title: Решение на Съда (първи състав) от 11 декември 2008 г.#A.T. срещу Finanzamt Stuttgart-Körperschaften.#Искане за преюдициално заключение: Bundesfinanzhof - Германия.#Директива 90/434/ЕИО - Презгранична замяна на акции - Данъчен неутралитет - Условия - Членове 43 и 56 ЕО - Законодателство на държава-членка, което поставя запазването на отчетната стойност на прехвърлените дялове за новополучените дялове, а с това и данъчния неутралитет по отношение на прехвърлянето, в зависимост от записването на тази стойност в данъчния баланс на чуждестранното придобиващо дружество - Съвместимост.#Дело C-285/07.

text:
      Дело C-285/07
      A.T.
      срещу
      Finanzamt Stuttgart-Körperschaften
      (Преюдициално запитване, отправено от Bundesfinanzhof)
      „Директива 90/434/ЕИО — Презгранична замяна на акции — Данъчен неутралитет — Условия — Членове 43 EO и 56 ЕО — Законодателство на държава членка, което поставя запазването на отчетната стойност на прехвърлените дялове за новополучените
         дялове, а с това и данъчния неутралитет по отношение на прехвърлянето, в зависимост от записването на тази стойност в данъчния
         баланс на чуждестранното придобиващо дружество — Съвместимост“

      Резюме на решението
      Сближаване на законодателствата — Обща система за данъчно облагане, приложима спрямо сливанията, разделянията, прехвърлянията
            на активи и замените на акции по отношение на дружества от различни държави членки — Директива 90/434
      (член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 90/434 на Съвета)
      Член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 90/434 относно общата система за данъчно облагане, приложима спрямо сливанията, разделянията,
         прехвърлянията на активи и замените на акции по отношение на дружества от различни държави членки, не допуска правна уредба
         на държава членка, според която замяната на акции води до данъчно облагане на акционерите в придобитото дружество за капиталовата
         печалба от прехвърлянето, съответстваща на разликата между първоначалните разходи за придобиването на прехвърлените дялове
         и тяхната пазарна стойност, освен ако придобиващото дружество запише в данъчния си баланс историческата отчетна стойност на
         прехвърлените дялове.

      Всъщност императивният и ясен текст на член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 90/434 по никакъв начин не разкрива волята на
         общностния законодател да предостави на държавите членки свобода при транспонирането, която да им позволява да поставят допълнителни
         условия за данъчния неутралитет, предвиден в полза на акционерите на придобитото дружество, които не са сред условията по
         параграф 2 от посочения член. Предоставянето на държавите членки на подобна свобода при транспонирането освен това би противоречало
         на самата цел на тази директива, която се състои в установяване на единна система за данъчно облагане вместо в разширяване
         до равнище Общност на обхвата на системите за данъчно облагане, действащи понастоящем в държавите членки, тъй като разликите
         между тези системи водят до несъответствия.

      Освен това подобна данъчна уредба, която в крайна сметка има за цел да предотврати заобикалянето на данъчното облагане на
         сделка по замяна на ценни книжа дори на етап след тази замяна и съдържа общ отказ за предоставяне на предвидените от Директива
         90/434 данъчни предимства по отношение на обхванатите от тази директива сделки по замяна на акции само поради това, че придобиващото
         дружество не е оценило в своя данъчен баланс прехвърлените дялове по историческата им отчетна стойност, не би могла да се
         основава на член 11, параграф 1, буква а) от Директива 90/434 и поради това не може да се счита за съвместима с нея. Всъщност
         държавите членки трябва да предоставят предвидените от Директива 90/434 данъчни предимства по отношение на сделките по замяна
         на акции, посочени в член 2, буква г) от нея, освен ако основната цел или една от основните цели на тези сделки е данъчна
         измама или избягване на данъци по смисъла на член 11, параграф 1, буква а) от тази директива. Държавите членки обаче могат
         само по изключение и в особени случаи по силата на този член да откажат да прилагат всички или част от разпоредбите на тази
         директива или да премахнат последиците от прилагането им. Ето защо при проверката дали предвидената сделка има подобна цел
         компетентните национални органи не могат да се ограничат само с прилагането на предварително определени общи критерии, а трябва
         да извършват цялостна преценка на сделката във всеки отделен случай.

      При тези обстоятелства, доколкото подобна данъчна уредба цели и да позволи данъчно облагане в хипотезите, в които може да
         се окаже, че съществува празнота в системата на данъчно облагане, не може да се допусне държава членка едностранно да попълва
         подобни празноти, ако се предположи, че такива съществуват, тъй като това би могло да попречи на осъществяването на целта
         на Директива 90/434, която се състои в установяване на единна система за данъчно облагане. Така фактът, че приложимото право
         задължава акционера на придобитото дружество да извърши последващи прехвърляния на получените в замяна дялове и че борсовата
         котировка на акциите на приемащото дружество бележи силен спад, не обосновава възприемането на самата замяна на дялове като
         обстоятелство, което поражда задължение за данъчно облагане, тъй като скритите резерви остават нереализирани към тази дата.

      (вж. точки 26, 27, 30—32, 34, 36 и 39 и диспозитива)

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА (първи състав)
      11 декември 2008 година(*)

      „Директива 90/434/ЕИО — Презгранична замяна на акции — Данъчен неутралитет — Условия — Членове 43 EO и 56 ЕО — Законодателство на държава членка, което поставя запазването на отчетната стойност на прехвърлените дялове за новополучените
         дялове, а с това и данъчния неутралитет по отношение на прехвърлянето, в зависимост от записването на тази стойност в данъчния
         баланс на чуждестранното придобиващо дружество — Съвместимост“

      По дело C‑285/07
      с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 234 ЕО от Bundesfinanzhof (Германия) с акт от 7 март 2007 г.,
         постъпил в Съда на 14 юни 2007 г., в рамките на производство по дело

      A.T.
      срещу
      Finanzamt Stuttgart-Körperschaften,
      в присъствието на:
      Bundesministerium der Finanzen,
      СЪДЪТ (първи състав),
      състоящ се от: г‑н P. Jann (докладчик), председател на състав, г‑н A. Tizzano, г‑н A. Borg Barthet, г‑н E. Levits и г‑н J. J.
         Kasel, съдии,

      генерален адвокат: г‑жа E. Sharpston,
      секретар: г‑н B. Fülöp, администратор,
      предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 17 април 2008 г.,
      като има предвид становищата, представени:
      –        за A.T., от адв. M. Schaden и адв. H. Winkler, Rechtsanwälte, както и от г‑н W. Schön, Professor,
      –        за германското правителство, от г‑н M. Lumma и г‑н C. Blaschke, в качеството на представители,
      –        за Комисията на Европейските общности, от г‑н R. Lyal и г‑н W. Mölls, в качеството на представители,
      след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 6 ноември 2008 г.,
      постанови настоящото
      Решение
      1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 90/434/ЕИО на Съвета от 23 юли 1990
         година относно общата система за данъчно облагане, приложима спрямо сливанията, разделянията, прехвърлянията на активи и замените
         на акции по отношение на дружества от различни държави членки (ОВ L 225, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г.,
         глава 9, том 1, стр. 92), както и на членове 43 EО и 56 ЕО.

      2        Запитването е отправено в рамките на спор между A.T. и Finanzamt Stuttgart-Körperschaften (компетентния по отношение на дружествата
         данъчен орган със седалище в Щутгарт, наричан по-нататък „Finanzamt“) по повод решението на последния да обложи капиталовата
         печалба от прехвърляне при презгранична замяна на акции.

       Правна уредба
       Общностна правна уредба
      3        Съгласно първо съображение от Директива 90/434 тя цели да гарантира сделките за преобразуване на дружества от различни държави
         членки като сливания, разделяния, прехвърляния на активи и замени на акции да не бъдат възпрепятствани от ограничения, неблагоприятно
         третиране или несъответствия, които произтичат в частност от данъчните уредби на държавите членки.

      4        За тази цел директивата въвежда система, съгласно която посочените сделки сами по себе си не подлежат на данъчно облагане.
         Свързаните с тях евентуални капиталови печалби по принцип могат да бъдат облагани с данък, но само към момента, в който са
         действително реализирани.

      5        Първите четири съображения и девето съображение от Директива 90/434 гласят следното:

      „като има предвид, че сливанията, разделянията, прехвърлянията на активи и замените на акции по отношение на дружества от
         различни държави членки могат да бъдат необходими с цел създаване на условия в Общността, които да са аналогични на тези на
         вътрешен пазар, за да може по този начин да се гарантират създаването и ефикасното функциониране на общия пазар; като има
         предвид, че подобни действия не трябва да бъдат възпрепятствани от ограничения, неблагоприятно третиране или несъответствия,
         които произтичат в частност от данъчните разпоредби в държавите членки; като има предвид, че за тази цел по отношение на такива
         действия е необходимо въвеждане на данъчни правила, които да бъдат неутрални от гледна точка на конкуренцията с цел да се
         позволи на предприятията да се приспособят към изискванията на общия пазар, да увеличат своята производителност и да подобрят
         конкурентоспособността си на международно равнище;

      като има предвид, че данъчните разпоредби поставят в неблагоприятно положение такива сделки в сравнение с тези, отнасящи се
         до дружествата на същата държава членка; като има предвид, че е необходимо такива неблагоприятни положения да бъдат прекратени;

      като има предвид, че е невъзможно тази цел да бъде постигната чрез разширяване до равнище Общност на обхвата на системите
         за данъчно облагане, действащи понастоящем в държавите членки, тъй като разликите между тези системи водят до несъответствия;
         като има предвид, че само една единна система за данъчно облагане е в състояние да даде задоволително решение в този аспект;

      като има предвид, че единната система за данъчно облагане следва да избегне облагането с данъци във връзка със сливания, разделяния,
         прехвърляния на активи и замени на акции, като в същото време защитава финансовите интереси на държавата на прехвърлящото
         или на придобитото дружество;

      […]
      като има предвид, че е необходимо държавите членки да имат възможност да откажат да прилагат настоящата директива в случаите,
         когато сливането, разделянето, прехвърлянето на активи или обменът на акции има за цел избягване на данъци или отклонение
         от данъчно облагане [другаде в текста: „данъчна измама или избягване на данъци“] […].“

      6        Според член 2, буква г) от Директива 90/434 „замяна на акции“ е „сделка, при която едно дружество придобива дял от капитала
         на друго дружество, който му предоставя мнозинство от правото на глас в това дружество срещу издаване на акционерите на второто
         дружество в замяна на техните ценни книжа на ценни книжа, които представляват капитала на първото дружество, и ако е приложимо,
         срещу заплащане на не повече от 10 % от номиналната стойност или при липса на такава — на счетоводната стойност на ценните
         книжа, издадени с цел замяна“.

      7        Съгласно член 2, букви ж) и з) от тази директива „придобито дружество“ е „дружество, дял от чийто капитал е придобит от друго
         дружество чрез замяна на ценни книжа“, а „придобиващо дружество“ — „дружество, което придобива дял чрез замяна на ценни книжа“.

      8        Член 8, параграфи 1 и 2, който се намира в дял II от Директива 90/434 във връзка с правилата, приложими по отношение на сливанията,
         разделянията и замените на акции, предвижда:

      „1. При сливане, разделяне или замяна на акции разпределянето на ценни книжа, представляващи капитала на приемащото или придобиващото
         дружество към акционер на прехвърлящото или придобитото дружество в замяна на ценните книжа, представляващи капитала на второто
         дружество, само по себе си няма да води до облагане на доходите, печалбата или капиталовите печалби на съответния акционер.

      2. Държавите членки поставят като условие за прилагането на параграф 1 обявяването от страна на акционера на по-ниска данъчна
         стойност [да се чете: „необявяването от страна на акционера на по-висока данъчна стойност“] за обменените ценни книжа от тази,
         която те са имали непосредствено преди сливането, разделянето или замяната.

      Прилагането на параграф 1 не възпрепятства държавите членки да обложат печалбите от последващото прехвърляне на получените
         ценни книжа по същия начин, по който са били обложени печалбите от прехвърлянето на ценните книжа, съществуващи преди придобиването.

      В настоящия параграф изразът „данъчна стойност“ означава сумата, която служи за изчисляване на печалбите или загубата с цел
         облагане на доходите, печалбите или капиталовите печалби на акционер на едно дружество.“

      9        Член 11, параграф 1, буква а) от Директива 90/434 гласи по-специално, че държава членка има право да откаже да прилага или
         да премахне последиците от прилагането на всички или на част от разпоредбите на дял II от тази директива, когато стане ясно,
         че замяната на акции има за своя основна цел или една от основните ѝ цели е данъчна измама или избягване на данъци.

       Германска правна уредба
      10      § 23, алинея 4 от Закона за данъчното облагане на преобразуването на предприятия (Umwandlungssteuergesetz) от 28 октомври
         1994 г. (BGBl. 1994 г., I, стр. 3267, наричан по-нататък „UmwStG“), с измененията, урежда прехвърлянето на дялове на капиталово
         дружество от Европейския съюз, като определеното в член 3 от Директива 90/434 по отношение на отличителните му характеристики,
         в друго капиталово дружество от Европейския съюз.

      11      Следователно ако може да се докаже, че след такова прехвърляне приемащото капиталово дружество разполага пряко, поради участието
         си, изчислено предвид прехвърлените дялове, с мнозинството от правата на глас в дружеството, от което е получило дялове, оценяването
         на дяловете, които получава приемащото капиталово дружество, се подчинява, по аналогия, на § 20, алинея 2, първо — четвърто
         и шесто изречение от UmwStG, а оценяването на новите дялове, които прехвърлителят получава от приемащото капиталово дружество,
         се урежда, по аналогия, от § 20, алинея 4, първо изречение от UmwStG.

      12      По силата на § 20, алинея 2, първо изречение от UmwStG капиталовото дружество може да оцени прехвърленото имущество на предприятието
         по отчетна или по по-висока стойност. Съгласно второто изречение на тази разпоредба, оценяването по отчетна стойност е разрешено
         и когато прехвърленото имущество на предприятието трябва да се впише, в съответствие с търговскоправните норми, в счетоводния
         баланс по по-висока стойност.

      13      Според § 20, алинея 4, първо изречение от UmwStG стойността, по която капиталовото дружество оценява прехвърленото имущество
         на предприятието, се приема, че представлява за прехвърлителя цената на прехвърлянето и разходите за придобиване на дяловете
         на дружеството. Като създава това правило, UmwStG налага двустранно обвързване на отчетните стойности, правило, според което
         прехвърлителят може да запази отчетната стойност на прехвърлените дялове само ако приемащото капиталово дружество от своя
         страна оцени посочените дялове по отчетната стойност. По този въпрос UmwStG не провежда никакво разграничение между извършените
         в Германия прехвърляния и прехвърлянията, извършени в чужбина, като и двете положения се третират по един и същи начин.

       Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
      14      Част от групата от предприятия на A.T., германско акционерно дружество, е и C‑GmbH — германско дружество с ограничена отговорност,
         в което A.T. има 89,5 % участие.

      15      На 28 април 2000 г. A.T. прехвърля това участие във френското акционерно дружество G‑SA срещу предоставяне на нови акции на
         това дружество, които представляват 1,47 % от дружествения капитал и са резултат от увеличаване на капитала. Тези акции, чиято
         борсова котировка впоследствие бележи силен спад, след това е трябвало да бъдат прехвърлени в рамките на пет години по силата
         на разпоредби относно надзора на финансовите пазари.

      16      Тъй като след прехвърлянето им дяловете на дружеството майка A.T. в C‑GmbH са оценени в данъчния и счетоводен баланс на G‑SA
         не по отчетната стойност, възприета дотогава в данъчния баланс на A.T., а по определената в договора за прехвърляне пазарна
         стойност,, Finanzamt, като се основава на § 23, алинея 4, първо изречение и § 20, алинея 4, първо изречение от UmwStG и на
         свързана с него инструкция на Bundesministerium der Finanzen (BMF — Федерално министерство на финансите), в рамките на данъчното
         облагане на A.T. за 2000 г. отказва да запази, по отношение на акциите, които това дружество е придобило като насрещна престация
         в капитала на G‑SA, историческите отчетни стойности на прехвърлените дялове в C‑GmbH. Следователно Finanzamt приема, че сделката
         по прехвърляне подлежи на данъчно облагане и съответно облага капиталова печалба от прехвърлянето, съответстваща на разликата
         между първоначалните разходи за придобиването на дяловете в C‑GmbH и тяхната пазарна стойност.

      17      Жалбата, подадена по съдебен ред от A.T. срещу приетите по силата на тези разпоредби данъчни решения, е уважена на първа инстанция.
         Тогава Finanzamt подава ревизионна жалба пред препращащата юрисдикция. Последната счита, че жалбата на A.T. следва да се отхвърли
         в съответствие с UmwStG. Всъщност съгласно UmwStG дяловете в C‑GmbH е трябвало да бъдат оценени по отчетната стойност в баланса
         на G‑SA, което освен това е било възможно според френското право.

      18      Тъй като Bundesfinanzhof все пак има съмнения относно съвместимостта с общностното право на изискването за двустранно обвързване
         на отчетните стойности в случаи на презгранично прехвърляне, той решава да спре производството и да постави на Съда следните
         преюдициални въпроси:

      „1.      Допуска ли член 8, параграфи 1 и 2 от Директива [90/434] данъчните разпоредби на държава членка, според които при прехвърлянето
         на дялове на капиталово дружество от ЕС в друго капиталово дружество от ЕС прехвърлителят може да запази отчетната стойност
         на прехвърлените дялове само когато приемащото капиталово дружество е оценило от своя страна посочените дялове по отчетната
         стойност (т.нар. „двустранно обвързване на отчетните стойности“ („doppelte Buchwertverknüpfung“)?

      2.      При утвърдителен отговор на първия въпрос: противоречи ли горепосочената уредба на членове 43 ЕО и 56 ЕО, въпреки че двустранното
         обвързване на отчетните стойности е задължително и при прехвърляне на дялове на капиталово дружество към неограничено данъчнозадължено
         капиталово дружество?“

       По преюдициалните въпроси
      19      С първия си въпрос препращащата юрисдикция иска да се установи по същество дали член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 90/434
         допуска правна уредба на държава членка, според която замяната на акции води до данъчно облагане на акционерите в придобитото
         дружество за капиталовата печалба от прехвърлянето, съответстваща на разликата между първоначалните разходи за придобиването
         на прехвърлените дялове и тяхната пазарна стойност, освен ако придобиващото дружество запише в данъчния си баланс историческата
         отчетна стойност на прехвърлените дялове.

      20      Най-напред следва да се напомни, че съгласно член 8, параграф 1 от Директива 90/434 при замяна на акции разпределянето на
         ценни книжа, представляващи капитала на придобиващото дружество към акционер на придобитото дружество в замяна на ценните
         книжа, представляващи капитала на второто дружество, само по себе си няма да води до облагане на доходите, печалбата или капиталовите
         печалби на съответния акционер.

      21      Чрез това изискване за данъчен неутралитет спрямо акционерите на придобитото дружество Директива 90/434 цели, както следва
         от първо и четвърто съображение от нея, да гарантира замяната на акции по отношение на дружества от различни държави членки
         да не бъде възпрепятствана от ограничения, неблагоприятно третиране или несъответствия, които произтичат в частност от данъчните
         уредби на държавите членки.

      22      Това изискване за данъчен неутралитет обаче не е безусловно. Всъщност съгласно член 8, параграф 2 от Директива 90/434 държавите
         членки поставят като условие за прилагането на параграф 1 от посочения член необявяването от страна на акционера на по-висока
         данъчна стойност за обменените ценни книжа от тази, която те са имали непосредствено преди замяната.

      23      Както обаче е видно от акта за препращане, и по-специално от първия преюдициален въпрос, съгласно разглежданата германска
         уредба в главното производство акционерът на придобитото дружество може да запази отчетната стойност на прехвърлените дялове
         за получените в замяна ценни книжа само ако и придобиващото дружество е отчело посочените дялове по историческата им отчетна
         стойност.

      24      В това отношение германското правителство изтъква, че подобно изискване за двустранно обвързване на отчетните стойности е
         съвместимо с Директива 90/434, тъй като при липсата на уредба в нея относно оценяването на прехвърлените дялове в баланса
         на придобиващото дружество тази директива предоставя на държавите членки свобода при транспонирането.

      25      Подобно тълкуване на посочената директива не може да се приеме.

      26      Най-напред следва да се установи, че императивният и ясен текст на член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 90/434 по никакъв
         начин не разкрива волята на общностния законодател да предостави на държавите членки свобода при транспонирането, която да
         им позволява да поставят допълнителни условия за данъчния неутралитет, предвиден в полза на акционерите на придобитото дружество.

      27      По-нататък, предоставянето на държавите членки на подобна свобода при транспонирането би противоречало на самата цел на тази
         директива, която, видно още от самото заглавие, и по-конкретно от третото съображение от Директивата, се състои в установяване
         на единна система за данъчно облагане вместо в разширяване до равнище Общност на обхвата на системите за данъчно облагане,
         действащи понастоящем в държавите членки, тъй като разликите между тези системи водят до несъответствия.

      28      Освен това поставянето пред предвидения в член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 90/434 данъчен неутралитет при замяна на акции
         на дружества от различни държави членки на допълнителното условие придобиващото дружество да запише в данъчния си баланс историческата
         отчетна стойност на прехвърлените дялове би било в противоречие с целта на тази директива да премахне данъчните пречки пред
         презграничното преобразуване на предприятия, като гарантира, че евентуално повишаване на стойността на дружествените дялове
         няма да се облага преди действителното им реализиране (вж. в това отношение Решение от 5 юли 2007 г. по дело Kofoed, C‑321/05,
         Сборник, стр. I‑5795, точка 32).

      29      Германското правителство обаче изтъква, че разглежданата германска уредба в главното производство допринася за постигане целта
         на Директива 90/434, която е да се предостави отлагане на данъчното облагане, а не окончателно освобождаване. Изискването
         за двустранно обвързване на отчетните стойности в случай на презгранична замяна на дялове целяло именно да предотврати заобикаляне
         на данъчното облагане — извършвано само еднократно — чрез прехвърляне на дялове извън границите, което в резултат би довело
         до пълна липса на облагане на прехвърлянето на дялове както по отношение на чуждестранното придобиващо дружество, така и по
         отношение на националното прехвърлящо дружество.

      30      Доколкото с това германското правителство изтъква, че разглежданата германска уредба в главното производство е необходима,
         за да предотврати в крайна сметка заобикаляне на данъчното облагане дори на етап след замяната на дялове, следва да се напомни,
         че Съдът вече е имал повод да установи, че държавите членки трябва да предоставят предвидените от Директива 90/434 данъчни
         предимства по отношение на сделките по замяна на акции, посочени в член 2, буква г) от нея, освен ако основната цел или една
         от основните цели на тези сделки е данъчна измама или избягване на данъци по смисъла на член 11, параграф 1, буква a) от тази
         директива (Решение от 17 юли 1997 г. по дело Leur-Bloem, C‑28/95, Recueil, стр. I‑4161, точка 40).

      31      Държавите членки обаче могат само по изключение и в особени случаи по силата на член 11, параграф 1, буква а) от Директива
         90/434 да откажат да прилагат всички или част от разпоредбите на тази директива или да премахнат последиците от прилагането
         им (Решение по дело Kofoed, посочено по-горе, точка 37). При проверката дали предвидената сделка има подобна цел компетентните
         национални органи не могат да се ограничат само с прилагането на предварително определени общи критерии, а трябва да извършват
         цялостна преценка на сделката във всеки отделен случай (Решение по дело Leur-Bloem, посочено по-горе, точка 41).

      32      Ето защо следва да се установи, че данъчната уредба на държава членка, която по подобие на разглежданата в главното производство
         съдържа общ отказ за предоставяне на предвидените от Директива 90/434 данъчни предимства по отношение на обхванатите от тази
         директива сделки по замяна на акции само поради това че придобиващото дружество не е оценило в своя данъчен баланс прехвърлените
         дялове по историческата им отчетна стойност, не би могла да се основава на член 11, параграф 1, буква a) от Директива 90/434
         и поради това не може да се счита за съвместима с нея.

      33      В този контекст допълнително следва да се отбележи, без това да е било оспорено от германското правителство, че в своето становище
         A.T. изтъква, че разглежданата в главното производство сделка по замяна на акции е извършена единствено с оглед съобразяване
         с американските борсови правила и че G‑SA е съхранявало до този момент дяловете на C‑GmbH, които е придобило.

      34      Доколкото разглежданата уредба в главното производство, както изтъква германското правителство по време на съдебното заседание,
         цели не само да предотврати злоупотребите, но и да позволи данъчно облагане в хипотезите, в които може да се окаже, че съществува
         празнота в системата на данъчно облагане, трябва да се установи, че допускането държава членка едностранно да попълва подобни
         празноти, ако се предположи, че такива съществуват, би могло да попречи на осъществяването на целта на Директива 90/434, която,
         както бе напомнено в точка 27, се състои в установяване на единна система за данъчно облагане.

      35      В това отношение следва да се напомни, че съгласно четвърто съображение от Директива 90/434 самата тя цели да защитава финансовите
         интереси на държавата на придобитото дружество. Така член 8, параграф 2, втора алинея от Директива 90/434 гласи, че прилагането
         на параграф 1 от посочения член не възпрепятства държавите членки да обложат печалбите от последващото прехвърляне на получените
         ценни книжа по същия начин, по който са били обложени печалбите от прехвърлянето на ценните книжа, съществуващи преди придобиването.

      36      Както впрочем отбелязва Комисията на Европейските общности, фактът, че в главното производство борсовото право задължава A.T.
         да извърши последващи прехвърляния на получените в замяна дялове и че борсовата котировка на акциите на G‑SA бележи силен
         спад, не обосновава възприемането на самата замяна на дялове като обстоятелство, което поражда задължение за данъчно облагане,
         тъй като скритите резерви остават нереализирани към тази дата.

      37      Освен това следва да се отбележи, както признава германското правителство, че не германският фиск е този, който би се ползвал,
         за целите на данъчно облагане при последващо разпореждане с прехвърлените дялове, от записването от страна на придобиващото
         дружество на историческата отчетна стойност на посочените дялове, а най-вече френският фиск, което прави още по-малко вероятно
         наличието на интерес германското законодателство да поставя подобно изискване.

      38      Впрочем още по-трудно е да се открие действителен интерес от това изискване за двустранно обвързване на историческата отчетна
         стойност на прехвърлените дялове, както отбелязват A.T. и Комисията в съответните си писмени становища и както потвърждава
         германското правителство по време на съдебното заседание, след като междувременно UmwStG е изменен в смисъл, че от 2007 г.
         посоченото изискване повече не се прилага по отношение на сделките по замяна на акции на дружества от различни държави членки.

      39      Предвид всички гореизложени съображения на първия въпрос следва да се отговори, че член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 90/434
         не допуска правна уредба на държава членка, според която замяната на акции води до данъчно облагане на акционерите в придобитото
         дружество за капиталовата печалба от прехвърлянето, съответстваща на разликата между първоначалните разходи за придобиването
         на прехвърлените дялове и тяхната пазарна стойност, освен ако придобиващото дружество запише в данъчния си баланс историческата
         отчетна стойност на прехвърлените дялове.

      40      Предвид отговора на първия преюдициален въпрос не е необходимо да се отговаря на втория въпрос.

       По съдебните разноски
      41      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход
         на производството пред препращащата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени
         за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

      По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:
      Член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 90/434/ЕИО на Съвета от 23 юли 1990 година относно общата система за данъчно облагане,
            приложима спрямо сливанията, разделянията, прехвърлянията на активи и замените на акции по отношение на дружества от различни
            държави членки, не допуска правна уредба на държава членка, според която замяната на акции води до данъчно облагане на акционерите
            в придобитото дружество за капиталовата печалба от прехвърлянето, съответстваща на разликата между първоначалните разходи
            за придобиването на прехвърлените дялове и тяхната пазарна стойност, освен ако придобиващото дружество запише в данъчния си
            баланс историческата отчетна стойност на прехвърлените дялове.
      Подписи
      * Език на производството: немски.


title: Решение на Общия съд (втори състав) от 9 март 2010 г. # hofherr communikation GmbH срещу Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП). # Марка на Общността - Международна регистрация, обозначаваща Европейската общност - Словна марка "NATURE WATCH" - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94 (понастоящем член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 207/2009). # Дело T-77/09.

text:
      Решение на Общия съд (втори състав) от 9 март 2010 г. — hofherr communikation/СХВП (NATURE WATCH)
      (Дело T-77/09)
      „Марка на Общността — Международна регистрация, обозначаваща Европейската общност — Словна марка „NATURE WATCH“ — Абсолютно основание за отказ — Описателен характер — Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94 (понастоящем член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 207/2009)“
      Марка на Общността — Определение и придобиване на марка на Общността — Абсолютни основания за отказ — Марки, които се състоят предимно от знаци или означения, които могат да служат за обозначаване на характерните особености
         на стока (член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94 на Съвета) (вж. точки 23 и 39)

      Предмет

               Жалба срещу решение на първи апелативен състав на СХВП от 4 декември 2008 г. (преписка R 1410/2008-1) относно международната
                  регистрация на словния знак „NATURE WATCH“, обозначаваща Европейската общност

            Данни, свързани с преписката

               Заявител на марката на Общността:

               hofherr communikation GmbH

               Марка на Общността, предмет на спора:

               Словна марка „NATURE WATCH“ за стоки и услуги от класове 9, 39, 41 и 43 — международна регистрация №°WOO957541

               Решение на проверителя:

               Отказва регистрацията.

               Решение на апелативния състав:

               Отхвърля жалбата.

      Диспозитив

                  1)

                  	Отхвърля жалбата.

                  2)

                  	Осъжда hofherr communikation GmbH да заплати съдебните разноски.


title: Решение на Съда (четвърти състав) от 17 февруари 2011 г. # Marc Berel и други срещу Administration des douanes de Rouen и други. # Искане за преюдициално заключение: Cour d’appel de Rouen - Франция. # Митнически кодекс на Общността - Членове 213, 233 и 239 - Солидарна отговорност при повече от един длъжник за едно митническо задължение - Опрощаване на вносни мита - Погасяване на митническото задължение - Възможност за един от солидарните длъжници да се позове на решение за опрощаване, взето в полза на друг съдлъжник - Липса. # Дело C-78/10.

text:
      Дело C-78/10
      Marc Berel, пълномощник на дружеството Port Angot Développement и др.
      срещу
      Administration des douanes de Rouen и др.
      (Преюдициално запитване, отправено от Cour d’appel de Rouen)
      „Митнически кодекс на Общността — Членове 213, 233 и 239 — Солидарна отговорност при повече от един длъжник за едно митническо задължение — Опрощаване на вносни мита — Погасяване на митническото задължение — Възможност за един от солидарните длъжници да се позове на решение за опрощаване, взето в полза на друг съдлъжник — Липса“
      Резюме на решението
      Собствени ресурси на Европейския съюз — Възстановяване или опрощаване на вносни или износни мита — Множество длъжници — Опрощаване
            на мита в полза на един от съдлъжниците на основание член 239 от Митническия кодекс на Общността — Погасяване на съответното
            задължение за всички солидарни длъжници — Недопустимост
      (членове 213, 233 и 239 от Регламент № 2913/92 на Съвета)
      Членове 213, 233 и 239 от Регламент № 2913/92 относно създаване на Митнически кодекс на Общността, изменен с Регламент № 82/97,
         трябва да се тълкуват в смисъл, че в условията на солидарна отговорност за плащането на митническото задължение по смисъла
         на член 213 не допускат да се приложи принцип на националното право, от който следва, че всички съдлъжници могат да се позовават
         на разрешеното на един от тях частично опрощаване на митата на основание член 239, така че погасяването на митническото задължение
         по член 233, първа алинея, буква б) от същия кодекс да се отнася до самото задължение и следователно да освобождава всички
         солидарни длъжници от това задължение в частта му, съответстваща на размера на разрешеното опрощаване.

      Всъщност в резултат от механизма на посочения член 239 единствено лицето, което е подало молбата за опрощаване, може да се
         позовава на издаденото на основание на тази разпоредба решение за опрощаване на мита. Проверката за липса на недобросъвестно
         поведение или груба небрежност от страна на заинтересованото лице, която съгласно този член е предпоставка за опрощаването
         на вносните мита, трябва да се извършва с оглед на конкретните обстоятелства от значение за фактическия състав на възникването
         на митническото задължение за съответния съдлъжник, както и с оглед на професионалния опит и положената грижа от този съдлъжник
         във връзка с укоримото деяние, от което възниква солидарната му отговорност.

      (вж. точки 52, 61 и 66 и диспозитива)
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (четвърти състав)
      17 февруари 2011 година(*)

      „Митнически кодекс на Общността — Членове 213, 233 и 239 — Солидарна отговорност при повече от един длъжник за едно митническо задължение — Опрощаване на вносни мита — Погасяване на митническото задължение — Възможност за един от солидарните длъжници да се позове на решение за опрощаване, взето в полза на друг съдлъжник — Липса“
      По дело C‑78/10
      с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Cour d’appel de Rouen (Франция) с акт от 28 януари
         2010 г., постъпил в Съда на 10 февруари 2010 г., в рамките на производство по дело

      Marc Berel, пълномощник на дружеството Port Angot Développement,

      Emmanuel Hess, ликвидатор на дружеството Port Angot Développement,

      Rijn Schelde Mondia France SA,
      Receveur principal des douanes de Rouen Port,
      Administration des douanes – Havre port,
      Société Port Angot Développement, правоприемник на Manutention de Produits Chimiques et Miniers Maprochim SAS,

      Asia Pulp & Paper France EURL
      срещу
      Administration des douanes de Rouen,
      Receveur principal des douanes du Havre,
      Administration des douanes du Havre,
      СЪДЪТ (четвърти състав),
      състоящ се от: г‑н J.‑C. Bonichot, председател на състав, г‑н K. Schiemann, г‑н L. Bay Larsen, г‑жа C. Toader и г‑жа A. Prechal
         (докладчик), съдии,

      генерален адвокат: г‑жа V. Trstenjak,
      секретар: г‑жа C. Strömholm, администратор,
      предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 11 ноември 2010 г.,
      като има предвид становищата, представени:
      –        за г‑н M. Berel, в качеството на представител на дружеството Port Angot Développement, от адв. E. Taÿ Pamart, avocat,
      –        за Asia Pulp & Paper Франция EURL, от адв. F. Citron и адв. S. Le Roy, avocats,
      –        за френското правителство, от г‑н G. de Bergues и г‑н B. Cabouat, в качеството на представители,
      –        за Европейската комисия, от г‑жа L. Bouyon и г‑н B.‑R. Killmann, в качеството на представители,
      след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 16 декември 2010 г.,
      постанови настоящото
      Решение
      1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на членове 213, 233 и 239 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври
         1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 302, стр. 1; Специално издание на български език 2007 г.,
         глава 2, том 5, стр. 58), изменен с Регламент (ЕО) № 82/97 на Европейския парламент и на Съвета от 19 декември 1996 година
         (ОВ L 17, 1997 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 9, стр. 250, наричан по-нататък „Митническият
         кодекс“).

      2        Запитването е отправено в рамките на спор между г‑н Berel, представител на дружеството Port Angot Développement, правоприемник
         на Manutention de Produits Chimiques et Miniers Maprochim SAS (наричано по-нататък „Maprochim“), Rijn Schelde Mondia France
         SA (наричано по-нататък „Mondia France“) и Asia Pulp & Paper France EURL (наричано по-нататък „Asia P & P“), от една страна,
         и митническата администрация в Руан, главния инспектор на митница Хавър и митническата администрация в Хавър (наричани заедно
         по-нататък „митническите органи“), от друга, по повод събирането на митническо задължение, за чието плащане Maprochim, Asia
         P & P и Mondia France са солидарно отговорни и което е било частично опростено на последното от тези дружества.

       Правна уредба
       Право на Съюза
      3        Член 4 от Митническия кодекс предвижда:

      „За целите на настоящия кодекс се прилагат следните определения:
      […]
      9.      „Митническо задължение“ е задължението на лице да заплати вносните (вносно митническо задължение) или износните (износно митническо
         задължение) сборове, с които се облагат определени стоки съгласно действащите разпоредби в Общността.

      […]
      12.      „Длъжник“ е всяко лице, което отговаря за плащане на митническо задължение;
      […]“
      4        Член 5 от Митническия кодекс гласи:

      „1.      […] всяко лице може да бъде представлявано пред митническите органи за извършване на действията и формалностите, предвидени
         в митническото законодателство.

      2.      Представителството може да бъде:
      –        пряко, когато представителят действа от името на и за сметка на друго лице,
      или
      –        косвено, когато представителят действа от свое име, но за сметка на друго лице.
      […]
      4.      Представителят трябва да декларира, че действа от името или за сметка на представляваното от него лице, да посочи дали е пряк
         или косвен представител и да притежава представителна власт.

      Лице, което не декларира, че действа от името или за сметка на друго лице, или което декларира, че действа от името или за
         сметка на друго лице, без да притежава представителна власт, се счита, че действа от свое име и за своя сметка.

      […]“
      5        Съгласно член 202 от Митническия кодекс:

      „1.      Вносно митническо задължение възниква при:
      a)      неправомерно въвеждане на митническата територия на Общността на стоки, подлежащи на облагане с вносни сборове; […]
      […]
      По смисъла на този член неправомерно въвеждане е всяко въвеждане при нарушаване на членове 38—41, както и на член 177, второ
         тире.

      2.      Митническото задължение възниква в момента на неправомерното въвеждане на стоките.
      3.      Длъжникът е:
      –        лицето, извършило неправомерното въвеждане на стоките,
      –        лицата, участвали в неправомерното въвеждане на стоките, които са знаели или според обстоятелствата е трябвало да знаят, че
         въвеждането е неправомерно, и

      –        лицата, придобили или задържали стоките, които са знаели или според обстоятелствата е трябвало да знаят към момента на придобиване
         или получаване на стоките, че те са въведени неправомерно.“

      6        Член 203 от Митническия кодекс гласи следното:

      „1.      Вносно митническо задължение възниква при:
      –        отклонение от митнически надзор на стоки, подлежащи на облагане с вносни сборове.
      2.      Митническото задължение възниква в момента на отклонението на стоките от митнически надзор.
      3.      Длъжникът е:
      –        лицето, отклонило стоките от митнически надзор,
      –        лицата, участвали при отклонението на стоките, които са знаели или според обстоятелствата е трябвало да знаят, че стоките
         се отклоняват от митнически надзор,

      –        лицата, придобили или задържали стоките, които са знаели или според обстоятелствата е трябвало да знаят, че към момента на
         придобиване или получаване на стоките те са били отклонени от митнически надзор,

      както и
      –        когато е приложимо, лицето, отговорно да изпълни задълженията, произтичащи от временното складиране на стоките или от ползването
         на митническия режим, под който са били поставени стоките.“

      7        Член 213 от Митническия кодекс гласи:

      „Когато за едно митническо задължение има повече от един длъжник, те са солидарно отговорни за неговото заплащане.“
      8        Член 233 от този кодекс предвижда:

      „[…] митническото задължение се погасява:
      a)      чрез плащане на размера на сборовете;
      б)      чрез опрощаване на размера на сборовете;
      […]“
      9        Член 236 от Митническия кодекс предвижда:

      „1.      Възстановяване на вносните или износните сборове се извършва, когато се установи, че в момента на плащането размерът на сборовете
         не е бил дължим или размерът е бил взет под отчет в противоречие с член 220, параграф 2.

      Опрощаване на вносните и износните сборове се извършва, когато се установи, че в момента на вземането им под отчет техният
         размер не е бил дължим или размерът е бил взет под отчет в противоречие с член 220, параграф 2.

      Възстановяване или опрощаване не може да се разреши, когато фактите, послужили за основание на плащането или вземането под
         отчет на размера на недължими сборове, произтичат от недобросъвестно поведение на заинтересуваното лице.

      2.      Възстановяването или опрощаването на вносни или износни сборове се разрешава след подаването на молба пред съответното митническо
         учреждение преди изтичането на срок от три години, считано от датата, на която длъжникът е бил уведомен за тези сборове.

      Удължаване на този срок се допуска, когато заинтересуваното лице докаже, че е било възпрепятствано да подаде молбата си за
         целта в рамките на посочения срок поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила.

      Когато митническите органи установят самостоятелно в този срок някое от обстоятелствата по параграф 1, първа и втора алинея,
         те пристъпват служебно към възстановяване или опрощаване.“

      10      Съгласно член 239 от същия кодекс:

      „1.      Възстановяване или опрощаване на вносни или износни сборове се извършва и в случаи, различни от тези по членове 236, 237 и 238:
      –        които се определят съгласно процедурата на комитета,
      –        които произтичат от обстоятелства, които не предполагат недобросъвестно поведение или груба небрежност от страна на заинтересуваното
         лице. Случаите, в които може да се приложи тази разпоредба, както и процедурата, която трябва да се следва за тази цел, се
         определят съгласно процедурата на комитета. Възстановяването или опрощаването могат да подлежат на специални условия.

      2.      Възстановяването или опрощаването на сборове на основанията, посочени в параграф 1, се разрешава при подаване на молба във
         въпросното митническо учреждение преди изтичането на дванадесет месеца, считано от датата на уведомяване на длъжника за тези
         сборове.

      […]“
      11      Член 878, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане
         на Регламент № 2913/92 (ОВ L 253, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 7, стр.3), изменен с
         Регламент (ЕО) № 1677/98 на Комисията от 29 юли 1998 г. (ОВ L 212, стp. 18; Специално издание на български език, 2007 г.,
         глава 2, том 11, стр. 23, наричан по-нататък „Регламентът за прилагане“), предвижда:

      „Молбата за възстановяване или опрощаване на вносни или износни мита, наричана по-долу „молба за възстановяване или опрощаване“,
         се подава от лицето, заплатило или длъжно да плати съответните мита, или лицето, поело правата и задълженията му.

      Молбата за възстановяване или опрощаване може да бъде подадена и от пълномощник на лицето, посочено в първа алинея.“
      12      Член 899 от Регламента за прилагане гласи:

      „[Освен ако не са налице другите случаи, които трябва да се разглеждат поотделно] съгласно процедурата, установен[а] в членове
         от 905 до 909, когато решаващият митнически орган установи, че молбата за възстановяване или опрощаване, подадена [до] него
         съгласно член 239, параграф 2 от Кодекса:

      –        се базира на основания, отговарящи на някое от обстоятелствата, упоменати в членове 900 до 903, и че те не са резултат от
         измама или явна небрежност от страна на заинтересованото лице, той ще възстанови или опрости размера на въпросните вносни
         или износни мита,

      „Заинтересовано лице“ означава лицето или лицата, посочени в член 878, параграф 1, или техните пълномощници, както и всяко
         друго лице, което е взело участие в извършването на митническите формалности за съответните стоки или което е дало указанията,
         необходими за извършването на тези формалности,

      –        се базира на основания, отговарящи на някое от обстоятелствата, упоменати в член 904, той няма да възстанови или опрости размера
         на въпросните вносни или износни мита.“

      13      Член 900, параграф 1, буква о) от Регламента за прилагане предвижда:

      „Вносните мита се възстановяват или прихващат, когато:
      […]
      o)      митническото задължение е възникнало по начин, различен от посочения по реда на член 201 на Кодекса, и въпросното лице може
         да представи сертификат за произход, сертификат за движение, документ за вътрешен транзит в Общността или друг съответен документ,
         доказващ, че когато стоките се признаят за местни, те се ползват от ставка на Общността или преференциална тарифна ставка,
         при условие че са изпълнени всички други условия по член 890.“

       Национално право
      14      Член 1208 от Code civil (Гражданският кодекс) гласи:

      „При предявяването на иск срещу един от солидарните длъжници същият може да противопостави на кредитора всички възражения,
         произтичащи от естеството на задължението, както и личните си възражения и общите за всички солидарни длъжници възражения.

      Той не може да противопостави на кредитора личните възражения на останалите солидарни длъжници.“
      15      Съгласно член 1285 от Гражданския кодекс:

      „Опрощаването в полза на един солидарен длъжник или освобождаването му по силата на договор освобождава и останалите съдлъжници,
         освен ако кредиторът изрично е запазил своите права срещу тях.

      В последния случай задължението на останалите се намалява с частта на длъжника, комуто задължението е опростено.“
       Спорът по главното производство и преюдициалният въпрос
      16      Mondia France е дружество с основна дейност внос и износ на горски продукти, в частност хартия и хартиена маса, както и складиране
         и разпространение на тези стоки. За целта дружеството притежава разрешение за управление на митнически складове в Руан и Хавър.

      17      Asia P & P, един от клиентите на Mondia France, възлага на последното извършването на дейностите по превоза, складирането
         и митническото оформяне на стоките, които продава в Европейския съюз, преди всичко хартия с произход от Индонезия.

      18      Mondia France възлага на митническия агент Maprochim да извършва за негова сметка действията по митническото оформяне на тези
         стоки.

      19      През април 2000 г. митническите органи извършват проверка на вносните операции за тези стоки, осъществени през 1998 г. и 1999 г.
         както в Хавър, така и в Руан.

      20      При проверката е установено, че част от стоките в складовете на Mondia France е доставена на Asia P & P, без да се извършат
         митническите формалности. Митническите органи приемат, че за тези стоки е допуснато нарушението недеклариран внос.

      21      За друга част от стоките е установено, че е доставена, без да се извършат митническите формалности, които са извършени едва
         по-късно, след вдигането на стоките от митническите складове на Mondia France. За тези стоки митническите органи приемат,
         че е извършено нарушението отклоняване на стоките от митнически надзор.

      22      Митническите органи уведомяват Mondia France, Asia P & P и Maprochim за констатираните нарушения и ги задължават да заплатят
         съответните мита и данъци за доставките на тези стоки. След това те издават на трите дружества актове за събиране на дължими
         суми, включително на дължимите мита.

      23      След като митническите органи отхвърлят подадените по административен ред жалби срещу посочените актове, трите дружества обжалват
         пред Tribunal d’instance du Havre (Първоинстанционен съд, Хавър) и Tribunal d’instance de Rouen (Първоинстанционен съд, Руан)
         с искания за отмяна както на съответните митнически актове, така и на решенията, с които се отхвърлят административните им
         жалби. Поради връзката между делата Tribunal d’instance du Havre прекратява производството и изпраща делото на Тribunal d’instance
         de Rouen.

      24      На 31 октомври 2000 г. Mondia France освен това подава в Direction générale des douanes (Генерална дирекция „Митници“) молба
         за опрощаване на мита на основание член 239 от Митническия кодекс и член 900, параграф 1, буква o) от Регламента за прилагане,
         като посочва, че не е действало недобросъвестно или при груба небрежност, и иска последващо прилагане в негова полза на благоприятното
         тарифно третиране, предвидено за хартията с произход от Индонезия.

      25      Първоначално молбата му е отхвърлена, след като Direction générale des douanes получава становище от Комисията на Европейските
         общности, която в писмо от 7 октомври 2004 г. констатира, че Mondia France е действало при груба небрежност. Жалбата срещу
         това писмо е отхвърлена като явно недопустима с Определение на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 25 януари
         2007 г. по дело Rijn Schelde Mondia France/Комисия (T‑55/05, непубликувано в Сборника).

      26      По-късно обаче предвид представените нови доказателства митническите органи опрощават частично митническите задължения на
         Mondia France с писма от 6 февруари и 3 март 2006 г.

      27      С решение от 11 април 2008 г. Тribunal d’instance de Rouen, като взема предвид опрощаването, отхвърля жалбите на Mondia France,
         Asia P & P и Maprochim за отмяна на актовете за събиране на съответните мита.

      28      Що се отнася до поисканото от Asia P & P и Maprochim опрощаване, посоченият съд приема, че съгласно член 1208 от Гражданския
         кодекс, доколкото всеки солидарен длъжник трябва да се разглежда винаги като представител на своите съдлъжници, постановеното
         по отношение на един от тях решение поражда действие и спрямо другите, включително когато те не са участвали в съответното
         производство.

      29      Затова според този съд следва да се приеме, че при подаването на молбата за опрощаване Mondia France е действало не само за
         своя сметка, но и като представител на солидарния си съдлъжник, а именно Asia P & P.

      30      Затова Тribunal d’instance de Rouen намалява размера на митническото задължение на Asia P & P със сумата на частично опростените
         на Mondia France мита, така че размерът на митническото задължение да е еднакъв за двете дружества. В резултат размерът на
         задължението на Asia P & P, преди това 980 058,65 EUR, е изменен на 224 390,73 EUR.

      31      Що се отнася до Maprochim, Тribunal d’instance de Rouen приема, че това дружество има митническо задължение в размер на 49 284 EUR
         на основание член 203, параграф 3 от Митническия кодекс, тъй като е участвало в отклоняването на стоките от митнически надзор,
         въпреки че е знаело или е трябвало да знае, че е налице подобно отклоняване.

      32      Този съд освен това постановява, че Maprochim няма право на опрощаване на митата на основание член 236 от този кодекс, тъй
         като тази разпоредба не се прилага, когато митническото задължение е възникнало не при допускането на стоките за свободно
         обращение, а при отклоняването им от митнически надзор.

      33      Mondia France, Asia P & P и Maprochim, както и митническите органи обжалват това съдебно решение пред Сour d’appel de Rouen
         (Апелативен съд, Руан).

      34      Запитващата юрисдикция приема, първо, че доколкото връчените на Asia P & P митнически актове за събиране са редовни, дружеството
         вече не може да иска от съда опрощаване на митническото си задължение, тъй като е изтекъл дванадесетмесечният срок по член 239,
         параграф 2 от Митническия кодекс.

      35      Второ, запитващата юрисдикция отхвърля довода на Asia P & P, че то би трябвало да черпи права от разрешеното на Mondia France
         опрощаване, тъй като последното е имало генерално пълномощно и съответно е подало молбата за опрощаване и за сметка на Asia
         P & P. В това отношение тази юрисдикция приема, че условията по член 5, параграф 4 от Митническия кодекс са с общо приложение
         и че в случая не е изпълнено нито едно от тях.

      36      Накрая, що се отнася пак до исканията на Asia P & P, запитващата юрисдикция приема, че решението за опрощаване в полза на
         Mondia France съставлява лично възражение на последното дружество по смисъла на член 1208 от Гражданския кодекс и че следователно
         Asia P & P не може да го противопостави на кредитора си, както всъщност не може да го противопостави и защото то не е общо
         за всички съдлъжници.

      37      Посочената юрисдикция обаче иска да изясни въпроса дали членове 213, 233 и 239 от Митническия кодекс са пречка за прилагането
         на принципа за взаимно представителство на солидарните длъжници, който при определени условия произтича от член 1200 и сл.
         от Гражданския кодекс, като дава възможност на Asia P & P, което е упълномощило Mondia France да извършва действията по митническото
         оформяне, да черпи права от разрешеното на последното дружество опрощаване на основание член 239 от Митническия кодекс и член 900,
         параграф 1, буква o) от Регламента за прилагане.

      38      Запитващата юрисдикция иска да изясни същия въпрос и по отношение на дружеството Port Angot Développement, правоприемник на
         Maprochim, което е в производство по съдебна ликвидация, доколкото пред тази юрисдикция посоченото дружество се позовава на
         разрешеното на Mondia France опрощаване, за което Тribunal d’instance de Rouen постановява, че следва да ползва и Asia P & P
         поради същия принцип за взаимно представителство на солидарните длъжници.

      39      При тези обстоятелства Cour d’appel de Rouen решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:

      „Допускат ли членове 213, 233 и 239 от [Митническия кодекс] длъжникът, който отговаря солидарно за заплащането на митническо
         задължение и на когото не е издавано решение за опрощаване на това задължение, да противопостави на компетентния за събирането
         орган решението за опрощаване, издадено от този орган на друг солидарен длъжник на основание член 239 от [този кодекс], за
         да се освободи от плащането на митническото задължение?“

       По преюдициалния въпрос
      40      С въпроса си запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали членове 213, 233 и 239 от Митническия кодекс трябва
         да се тълкуват в смисъл, че в условията на солидарна отговорност за плащането на митническото задължение по смисъла на член 213,
         каквато е налице в случая по главното производство, не допускат да се приложи принцип на националното право, от който следва,
         че всички съдлъжници могат да се позовават на разрешеното на един от тях частично опрощаване на митата на основание член 239,
         така че погасяването на митническото задължение по член 233, първа алинея, буква б) от същия кодекс да се отнася до самото
         задължение и следователно да освобождава всички солидарни длъжници от това задължение в частта му, съответстваща на размера
         на разрешеното опрощаване.

      41      В това отношение следва да се посочи, че докато член 3, втора алинея и член 4, параграф 1, втора алинея от Регламент (ЕИО)
         № 1031/88 на Съвета от 18 април 1988 година относно определяне на лицата — длъжници за плащане на митническо задължение (ОВ
         L 102, стр. 5), предвиждат, че ако има няколко длъжници за едно и също митническо задължение, същите са „солидарно отговорни“
         за плащането му „съгласно действащото законодателство на държавите членки“, то член 213 от Митническия кодекс, който заменя
         упоменатите разпоредби, вече не отпраща към националното право.

      42      В посочения член 213 само се потвърждава принципът на солидарна отговорност при наличието на няколко длъжници за едно и също
         митническо задължение. Той всъщност не предвижда по-конкретно правило за реализирането на тази солидарна отговорност, например
         що се отнася до евентуалните последици от опрощаването в полза на един от съдлъжниците за отговорността на останалите.

      43      Подобно правило не е изрично предвидено нито в останалите разпоредби на Митническия кодекс, нито в Регламента за прилагане.

      44      Така в член 233, първа алинея, буква б) от Митническия кодекс се предвижда погасяване на митническото задължение при опрощаване
         на размера на митата, но не се уточнява дали при наличието на няколко длъжници погасяването се отнася само до поискалото опрощаване
         лице, или винаги ползва и останалите съдлъжници.

      45      Все пак с оглед на редица непротиворечиви обстоятелства се явява обосновано тълкуването на тази разпоредба в смисъл, че митническото
         задължение се погасява само по отношение на лицето, подало молбата за опрощаване.

      46      На първо място, доколкото представлява основание за погасяване на митническото задължение съгласно член 233, първа алинея,
         буква б) от Митническия кодекс, опрощаването на митата трябва да се тълкува стриктно. Всъщност този член отговаря на необходимостта
         от защита на собствените ресурси на Съюза (в този смисъл вж. по-специално Решение от 29 април 2010 г. по дело Dansk Transport
         og Logistik, C‑230/08, все още непубликувано в Сборника, точка 51 и цитираната съдебна практика).

      47      На второ място, от практиката на Съда също така следва, че държавите членки си запазват възможността да приемат мерки, с които
         ефикасно да допринасят за осъществяването на целите на митническото законодателство, и в частност на целта за осигуряване
         на действителното събиране на митническите задължения, и поради това при необходимост могат — като се съобразяват с тези цели
         и спазват принципа на пропорционалност — да определят правила относно условията за прилагане на разпоредбите на това законодателство
         (вж. в този смисъл Решение от 23 септември 2004 г. по дело Spedition Ulustrans, C‑414/02, Recueil, стр. I‑8633, точка 38 и
         цитираната съдебна практика).

      48      Необходимо е да се добави, че член 213 от Митническия кодекс е предназначен именно да осигури постигането на посочената цел
         за действително събиране на митническите задължения и следователно да гарантира защитата на собствените ресурси на Съюза.
         Всъщност механизмът на солидарната отговорност съставлява допълнителен правен способ за националните власти, чрез който да
         увеличат резултатността на своите действия в областта на събирането на митническите задължения.

      49      Когато обаче няколко лица са солидарно отговорни за плащането на митническото задължение по смисъла на член 213 от Митническия
         кодекс, за осъществяването на упоменатата цел, която е от същностно значение в областта на митническото законодателство, не
         би допринесло прилагането на принцип на националното право като посочения от запитващата юрисдикция, а именно за взаимното
         представителство на солидарните длъжници, от който следва, че всички съдлъжници биха могли да се позоват на разрешеното на
         един от тях опрощаване на митата на основание член 239 от този кодекс, за да се противопоставят на плащането на задължението,
         и поради това погасяването на това задължение в хипотезата по член 233, първа алинея, буква б) от същия кодекс винаги би се
         отнасяло до цялото задължение.

      50      На трето място, характерните особености на решенията за опрощаване на мита на основание член 239 от Митническия кодекс като
         издаденото в случая по главното производство също не обосновават прилагането на този принцип на националното право и радикалните
         му последици за митническото задължение.

      51      В настоящия случай солидарната отговорност на трите дружества за плащането на митническото задължение не възниква от един
         и същ фактически състав. Всъщност някои от тях отговарят за плащането на митническото задължение като извършители на деянието,
         при което възниква митническото задължение, тоест в случая неправомерното въвеждане на стоките на митническата територия на
         Съюза по смисъла на член 202 от Митническия кодекс или отклоняването на стоките от митнически надзор по смисъла на член 203
         от същия кодекс. Солидарната отговорност на останалите дружества произтича или от участието им във въвеждането или отклоняването,
         или от факта, че са придобили или задържали тези стоки.

      52      В такъв случай проверката за липса на недобросъвестно поведение или груба небрежност от страна на заинтересованото лице, която
         съгласно член 239 от Митническия кодекс е предпоставка за опрощаването на вносните мита, трябва да се извършва с оглед на
         конкретните обстоятелства от значение за фактическия състав на възникването на митническото задължение за съответния съдлъжник,
         както и с оглед на професионалния опит и положената грижа от този съдлъжник във връзка с укоримото деяние, от което възниква
         солидарната му отговорност.

      53      Оттук също така следва, че в случай като разглеждания в главното производство изводите за конкретното положение на един от
         съдлъжниците по принцип не могат да се разпростират и по отношение на останалите съдлъжници.

      54      Освен това, обратно на поддържаното от Asia P & P, подобно разпростиране на изводите в случая не може да бъде оправдано поради
         съображението, че Mondia France, което е подало молбата за опрощаване на митата, е поискало това опрощаване в качеството си
         на генерален пълномощник пред митниците на Asia P & P, също солидарно отговорно за плащането на митническото задължение.

      55      Всъщност, както отбелязва запитващата юрисдикция, за да е налице подобно представителство в случаите на опрощаване на мита,
         трябва да са спазени условията по член 5, параграф 4 от Митническия кодекс. Наред с това е достатъчно да се констатира, че
         запитващата юрисдикция, която единствена е компетентна да приложи правото на Съюза към фактите по случая в главното производство,
         е установила, че нито едно от тези условия не е изпълнено по отношение на така подадената от Mondia France молба за опрощаване
         на мита.

      56      Що се отнася до Maprochim, няма съмнение, че това дружество, което е действало като представител на дружеството Mondia France
         по смисъла на член 5 от Митническия кодекс във връзка с извършването за негова сметка на действията по митническото оформяне
         на стоките, няма основание да твърди, че самото то е било представлявано от Mondia France, когато последното е поискало опрощаване
         на митата.

      57      Maprochim няма право да се позовава и на липсата на груба небрежност — факт, установен по отношение на представлявания от
         него икономически оператор, а именно Mondia France.

      58      В това отношение Съдът е уточнил, че операторът, ползващ услугите на митнически агент, независимо дали се представлява пряко
         или косвено, е във всички случаи длъжник по митническото задължение спрямо митническите власти и не може да се освободи от
         отговорност, като се позовава на грешките, допуснати от този агент (вж. Решение от 20 ноември 2008 г. по дело Heuschen & Schrouff
         Oriëntal Foods Trading/Комисия, C‑38/07 P, Сборник, стр. I‑8599, точка 52).

      59      В същия смисъл Съдът постановява, че факторите, които имат отношение към евентуалната небрежност, допусната от митническия
         агент, включително професионалният му опит, трябва да бъдат взети предвид при преценката на небрежността на представлявания
         от него вносител, тъй като не може да се приеме, че чрез използването на услугите на митнически агент операторите могат да
         избегнат последващото събиране на мита, като се позоват на липсата си на опит в митническата област (вж. в този смисъл Решение
         по дело Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading/Комисия, посочено по-горе, точки 53 и 54).

      60      Това обаче изобщо не означава, че — обратно — митническият агент, чиито услуги обикновено се търсят поради професионалния
         му опит в митническата област, също би могъл да се позовава на липсата на опит в тази област на икономическия оператор, когото
         представлява.

      61      Това налага извода, че в резултат от механизма на член 239 от Митническия кодекс единствено лицето, което е подало молбата
         за опрощаване, може да се позовава на издаденото на основание на тази разпоредба решение за опрощаване на мита като разглежданото
         в главното производство.

      62      Впрочем с този извод кореспондира и принципът, че възстановяването или опрощаването на вносните или износните мита, които
         могат да бъдат допуснати само при определени условия и в специално предвидени случаи, представляват изключение от нормалния
         режим на вноса и износа и поради това разпоредбите, предвиждащи подобно възстановяване или опрощаване, подлежат на стриктно
         тълкуване (вж. по-специално Решение от 11 ноември 1999 г. по дело Söhl & Söhlke, C‑48/98, Recueil, стр. I‑7877, точка 52).

      63      Последно, ако принципът на националното право, предвиждащ взаимно представителство на солидарните длъжници, можеше да се прилага
         в случай като разглеждания в главното производство, при всички положения би се стигнало до невъзможност за събиране на митническото
         задължение, въпреки че би имало риск останалите съдлъжници на подалото молбата за опрощаване лице да не отговарят на условието
         за липса на недобросъвестно поведение или груба небрежност, като се имат предвид както конкретните обстоятелства от значение
         за фактическия състав на възникването на солидарната им отговорност за плащането на митническото задължение, така и съответният
         им професионален опит и положената от всеки от тях грижа.

      64      Подобна последица би била непропорционална и в този смисъл би надхвърлила пределите на свободата на преценка, с която разполагат
         държавите членки, за да установяват условията за прилагане на предвидените в митническото законодателство разпоредби, както
         бе напомнено в точка 47 от настоящото решение.

      65      Следователно, когато няколко лица отговарят солидарно за плащането на митническото задължение, както е в случая по главното
         производство, погасяването на това задължение при опрощаване на размера на митата по член 233, първа алинея, буква б) от Митническия
         кодекс се отнася само до лицето, подало молбата за опрощаване, и не се разпростира и по отношение на останалите съдлъжници.

      66      Предвид всички изложени дотук съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че членове 213, 233 и 239 от Митническия
         кодекс трябва да се тълкуват в смисъл, че в условията на солидарна отговорност за плащането на митническото задължение по
         смисъла на член 213, каквато е налице в случая по главното производство, не допускат да се приложи принцип на националното
         право, от който следва, че всички съдлъжници могат да се позовават на разрешеното на един от тях частично опрощаване на митата
         на основание член 239, така че погасяването на митническото задължение по член 233, първа алинея, буква б) от същия кодекс
         да се отнася до самото задължение и следователно да освобождава всички солидарни длъжници от това задължение в частта му,
         съответстваща на размера на разрешеното опрощаване.

       По съдебните разноски
      67      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход
         на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени
         за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

      По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:
      Членове 213, 233 и 239 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс
            на Общността, изменен с Регламент (ЕО) № 82/97 на Европейския парламент и на Съвета от 19 декември 1996 г., трябва да се тълкуват
            в смисъл, че в условията на солидарна отговорност за плащането на митническото задължение по смисъла на член 213, каквато
            е налице в случая по главното производство, не допускат да се приложи принцип на националното право, от който следва, че всички
            съдлъжници могат да се позовават на разрешеното на един от тях частично опрощаване на митата на основание член 239, така че
            погасяването на митническото задължение по член 233, първа алинея, буква б) от същия кодекс да се отнася до самото задължение
            и следователно да освобождава всички солидарни длъжници от това задължение в частта му, съответстваща на размера на разрешеното
            опрощаване.
      Подписи
      * Език на производството: френски.


Решение на Съда от 28 февруари 1991 г. # Комисия на Европейските общности срещу Италианска република. # Неизпълнение на задължения. # Дело C-360/87.


Решение на Общия съд (шести състав) от 18 март 2015 г.#Intermark Srl срещу Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП).#Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Общността „RIENERGY Cola“ — По-ранна фигуративна марка на Общността „Coca-Cola“ и по-ранна словна марка на Общността „COCA-COLA“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009.#Дело T‑384/13.


title: Решение на Общия съд (шести състав) от 27 септември 2012 г. # Producteurs de légumes de France срещу Европейска комисия. # Държавни помощи - Сектор на плодовете и зеленчуците - "Планове за действие в извънредни ситуации", с които се подпомага пазарът на плодовете и зеленчуците във Франция - Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с общия пазар - Оправдани правни очаквания - Фактическа грешка при изчисляването на подлежащите на връщане суми. # Дело T-328/09.

text:
      Решение на Общия съд (шести състав) от 27 септември 2012 г. — Producteurs de légumes de France/Комисия
      (Дело T-328/09)
      „Държавни помощи — Сектор на плодовете и зеленчуците — „Планове за действие в извънредни ситуации“, с които се подпомага пазарът на плодовете и зеленчуците във Франция — Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с общия пазар — Оправдани правни очаквания — Техническа грешка при изчисляването на подлежащите на възстановяване суми“
      1.                     Общностно право — Принципи — Защита на оправданите правни очаквания — Условия (вж. точки 18 и 19)
      2.                     Помощи, предоставяни от държавите — Възстановяване на неправомерна помощ — Помощ, предоставена в нарушение на процедурните
            правила на член 88 ЕО — Евентуални оправдани правни очаквания на получателите — Защита — Условия и граници — Бездействие на
            Комисията — Липса на оправдани правни очаквания — Изключителни обстоятелства — Липса (членове 87 ЕО и 88 ЕО) (вж. точки 20—22
            и 26—30)
      Предмет

               Искане за отмяна на Решение C (2009) 203 окончателен на Комисията от 28 януари 2009 г. относно „плановете за действие в извънредни
                  ситуации“ в сектора на плодовете и зеленчуците, приведени в действие от Френската република

            Диспозитив

                  1)

                  	Отхвърля жалбата.

                  2)

                  	Осъжда Producteurs de légumes de France да заплатят съдебните разноски.


Решение на Съда от 3 октомври 1985 г. # Denkavit Futtermittel GmbH срещу Land Nordrhein - Westfalen. # Искане за преюдициално заключение: Bundesverwaltungsgericht - Германия. # Дело 195/84.


Решение на Съда (пети състав) от 7 юли 2005 г.#Ergül Dogan срещу Sicherheitsdirektion für das Bundesland Vorarlberg.#Искане за преюдициално заключение: Verwaltungsgerichtshof - Австрия.#Свободно движение на работници.#Дело C-383/03.