО) № 2148/1996, изменен с приложението към Регламент (ЕО) № 915/2006 на Комисията, както и от нарушение на принципа на правна сигурност, на принципа за липса на ретроактивно действие на правните норми и на принципа за защита на оправданите правни очаквания във връзка с фиксираната финансова корекция от 5 % за 2006 финансова година поради „късни инвентаризации“.
   Италианското правителство поддържа, че Комисията е нарушила преходните правила, предвидени в точка A/II/5 от приложение I към Регламент 884/2006 точка A/II/5. Тъй като AGEA вече била осъществила такива действия като част от вътрешните проверки, изисквани съгласно италианското законодателство, и била представила доказателства за това пред службите на Комисията, представяйки всички товароразтоварни регистри и протоколи във връзка с инспекцията през месец май 2007 г., преходните правила следвало да се приложат в смисъл, че не е следвало да се санкционира италианската държава, на която, поради обективни организационни затруднения във връзка с координацията с Agecontrol, можело да ѝ бъде разрешено да представи само синтезирания документ през февруари 2007 г. Италианското правителство изтъква нарушение на принципите на правна сигурност, на липса на ретроактивно действие на правните норми и на защита на оправданите правни очаквания, както и на принципа на пропорционалност, въз основа на това, че на тези принципи противоречи незабавното прилагане на задължение за извършване на инвентаризация на операции, които отдавна вече са били завършени към момента на влизане в сила на посочените регламенти на 23 и 24 юни 2006 г. (по-специално на приложението към Регламент № 915/2006) и в кратък срок преди счетоводното приключване на финансовата година за ФЕОГА на 30 септември 2006 г.
   Четвъртото правно основание е изведено от съществено процесуално нарушение (член 2[96] Д[Ф]ЕС, предишен член 253 ДЕО) по-специално поради липса на мотиви във връзка с фиксираната финансова корекция от 5 % за 2006 финансова година поради „късни инвентаризации“.
   Според италианското правителство Комисията не е представила достатъчно мотиви за отказа си да приеме предложението на помирителната комисия, съгласно което се е предвиждала хипотезата новата норма относно крайния срок на инвентаризациите в Регламент (ЕО) № 915/2006 да се прилага само към движенията на захарта, осъществени след неговото влизане в сила, а не с обратна сила за цялата финансова 2006 година, в резултат на което наложената финансова корекция се е намалявала пропорционално на закъснението (с приблизително 8 месеца).
   Петото правно основание е изведено от възражението за невалидност на Регламент (ЕО) № 915/2006.
   Италианското правителство прави възражение за невалидност на този регламент в частта му, с която се налага задължението за извършване на инвентаризация на оставащите запаси за 2004/2005 финансова година (30 септември 2005 г.), на началните запаси за 2005/2006 финансова година (1 октомври 2005 г.) и на крайните запаси за 2005/2006 финансова година (30 септември 2006 г.) през 2006 финансова година, приблизително само три месеца преди новия краен срок на инвентаризациите. Според жалбоподателя въвеждането чрез регламент на задължение за извършване на действия във връзка с отминали и приключили събития и в резултат на това санкционирането на неизвършването им чрез процедура за финансова корекция противоречи на общите принципи на общностното право.
   Шестото правно основание е изведено от съществено процесуално нарушение по-специално поради липса на мотиви и поради липса на доказателства (член 2[96] Д[Ф]ЕС, предишен член 253 ДЕО).
   Според италианското правителство Комисията изопачава фактите, доколкото прилага финансовата корекция на базата на погрешна предпоставка, предложена от ГД „Земеделие и развитие на селските райони“, така че не е отчетена проверката на AGEA на постъпващото и напускащото складовете количество захар, и доколкото посочва, че: „са преместени (без официална проверка на теглото) приблизително 127 000 тона захар“. Освен това италианското правителство посочва, че не са представени достатъчно доказателства в подкрепа на твърдението, че: „не е била предприета годишна инвентаризация […] когато са били извършени операциите по складиране“ и на твърдението, че: „приблизително 127 000 тона захар са били преместени (без официална проверка или претегляне) между 30 септември 2006 г. (датата, към която инвентаризацията е трябвало да бъде извършена) и февруари 2007 г.“ Всъщност предвид документите, представени като доказателство от AGEA, т.е. счетоводните документи, съдържаща количествени данни за движението и за запасите от захар за всяка отделна складирана пратка, предоставени на службите на Комисията, последните не можело да твърдят противното без да представят доказателства за това.
   Седмото правно основание е изведено от съществено процесуално нарушение по-специално поради непълнота на мотивите и поради липса на доказателства (член 2[96] Д[Ф]ЕС, предишен член 253 ДЕО) във връзка с твърдяната опасност фондът да претърпи вреди.
   Според италианското правителство решението страда от непълнота на мотивите, тъй като не зачита полезния ефект на извършените от AGEA проверки на постъпващото и напускащото складовете количество захар, както и неговия месечен запас.


title: Дело T-516/08: Определение на Общия съд от 24 март 2010 г. — Eriksen/Комисия (Иск за обезщетение — Последици за общественото здраве от ядрения инцидент в Туле (Гренландия) — Директива 96/29/Евратом — Неприемане от страна на Комисията на мерки срещу държава членка — Иск, явно лишен от всякакво правно основание)

text:
               22.5.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/34

         Определение на Общия съд от 24 март 2010 г. — Eriksen/Комисия
   (Дело T-516/08) (1)

   (Иск за обезщетение - Последици за общественото здраве от ядрения инцидент в Туле (Гренландия) - Директива 96/29/Евратом - Неприемане от страна на Комисията на мерки срещу държава членка - Иск, явно лишен от всякакво правно основание)
   2010/C 134/58
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Heinz Helmuth Eriksen (Ebeltoft, Дания) (представител: I. Anderson, avocat)

      Ответник: Европейската комисия (представители: E. White и M. Patakia)

      Предмет

   Иск за обезщетение за вреди, които се твърди, че са претърпени поради неприемането от страна на Комисията на необходимите мерки, за да задължи Кралство Дания да приеме законовите и административните разпоредби, чрез които да се съобрази с Директива 96/29/Евратом на Съвета от 13 май 1996 година относно постановяване на основните норми на безопасност за защита на здравето на работниците и населението срещу опасностите, произтичащи от йонизиращото лъчение (ОВ L 159, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 3, стр. 166), и да приложи тези разпоредби по отношение на работниците, пострадали в ядрения инцидент в Туле (Гренландия)

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля иска.

               2.

               Осъжда г-н Heinz Helmuth Eriksen да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 44, 21.2.2009 г.


title: Дело C-201/05: Определение на Съда (четвърти състав) от 23 април 2008 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (Chancery Division) — Обединено кралство) — The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue (Член 104, параграф 3, първа алинея от Процедурния правилник — Свобода на установяване — Свободно движение на капитали — Пряко данъчно облагане — Корпоративен данък — Дивиденти от акции, изплатени от чуждестранно дружество на местно дружество — Режим на чуждестранните контролирани дружества (ЧКД) — Положение, свързано с трета страна — Квалифициране на искове, предявени срещу данъчната администрация — Отговорност на държава-членка за нарушение на общностното право)

text:
               15.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/13

         Определение на Съда (четвърти състав) от 23 април 2008 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (Chancery Division) — Обединено кралство) — The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation/Commissioners of Inland Revenue
   (Дело C-201/05) (1)

   (Член 104, параграф 3, първа алинея от Процедурния правилник - Свобода на установяване - Свободно движение на капитали - Пряко данъчно облагане - Корпоративен данък - Дивиденти от акции, изплатени от чуждестранно дружество на местно дружество - Режим на чуждестранните контролирани дружества (ЧКД) - Положение, свързано с трета страна - Квалифициране на искове, предявени срещу данъчната администрация - Отговорност на държава-членка за нарушение на общностното право)
   (2008/C 209/18)
   Език на производството: английски
   Препращаща юрисдикция
   High Court of Justice (Chancery Division)
   Страни в главното производство

      Ищец: The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation

      Ответник: Commissioners of Inland Revenue
   Предмет
   Преюдициално запитване — High Court of Justice (Chancery Division) — Тълкуване на членове 43, 49 и 56 ЕО — Национално данъчно законодателство — Корпоративен данък — Освобождаване — Дивиденти, изплатени от други дружества на дружество, установено на националната територия — Положение, което се различава в зависимост от държавата, в която са установени другите дружества
   Диспозитив

               1)

               Член 43 ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че допуска законодателство на държава-членка, което освобождава от корпоративен данък дивидентите, които местно дружество получава от друго местно дружество, но предвижда облагането с този данък на дивидентите, които местно дружество получава от чуждестранно дружество, в което местното дружество има участие, даващо му възможност да упражнява определено влияние върху решенията на чуждестранното дружество и да определя неговата дейност, и едновременно с това предоставя данъчен кредит за действително изплатения данък от разпределящото дружество в държавата, за която е местно — при условие че данъчната ставка върху дивидентите с чуждестранен произход не е по-висока от прилаганата данъчна ставка за дивидентите с национален произход, както и че данъчният кредит е поне равен на платената сума в държавата-членка на разпределящото дружество, до облагаемия размер в държавата-членка на дружеството получател.
               Член 56 ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че допуска законодателство на държава-членка, което освобождава от корпоративен данък дивидентите, които местно дружество получава от друго местно дружество, но предвижда облагането с този данък на дивидентите, които местно дружество получава от чуждестранно дружество, в което местното дружество притежава поне 10 % от правата на глас, и едновременно с това предоставя данъчен кредит за действително изплатения данък от разпределящото дружество в държавата, за която е местно, при условие че данъчната ставка върху дивидентите с чуждестранен произход не е по-висока от прилаганата данъчна ставка за дивидентите с национален произход, както и че данъчният кредит е поне равен на платената сума в държавата-членка на разпределящото дружество, до облагаемия размер в държавата-членка на дружеството получател.
               Член 56 ЕО трябва, по-нататък, да се тълкува в смисъл, че не допуска законодателство на държава-членка, което освобождава от корпоративен данък дивидентите, които местно дружество получава от друго местно дружество и едновременно с това предвижда облагането с този данък на дивидентите, които местно дружество получава от чуждестранно дружество, в което то притежава под 10 % от правата на глас, без да му предоставя данъчен кредит за действително изплатения от разпределящото дружество данък в държавата, за която то е местно.

               2)

               Член 56 ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска законодателство на държава-членка, което позволява да се освободят от корпоративен данък някои дивиденти, които местни застрахователни компании са получили от местни дружества, но изключва освобождаването за подобни дивиденти, получени от чуждестранни дружества, доколкото това води до по-неблагоприятно третиране на последните дивиденти.

               3)

               Член 43 ЕО и член 48 ЕО трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат в данъчната основа на местно дружество, установено в държава-членка, да бъдат включени реализирани от чуждестранно контролирано дружество печалби в друга държава-членка, когато за тези печалби там е предвидено по-ниско ниво на данъчно облагане в сравнение с приложимото в първата държава, освен ако това включване е свързано само с изцяло привидни договорености, които целят да се избегне заплащането на обикновено дължимия национален данък.
               Следователно такава данъчна мярка не трябва да се прилага, когато въз основа на обективни факти, които могат да бъдат проверени от трети лица, се установи, независимо от наличието на съображения от данъчен характер, че това чуждестранно контролирано дружество реално е установено в приемащата държава-членка и действително осъществява стопанска дейност там.
               При все това, 43 ЕО и член 48 ЕО трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национално данъчно законодателство, което налага определени изисквания, които трябва да се спазят, в случай че местното дружество иска да бъде освободено от вече платените данъци върху печалбите на това контролирано дружество в държавата, за която то е местно, при условие че тези изисквания имат за цел да се провери реалното установяване на чуждестранното контролирано дружество и действителното осъществяване на стопанска дейност от същото, без това да включва прекомерна административна принуда.

               4)

               Членове 56 ЕО—58 ЕО трябва да се тълкуват в смисъл, че те не са пречка за съществуването на законодателство на държава-членка, което предоставя данъчно предимство за корпоративния данък върху някои дивиденти, които местни дружества са получили от местни дружества, но изключва подобно предимство за дивидентите, получени от установени в трета страна дружества, а именно когато предоставянето на въпросното предимство е поставено в зависимост от условия, чието спазване може да бъде проверено от компетентните органи на тази държава-членка само при получаване на сведения от третата страна, в която е установено разпределящото дружество.

               5)

               При липса на общностна уредба във вътрешния правен ред на всяка държава-членка трябва да се посочат компетентните юрисдикции и да се приемат процесуални правила за съдебните производства, предназначени да гарантират защитата на правата, които правните субекти черпят от общностното право, включително определянето на вида на предявяваните от увредените лица искове пред националните юрисдикции. Последните са длъжни да гарантират все пак, че правните субекти разполагат с ефективен правен способ за защита, който им позволява да получат връщане на недължимо платения данък и на изплатените на посочената държава-членка или удържани от нея суми, които са пряко свързани с данъка. Що се отнася до други вреди, претърпени от дадено лице поради нарушение на общностното право, за което е отговорна държава-членка, последната е длъжна да поправи вредите, причинени на частноправните субекти при условията, посочени в точка 51 от Решение от 5 март 1996 г. по дело Brasserie du pêcheur и Factortame (C-46/93 и C-48/93), без това да изключва, че въз основа на националното право отговорността на държавата може да бъде реализирана при по-малко ограничителни условия.
               Когато се окаже, че законодателството на държава-членка съставлява забранено с член 43 ЕО ограничение пред свободата на установяване или забранено с член 56 ЕО ограничение пред свободното движение на капитали, препращащата юрисдикция може с оглед определяне на вредите, подлежащи на обезщетяване, да провери дали увредените лица са положили разумна грижа, за да избегнат вредата или да ограничат обхвата й, и дали по-специално са прибягнали навреме до всички способи за правна защита, които са имали на свое разположение. Все пак с оглед да се избегне възможността упражняването на правата, които член 43 ЕО и член 56 ЕО предоставят на частноправните субекти, да стане невъзможно или изключително трудно, препращащата юрисдикция може да определи дали прилагането на посоченото законодателство, евентуално във връзка с релевантните разпоредби на спогодби за избягване на двойното данъчно облагане, във всички случаи би довело до отхвърляне на претенциите на ищците в главното производство, отправени към данъчната администрация на съответната държава-членка.

      (1)  ОВ C 182, 23.7.2005 г.


title: Дело C-145/14: Решение на Съда (трети състав) от 16 юли 2015 г. — Европейска комисия/Република България (Неизпълнение на задължения от държава членка — Околна среда — Директива 1999/31/ЕО — Член 14 — Депониране на отпадъци — Неопасни отпадъци — Съществуващи депа, които не отговарят на изискванията)

text:
               21.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/11

         Решение на Съда (трети състав) от 16 юли 2015 г. — Европейска комисия/Република България
   (Дело C-145/14) (1)

   ((Неизпълнение на задължения от държава членка - Околна среда - Директива 1999/31/ЕО - Член 14 - Депониране на отпадъци - Неопасни отпадъци - Съществуващи депа, които не отговарят на изискванията))
   (2015/C 311/11)
   Език на производството: български

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: С. Петрова и E. Sanfrutos Cano)

      Ответник: Република България (представители: Е. Петранова и Д. Драмбозова)

      Диспозитив

               1)

               Като не е предприела необходимите мерки, така че съществуващите в страната депа за неопасни отпадъци да продължат да действат от 16 юли 2009 г. нататък само ако отговарят на изискванията на Директива 1999/31/ЕО на Съвета от 26 април 1999 година относно депонирането на отпадъци, Република България не е изпълнила задълженията си по член 14, букви а)—в) от тази директива.

               2)

               Отхвърля иска в останалата му част.

               3)

               Европейската комисия и Република България понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 159, 26.5.2014 г.


title: Дело T-409/07: Решение на Първоинстанционния съд от 23 септември 2009 г. — Cohausz/СХВП — Izquierdo Faces (acopat) (Марка на Общността — Процедура за обявяване на недействителност — Фигуративна марка на Общността acopat — По-ранни национални словни марки COPAT — Относително основание за отказ — Липса на реално използване на по-ранните марки — Член 56,параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 57, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               7.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 267/61

         Решение на Първоинстанционния съд от 23 септември 2009 г. — Cohausz/СХВП — Izquierdo Faces (acopat)
   (Дело T-409/07) (1)

   (Марка на Общността - Процедура за обявяване на недействителност - Фигуративна марка на Общността „acopat“ - По-ранни национални словни марки „COPAT“ - Относително основание за отказ - Липса на реално използване на по-ранните марки - Член 56,параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 57, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2009/C 267/107
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Helge B. Cohausz (Дюселдорф, Германия) (представители: първоначално I. Friedhoff, впоследствие S. von Petersdorff-Campen и H. Timmann, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: D. Botis)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Първоинстанционния съд: José Izquierdo Faces (Билбао, Испания) (представител: H. Bock, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу Решение на първи апелативен състав на СХВП от 6 септември 2007 г. (Преписка R 289/2006-1) относно процедура за обявяване на недействителност между Helge B. Cohausz и José Izquierdo Faces.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда г-н Helge B. Cohausz да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 8, 12.1.2008 г.


title: Съединени дела C-402/05 P и C-415/05 P: Решение на Съда (голям състав) от 3 септември 2008 г.  — Yassin Abdullah Kadi, Al Barakaat International Foundation/Съвет на Европейския съюз, Комисия на Европейските общности, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия ( Обща външна политика и политика на сигурност (ОВППС) — Ограничителни мерки, насочени срещу лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните — Организация на Обединените нации — Съвет за сигурност — Резолюции, приети на основание глава VII от Устава на Организацията на обединените нации — Прилагане в Общността — Обща позиция 2002/402/ОВППС — Регламент (ЕО) № 881/2002 — Мерки, насочени срещу лица и образувания, включени в списък, изготвен от орган на Организацията на Обединените нации — Замразяване на средства и икономически ресурси — Комитет на Съвета за сигурност, създаден с параграф 6 от Резолюция 1267 (1999) на Съвета за сигурност (Комитет по санкциите) — Включване на тези лица и образувания в приложение I към Регламент (ЕО) № 881/2002 — Жалба за отмяна — Компетентност на Общността — Правно основание, включващо член 60 ЕО във връзка с член 301 ЕО и във връзка с член 308 ЕО — Основни права — Право на зачитане на собствеността, право на лицето да бъде изслушано и право на ефективен съдебен контрол )

text:
               8.11.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 285/2

         Решение на Съда (голям състав) от 3 септември 2008 г. — Yassin Abdullah Kadi, Al Barakaat International Foundation/Съвет на Европейския съюз, Комисия на Европейските общности, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия
   (Съединени дела C-402/05 P и C-415/05 P) (1)

   („Обща външна политика и политика на сигурност (ОВППС) - Ограничителни мерки, насочени срещу лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните - Организация на Обединените нации - Съвет за сигурност - Резолюции, приети на основание глава VII от Устава на Организацията на обединените нации - Прилагане в Общността - Обща позиция 2002/402/ОВППС - Регламент (ЕО) № 881/2002 - Мерки, насочени срещу лица и образувания, включени в списък, изготвен от орган на Организацията на Обединените нации - Замразяване на средства и икономически ресурси - Комитет на Съвета за сигурност, създаден с параграф 6 от Резолюция 1267 (1999) на Съвета за сигурност (Комитет по санкциите) - Включване на тези лица и образувания в приложение I към Регламент (ЕО) № 881/2002 - Жалба за отмяна - Компетентност на Общността - Правно основание, включващо член 60 ЕО във връзка с член 301 ЕО и във връзка с член 308 ЕО - Основни права - Право на зачитане на собствеността, право на лицето да бъде изслушано и право на ефективен съдебен контрол“)
   (2008/C 285/03)
   Езици на производството: английски и шведски
   Страни

      Жалбоподатели: Yassin Abdullah Kadi (представители: I. Brownlie, D. Anderson QC, P. Saini, Barrister, G. Martin, Solicitor, Al Barakaat International Foundation (представители: L. Silbersky и T. Olsson, advokater)

      Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bishop, E. Finnegan и E. Karlsson, agents), Комисия на Европейските общности (представители: C. Brown, J. Enegren и P.J. Kuijper, agents), Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: R. Caudwell, E. Jenkinson, S. Behzadi-Spencer и C. Greenwood QC, A. Dashwood, Barrister)

      Страни, встъпили в подкрепа на Съвета на Европейския съюз: Кралство Испания (представител: J. Rodríguez Cárcamo), Френска република (представители: G. de Bergues, E. Belliard и S. Gasri), Кралство Нидерландия (представители: H. G. Sevenster и M. de Mol)

      Страна, встъпила в подкрепа на Комисията на Европейските общности: Френска република (представители: G. de Bergues, E. Belliard и S. Gasri)
   Предмет
   Жалба срещу Решение на Първоинстанционния съд (втори разширен състав) от 21 септември 2005 г. по дело Kadi/Съвет и Комисия (T-315/01), с което Първоинстанционният съд решава a) че не следва да се произнася по искането на жалбоподателя за отмяна на Регламент (ЕО) № 2062/2001 на Комисията от 19 октомври 2001 г. за изменение за трети път на Регламент (ЕО) № 467/2001 на Съвета за забрана на износа на някои стоки и услуги за Афганистан, за засилване на забраната на полети и удължаване на замразяването на средства и други финансови ресурси по отношение на талибаните в Афганистан, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 337/2000 (ОВ L 277, стр. 25), тъй като добавя жалбоподателя в списъка на лицата и образуванията, към които се прилага замразяването на средства, наложено с горепосочения регламент и б) да отхвърли като неоснователно искането на жалбоподателя за отмяна на Регламент (ЕО) № 881/2002 на Съвета от 27 май 2002 г. за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени физически лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 467/2001 (ОВ L 139, стр. 9, Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 1, стр. 89), доколкото тези актове го засягат.
   Жалба срещу Решение на Първоинстанционния съд (втори разширен състав) от 21 септември 2005 г. по дело Yusuf и Al Barakaat International Foundation/Съвет и Комисия (T-306/01), с което Първоинстанционният съд отхвърля жалба с предмет искане за отмяна на Регламент (ЕО) № 881/2002 на Съвета от 27 май 2002 г. за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени физически лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 467/2001.
   Диспозитив

               1.

               Отменя Решение на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 21 септември 2005 г. по дело Kadi/Съвет и Комисия (T-315/01), както и Решение на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 21 септември 2005 г. по дело Yusuf и Al Barakaat International Foundation/Съвет и Комисия (T-306/01).

               2.

               Отменя Регламент (ЕО) № 881/2002 на Съвета от 27 май 2002 г. за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени физически лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 467/2001 на Съвета за забрана на износа на някои стоки и услуги за Афганистан, за засилване на забраната на полети и удължаване на замразяването на средства и други финансови ресурси по отношение на талибаните в Афганистан, доколкото той засяга г-н Kadi и Al Barakaat International Foundation.

               3.

               Правните последици на Регламент № 881/2002, доколкото той засяга г-н Kadi и Al Barakaat International Foundation, се запазват за срок не по-дълъг от три месеца, считано от датата на обявяване на настоящото решение.

               4.

               Осъжда Съвета на Европейския съюз и Комисията на Европейските общности да понесат направените от тях съдебни разноски, както и всеки от тях понесе половината от съдебните разноски на г-н Kadi и Al Barakaat International Foundation, направени в производството пред Първоинстанционния съд на Европейските общности и пред Съда на Европейските общности.

               5.

               Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия понася съдебните разноски, направени от него в производството пред Първоинстанционния съд на Европейските общности и пред Съда на Европейските общности.

               6.

               Кралство Испания, Френската република и Кралство Нидерландия понасят съдебните разноски, направени от тях в производството пред Съда на Европейските общности.

      (1)  ОВ C 36 от 11.02.2006 г.

      ОВ C 48 от 25.02.2006 г.


title: Дело T-306/14: Жалба, подадена на 30 април 2014 г.  — Polymer-Chemie/Комисия

text:
               14.7.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/55

         Жалба, подадена на 30 април 2014 г. — Polymer-Chemie/Комисия
   (Дело T-306/14)
   2014/C 223/57
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Polymer-Chemie GmbH (Sobernheim, Германия) (представители: Rechtsanwälte D. Greinacher, J. Martin и B. Scholtka)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               на основание член 263, параграф 1 ДФЕС да отмени решението на Комисията за откриване на официална процедура по разследване срещу Федерална република Германия във връзка с подкрепа за електроенергия от възобновяеми източници и от рудничен газ съгласно Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien (Закон за приоритета на възобновяемите енергийни източници, наричан по-нататък „EEG“) и намалена допълнителна такса по EEG за енергоемките потребители — държавна помощ SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) от 18 декември 2013 г., публикувано в Официален вестник на ЕС от 7 февруари 2014 г., C 37, стр. 73, доколкото Комисията квалифицира особения компенсационен режим по членове 40 и 41 от EEG като държавна помощ по смисъла на член 107 ДФЕС,

               —

               на основание член 87, параграф 3 от Процедурния правилник на Общия съд да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага три правни основания.

               1.

               Първо правно основание: нарушение на член 107 ДФЕС
               Жалбоподателят твърди, че Комисията неправилно е квалифицирала като помощ насърчаването на електроенергията от възобновяеми източници чрез системата за допълнителна такса, както и особения компенсационен режим за по-ниска допълнителна такса по EEG и поради това не е трябвало да открива официална процедура по разследване.

                           —

                           Във връзка с това жалбоподателят твърди, че при предварителния анализ на въпроса дали особеният компенсационен режим представлява помощ Комисията е допуснала явна грешка в преценката, тъй като с особения компенсационен режим, като изключение от режима на допълнителната такса по EEG, не се предоставя предимство, което енергоемките потребители не биха могли да получат при нормални пазарни условия.

                           —

                           Освен това жалбоподателят твърди, че не са засегнати държавни ресурси. Тъй като приходите от таксата по EEG не представляват държавен ресурс, тези ресурси не могат да бъдат засегнати от предвиденото за енергоемките потребители изключение.

                           —

                           По-нататък жалбоподателят посочва, че особеният компенсационен режим не нарушава конкуренцията. В краен случай той може да доведе до конкурентни условия, които съществуват и без таксата по EEG.

               2.

               Второ правно основание: нарушение на принципа за защита на оправданите правни очаквания
               Жалбоподателят твърди, че с приемането на решението Комисията е нарушила и принципа за защита на оправданите правни очаквания. Германското законодателство за насърчаване на електроенергията от възобновяеми източници вече е било предмет на задълбочена проверка за наличие на държавна помощ. При тази проверка през 2002 г. Комисията е стигнала до извода, че то не е свързано с прехвърляне на държавни ресурси. Тъй като в това отношение EEG от 2012 г. не съдържа съществени изменения спрямо тогава действалата правна уредба, то засегнатите стопански субекти би трябвало да очакват не повторна проверка, а че съществуващите правила ще продължават да се прилагат.

               3.

               Трето правно основание: злоупотреба с власт
               В заключение жалбоподателят смята, че Комисията е злоупотребила с предоставеното ѝ в членове 107 ДФЕС и 108 ДФЕС право на свободна преценка. С откриването на процедура по разследване Комисията цели основно да хармонизира насърчаването на електроенергията от възобновяеми източници. Тази основна цел се проявява и в новия проект на Насоките за държавни помощи за енергетиката и околната среда, в които Комисията за първи път установява подробни правила за насърчаване на енергията от възобновяеми източници. За да постигне хармонизация обаче Комисията би трябвало да приложи предвидената за тази цел процедура за сближаване на законодателствата по членове 116 ДФЕС и 117 ДФЕС.


title: Дело C-129/12: Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt (Германия) на 8 март 2012 г. — Magdeburger Mühlenwerke GmbH/Finanzamt Magdeburg

text:
               16.6.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 174/15

         Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt (Германия) на 8 март 2012 г. — Magdeburger Mühlenwerke GmbH/Finanzamt Magdeburg
   (Дело C-129/12)
   2012/C 174/23
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Magdeburger Mühlenwerke GmbH

      Ответник: Finanzamt Magdeburg

      Преюдициален въпрос

   Предоставя ли Решение C(1998) 1712 на Комисията от 20 май 1998 г. (1) дискреция на германския законодател във връзка с формулирането на член 2, второ изречение, точка 4 от Investitionszulagengesetz („InvZulG 1996“) [Закон за инвестиционните субсидии от 1996 г.] в редакцията на Steuerentlastungsgesetz 1999 [Закон за данъчните облекчения от 1999 г.] от 19 декември 1998 г., съгласно който определена схема би попаднала в приложното поле на тази дискреция, ако насърчава съответните инвестиции, във връзка с които обвързващото инвестиционно решение е било взето преди изтичането на срока за прилагане на решението на Комисията или преди публикуването на предвижданите мерки в Bundessteuerblatt (BStBl) [Федерален данъчен вестник], но доставянето на обекта на инвестицията, а също определянето и изплащането на субсидията стават след това?

      (1)  Решение 1999/183/ЕО на Комисията относно държавна помощ за преработката и продажбата на германски селскостопански продукти, която може да се предостави въз основа на съществуващи схеми за регионална помощ (ОВ L 60, стр. 61).


title: Дело C-471/14: Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Wien (Австрия), постъпило на 15 октомври 2014 г.  — Seattle Genetics Inc.

text:
               22.12.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 462/16

         Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Wien (Австрия), постъпило на 15 октомври 2014 г. — Seattle Genetics Inc.
   (Дело C-471/14)
   (2014/C 462/26)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Oberlandesgericht Wien

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Seattle Genetics Inc.

      Ответник: Österreichisches Patentamt

      Преюдициални въпроси

               1)

               Съгласно общностното право ли се определя датата на издаване на първото разрешение за пускане на пазара в Общността по член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 469/2009 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 година относно сертификата за допълнителна закрила на лекарствените продукти, или тази разпоредба препраща към момента, в който разрешението поражда действие съгласно законодателството на съответната държава членка?

               2)

               В случай че Съдът на Европейския съюз приеме, че датата по първия въпрос се определя съгласно общностното право, кой момент следва да се вземе предвид — този на разрешението или този на известието?

      (1)  ОВ L 152, стр. 1.


title: Дело C-37/13 P: Жалба, подадена на 24 януари 2013 г. от Nexans France SAS, Nexans SA срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 14 ноември 2012 г. по дело T-135/09: Nexans France SAS, Nexans SA/Европейска комисия

text:
               6.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 101/10

         Жалба, подадена на 24 януари 2013 г. от Nexans France SAS, Nexans SA срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 14 ноември 2012 г. по дело T-135/09: Nexans France SAS, Nexans SA/Европейска комисия
   (Дело C-37/13 P)
   2013/C 101/22
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Nexans France SAS, Nexans SA (представители: M. Powell, Solicitor, J.-P. Tran-Thiet, Avocat, G. Forwood, Barrister, A. Rogers, Advocate)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Съда:

               —

               да отмени обжалваното съдебно решение в частта, в която се отхвърля втората част от първото основание на жалбоподателите, според което географският обхват на решението за проверка е твърде широк и не е достатъчно ясен;

               —

               въз основа на документите, с които разполага, да отмени решението за проверка доколкото географският му обхват е твърде широк и доколкото то не е нито достатъчно обосновано, нито достатъчно ясно или, при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за произнасяне по правните въпроси в съответствие с решението на Съда;

               —

               да отмени обжалваното съдебно решение в частта, в която Nexans е осъдено да понесе освен направените от него съдебни разноски и половината от съдебните разноски на Комисията в производството пред Общия съд и да осъди Комисията да понесе съдебните разноски, направени от Nexans в производството пред Общия съд в размер, определен от Съда по справедливост,

               —

               да осъди Комисията да понесе всички съдебни разноски, направени от Nexans в настоящото производство.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателите твърдят, че Общият съд е допуснал грешка като е отхвърлил искането им за отмяна на решението за проверка доколкото то не е достатъчно ясно, има прекалено голям географски обхват и се прилага за споразумения и/или съгласувани практики, за които се предполага, че „вероятно имат световен мащаб“. Жалбоподателите поддържат също, че Общият съд е допуснал грешка при произнасянето си по съдебните разноски.


title: Дело C-626/13 P: Жалба, подадена на 29 ноември 2013 г. от Villeroy & Boch Austria GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 16 септември 2013 г. по съединени дела T-373/10, T-374/10, T-382/10 и T-402/10, Villeroy & Boch Austria GmbH и др./Европейска комисия

text:
               8.2.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 39/12

         Жалба, подадена на 29 ноември 2013 г. от Villeroy & Boch Austria GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 16 септември 2013 г. по съединени дела T-373/10, T-374/10, T-382/10 и T-402/10, Villeroy & Boch Austria GmbH и др./Европейска комисия
   (Дело C-626/13 P)
   2014/C 39/18
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Villeroy & Boch Austria GmbH (представители: A Reidlinger и J. Weichbrodt, Rechtsanwälte)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска

               —

               да се отмени Решение на Общия съд (четвърти състав) от 16 септември 2013 г. по съединени дела T-373/10, T-374/10, T-382/10 и T-402/10, доколкото с него се отхвърля жалбата и доколкото то се отнася до жалбоподателя,

               —

               при условията на евентуалност, да се отмени частично член 1 от Решение C(2010) 4185 окончателен на Комисията от 23 юни 2010 г., във вида му в обжалваното съдебно решение, доколкото този член се отнася до жалбоподателя,

               —

               при условията на евентуалност, да се намали в подходяща степен глобата, наложена на жалбоподателя в член 2 от спорното решение на ответника от 23 юни 2010 г.,

               —

               пак при условията на евентуалност делото да бъде върнато на Общия съд за ново разглеждане,

               —

               ответникът да се осъди да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

               1.

               С първото основание за отмяна жалбоподателят твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, когато преценява дали е налице твърдяното нарушение в Австрия. Общият съд основал решението си на констатации и мотиви, които не били предмет нито на спорното решение на Комисията, нито на твърденията за нарушение. Същевременно Общият съд пренебрегнал или неправилно представил релевантни изявления на жалбоподателя.

               2.

               С второто основание за отмяна се възразява срещу правната квалификация като едно-единствено, усложнено и продължено нарушение (single complex and continuous infringement, наричано по-нататък „SCCI“) на действия, които не били свързани нито от фактическа, нито от правна гледна точка, каквото нарушение според жалбоподателя юридически не е налице, тъй като тези действия, разглеждани заедно, не се допълват взаимно. Правната фигура SCCI, така както била използвана в настоящото дело, нарушавала принципа на справедлив процес.

               3.

               С третото основание за отмяна жалбоподателят твърди, че с извършването на т.нар. „light review“ („повърхностна проверка“) Общият съд допуснал грешка при прилагането на правото, не изпълнил в достатъчна степен задължението си за проверка и следователно не осигурил спазването на предвидения от правото на Съюза принцип на правна защита.

               4.

               Накрая, в четвъртото основание за отмяна се твърди, че потвърдената глоба във всеки случай е несъразмерна. Доколкото в съдебното решение някои уличаващи фактически констатации вече били отхвърлени, а други трябвало да бъдат отхвърлени поради неправилно мотивиране от правна страна, запазването на глобата, наложена от Общия съд в максималния законов размер — 10 % от оборота на групата, не можело да се счита за съразмерно, а следователно и за правомерно. Повечето от фактическите констатации, изложени като обосновка за наличието на нарушение, не били валидни, така че с оглед на очевидната липса на доказателства, на причинно-следствена връзка и на основания за вменяването на отговорност нямало как да се приеме, че е налице SCCI, което обхваща шест страни, три групи стоки и период от десет години, а най-много, строго погледнато, конкретни нарушения на местно равнище, които в никакъв случай не можели да обосноват размера на наложената санкция. Фактите по настоящото дело изобщо не представлявали тежък, или дори особено тежък случай — нещо, което Общият съд не отчел, като така сериозно нарушил критериите за преценка, които трябвало да тълкува.


title: Дело C-1/13: Преюдициално запитване, отправено от Cour de cassation (Франция) на 2 януари 2013 г. — Cartier Parfums — Lunettes SAS, Axa Corporate Solutions Assurance SA/Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Société Inko Trade SRO, Société Jaroslave Mateja, Société Groupama Transport

text:
               2.3.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 63/13

         Преюдициално запитване, отправено от Cour de cassation (Франция) на 2 януари 2013 г. — Cartier Parfums — Lunettes SAS, Axa Corporate Solutions Assurance SA/Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Société Inko Trade SRO, Société Jaroslave Mateja, Société Groupama Transport
   (Дело C-1/13)
   2013/C 63/22
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour de cassation

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Cartier Parfums — Lunettes SAS, Axa Corporate Solutions Assurance SA

      Ответници: Ziegler France SA, Montgomery Transports Sàrl, Société Inko Trade SRO, Société Jaroslave Mateja, Société Groupama Transport

      Преюдициален въпрос

   Член 27, точка 2 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (1), следва ли да се тълкува в смисъл, че компетентността на първоначално сезирания съд е установена когато никоя от страните не е направила възражение за липсата на негова компетентност или когато този съд е потвърдил своята компетентност с неотменимо решение, независимо от неговото основание, но по-специално поради изчерпване на способите за обжалване?

      (1)  ОВ L 12, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74.


20150731047617032015/C 270/513502015TC27020150817BG01BGINFO_JUDICIAL20150630414111Дело T-350/15: Жалба, подадена на 30 юни 2015 г. — Perry Ellis International Group/СХВП — CG (P)
 ---documentbreak--- C2702015BG4110120150630BG0051411411Жалба, подадена на 30 юни 2015 г. — Perry Ellis International Group/СХВП — CG (P)
   (Дело T-350/15)2015/C 270/51Език на жалбата: английски
      Страни

      Жалбоподател: Perry Ellis International Group Holdings Limited (Насау, Бахамски острови) (представители: O. Günzel и V. Ahmann, lawyers)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: CG verwaltungsgesellschaft mbH (Гефелсберг, Германия)

      Данни за производството пред СХВП

      Заявител/Притежател на спорната марка: жалбоподателят.

      Спорна марка: черно-бяла фигуративна марка на Общността със словния елемент „P“ — заявка за регистрация № 10 889 723.

      Производство пред СХВП: производство по възражение.

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на СХВП от 28 април 2015 г. по преписка R 2441/2014-4.

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

            —

            да отмени обжалваното решение,

            —

            да осъди ответника и другата страна в производството пред апелативния състав на СХВП да заплатят съдебните разноски.

      Изложено основание

            —

            Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Съединени дела C-334/06 — C-336/06: Решение на Съда (трети състав) от 26 юни 2008 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Chemnitz — Германия) — Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06)/Landkreis Mittweida, и Steffen Schubert (C-335/06)/Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis (Директива 91/439/ЕИО — Взаимно признаване на свидетелствата за управление на моторни превозни средства — Отнемане на свидетелство за управление в държава-членка поради употреба на наркотични вещества или алкохол — Ново свидетелство за управление, издадено в друга държава-членка — Отказ за признаване на правото на управление в първата държава-членка — Пребиваване, което не съответства на Директива 91/439/ЕИО)

text:
               15.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/6

         Решение на Съда (трети състав) от 26 юни 2008 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Chemnitz — Германия) — Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06)/Landkreis Mittweida, и Steffen Schubert (C-335/06)/Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis
   (Съединени дела C-334/06 — C-336/06) (1)

   (Директива 91/439/ЕИО - Взаимно признаване на свидетелствата за управление на моторни превозни средства - Отнемане на свидетелство за управление в държава-членка поради употреба на наркотични вещества или алкохол - Ново свидетелство за управление, издадено в друга държава-членка - Отказ за признаване на правото на управление в първата държава-членка - Пребиваване, което не съответства на Директива 91/439/ЕИО)
   (2008/C 209/08)
   Език на производството: немски
   Препращаща юрисдикция
   Verwaltungsgericht Chemnitz
   Страни в главното производство

      Ищци: Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06), Steffen Schubert (C-335/06)

      Ответници: Landkreis Mittweida, Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis
   Предмет
   Преюдициално запитване — Verwaltungsgericht Chemnitz — Тълкуване на член 1, параграф 2 и член 8, параграфи 2 и 4 от Директива 91/439/ЕИО на Съвета от 29 юли 1991 година относно свидетелствата за управление на моторни превозни средства (ОВ L 237, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 2, стр. 62) — Отказ за признаване на валидността на свидетелство за управление на моторно превозно средство, издадено от друга държава-членка след период на забрана, установена за притежателя, спрямо който е наложена мярка за отнемане на националното свидетелство поради управление под въздействието на алкохол и който не може да представи заключение от медико-психологична експертиза, необходимо за получаването на ново разрешително в неговата държава по пребиваване — Злоупотреба с право
   Диспозитив
   Член 1, параграф 2, член 7, параграф 1 и член 8, параграфи 2 и 4 от Директива 91/439/ЕИО на Съвета от 29 юли 1991 година относно свидетелствата за управление на моторни превозни средства, изменена с Регламент (ЕО) № 1882/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 29 септември 2003 година, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат, при обстоятелства като тези по главните производства, дадена държава-членка да откаже да признае на нейна територия правото на управление, произтичащо от свидетелство за управление, издадено по-късно от друга държава-членка, извън период на забрана за искане на ново свидетелство, наложена на съответното лице, и следователно валидността на това свидетелство, докато притежателят на същото не е изпълнил условията, изисквани в първата държава-членка за издаването на ново свидетелство след отнемането на по-ранно свидетелство, включително проверка на годността за управление, удостоверяваща, че вече не са налице основанията, обосноваващи посоченото отнемане.
   При същите обстоятелства посочените разпоредби допускат дадена държава-членка да откаже да признае на нейна територия правото на управление, произтичащо от свидетелство за управление, издадено по-късно от друга държава-членка, ако е установено въз основа на посочване в същото или на друга неоспорима информация, произхождаща от държавата-членка на издаване, че при издаването на посоченото свидетелство неговият притежател, спрямо който на територията на първата държава-членка е била наложена мярка за отнемане на по-ранно свидетелство, не е имал обичайно пребиваване на територията на държавата-членка на издаване.

      (1)  ОВ C 261, 28.10.2006 г.


title: Дело C-301/10: Иск, предявен на 16 юни 2010 г. — Европейска комисия/Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия

text:
               11.9.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 246/21

         Иск, предявен на 16 юни 2010 г. — Европейска комисия/Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия
   (Дело C-301/10)
   ()
   2010/C 246/36
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: S. Pardo Quintillán и A.-A. Gilly)

      Ответник: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия

      Искания на ищеца

               —

               да се обяви, че като не е осигурило създаването на подходящи канализационни системи съгласно член 3, параграфи 1 и 2 и приложение I (A) към Директива 91/271/ЕИО на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води (1) в Whitburn, както и в рамките на канализационните системи на Beckton и Crossness в Лондон, и като не е осигурило подходящо пречистване на отпадъчните води от пречиствателните станции за отпадъчни води на Beckton, Crossness и Mogden в Лондон съгласно член 4, параграф 1, член 4, параграф 3, член 10 и приложение I, точка Б към директивата, Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия не е изпълнило задълженията си съгласно тези разпоредби.

               —

               да се осъди Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Съгласно член 3, параграфи 1 и 2 и приложение I (A) към Директива 91/271/ЕИО на Съвета Обединеното кралство е длъжно най-късно до 31 декември 2000 г. да осигури наличието на канализационни системи във всички агломерации, чийто еквивалент жители е над 15000 и тези канализационни системи да отговарят на изискванията на приложение I (A) към директивата. Съгласно член 4, параграфи 1 и 3 и приложение I (Б) към тази директива Обединеното кралство е длъжно също най-късно до 31 декември 2000 г. да гарантира, че градските отпадъчни води, които влизат в канализационните системи, преди заустването им, ще бъдат подложени на вторично пречистване или на друга равностойна обработка за всички зауствания, произлизащи от агломерации с еквивалент жители над 15000 и че заустванията от пречиствателните станции за градски отпадъчни води ще отговарят на стандартите, които трябва да бъдат покрити за зауствания от пречиствателни станции за градски отпадъчни води към приемници.
   Тъй като в област Лондон Обединеното кралство използва комбинирана канализационна система за градски отпадъчни води и за оттичане на дъждовна вода, тази система трябва да бъде проектирана по такъв начин, че да осигури задържането и отвеждането за пречистване на събраните води съгласно установените в директивата изисквания. Обединеното кралство не е осигурило канализационните системи да бъдат проектирани и изградени така, че да събират всички градски отпадъчни води от обслужваните от тях агломерации и тези води да бъдат отвеждани за пречистване. Капацитетът на канализационната система трябва да може да отчете естествените климатични условия и сезонните изменения. Обединеното кралство е нарушило изискванията на директивата, като не е осигурило подходящи канализационни системи и съоръжения за пречистване в областите London и Whitburn и като е допуснало прекомерни количества непречистени отпадъчни води да се излеят в околната среда без да бъдат обработени.

      (1)  ОВ L 135, стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 43.