title: Дело C-124/10 P: Жалба, подадена на 8 март 2010 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 15 декември 2009 г. по дело T-156/04, Électricité de France (EDF)/Комисия

text:
               19.6.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/16

      Жалба, подадена на 8 март 2010 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 15 декември 2009 г. по дело T-156/04, Électricité de France (EDF)/Комисия
      (Дело C-124/10 P)
      (2010/C 161/23)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: E. Gippini Fournier, B. Stromsky и D. Grespan)

         Други страни в производството: Électricité de France (EDF), Френска република, Iberdrola SA

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отмени Решение на Общия съд на Европейския съюз (трети състав) от 15 декември 2009 г., нотифицирано на Комисията на 16 декември 2009 г., по дело T-156/04, EDF/Комисия, доколкото то:

                              —

                              отменя членове 3 и 4 от Решение (C 2003/4637) на Комисията от 16 декември 2003 г. относно мерки за помощ в полза на EDF и на сектора на електрическата и газовата промишленост (C 68/2002, N 504/2003 и C 25/2003);

                              —

                              осъжда Комисията да понесе направените от нея съдебни разноски, както и тези на Électricité de France (EDF);

                  —

                  да се върне делото на Общия съд за ново разглеждане;

                  —

                  Съдът да не се произнесе по съдебните разноски в настоящото производство.

         Правни основания и основни доводи

      Комисията изтъква две правни основания в подкрепа на своята жалба.
      С първото си правно основание тя изтъква, че Общият съд е изопачил фактите, които стоят в основата на спора. Противно на посоченото в обжалваното решение, в действителност Френската република не извършила превръщане на данъчно вземане в капитал, а просто предоставила на EDF помощ под формата на освобождаване от корпоративния данък. Само по себе си рекапитализирането на EDF не било разгледано в отмененото решение като държавна помощ, единствено неговото данъчно отражение е квалифицирано като такава от Комисията.
      С второто си правно основание, което се състои от четири части, жалбоподателят поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото като е счел действията на френското правителство в конкретния случай за поведение на разумен частен инвеститор в условията на пазарна икономика.
      На първо място, жалбоподателят оспорва преценката на Общия съд, според която разграничението между държавата акционер и държавата, упражняваща властнически правомощия, зависело основно от преследваната от държавата цел — в конкретния случай рекапитализиране на EDF — а не от обективни и подлежащи на проверка елементи. От една страна, действително Съдът многократно е напомнил, че член 87, параграф 1 ЕО не прави разграничение между намесите на държавата в зависимост от причините и целите. От друга страна, критерий, който се основава на намерението на държавата, би бил особено неподходящ за преценяване на наличието на държавна помощ, доколкото подобен критерий е по естеството си субективен и може да бъде тълкуван по различен начин.
      На второ място, Комисията упреква Общият съд, че не е основал анализа си на сравнително разглеждане, от една страна, на поведението, което би имал при подобни обстоятелства лишен от привилегии разумен частен оператор, и, от друга страна, на конкретното поведение на френската държава, притежаваща властнически правомощия.
      На трето място, жалбоподателят поддържа, че в обжалваното решение е нарушен принципа на равно третиране между между публичните и частните предприятия, като по този начин това решение допуснало по-благоприятно данъчно третиране на държавата, включително в дружества, в които тя не е единствен акционер.
      Накрая, според Комисията Общият съд не е спазил правилата относно разпределянето на тежестта на доказване що се отнася до приложимостта на принципа за разумния частен инвеститор в условията на пазарна икономика, като едновременно с това е взел предвид обстоятелства, настъпили след датата на приемане на отмененото решение.


title: Дело F-89/14: Определение на Съда на публичната служба (втори състав) от 21 октомври 2015 г. — Arsène/Комисия (Публична служба — Възнаграждение — Надбавка за експатриране — Условие, предвидено в член 4, параграф 1, буква б) от приложение VII към Правилника за длъжностните лица — Десетгодишен референтен период — Начален момент — Неутрализиране на периодите на служба, осъществена за международна организация — Прилагане по аналогия на разпоредбите на член 4, параграф 1, буква а) от приложение VII към Правилника за длъжностните лица — Обичайно пребиваване извън държавата членка по месторабота преди изпълнението на функции в международна организация — Член 81 от Процедурния правилник — Явно неоснователна жалба)

text:
               30.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 398/78

         Определение на Съда на публичната служба (втори състав) от 21 октомври 2015 г. — Arsène/Комисия
   (Дело F-89/14) (1)

   ((Публична служба - Възнаграждение - Надбавка за експатриране - Условие, предвидено в член 4, параграф 1, буква б) от приложение VII към Правилника за длъжностните лица - Десетгодишен референтен период - Начален момент - Неутрализиране на периодите на служба, осъществена за международна организация - Прилагане по аналогия на разпоредбите на член 4, параграф 1, буква а) от приложение VII към Правилника за длъжностните лица - Обичайно пребиваване извън държавата членка по месторабота преди изпълнението на функции в международна организация - Член 81 от Процедурния правилник - Явно неоснователна жалба))
   (2015/C 398/93)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Maria Lucia Arsène (Букурещ, Румъния) (представител: M.-A. Lucas, avocat)

      Ответник: Европейска комисия (представители: J. Currall и T. S. Bohr)

      Предмет

   Искане за отмяна на решението на Комисията, с което се отказва предоставяне на надбавка за експатриране и за осъждане да я плати заедно с лихвите, считано от встъпването в длъжност на жалбоподателката

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата като явно неоснователна.

               2)

               Осъжда г-жа Arsène да понесе направените от Европейската комисия съдебни разноски, както и собствените си такива.

      (1)  ОВ C 421, 24.11.2014 г., стр. 62.


title: Дело T-466/12: Жалба, подадена на 23 октомври 2012 г. — RFA International/Комисия

text:
               15.12.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 389/7

         Жалба, подадена на 23 октомври 2012 г. — RFA International/Комисия
   (Дело T-466/12)
   2012/C 389/12
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: RFA International, LP (Калгари, Канада) (представител: Б. Евтимов, lawyer)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени частично Решения C(2012) 5577 окончателен, C(2012) 5585 окончателен, C(2012) 5588 окончателен, C(2012) 5595 окончателен, C(2012) 5596 окончателен, C(2012) 5598 окончателен и C(2012) 5611 окончателен на Комисията от 10 август 2012 г., доколкото с тях се отказва поисканото от жалбоподателя възстановяване на антидъмпингови мита, с изключение на тези от тях, исканията за които са обявени за недопустими, тъй като са били подадени след изтичане на предвидения законен срок;

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага две правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от

                           —

                           грешка при прилагане на правото и явна грешка в преценката на Комисията, доколкото тя е приела, че пълното възстановяване на разходите по продажбата, административните и другите общи разходи и на печалбата от експортната цена на CHEMK Group е обосновано, и доколкото във връзка с това тя е приела, че наличието на единен стопански субект не е релевантно за изчисляването на експортна цена (включително за корекциите на тази цена) в съответствие с член 2, параграф 9 от основния регламент (1). Тъй като Комисията се е основала на отхвърлянето на твърденията на жалбоподателя относно съществуването на единен стопански субект, жалбоподателят счита, че това отхвърляне също е опорочено от грешка при прилагане на правото и/или от явна грешка в преценката.

               2.

               Второто правно основание е изведено от

                           —

                           явна грешка в преценката на Комисията, доколкото тя е приела, че е налице промяна в обстоятелствата по смисъла на член 11, параграф 9 от основния регламент, обосноваваща прилагането на различна методология за изчисляването на окончателния дъмпингов марж. Жалбоподателят изтъква също, че вследствие на това е нарушен член 11, параграф 9 от основния регламент, доколкото Комисията е приложила нова методология, различна от използваната в първоначалното разследване.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 343, стр. 51 и Поправки в ОВ L 7, 12.1.2010 г., стр. 22 и ОВ L 36, 10.2.2011 г., стр. 30).


title: Дело C-179/10: Определение на председателя на Съда (шести състав) от 28 септември 2011 г. — Европейска комисия/Френска република

text:
               28.1.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/45

      Определение на председателя на Съда (шести състав) от 28 септември 2011 г. — Европейска комисия/Френска република
      (Дело C-179/10) (1)

      (2012/C 25/85)
      Език на производството: френски
      Председателят на шести състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 161, 19.6.2010 г.


title: Дело C-34/04: Решение на Съда (трети състав) от 15 февруари 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Нидерландия (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Риболовни лицензи — Регламент (ЕО) № 3690/93 — Плавателни съдове Wiron III и Wiron IV — Окончателно прехвърляне на тези плавателни съдове в Аржентина)

text:
               14.4.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 82/2

         Решение на Съда (трети състав) от 15 февруари 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Нидерландия
   (Дело C-34/04) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Риболовни лицензи - Регламент (ЕО) № 3690/93 - Плавателни съдове Wiron III и Wiron IV - Окончателно прехвърляне на тези плавателни съдове в Аржентина)
   (2007/C 82/02)
   Език на производството: нидерландски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: T. van Rijn и C. Diderich)

      Ответник: Кралство Нидерландия (представител: H. G. Sevenster)
   Предмет
   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Регламент (ЕО) № 3690/93 на Съвета от 20 декември 1993 година, установяващ система на Общността за определяне на правилата за минимално необходимата информация, която трябва да се съдържа в риболовните лицензи (ОВ L 341, стр. 93) — Не е извършено отнемане на риболовните лицензи за плавателни съдове WIRON III и WIRON IV след окончателното им прехвърляне в Аржентина
   Диспозитив

               1)

               Искът се отхвърля.

               2)

               Комисията на Европейските общности се осъжда да заплати разноските.

      (1)  ОВ C 71, 20.3.2004 г.


title: Дело T-394/14: Жалба, подадена на 4 юни 2014 г.  — Turon & Ros/Комисия

text:
               28.7.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 245/29

         Жалба, подадена на 4 юни 2014 г. — Turon & Ros/Комисия
   (Дело T-394/14)
   2014/C 245/40
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Inmobiliaria Turon & Ros, SL (Барселона, Испания) (представители: J. C. García Muñoz, J. I. Jiménez-Blanco Carrillo de Albornoz и J. Corral García, abogados)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение.

               —

               да осъди Комисията да заплати всички съдебни разноски, свързани с производството.

      Правни основания и основни доводи

   Правните основания и основните доводи са същите като посочените по дело T-392/14.


title: Дело C-454/13: Решение на Съда (трети състав) от 17 декември 2015 г. (преюдициално запитване от Tribunal de première instance francophone de Bruxelles — Белгия) — Proximus SA, по-рано Belgacom SA/Commune d'Etterbeek (Преюдициално запитване — Електронни съобщителни мрежи и услуги — Директива 2002/20/ЕО — Членове 12 и 13 — Административни такси — Такса за правото на изграждане на инфраструктура — Приложно поле — Общински нормативен акт — Такса върху антените за мобилна телефония)

text:
               22.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 68/2

         Решение на Съда (трети състав) от 17 декември 2015 г. (преюдициално запитване от Tribunal de première instance francophone de Bruxelles — Белгия) — Proximus SA, по-рано Belgacom SA/Commune d'Etterbeek
   (Дело C-454/13) (1)

   ((Преюдициално запитване - Електронни съобщителни мрежи и услуги - Директива 2002/20/ЕО - Членове 12 и 13 - Административни такси - Такса за правото на изграждане на инфраструктура - Приложно поле - Общински нормативен акт - Такса върху антените за мобилна телефония))
   (2016/C 068/02)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Proximus SA, по-рано Belgacom SA

      Ответник: Commune d'Etterbeek

      Диспозитив

   Членове 12 и 13 от Директива 2002/20/ЕO на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно разрешението на електронните съобщителни мрежи и услуги („Директива за разрешение“) трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат такса като процесната по главното производство да бъде налагана на всяко физическо или юридическо лице, което притежава вещно право или право на използване по отношение на антена за мобилна телефония.

      (1)  ОВ C 313, 26.10.2013 г.


title: Дело T-143/17: Жалба, подадена на 6 март 2017 г. — Ilunga Luyoyo/Съвет

text:
               24.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/32

         Жалба, подадена на 6 март 2017 г. — Ilunga Luyoyo/Съвет
   (Дело T-143/17)
   (2017/C 129/49)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Ferdinand Ilunga Luyoyo (Каза-Вубу, Демократична република Конго) (представител: O. Okito, avocat)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Регламент (ЕС) 2016/2230 за изпълнение на Решение 2016/2231/ОВППС на Съвета от 12 декември 2016 година за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу лица, нарушаващи оръжейното ембарго по отношение на Демократична република Конго и за изменение на Решение 2010/788/ОВППС в частта, която се отнася до г-н Ferdinand Ilunga Luyoyo,

               —

               да осъди Съвета да понесе наред със собствените си разноски и разноските на жалбоподателя и на всички встъпили страни.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания, които в основната си част са идентични или сходни на изложените по дело T-139/17, Kibelisa/Съвет.


title: Дело C-690/13: Преюдициално запитване, отправено от Efeteio Thrakis (Гърция) на 27 декември 2013 г. — Trapeza Eurobank Ergasias AE/Agrotiki Trapeza tis Ellados AE (ATE) и Pavlos Sidiropoulos

text:
               15.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 78/5

         Преюдициално запитване, отправено от Efeteio Thrakis (Гърция) на 27 декември 2013 г. — Trapeza Eurobank Ergasias AE/Agrotiki Trapeza tis Ellados AE (ATE) и Pavlos Sidiropoulos
   (Дело C-690/13)
   2014/C 78/09
   Език на производството: гръцки

      Запитваща юрисдикция

   Efeteio Thrakis

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Trapeza Eurobank Ergasias AE

      Ответници: Agrotiki Trapeza tis Ellados AE (ATE) и Pavlos Sidiropoulos

      Преюдициални въпроси

               1.

                           а)

                           Попадат ли в приложното поле на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз материално- и процесуалноправните привилегии, предоставени на „A.T.E. AE“ съгласно член 12 и член 13, параграф 1 от Закон № 4332/1929 във връзка с член 26, параграф 1 от Закон № 1914/1990?

                           б)

                           Прилага ли се същото ограничение и ако се приеме, че „Α.Τ.Ε. ΑΕ“ съгласно устава си продължава да извършва „общественополезна“ дейност?

               2.

               При утвърдителен отговор на въпроси 1.a) и 1.б), длъжна ли е била Гърция да спази процедурата, предвидена в член 108, параграф 3 от същия Договор, за да могат да останат в сила съответните привилегии?

               3.

               Трябва ли в разглеждания случай настоящата юрисдикция да остави без приложение разпоредбите на член 12 и член 13, параграф 1 от Закон № 4332/1929, тъй като те евентуално противоречат на разпоредбите на член 107, параграф 1 и на член 108, параграф 3 ДФЕС?


title: Дело T-226/07: Решение на Първоинстанционния съд от 17 септември 2008 г.  — Prana Haus/СХВП (PRANAHAUS) (Марка на Общността — Заявка за словна марка на Общността PRANAHAUS — Абсолютно основание за отказ — Описателен характер — Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 40/94)

text:
               8.11.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 285/39

         Решение на Първоинстанционния съд от 17 септември 2008 г. — Prana Haus/СХВП (PRANAHAUS)
   (Дело T-226/07) (1)

   (Марка на Общността - Заявка за словна марка на Общността PRANAHAUS - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 40/94)
   (2008/C 285/72)
   Език на производството: немски
   Страни

      Жалбоподател: Prana Haus GmbH (Fribourg-en-Brisgau, Германия) (представител: N. Hebeis, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: J. Weberndörfer)
   Предмет
   Жалба срещу решението на Първи апелативен състав на СХВП от 18 април 2007 г. (преписка R 1611/2006-1) относно заявка за вписване на словния знак PRANAHAUS като марка на Общността.
   Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Prana Haus GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 211, 8.9.2007 г.


title: Дело T-239/10: Определение на Общия съд от 14 септември 2011 г. — Италия/Комисия (ЕФРР — Намаляване на финансова помощ — Оттегляне на оспорваното дебитно известие — Отпадане на предмета на спора — Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)

text:
               12.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 331/21

         Определение на Общия съд от 14 септември 2011 г. — Италия/Комисия
   (Дело T-239/10) (1)

   (ЕФРР - Намаляване на финансова помощ - Оттегляне на оспорваното дебитно известие - Отпадане на предмета на спора - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
   2011/C 331/41
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Италианска република (представител: P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Ответник: Европейска комисия (представители: L. Prete и A. Steiblytė)

      Предмет

   Искане за отмяна на дебитно известие № 3241001630 от 26 февруари 2010 г. във връзка с Решение C(2009) 10350 на Комисията от 22 декември 2009 година за намаляване на помощта от Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР), предоставена в съответствие с Решение C(2000) 2349 на Комисията от 8 август 2000 г. за одобрение на оперативната програма POR Puglia за периода 2000 г.—2006 г. на основание на цел № 1.

      Диспозитив

               1.

               Липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество.

               2.

               Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски

      (1)  ОВ C 195, 17.7.2010 г.


title: Дело C-467/09 P: Жалба, подадена на 26 ноември 2009 г. от Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (пети разширен състав) на 9 септември 2009 г. по съединени дела T-30/01 — T-32/01 и T-86/02 — T-88/02, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava и др./Комисия на Европейските общности

text:
               13.2.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 37/6

         Жалба, подадена на 26 ноември 2009 г. от Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (пети разширен състав) на 9 септември 2009 г. по съединени дела T-30/01 — T-32/01 и T-86/02 — T-88/02, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava и др./Комисия на Европейските общности
   (Дело C-467/09 P)
   2010/C 37/09
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (представители: I. Sáenz-Cortabarría Fernández и M. Morales Isasi, abogados)

      Други страни в производството: Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco, Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Комисия на Европейските общности и Comunidad Autónoma de la Rioja

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се обяви жалбата за допустима и основателна,

               —

               да се отмени обжалваното съдебно решение,

               —

               да се уважи направеното в първоинстанционното производство искане,

               —

               при условията на евентуалност, да се върне делото на Първоинстанционния съд, като в този случай същият бъде задължен да уважи отхвърленото искане за събиране на доказателства,

               —

               да се осъди Комисията да заплати разноските, направени в първоинстанционното производство и в производството по обжалване.

      Правни основания и основни доводи

               1.

               В мотивите на обжалваното решение Първоинстанционният съд допуска грешка при прилагане на правото, като приема, че дело T-31/01 е останало без предмет.

               2.

               Първоинстанционният съд допуска грешка при прилагане на правото, като приема, че приключването на предварителната процедура по разследване на оспорваната данъчна мярка, предхождащо влизането в сила на Регламент (ЕО) № 659/1999 (1), предполага съществуването на изрично решение на Комисията в този смисъл (отправено до държавата членка).

               3.

               Първоинстанционният съд изопачава съдържанието на решението от 28 ноември 2000 г., като приема, че посоченото решение слага край на предварителната процедура по разследване на оспорваната данъчна мярка, която започнала по постъпил през април 1994 г. сигнал. Той допуска грешка при прилагане на правото, като не приема, че преразглеждането на оспорваната данъчна мярка през 2000 г. е трябвало да се извърши в рамките на процедурата, установена за съществуващите помощи.

               4.

               Първоинстанционният съд допуска грешка при прилагане на правото, като не се съобразява с процесуалните правила за доказателствената тежест и за оценката на доказателствата, по-специално във връзка с представляващото писмено доказателство решение от 28 ноември 2000 г. (във връзка с неговата достоверност и доказателствена сила). Първоинстанционният съд допуска нарушение на правото на справедлив съдебен процес.

               5.

               Първоинстанционният съд допуска грешка при прилагане на правото, като нарушава процесуалните правила за доказателствената тежест и за оценката на доказателствата във връзка с обективните, относими, непротиворечиви и убедителни косвени доказателства по преписката, от които е видно, че преди решението от 28 ноември 2000 г. Комисията е извършила предварително разследване на оспорваната данъчна мярка. Той допуска грешка при прилагане на правото, като не приема, че преразглеждането на оспорваната данъчна мярка през 2000 г. е трябвало да се извърши в рамките на процедурата, установена за съществуващите помощи.

               6.

               Първоинстанционният съд допуска грешка при прилагане на правото, като не се съобразява с процесуалните правила в областта на доказването и като отхвърля искането на жалбоподателя да задължи Комисията да представи определени документи, което има съществено значение за защитата на неговите интереси предвид направените от Първоинстанционния съд изводи, въз основа на които отхвърля искането на жалбоподателя. Първоинстанционният съд допуска нарушение на правото на справедлив съдебен процес, на принципа на равни процесуални възможности и на правото на защита.

      (1)  Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41).


title: Дело C-669/15: Определение на Съда (пети състав) от 30 юни 2016 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Versailles — Франция) — Electricité Réseau Distribution France SA (ERDF)/Axa Corporate Solutions SA, Ombrière Le Bosc SAS (Преюдициално запитване — Липса на правна уредба — Явна недопустимост — Член 53, параграф 2 и член 94 от Процедурния правилник на Съда)

text:
               19.9.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 343/16

         Определение на Съда (пети състав) от 30 юни 2016 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Versailles — Франция) — Electricité Réseau Distribution France SA (ERDF)/Axa Corporate Solutions SA, Ombrière Le Bosc SAS
   (Дело C-669/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Липса на правна уредба - Явна недопустимост - Член 53, параграф 2 и член 94 от Процедурния правилник на Съда))
   (2016/C 343/25)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour d'appel de Versailles

      Страни в главното производство

      Въззивник: Electricité Réseau Distribution France SA (ERDF)

      Въззиваеми: Axa Corporate Solutions SA, Ombrière Le Bosc SAS

      Диспозитив

   Преюдициалното запитване, отправено от Сour d’appel de Versailles (Франция), с акт от 8 декември 2015 г., е явно недопустимо.

      (1)  ОВ C 78, 29.2.2016 г.


title: Дело F-74/09: Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 14 декември 2010 г. — Gowitzke/Европол (Публична служба — Персонал на Европол — Член 27 от Правилника за персонала на Европол — Член 4 от политиката за определяне на степените и стъпките на персонала на Европол — Преразпределяне на пост в по-висока степен — Класиране в стъпка)

text:
               29.1.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 30/60

         Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 14 декември 2010 г. — Gowitzke/Европол
   (Дело F-74/09) (1)

   (Публична служба - Персонал на Европол - Член 27 от Правилника за персонала на Европол - Член 4 от политиката за определяне на степените и стъпките на персонала на Европол - Преразпределяне на пост в по-висока степен - Класиране в стъпка)
   2011/C 30/115
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Жалбоподател: Werner Siegfried Gowitzke (Хага, Нидерландия) (представители: D. C. Coppens, avocat)

      Ответник: Европейска полицейска служба (Европол) (представители: D. Neumann и D. El Khoury, подпомагани от B. Wägenbaur, avocat)

      Предмет

   Искане за отмяна на решението на Европол от 5 юни 2009 г., с което се отхвърля искането на жалбоподателя за изменение на класирането му в степен 5, стъпка 1

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Жалбоподателят понася всички направени съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 267, 7.11.2009 г., стр. 85.


title: Дело T-242/10: Определение на Общия съд от 27 май 2011 г. — Danzeisen/Комисия (Жалба за отмяна — Регламент № 271/2010 — Жалба с отпаднал предмет — Липса на основание за постановяване на решение по същество)

text:
               23.7.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 219/16

         Определение на Общия съд от 27 май 2011 г. — Danzeisen/Комисия
   (Дело T-242/10) (1)

   (Жалба за отмяна - Регламент № 271/2010 - Жалба с отпаднал предмет - Липса на основание за постановяване на решение по същество)
   2011/C 219/24
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Werner Danzeisen (Eichstetten, Германия) (представител: H. Schmidt, avocat)

      Ответник: Европейска комисия (представители: G. von Rintelen, F.W. Bulst, M. Vollkommer)

      Предмет

   Частична отмяна на Регламент (ЕС) № 271/2010 на Комисията от 24 март 2010 година за изменение на Регламент (ЕО) № 889/2008 за определяне на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО) № 834/2007 на Съвета във връзка със знака за биологично производство на Европейския съюз (ОВ L 84, стр. 19)

      Диспозитив

               1.

               Няма основание за постановяване на решение по съществото на жалбата.

               2.

               Всяка страна понася направените от нея разноски.

      (1)  ОВ C 221, 14.8.2010 г.


title: Дело C-237/05: Решение на Съда (втори състав) от 11 октомври 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Гърция (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Директива 92/50/ЕИО — Обществени поръчки за услуги — Услуги за подпомагане на земеделските стопани за 2001 г. — Регламент (ЕИО) № 3508/92 — Внедряване в Гърция на интегрираната система за администриране и контрол (ИСАК) — Липса на процедура за възлагане на обществена поръчка — Недопустимост на иска)

text:
               8.12.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/5

         Решение на Съда (втори състав) от 11 октомври 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Гърция
   (Дело C-237/05) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директива 92/50/ЕИО - Обществени поръчки за услуги - Услуги за подпомагане на земеделските стопани за 2001 г. - Регламент (ЕИО) № 3508/92 - Внедряване в Гърция на интегрираната система за администриране и контрол (ИСАК) - Липса на процедура за възлагане на обществена поръчка - Недопустимост на иска)
   (2007/C 297/06)
   Език на производството: гръцки
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. Patakia и X. Lewis)

      Ответник: Република Гърция (представители: G. Kanellopoulos и S. Charitaki)
   Предмет
   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Нарушение на член 3, параграф 2, член 7, член 11, параграф 1 и член 15, параграф 2 от Директива 92/50/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 г. относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за услуги (ОВ L 209, стр. 1)
   Диспозитив

               1)

               Искът се отхвърля като недопустим.

               2)

               Комисията на Европейските общности се осъжда да заплати разноските.

      (1)  ОВ C 193, 6.8.2005 г.


title: Дело C-240/16 P: Определение на Съда (десети състав) от 1 февруари 2017 г. — Vedran Vidmar и др./Европейска комисия (Обжалване — Член 181 от Процедурния правилник на Съда — Иск за обезщетение — Акт за присъединяване на Република Хърватия към Европейския съюз — Ангажименти във връзка със стратегия за съдебна реформа — Въвеждане, а след това премахване на длъжността държавен съдебен изпълнител — Вреди, претърпени от лицата, назначени за държавни съдебни изпълнители — Непротивоправно наблюдение от Европейската комисия на поетите от Република Хърватия ангажименти — Отхвърляне на иска — Явно недопустима жалба)

text:
               24.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/3

         Определение на Съда (десети състав) от 1 февруари 2017 г. — Vedran Vidmar и др./Европейска комисия
   (Дело C-240/16 P) (1)

   ((Обжалване - Член 181 от Процедурния правилник на Съда - Иск за обезщетение - Акт за присъединяване на Република Хърватия към Европейския съюз - Ангажименти във връзка със стратегия за съдебна реформа - Въвеждане, а след това премахване на длъжността държавен съдебен изпълнител - Вреди, претърпени от лицата, назначени за държавни съдебни изпълнители - Непротивоправно наблюдение от Европейската комисия на поетите от Република Хърватия ангажименти - Отхвърляне на иска - Явно недопустима жалба))
   (2017/C 129/03)
   Език на производството: хърватски

      Страни

      Жалбоподатели: Vedran Vidmar, Saša Čaldarević, Irena Glogovšek, Gordana Grancarić, Martina Grgec, Ines Grubišić, Sunčica Horvat Peris, Zlatko Ilak, Mirjana Jelavić, Romuald Kantoci, Svjetlana Klobučar, Ivan Kobaš, Tihana Kušeta Šerić, Damir Lemaić, Željko Ljubičić, Gordana Mahovac, Martina Majcen, Višnja Merdžo, Tomislav Perić, Darko Radić, Damjan Saridžić (представител: D. Graf, odvjetnik)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: S. Ječmenica и G. Wils)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Vedran Vidmar, Saša Čaldarević, Irena Glogovšek, Gordana Grancarić, Martina Grgec, Ines Grubišić, Sunčica Horvat Peris, Zlatko Ilak, Mirjana Jelavić, Romuald Kantoci, Svjetlana Klobučar, Ivan Kobaš, Tihana Kušeta Šerić, Damir Lemaić, Željko Ljubičić, Gordana Mahovac, Martina Majcen, Višnja Merdžo, Tomislav Perić, Darko Radić и Damjan Saridžić да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 251, 11.7.2016 г.


title: Дело C-350/09 P: Жалба, подадена на 2 септември 2009 г. от Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM) срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (втори състав) на 30 юни 2009 г. по дело T-444/07, Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM)/Комисия на Европейските общности

text:
               19.12.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/11

         Жалба, подадена на 2 септември 2009 г. от Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM) срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (втори състав) на 30 юни 2009 г. по дело T-444/07, Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM)/Комисия на Европейските общности
   (Дело C-350/09 P)
   2009/C 312/19
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM) (представител: C. Bonnefoi, avocate)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности

      Искания

               —

               да се отмени решението на Първоинстанционния съд,

               —

               да се уважат изцяло или частично исканията, направени в първоинстанционното производство,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква тринадесет правни основания, отнасящи се до отхвърлянето от Първоинстанционния съд на искането му за отмяна на решението на Комисията от 4 октомври 2007 г., с което се отменя помощта, отпусната от Европейския социален фонд (ЕСФ) с Решение С (1999) 2645 от 17 август 1999 г.
   С първото си правно основание жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният съд е нарушил принципа на равно третиране, доколкото не е отговорил на изискванията за справедливо равновесие между доводите на страните. Като се ограничил само да посочи неколкократно, че Комисията отхвърля или опровергава доводите на CPEM, Първоинстанционният съд всъщност нито уточнявал доводите на Комисията, нито пояснявал по какъв начин с тях се отхвърлят или опровергават тези на жалбоподателя, което нарушавало равновесието в представянето на обсъжданите обстоятелства, а оттук — и в тяхното третиране в решението.
   С второто си правно основание CPEM поддържа, че Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагането на правото, като е отказал да признае „съвместната отговорност“ на Комисията, доколкото на последната са били известни фактите, за които се упреква CPEM, но не приела никакви мерки при периодичния ѝ контрол за осъществяването на субсидирания проект, за да блокира авансовите плащания или плащането на остатъчната сума. Поради това задължението на CPEM изцяло да възстанови отпуснатата помощ не било обосновано с оглед на представените от CPEM доводи, които най-малкото потвърждавали съвместната отговорност на Комисията в създалото се положение, от което са произтекли вреди.
   С третото си правно основание жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният съд неправилно не е разгледал доводите му относно избора на правните основания за осъществяване на контрола, който бил опорочен от незаконосъобразност, доколкото бил упражнен въз основа на регламент, различен от този, на основание на който официално бил проведен.
   С четвъртото си правно основание жалбоподателят посочва, че Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е обявил за недопустими исканията му за обезщетение за публично засягане на неговата репутация. Всъщност OLAF предоставила информация на местната преса, макар CPEM все още да не бил получил уведомлението за решението, с което се отменя помощта. При такива обстоятелства публичното оповестяване на тази информация засегнало сериозно репутацията на организация, чиято мисия е от общ интерес, няма бюджет или клиентела и се финансира само от публични или частни източници.
   С петото си правно основание жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото и не се е съобразил с принципа на пропорционалност като е отхвърлил искането за символично обезщетение на неговия персонал поради липсата на изрично упълномощаване на адвоката, докато посочените от жалбоподателя грешки що се отнася до оправомощаването на провеждащите разследването служители на OLAF и на персонала на Комисията не били разгледани от същата тази юрисдикция.
   С шестото си правно основание CPEM упреква Първоинстанционния съд, че е допуснал грешка при прилагане на правото като е свел обхвата на жалбата и разглеждането на първото правно основание само до зачитането на правото на защита, докато жалбоподателят се е позовал изрично на основните права на защита и на общите принципи на правото.
   Със седмото си правно основание жалбоподателят поддържа, че освен това Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото като е свел обхвата на зачитането на правото на защита само до възможността за адресатите на решения, чиито интереси са осезаемо засегнати от тези решения, да представят по надлежен начин своето становище. Зачитането на правото на защита обаче имало много по-широк обхват. При това „надлежността“ при разискванията с OLAF и Комисията, както и „внимателното и безпристрастно разглеждане“ на всички материали по делото били много спорни в конкретния случай, също както и несъобщаването от OLAF на предмета на подадените срещу CPEM жалби.
   С осмото си правно основание жалбоподателят упреква Първоинстанционния съд по конкретно, че е допуснал грешка при прилагане на правото, доколкото е приел, че фактът на информиране на пресата за съдържанието на административно решение, съдържащо санкция, макар адресатът му да не е получил уведомление, не представлява нарушение на правото на защита.
   С деветото си правно основание CPEM упреква Първоинстанционния съд, че неправилно не приел правното му основание относно незачитането от Комисията, в рамките на процедурата, довела до приемането на обжалваното решение, на правото му на защита и на принципите на невиновност, на правна сигурност, на равновесие и на неутралност на упражнявания контрол. Всъщност спазването на тези общи принципи на правото трябвало да се осигури не само в административните процедури, които могат да доведат до налагане на санкции, но и в рамките на процедурите по предварително разследване.
   С десетото си правно основание жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото като не се е съобразил с френското понятие за организация с „нестопанска цел“, както и с отношенията, които подобна организация може и трябва да има с различните местни власти. Така той потвърдил първоначалната грешка на Комисията и OLAF, които счели, че е налице сериозна нередност в отношенията между CPEM и местните власти, сред които Община Марсилия.
   С единадесетото си правно основание жалбоподателят упреква Първоинстанционния съд, че е допуснал фактическа грешка като е посочил, че жалбоподателят счита „наръчника на предприемача“ за непротивопоставим и отхвърлил доводите му в това отношение, докато в действителност жалбоподателят не считал наръчника за непротивопоставим, а отправял упрек само по отношение на наличието на няколко различни редакции, водещо до правна несигурност и до незачитане на състезателното начало.
   С дванадесетото си правно основание CPEM твърди, че Първоинстанционният съд неправилно тълкувал понятието „валоризация“ като възприел юридически погрешния довод на Комисията, че тази техника на прехвърляне на разходи била позволена в „класическата“ рамка на проектите на ЕСФ, но била забранена в рамките на пилотните проекти по член 6, параграф 1, буква а) от Регламент № 4255/88 (1).
   Със своето тринадесето и последно правно основание жалбоподателят отправя на последно място упрек за неспазване на принципа на правна сигурност от Първоинстанционния съд, доколкото последният избегнал обсъждането на правното основание, изведено от неприложимостта на Регламент № 1605/2002 (2), на който е основано решението на OLAF и Комисията, докато към момента на настъпване на фактите е бил в сила Финансовият регламент от 21 декември 1977 г. (3). Освен това CPEM прави искане за проверка на фактите чрез изслушване на свидетели на основание член 47, параграф 1, втора и трета алинея от Процедурния правилник на Съда.

      (1)  Регламент (ЕИО) № 4255/88 на Съвета от 19 декември 1988 година относно определяне на разпоредби за прилагането на Регламент (ЕИО) № 2052/88 по отношение на Европейския социален фонд (ОВ L 374, стр. 21).

      (2)  Регламент (ЕИО) № 1605/2002 на Съвета от 25 юни 2002 година относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 248, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 198).

      (3)  Финансовият регламент от 21 декември 1977 година, приложим за общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 356, стр. 1), в редакцията му след изменението с Регламент (ЕО, ЕОВС, Евратом) № 2779/98 на Съвета от 17 декември 1998 година за изменение на Финансовия регламент от 21 декември 1977 година (ОВ L 347, стр. 3).


title: Дело T-332/13: Жалба, подадена на 4 юни 2013 г. — Christodoulou и Stavrinou/Комисия и Европейска централна банка

text:
               31.8.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/35

         Жалба, подадена на 4 юни 2013 г. — Christodoulou и Stavrinou/Комисия и Европейска централна банка
   (Дело T-332/13)
   2013/C 252/59
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Жалбоподатели: Chrysanthi Christodoulou (Пафос, Кипър) и Maria Stavrinou (Ларнака, Кипър) (представители: E. Efstathiou, K. Efstathiou и K. Liasidou, δικηγόροι)

      Ответник: Европейска централна банка и Европейска комисия

      Искания жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да приеме, че жалбата е допустима и основателна,

               —

               да отмени решението на Еврогрупата от 25 март 2013 г., станало окончателно въз основа на решение на управителя на централната банка на Кипър, в качеството му на докладчик и/или представител на Европейската система на централните банки и на Европейската централна банка, от 29 март 2013 г., KDP [kanonistiki diokitiki praxi; подзаконов акт] 104/2013, с което се взема решение за „продажба на някои активи“ на Cyprus Popular Bank Public Co Ltd и което по същество представлява съвместно решение на Европейската централна банка и на Европейската комисия,

               —

               при условията на евентуалност, да приеме, че независимо от неговата форма посоченото по-горе решение на Еврогрупата по същество е решение на Европейската централна банка, и/или решение, прието съвместно с Европейската комисия,

               —

               да осъди Европейската централна банка и/или Европейската комисия да заплатят разноските за настоящото производство.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат четири правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от обстоятелството, че обжалваното решение е нищожно, тъй като с него са превишени възложените с Договора за Европейския съюз правомощия на Европейската централна банка, като и на Европейската комисия, поради което двата посочени органа са го приели, превишавайки собствените си правомощия.

               2.

               Второто правно основание е изведено от обстоятелството, че с обжалваното решение се нарушава правото на собственост, гарантирано от член 1 от Протокол 1 към Европейската конвенция за правата на човека и от член 14 от Европейската конвенция за правата на човека, утвърдено с Хартата на основните права на Европейския съюз.

               3.

               Третото правно основание е изведено от обстоятелството, че обжалваното решение е явно необосновано и без правна основа и противоречи на принципа на пропорционалност.

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от обстоятелството, че обжалваното решение противоречи и на общопризнатите правни принципи, които произтичат от правото на Европейския съюз, а също и на принципа, че никой не може да се позовава на собственото си неправомерно поведение, за да извлече от това полза и/или да узакони едно неправилно и/или неправомерно поведение.


title: Дело C-461/09 P: Жалба, подадена на 23 ноември 2009 г. от The Wellcome Foundation Ltd срещу решението на Първоинстанционния съд (седми състав), постановено на 23 септември 2009 г. по дело T-493/07 — The Wellcome Foundation Ltd/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

text:
               13.2.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 37/4

         Жалба, подадена на 23 ноември 2009 г. от The Wellcome Foundation Ltd срещу решението на Първоинстанционния съд (седми състав), постановено на 23 септември 2009 г. по дело T-493/07 — The Wellcome Foundation Ltd/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
   (Дело C-461/09 P)
   2010/C 37/06
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: The Wellcome Foundation Ltd (представител: R. Gilbey, avocat)

      Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Serono Genetics Institute S.A.

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се установи, че Първоинстанционният съд е нарушил член 8, параграф 1, буква б) и член 52, параграф 1 от Регламента за марката на Общността (1) като потвърждава обжалваното решение на апелативния състав;

               —

               да се отмени обжалваното решение, потвърждаващо решението на апелативния състав за това, че отказва да отмени всичките решения на СХВП и на Първоинстанционния съд относно разноските и да се осъди СХВП за съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят твърди, че с оглед на обстоятелствата отразени в регистрите за марките и както са представени пред СХВП, Първоинстанционният съд без никакво правно основание е приел, че съответните потребители имат висока степен на внимание.
   Жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният съд е отказал да вземе предвид представените от него доказателства, въпреки че тези доказателства са били допустими доколкото те представляват само обстойно излагане на доводите и доказателствата, които вече са представени пред СХВП.
   Жалбоподателят твърди, че за да опише степента на прилика на стоките, Първоинстанционният съд използва неясни и несвързани думи, като също така е пропуснал да мотивира точно, ясно и свързано обжалваното решение.
   Жалбоподателят твърди, че с оглед на обстоятелствата, които са били изложени пред Първоинстанционния съд, същият е приложил неправилни, непълни и съдържащи недостатъци правни критерии, за да достигне да извода, че апелативният състав правилно е приел, че стоките имат слаба степен на прилика.
   Жалбоподателят твърди, че с оглед на обстоятелствата, които са изложени пред Първоинстанционния съд, същият достига до извода, че знаците имат слаба степен на прилика като не прилага подходящ критерии, за да извърши цялостно сравняване на знаците.
   Накрая, жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният съд е основал извода си, свързан с вероятността от объркване, на юридически неточни, непълни или съдържащи недостатъци критерии, доколкото такива юридически неточни, непълни или съдържащи недостатъци критерии са били приложени, за да се определят съответните потребители, за да се прецени степента на прилика между стоките и да се прецени степента на прилика между знаците.

      (1)  Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, стр. 1; Специално издание на български език 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).


title: Дело C-144/06 P: Решение на Съда (осми състав) от 4 октомври 2007 г. — Henkel KGaA/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (Обжалване — Марка на Общността — Регламент (ЕО) № 40/94 — Член 7, параграф 1, буква б) — Отказ на регистрация — Фигуративна марка — Изображение на правоъгълна таблетка в бяло и червено, с елипсовидна синя сърцевина — Отличителни белези)

text:
               8.12.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/10

         Решение на Съда (осми състав) от 4 октомври 2007 г. — Henkel KGaA/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
   (Дело C-144/06 P) (1)

   (Обжалване - Марка на Общността - Регламент (ЕО) № 40/94 - Член 7, параграф 1, буква б) - Отказ на регистрация - Фигуративна марка - Изображение на правоъгълна таблетка в бяло и червено, с елипсовидна синя сърцевина - Отличителни белези)
   (2007/C 297/14)
   Език на производството: немски
   Страни

      Ищец: Henkel KGaA (представител: C. Osterrieth, Rechtsanwalt)

      Друга страна в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: G. Schneider)
   Предмет
   Жалба срещу Решение на Първоинстанционния съд (втори състав) от 17 януари 2006 г. по дело T-398/04, Henkel/СХВП, с което Първоинстанционният съд отхвърля жалбата за отмяна на решението за отказ да се регистрира триизмерна марка за детергенти под формата на изображение на правоъгълна таблетка в бяло и червено, с елипсовидна синя сърцевина — Триизмерна марка с формата на самия продукт — Отличителни белези на марката
   Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Henkel KGaA да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 121, 20.5.2006 г.


title: Дело C-501/11 P: Решение на Съда (пети състав) от 18 юли 2013 г. — Schindler Holding Ltd, Schindler Management AG, Schindler SA, Schindler Sàrl, Schindler Liften BV, Schindler Deutschland Holding GmbH/Европейска комисия, Съвет на Европейския съюз (Обжалване — Картели — Пазар на услугите за монтаж и поддръжка на асансьори и ескалатори — Отговорност на дружеството майка за извършени от негово дъщерно дружество нарушения на правото относно картелите — Холдингово дружество — Вътрешна програма на предприятието за привеждане в съответствие ( „Compliance-Programme“ ) — Основни права — Принципи на правовата държава при определяне на наложените глоби — Разделение на властите, принципи на законосъобразност, на забрана на обратното действие на правните норми, на защита на оправданите правни очаквания и на виновна отговорност — Регламент (ЕО) № 1/2003 — Член 23, параграф 2 — Валидност — Законосъобразност на Насоките на Комисията от 1998 г.)

text:
               7.9.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 260/7

         Решение на Съда (пети състав) от 18 юли 2013 г. — Schindler Holding Ltd, Schindler Management AG, Schindler SA, Schindler Sàrl, Schindler Liften BV, Schindler Deutschland Holding GmbH/Европейска комисия, Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-501/11 P) (1)

   (Обжалване - Картели - Пазар на услугите за монтаж и поддръжка на асансьори и ескалатори - Отговорност на дружеството майка за извършени от негово дъщерно дружество нарушения на правото относно картелите - Холдингово дружество - Вътрешна програма на предприятието за привеждане в съответствие („Compliance-Programme“) - Основни права - Принципи на правовата държава при определяне на наложените глоби - Разделение на властите, принципи на законосъобразност, на забрана на обратното действие на правните норми, на защита на оправданите правни очаквания и на виновна отговорност - Регламент (ЕО) № 1/2003 - Член 23, параграф 2 - Валидност - Законосъобразност на Насоките на Комисията от 1998 г.)
   2013/C 260/12
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподатели: Schindler Holding Ltd, Schindler Management AG, Schindler SA, Schindler Sàrl, Schindler Liften BV, Schindler Deutschland Holding GmbH (представители: R. Bechtold и W. Bosch, Rechtsanwälte, J. Schwarze, Prozessbevollmächtigter)

      Други страни в производството: Европейска комисия (представители: R. Sauer и C. Hödlmayr, подпомагани от A. Böhlke, Rechtsanwalt), Съвет на Европейския съюз (представители: F. Florindo Gijón и M. Simm)

      Предмет

   Жалба срещу Решение на Общия съд (осми състав) от 13 юли 2011 г. по дело Schindler Holding и др./Комисия (T-138/07), с което Общият съд отхвърля жалбата за отмяна на Решение C(2007) 512 окончателен на Комисията от 21 февруари 2007 г. относно производство по член 81 ЕО (дело COMP/E 1/38.823 — Асансьори и ескалатори), постановено във връзка с картел на пазара на монтажа и поддръжката на асансьори и ескалатори в Белгия, Германия, Люксембург и Нидерландия, осъществяван чрез манипулиране на процедури за възлагане на поръчки, подялба на пазари, определяне на цените, разпределяне на проектите и на свързаните с тях договори и размяна на информация и при условията на евентуалност — искане за намаляване на размера на наложената на жалбоподателите глоба

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Schindler Holding Ltd, Schindler Management AG, Schindler SA, Schindler Sàrl, Schindler Liften BV и Schindler Deutschland Holding GmbH да понесат, наред с направените от тях съдебни разноски, и тези на Европейската комисия.

               3.

               Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 347, 26.11.2011 г.


title: Дело T-215/13: Жалба, подадена на 15 април 2013 г. — Deutsche Rockwool Mineralwoll/СХВП — Recticel (Ламбда)

text:
               22.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 178/12

         Жалба, подадена на 15 април 2013 г. — Deutsche Rockwool Mineralwoll/СХВП — Recticel (Ламбда)
   (Дело T-215/13)
   2013/C 178/23
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG (Gladbeck, Германия) (представител: J. Krenzel, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Recticel SA (Брюксел, Белгия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на ответника R 112/2012-5 и

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за отмяна: фигуративната марка, изобразяваща гръцката буква ламбда в червено и бяло, марка на Общността № 2 960 789

      Притежател на марката на Общността: другата страна в производството пред апелативния състав

      Страна, която иска отмяна на марката на Общността: жалбоподателят

      Решение на отдела по отмяна: частична отмяна на марката на Общността

      Решение на апелативния състав: отхвърля частично жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 51, параграф 1, буква a) от Регламент № 207/2009 на Съвета.


title: Дело C-324/09: Преюдициално запитване, отправено от High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division на 12 август 2009 г. — L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie, L'Oréal (UK) Limited/eBay International AG, eBay Europe SARL, eBay (UK) Limited, Stephan Potts, Tracy Ratchford, Marie Ormsby, James Clarke, Joanna Clarke, Glen Fox, Rukhsana Bi

text:
               7.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 267/40

         Преюдициално запитване, отправено от High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division на 12 август 2009 г. — L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie, L'Oréal (UK) Limited/eBay International AG, eBay Europe SARL, eBay (UK) Limited, Stephan Potts, Tracy Ratchford, Marie Ormsby, James Clarke, Joanna Clarke, Glen Fox, Rukhsana Bi
   (Дело C-324/09)
   2009/C 267/71
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division

      Страни в главното производство

      Ищци: L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie, L'Oréal (UK) Limited

      Ответници: eBay International AG, eBay Europe SARL, eBay (UK) Limited, Stephan Potts, Tracy Ratchford, Marie Ormsby, James Clarke, Joanna Clarke, Glen Fox, Rukhsana Bi

      Преюдициални въпроси

               1)

               Когато тестери на парфюми и козметика (т.е. мостри за представяне на продуктите пред потребителите в магазините за търговия на дребно) и тестерни шишенца (т.е. съдържатели, от които могат да бъдат вземани малки количества за предлагане на потребителите като безплатни мостри), които не са предназначени за продажба на потребителите (и често са обозначени „не за продажба“ или „не за продажба на дребно“), се предоставят без заплащане на възнаграждение на оторизираните от притежателя на марката дистрибутори, подобни стоки считат ли се за „пуснати на пазара“ по смисъла на член 7, параграф 1 от Първа директива 89/104/ЕИО (1) на Съвета от 21 декември 1988 г. (наричана по-нататък „Директивата за марките“) и член 13, параграф 1 от Регламент 40/94 (2) на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (наричан по-нататък „Регламентът за МО“)?

               2)

               Когато кутиите (или друга външна опаковка) са били отстранени от парфюмите и козметиката без съгласието на притежателя на търговската марка, това представлява ли „законно основание“ за притежателя на марката да се противопостави на по-нататъшното търгуване на разопакованите стоки по смисъла на член 7, параграф 2 от Директивата за марките и на член 13, параграф 2 от Регламента за МО?

               3)

               Има ли значение за отговора на въпрос 2 по-горе ако:

                           а)

                           в резултат на отстраняването на кутиите (или на друга външна опаковка) разопакованите стоки не съдържат информацията, която се изисква от член 6, параграф 1 от Директива 76/768/ЕИО (3) на Съвета от 27 юли 1976 година (наричана по-нататък „Директивата за козметичните продукти“), и по-специално не съдържат списък на съставките или срок на годност?

                           б)

                           в резултат на липсата на подобна информация предлагането за продажба или продажбата на разопакованите стоки представлява наказуемо деяние според правната уредба на държавата — членка на Общността, в която те се предлагат за продажба или се продават от трети лица?

               4)

               Има ли значение за отговора на въпрос 2 по-горе ако по-нататъшното търгуване уврежда или може да нанесе вреда на образа на стоките и оттук на добрата репутация на марката? Ако това е така, дали тази последица се презюмира или притежателят на марката трябва да я докаже?

               5)

               Когато търговец, който извършва онлайн продажби, закупува използването на знак, идентичен с регистрирана марка, като ключова дума в търсачка, така че знакът се появява пред ползвателя на търсачката в платена препратка към уеб сайта на оператора на онлайн продажбите, появата на знака в платена препратка представлява ли „използване“ на знака по смисъла на член 5, параграф l, буква a) от Директивата за марките и на член 9, параграф l, буква a) от Регламента за МО?

               6)

               Когато кликването върху платената препратка, посочена във въпрос 5 по-горе, отвежда ползвателя направо до реклами или оферти за продажба на стоки, идентични на тези, за които марката е регистрирана под знака, поставен на уеб сайта от други страни, като някои от тези реклами или оферти нарушават марката, а други — не, поради различното положение на съответните стоки, това представлява ли използване от страна на оператора на онлайн продажби на знака „за“ идентични стоки по смисъла на член 5, параграф l, буква a) от Директивата за марките и на член 9, параграф l, буква a) от Регламента за МО?

               7)

               Когато рекламираните и предлагани за продажба стоки в уеб сайта, посочен във въпрос 6 по-горе, включват стоки, които не са пуснати на пазара в ЕИП от или със съгласието на притежателя на марката, достатъчно ли е рекламата или офертата за продажба да е насочена към потребителите на територията, обхваната от марката, за да попада подобно използване в приложното поле на член 5, параграф l, буква a) от Директивата за марките и на член 9, параграф l, буква a) от Регламента за МО и извън приложното поле на член 7, параграф 1 от Директивата за марките и член 13, параграф 1 от Регламента за МО, или притежателят на марката трябва да докаже, че рекламата или офертата за продажба непременно има за последица пускането на въпросните стоки на пазара на територията, обхваната от марката?

               8)

               Има ли някакво значение за отговорите на въпроси 5—7 по-горе ако използването, от което се оплаква притежателят на марката, се състои в появата на знака в самия уеб сайт на оператора на онлайн продажби, а не в платена препратка?

               9)

               Щом като за да попадне подобно използване в приложното поле на член 5, параграф l, буква a) от Директивата за марките и на член 9, параграф l, буква a) от Регламента за МО и извън приложното поле на член 7, параграф l от Директивата за марките и на член 13, параграф l от Регламента за МО е достатъчно рекламата или офертата за продажба да е насочена към потребители на територията, обхваната от марката:

                           а)

                           подобно използване състои ли се от или включва ли „съхраняване на информация, предоставяна [от] получателя на услугата“ по смисъла на член 14, параграф 1 от Директивата за електронната търговия?

                           б)

                           ако използването не се състои изключително от дейности, включени в приложното поле на член 14, параграф 1 от Директивата за електронната търговия, но включва подобни дейности, дали операторът на онлайн продажбите е освободен от отговорност, доколкото използването се състои от подобни дейности, и ако това е така, могат ли да се присъдят обезщетения за вреди или други парични обезщетения във връзка с подобно използване, доколкото той не е освободен от отговорност?

                           в)

                           когато операторът на онлайн продажбите има сведения, че стоки се рекламират, предлагат за продажба и се продават в неговия уеб сайт в нарушение на регистрирани марки, и че нарушенията на подобни регистрирани марки вероятно ще продължат да се извършват посредством рекламата, предлагането за продажба и продажбата на същите или на сходни стоки от същите или от различни ползватели на уеб сайта, това представлява ли „[притежаване на] сведения“ или „запознаване с […] факти“ по смисъла на член 14, параграф 1 от Директивата за електронната търговия?

               10)

               Когато услугите на посредник, какъвто е операторът на уеб сайт, се използват от трето лице за нарушаване на регистрирана марка, изисква ли член 11 от Директива 2004/48 на Европейския парламент и на Съвета (4) от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост („Директивата относно упражняването на правата върху интелектуалната собственост“) от държавите членки да гарантират на притежателя на марката, че може да получи налагане на забрана на посредника, за да се преустановят по-нататъшни нарушения на посочената марка, вместо този конкретен акт на нарушение да продължи, и ако това е така, какъв е обхватът на забраната, която следва да бъде наложена?

      (1)  Първа директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 40, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92).

      (2)  ОВ L 11, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17 том 1, стр. 146.

      (3)  Директива 76/768/ЕИО на Съвета от 27 юли 1976 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки, свързани с козметични продукти (ОВ L 262, стр. 169; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 3, стр. 101).

      (4)  ОВ L 157, стр. 45; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 56.


title: Дело T-85/12: Жалба, подадена на 21 февруари 2012 г. — Lilleborg/СХВП — Hardford (Pierre Robert)

text:
               21.4.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 118/31

         Жалба, подадена на 21 февруари 2012 г. — Lilleborg/СХВП — Hardford (Pierre Robert)
   (Дело T-85/12)
   2012/C 118/52
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Lilleborg AS (Осло, Норвегия) (представители: E. Ullberg и M. Plogell, lawyers)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Hardford AB (Limhamn, Швеция)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да отмени Решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 7 декември 2011 г. по преписка R 2462/2010-1, и съответно, да се разпореди на СХВП да разгледа представените от жалбоподателя доказателства относно наличието, валидността и обхвата на по-ранната марка;

               —

               или, при условията на евентуалност, да промени решението на първи апелативен състав с постановено от Общия съда решение и да откаже регистрацията на марка на Общността № 8541849 „Pierre Robert“; и

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски, в това число разходите, понесени в рамките на производствата пред отдела по споровете и пред първи апелативен състав на СХВП.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: другата страна пред апелативния състав

      Марка на Общността, предмет на спора: словната марка „Pierre Robert“ за стоки и услуги от класове 3, 5 и 44 — заявка за марка на Общността № 8541849

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: жалбоподателят

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: регистрация в Швеция под № 164251 на словната марка „PIERRE ROBERT“ за стоки от клас 3

      Решение на отдела по споровете: отхвърля изцяло възражението.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на правило 50, параграф 1 от Регламент № 2868/95 на Комисията, и на членове 76, 8 и член 8, параграф 2, буква в) от Регламент № 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав: (i) пренебрегнал правото си да разгледа служебно фактите и да вземе предвид факти, които, както изглежда, са могли да повлияят на изхода от възражението; (ii) е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е приел, че марката „PIERRE ROBERT“ се ползва с добра репутация; (iii) не взел предвид доказателствата от приложение 1, представени във връзка с подаване на възражението; и (iv) не е приел удостоверението, издадено от шведската служба за регистрация на патентите, преди отделът по споровете да постанови своето решение.


title: Дело T-692/13: Определение на Общия съд от 2 март 2016 г. — SACBO/INEA

text:
               2.5.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 156/54

         Определение на Общия съд от 2 март 2016 г. — SACBO/INEA
   (Дело T-692/13) (1)

   (2016/C 156/73)
   Език на производството: италиански
   Председателят на трети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 45, 15.2.2014 г.


title: Дело T-444/07: Жалба, подадена на 5 декември 2007 г. — Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM)/Комисия на Европейските общности

text:
               9.2.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 37/29

         Жалба, подадена на 5 декември 2007 г. — Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM)/Комисия на Европейските общности
   (Дело T-444/07)
   (2008/C 37/45)
   Език на производството: френски
   Страни

      Жалбоподател: Centre de Promotion de l'Emploi par la Micro-Entreprise (CPEM) (Марсилия, Франция) (представител: адв.C. Bonnefoi, avocate)

      Ответник по жалбата: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               да бъде отменено Решение на Комисията № C (2007) 4645 от 4 октомври 2007 г., с което е премахната помощта, отпусната от Европейския социален фонд за финансирането на една субсидия ЕСФ във Франция (CPEM) с Решение № C(1999) 2645 от 17 август 1999 г.,

               —

               да бъде признато право на обезщетение за публично засягане на репутацията на организация, действаща в изпълнения на мисия от общ интерес (оцененa на 100 000 EUR),

               —

               да бъде признато право на индивидуално обезщетение на персонала на CPEM от „символичното евро“ за засягане на спокойствието в работата им (заплаха за бъдещето на структурата, която ги наема и следователно, на тяхната работа, тъй като плащането на милион евро означава закриване на CPEM и на MSD),

               —

               да бъдат заплатени разноските за адвокат и за правна помощ, станали необходими, за които може да бъде представен оправдателен документ.

         Правни основания и основни доводи
   С настоящата жалба жалбоподателят иска отмяна на Решение на Комисията № C (2007) 4645, от 4 октомври 2007 г., с което е премахната, въз основа на доклада на OLAF, помощта отпусната от Европейския социален фонд (1), за финансиране под формата на цялостна субсидия на пилотен проект изпълняван от жалбоподателя.
   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят сочи две групи правни основания, първите относно начина, по който е проведена от OLAF, процедурата на следствието и на разследването, довела до обжалваното решение, изведени от нарушаването на правото на защита, като другите правни основания се отнасят до съществото на обжалваното решение.
   От една страна, жалбоподателят изтъква,,че в хода на воденото от OLAF разследване от формална страна са нарушени няколко принципа на общностното право и на почтеното разследване, като принципът на презумпцията за невиновност и правото всеки да бъде запознат с реалното и точно съдържание на обвиненията, съдържащи се в оплакванията, дали повод за процедурата. Той поддържа, освен това, че OLAF смесва процедурите предвидени в Регламент № 2185/96 (2), с тези относно разследванията въз основа на Регламент № 2988/95 (3). От друга страна, жалбоподателят упреква OLAF, че основава изводите си, които го обвиняват върху различни и променящи се издания на „Наръчник на предприемача“.
   По същество, жалбоподателят упреква Комисията, че основава решението си на изводите от доклада на OLAF, която пренебрегва грубо понятията на френското право за „организация с нестопанска цел“ и за „поставяне на разположение“. Освен това, той изтъква, че OLAF противопоставя на жалбоподателя становището си, че един „Наръчник на предприемача“ се ползва с предимство пред съдържанието на регламент на Общността. Той поддържа също, че Комисията е била в течение и даже е разрешила действията, за които жалбоподателят е обвинен от OLAF и в обжалваното решение. И накрая, жалбоподателят сочи правно основание състоящо се в неприложимостта и непротивопоставимостта на Регламент № 1605/2002 (4), на който е основана част от логическата обосновка на OLAF и на обжалваното решение.

      (1)  Решение на Комисията № C(1999)2645, от 17 август 1999 г., изменено с Решение № C (2001) 2144 от 18 септември 2001 г.

      (2)  Регламент (Евратом, EО) № 2185/96 на Съвета от 11 ноември 1996 г., относно контрола и проверките на място, извършвани от Комисията за защита на финансовите интереси на Европейските общности срещу измами и други нередности (OВ L 292, стp. 2, Специално издание на български език глава 9, том 2, стр. 24).

      (3)  Регламент (EО, Евратом) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 г., относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности (OВ L 312, стp. 1).

      (4)  Регламент (EО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета от 25 юни 2002 г. относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности (OВ L 248, стp. 1).


title: Дело T-430/08: Жалба, подадена на 30 септември 2008 г. — Grain Millers/СХВП — Grain Millers (GRAIN MILLERS)

text:
               6.12.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 313/46

         Жалба, подадена на 30 септември 2008 г. — Grain Millers/СХВП — Grain Millers (GRAIN MILLERS)
   (Дело T-430/08)
   (2008/C 313/83)
   Език на жалбата: английски
   Страни

      Жалбоподател: Grain Millers, Inc. (Eden Prairie, Съединени щати) (представител: L.-E. Ström, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Grain Millers GmbH & Co. KG (Бремен, Германия)
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) от 23 юли 2008 г. по преписка R 478/2007-2, и

               —

               да се осъди другата страна в производството пред апелативния състав да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: Жалбоподателя

      Марка на Общността, предмет на спора: Словната марка „GRAIN MILLERS“ за стоки от класове 29, 30 и 31 — заявка № 365 0256

      Притежател на марката или знака, на който е направено позоваване в процедурата по възражението: Другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Германското търговско наименование „business designation“„GRAIN MILLERS“ и неговия фигуративен вариант

      Решение на отдела по споровете: Отхвърля частично възражението

      Решение на апелативния състав: Отхвърля частично жалбата

      Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент № 40/94 на Съвета, тъй като апелативният състав е надценил стойността на представените от другата страна в производството доказателства пред апелативния състав за да обоснове предходни права върху по-ранната марка.


title: Дело T-429/11: Жалба, подадена на 4 август 2011 г. — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria/Комисия

text:
               24.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/46

         Жалба, подадена на 4 август 2011 г. — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria/Комисия
   (Дело T-429/11)
   2011/C 282/85
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA (Билбао, Испания) (представители: J. Ruiz Calzado, abogado, M. Núñez-Müller, Rechtsanwalt и J. Domínguez Pérez, abogado)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да се отмени член 1, параграф 1 от решението;

               —

               при условията на евентуалност, да отмени член 1, параграфи 4 и 5 от решението;

               —

               при условията на евентуалност, да отмени член 4 от решението или да измени съответно неговия обхват, и

               —

               да осъди Комисията да заплати всички съдебни разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Настоящата жалба е насочена срещу член 1, параграф 1 от Решение на Комисията от 12 януари 2011 година относно данъчната амортизация на финансовата репутация за придобиване на дялови участия в чуждестранни дружества № C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), приведено в действие от Испания (наричано по-нататък „решението“).
   В подкрепа на своята жалба жалбоподателят изтъква седем правни основания.

               1.

               В рамките на първото правно основание жалбоподателят твърди, че е допуснато нарушение на членове 107 и 108 ДФЕС, като се приема, че член 12, параграф 5 от изменения испански Закон за корпоративното данъчно облагане („TRLIS“) представлява държавна помощ, тъй като позволява данъчната амортизация на финансовата репутация за придобиване на дялови участия в извънобщностни дружества.

               2.

               В рамките на второто правно основание жалбоподателят твърди, че е допусната грешка при прилагане на правото и процесуално нарушение, като се приема, че за да се квалифицира мярката като държавна помощ, която трябва да бъде изцяло забранена, е достатъчно нейното прилагане да води до определени положения, които представляват част от фактическия състав на помощ.

               3.

               В рамките на третото правно основание жалбоподателят твърди, че е нарушен принципа на пропорционалност, доколкото в решението е прието, че: (i) мярката представлява изцяло незаконна помощ, включително що се отнася до страни като Китай и Индия или други страни, в които е доказано или може да се докаже съществуването на изрични правни пречки за трансгранични комбинации на дружества и че (ii) мярката представлява изцяло несъвместима държавна помощ, включително доколкото позволява приспадане на финансовата репутация във връзка с придобиване на мажоритарни участия в предприятия извън Съюза.

               4.

               В рамките на четвъртото правно основание жалбоподателят твърди, че е допуснато нарушение на принципите на оправданите правни очаквания и на равно третиране, доколкото Комисията се е отклонила от насоките, съдържащи се в Известието относно прякото данъчно облагане и от своята административна практика.

               5.

               В рамките на петото правно основание жалбоподателят твърди, че е нарушен принципа на добра администрация, доколкото Комисията не е проверила точния обхват на практическите пречки за вътреобщностното търговско сливане.

               6.

               В рамките на шестото правно основание жалбоподателят твърди, че са допуснати грешки при прилагане на правото и при преценката на обхвата на оправданите правни очаквания, заложени в решението.

               7.

               В рамките на седмото правно основание жалбоподателят твърди, че решението не е достатъчно мотивирано.


title: Дело T-489/15: Решение на Общия съд от 28 март 2017 г. — LG Electronics/EUIPO — Cyrus Wellness Consulting (VIEWTY SNAP) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Оттегляне на заявката за регистрация — Липса на основание за произнасяне)

text:
               6.6.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 178/16

         Решение на Общия съд от 28 март 2017 г. — LG Electronics/EUIPO — Cyrus Wellness Consulting (VIEWTY SNAP)
   (Дело T-489/15) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Оттегляне на заявката за регистрация - Липса на основание за произнасяне))
   (2017/C 178/20)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: LG Electronics, Inc. (Сеул, Република Корея) (представител: M. Graf, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: L. Rampini)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Cyrus Wellness Consulting GmbH (Берлин, Германия) (представители: A. Wulff и U. Hildebrandt, avocats)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 12 юни 2015 г. (преписка R 1938/2014-2) относно производство по възражение между Cyrus Wellness Consulting GmbH и LG Electronics, Inc.

      Диспозитив

               1)

               Липсва основание за произнасяне по жалбата.

               2)

               Осъжда LG Electronics, Inc. да понесе направените от него съдебни разноски, както и да заплати съдебните разноски, понесени от Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) и от Cyrus Wellness Consulting GmbH.

      (1)  ОВ C 337, 12.10.2015 г.


title: Дело C-375/12: Преюдициално запитване, отправено от Tribunal administratif de Grenoble (Франция) на 6 август 2012 г. — Margaretha Bouanich/Direction départementale des finances publiques de la Drôme

text:
               20.10.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 319/3

         Преюдициално запитване, отправено от Tribunal administratif de Grenoble (Франция) на 6 август 2012 г. — Margaretha Bouanich/Direction départementale des finances publiques de la Drôme
   (Дело C-375/12)
   2012/C 319/03
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal administratif de Grenoble

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Margaretha Bouanich

      Ответник: Direction départementale des finances publiques de la Drôme

      Преюдициални въпроси

               1.

               Членове 43, 56 и 58 от Договора за създаване на Европейската общност (понастоящем членове 49, 63 и 65 от Договора за функционирането на Европейския съюз) допускат ли законодателство като [съдържащото се в членове 1 и 1649-0 A от Code général des impôts (Общия данъчен кодекс)], съгласно което в случаите, когато местно лице на държава — членка на Европейския съюз, акционер в установено в друга държава членка на Съюза дружество, получава облагани в двете държави дивиденти и двойното данъчно облагане се урежда с приспадането в държавата, на която е местно съответното лице, на данъчен кредит със същия размер като платения данък в държавата на разпределящото дивидентите дружество, механизмът за прилагане на таван на данъците от 60 % или 50 % от получените през определена година доходи не отчита или отчита само отчасти данъка, платен в другата държава?

               2.

               Ако отговорът е отрицателен, такова ограничение може ли да се обоснове с необходимостта от запазване на съгласуваността на данъчната система, с необходимостта от балансирано разпределение на данъчните правомощия между държавите членки или с друго императивно съображение от общ интерес?


title: Дело T-22/07: Иск, предявен на 1 февруари 2007 г. — US Steel Košice s.r.o./Комисия на Европейските общности

text:
               10.3.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 56/38

         Иск, предявен на 1 февруари 2007 г. — US Steel Košice s.r.o./Комисия на Европейските общности
   (Дело T-22/07)
   (2007/C 56/71)
   Език на производството: английски
   Страни

      Ищец: US Steel Košice s.r.o. (Košice, Словашка република) [представители: E. Vermulst, S. Van Cutsem, lawyers]

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищеца

               —

               Да се отмени Решение D/59829 на Комисията от 22 ноември 2006 година относно прилагането на ограниченията за продажбите и към България и Румъния; и

               —

               да се осъди Комисия на Европейските общности да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи
   С исковата си молба ищецът търси отмяна на Решение D/59829 на Комисията от 22 ноември 2006 година, с което прилагането на ограниченията на продажбите, предвидено в Глава IV, точка 2(а)(i) от Приложение ХIV към Акта за присъединяване, се разширява и към България и Румъния. Оспорваното решение определя, че ограниченията на продажбите за 2007 година и следващите години следва да бъдат преизчислени, като се вземат предвид данните за продажбите за 2001 година за Румъния и България. За тази цел, решението въвежда изискването Словашката република да предостави данни за продажбите на ищеца за 2001 година за тези страни.
   Ищецът е получател на помощ под формата на данъчни облекчения, на основата на преходни мерки в областта на държавна помощ, за която Словашката Република има разрешение да прилага към един получател в стоманодобивната промишленост.
   В подкрепа на тези искания ищецът твърди, че оспорваното решение е незаконосъобразно, доколкото то изисква от ищеца да измени политиката си на продажбите и да ограничи продажбите си на определени изделия на стоманодобивната промишленост за клиенти в България и Румъния като условие за ползване на помощта, разрешена от правото на Общността.
   Ищецът излага становище, че оспорваното решение налага и допълнително условие, което не e записано във влезлия в сила Акт за присъединяване, и следователно влиза в противоречие с редакцията, духа и общата система на Акта за присъединяване. Съгласно ищеца, терминът „разширеният ЕС“, посочен в Приложение ХIV, Раздел 4, точка 2(а)(i), не включва Румъния и България.
   В допълнение ищецът твърди, че оспорваното решение следва да бъде отменено, тъй като Комисията е превишила своите правомощия, нарушила е оправданите правни очаквания на ищеца и не е спазила принципа на пропорционалността.


title: Дело C-419/15: Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 30 юли 2015 г. — Thomas Philipps GmbH & Co. KG/Grüne Welle Vertriebs GmbH

text:
               19.10.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 346/8

         Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 30 юли 2015 г. — Thomas Philipps GmbH & Co. KG/Grüne Welle Vertriebs GmbH
   (Дело C-419/15)
   (2015/C 346/09)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Thomas Philipps GmbH & Co. KG

      Ответник: Grüne Welle Vertriebs GmbH

      Преюдициални въпроси

               1)

               Допуска ли член 33, параграф 2, първо изречение от Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета от 12 декември 2001 година относно промишления дизайн на Общността (1) лицензополучател, който не е вписан в регистъра на промишлените дизайни на Общността, да предявява претенции, основани на нарушение на вписан промишлен дизайн на Общността?

               2)

               При отрицателен отговор на първия въпрос, може ли оправомощеният от притежателя на правата лицензополучател на изключителна лицензия за промишлен дизайн на Общността да предяви правото си да търси обезщетение за претърпени от него вреди в производство, започнато от самия него на основание член 32, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета от 12 декември 2001 година относно промишления дизайн на Общността, или той може само да вземе участие в започнатото от самия притежател на правата производство за нарушение на притежавания от него промишлен дизайн на Общността съгласно параграф 4 от посочената разпоредба?

      (1)  ОВ L 3, стр. 1.


title: Дело T-581/13: Решение на Общия съд от 26 март 2015 г. — Royal County of Berkshire Polo Club/СХВП — Lifestyle Equities (Royal County of Berkshire POLO CLUB) (Марка на Общността — Процедура по възражение — Заявка за фигуративна марка на Общността „Royal County of Berkshire POLO CLUB“ — По-ранни фигуративни марки на Общността „BEVERLY HILLS POLO CLUB“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Задължение за мотивиране — Член 75 от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009)

text:
               11.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 155/25

         Решение на Общия съд от 26 март 2015 г. — Royal County of Berkshire Polo Club/СХВП — Lifestyle Equities (Royal County of Berkshire POLO CLUB)
   (Дело T-581/13) (1)

   ((Марка на Общността - Процедура по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността „Royal County of Berkshire POLO CLUB“ - По-ранни фигуративни марки на Общността „BEVERLY HILLS POLO CLUB“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Задължение за мотивиране - Член 75 от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009))
   (2015/C 155/29)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: The Royal County of Berkshire Polo Club Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представител: J. Maitland-Walker, solicitor)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: P. Bullock и N. Bambara)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Lifestyle Equities CV (Амстердам, Нидерландия) (представител: D. Russo, адвокат)

      Предмет

   Жалба срещу решение на втори апелативен състав на СХВП от 25 юли 2013 г. (преписка R 1374/2012-2), относно процедура по възражение между Lifestyle Equities CV и Royal County of Berkshire Polo Club Ltd.

      Диспозитив

               1)

               Отменя решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (СХВП) от 25 юли 2013 г. (преписка R 1374/2012-2) в частта, в която се отхвърля заявката за марка на Общността № 9642621 за стоките „камшици,, юзди, седла“.

               2)

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               3)

               Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 24, 25.1.2014 г.


title: Дело C-470/08: Преюдициално запитване, отправено от Gerechtshof te Arnhem (Нидерландия) на 3 ноември 2008 г.  — K. van Dijk/Gemeente Kampen

text:
               10.1.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 6/15

         Преюдициално запитване, отправено от Gerechtshof te Arnhem (Нидерландия) на 3 ноември 2008 г. — K. van Dijk/Gemeente Kampen
   (Дело C-470/08)
   (2009/C 6/24)
   Език на производството: нидерландски
   Препращаща юрисдикция
   Gerechtshof te Arnhem
   Страни в главното производство

      Ищец: K. van Dijk

      Ответник: Gemeente Kampen
   Преюдициални въпроси

               1)

               При липсата на национална правна уредба в тази област длъжен ли е арендаторът на основание на Регламенти № 1782/2003 (1) и № 795/2004 (2) или на основание на общите принципи на общностното право и в частност на принципа за забрана на неоснователното обогатяване, в края на договора за отдаване под аренда заедно с арендованата земя да върне на арендодателя и правата на плащане, учредени във връзка с нея или отнасящи се до нея?

               2)

               Ако отговорът на първия въпрос е утвърдителен: при липсата на национална правна уредба в тази област длъжен ли е арендодателят на основание на Регламенти № 1782/2003 и № 795/2004 или на основание на общите принципи на общностното право и в частност на принципа за забрана на неоснователното обогатяване, да заплати обезщетение на арендатора за общата стойност на тези права или само за част от стойността им, а във втория случай — за каква част?

               3)

               Ако отговорът на първия въпрос е отрицателен: при липсата на национална правна уредба в тази област длъжен ли е арендаторът на основание на Регламенти № 1782/2003 и № 795/2004 или на основание на общите принципи на общностното право и в частност на принципа за забрана на неоснователното обогатяване, да заплати обезщетение на арендодателя за правата на плащане, които си запазва, и ако е така, длъжен ли е арендаторът да заплати обезщетение за общата стойност на тези права или само за част от стойността им, а във втория случай — за каква част?

      (1)  Регламент (EO) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители и за изменение на Регламенти (EИО) № 2019/93, (EО) № 1452/2001, (EО) № 1453/2001, (EО) № 1454/2001, (EО) № 1868/94, (EО) № 1251/1999, (EО) № 1254/1999, (EО) № 1673/2000, (EИО) № 2358/71 и (EО) № 2529/2001 (ОВ L 270, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 49, стр. 177).

      (2)  Регламент (ЕО) № 795/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за определяне на подробни правила за прилагането на схемата за единно плащане, предвидена в Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители (ОВ L 141, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 56, стр. 193).