title: Решение на Съда (първи състав) от 15 ноември 2012 г.#Raiffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main eG срещу Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH.#Преюдициално запитване, отправено от Oberlandesgericht Düsseldorf.#Правна закрила на Общността на сортовете растения — Регламент (ЕО) № 2100/94 — Дейност по сортиране — Задължение на лицето, извършващо дейност по сортиране, да предостави информация на титуляря на общностна закрила — Изисквания относно момента и съдържанието на искането за информация.#Дело C‑56/11.

text:
         РЕШЕНИЕ НА СЪДА (първи състав)
      15 ноември 2012 година (
            *1
         )
      „Правна закрила на Общността на сортовете растения — Регламент (ЕО) № 2100/94 — Дейност по сортиране — Задължение на лицето, извършващо дейност по сортиране, да предостави информация на титуляря на общностна закрила — Изисквания относно момента и съдържанието на искането за информация“
      По дело C-56/11
      с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия) с акт от 3 януари 2011 г., постъпил в Съда на 8 февруари 2011 г., в рамките на производство по дело

         Raiffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main eG

      срещу

         Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH,

      СЪДЪТ (първи състав),
      състоящ се от: г-н A. Tizzano, изпълняващ функциите на председател на първи състав, г-н A. Borg Barthet, г-н E. Levits (докладчик), г-н J.-J. Kasel и г-жа M. Berger, съдии,
      генерален адвокат: г-н N. Jääskinen,
      секретар: г-жа K. Sztranc-Sławiczek, администратор,
      предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 15 март 2012 г.,
      като има предвид становищата, представени:

               —

               за Raiffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main eG, от C. Bittner и F. Eckard, Rechtsanwälte,

               —

               за Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH, от K. von Gierke и J. Forkel, Rechtsanwälte,

               —

               за испанското правителство, от г-н A. Rubio González, в качеството на представител,

               —

               за Европейската комисия, от г-н B. Schima, г-жа M. Vollkommer, г-н F. Wilman и г-жа I. Galindo Martin, в качеството на представители,

         след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 14 юни 2012 г.,
      постанови настоящото

         Решение

               1

               Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 14, параграф 3, шесто тире от Регламент (ЕО) № 2100/94 на Съвета от 27 юли 1994 година относно правната закрила на Общността на сортовете растения (ОВ L 227, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 15, стр. 197), както и на член 9, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 1768/95 на Комисията от 24 юли 1995 година за установяване на реда и условията за прилагане на дерогацията, предвидена в член 14, параграф 3 от Регламент № 2100/94 (ОВ L 173, стр. 14; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 17, стр. 177), изменен с Регламент (ЕО) № 2605/98 на Комисията от 3 декември 1998 г. (ОВ L 328, стр. 6; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 26, стр. 76, наричан по-нататък „Регламент № 1768/95“).

               2

               Запитването е отправено в рамките на спор между Raffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main eG (наричана по-нататък „RWZ“) и Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (наричано по-нататък „STV“) по повод на изпратеното ѝ от STV искане за информация за пазарните 2005/2006 и 2006/2007 години от търговията със сертифицирани семена.

         Правна уредба

         Регламент № 2100/94

               3

               Съгласно член 11 от Регламент № 2100/94 правото на закрила на Общността на сортовете растения принадлежи на селекционера, тоест на „лицето, което е създало или което е открило и развило сорта[,] или [на] негови[я] правоприемник“.

               4

               Член 13 от този регламент е озаглавен „Права на титуляр[я] на закрила на Общността на сортовете растения и ограничения“ и гласи:
               „1.   Закрилата на Общността на сортовете растения предоставя на титуляр[я] или титулярите на закрила на Общността на сортовете растения, наричани по-нататък „титуляр“, правото да извършва действията, посочени в параграф 2.
               2.   Без да се засягат разпоредбите на членове 15 и 16, разрешение от титуляр[я] се изисква за следните действия, свързани със сортовите компоненти или посевния материал на защитения сорт […]:

                        a)

                        производство или възпроизводство (размножаване);

                  […]
               Титуляр[я]т може да постави условия и ограничения за издаването на разрешение.
               […]“.

               5

               Член 14 от посочения регламент е озаглавен „Дерогация от правната закрила на Общността на сортовете растения“ и параграф 1 от него гласи:
               „Независимо от член 13, параграф 2, и с цел защитата на селскостопанското производство, на земеделските производители се разрешава да използват, с цел размножаване на открито, в собственото си стопанство, на посевен материал от даден сорт, различен от хибридните или синтетични сортове, който се ползва с правна закрила на Общността на сортовете растения“.

               6

               Член 14, параграф 3 от Регламент № 2100/94 предвижда:
               „Условията, при които се прилага дерогацията, предвидена в параграф 1, и се защитават легитимните интереси на [селекционера] и на земеделския производител, се определят, преди влизането в сила на настоящия регламент, в правилата за прилагане, предвидени в член 114, въз основа на следните критерии:

                        —

                        […]

                        —

                        от дребните земеделски производители не се изисква да плащат възнаграждение на титуляр[я]; […]

                        —

                        […]

                        —

                        останалите земеделски производители са длъжни да плащат на титуляр[я] справедливо възнаграждение, което е чувствително по-ниско от сумата, получавана за производството по лиценз на посевен материал от същия сорт в същата област; действителният размер на това справедливо възнаграждение може да се променя във времето, предвид степента, в която ще се използва дерогацията, предвидена в параграф 1 за съответния сорт,

                        —

                        […]

                        —

                        всяка необходима информация се предоставя по искане на титулярите от земеделските производители и лицата, извършващи дейности по сортирането; […]“.

         Регламент № 1768/95

               7

               Член 2 от Регламент № 1768/95 гласи:
               „1.   Условията, посочени в член 1, се прилагат както от титуляр[я], представляващ селекционера, така и от земеделския производител по такъв начин, че да се защитават легитимните им взаимни интереси.
               2.   Легитимните интереси не следва да се считат за защитени, ако един или повече от интересите са повлияни негативно, без да се вземе предвид нуждата да се поддържа разумен баланс между всички тях, или нуждата от пропорционалност между целта на съответното условие и действителния ефект от неговото прилагане“.

               8

               Член 5 от този регламент установява правилата за дължимото на титуляря възнаграждение и гласи:
               „1.   Нивото на справедливото възнаграждение, което се изплаща на титуляр[я] съгласно член 14, параграф 3, четвърто тире от [Регламент № 2100/94], може да бъде предмет на договор между титуляр[я] и съответния земеделски производител.
               2.   Когато такъв договор не е сключен или не се прилага, нивото на възнаграждение следва да бъде значително по-ниско от сумата, плащана за лицензирано производство на посадъчен материал от най-ниска категория, квалифициран за официална сертификация, от същия сорт в същата област.
               […]
               5.   Когато в случая на параграф 2 не се прилага споразумение, както е посочено в параграф 4, изплащаното възнаграждението е 50 % от сумите, изисквани за лицензирана продукция на посадъчни материали, както е определено в параграф 2.
               […]“.

               9

               Член 8 от Регламент № 1768/95 е озаглавен „Информация от земеделския производител“ и параграфи 3 и 4 от него гласят:
               „3.   Информацията съгласно параграф 2, букви б), в), г) и д) се отнася за текущата пазарна година и за една или повече от трите предшестващи пазарни години, за които земеделският производител не е предоставил предварително съответна информация по искане на титуляр[я] съгласно разпоредбите на параграфи 4 и 5.
               Въпреки това, първата пазарна година, за която се отнася информацията, не предхожда тази, в която е направено първото от тези искания за информация по отношение на сорта или сортове и съответния земеделски производител, или в която земеделският производител е придобил посадъчен материал за съответния сорт или сортове, ако това е било придружено с информация поне за подаването на молба за даване на правна закрила на Общността на сортовете растения или за предоставянето на такава закрила, както и за възможни условия, свързани с използването на този посадъчен материал.
               […]
               4.   В своето искане титуляр[я]т уточнява своето име и адрес, сорта или сортовете, по отношение на които се интересува от информация, както и позоваване или позовавания на съответното право или права на закрила на Общността на сортовете растения.
               По искане на земеделския производител молбата следва да се направи в писмен вид и да бъде придружена от доказателство за собственост. Без да се засягат разпоредбите на параграф 5, искането се адресира директно към съответния земеделски производител“.

               10

               Член 9 от този регламент е озаглавен „Информация от преработвателя“ и гласи:
               „1.   Подробностите за съответната информация, която се предоставя от преработвателя на титуляр[я] съгласно член 14, параграф 3, шесто тире от [Регламент № 2100/94], може да бъде предмет на договор между титуляр[я] и съответния преработвател.
               2.   Когато такъв договор не е сключен или не се прилага, преработвателят, без да се засягат задълженията за информация, приложими съгласно законодателството на Общността или законодателството на държавите членки, е длъжен да предостави съответната информация на титуляр[я] по негово искане. Необходимо е да се уточни следното:

                        a)

                        името на преработвателя, местожителство и име и адрес, регистрирани за предприятието му;

                        б)

                        дали преработвателят е доставил услуга за преработването на продукта от реколтата, принадлежаща към един или повече от сортовете на титуляр[я] за засяване, когато сортът или сортовете са били декларирани или известни на преработвателя;

                        в)

                        ако преработвателят е предоставил такава услуга, количеството продукт от реколтата, принадлежащо към съответния сорт или сортове, което е било преработено за засяване от преработвателя, и общото количество в резултат от преработката;

                        г)

                        датите и местата на преработването, посочено в буква в); и

                        д)

                        името и адреса на лицето или лицата, на които той е извършил услугата по преработката, посочена в буква в), и съответните количества.

                  3.   Информацията съгласно параграф 2, букви б), в), г) и д) се отнася за текущата пазарна година и за една или повече от трите предшестващи пазарни години, за които титуляр[я]т още не е направил искане съгласно разпоредбите на параграфи 4 и 5; въпреки това, първата пазарна година, за която се отнася информацията, е тази, в която е направено първото от подобни искания по отношение на сорта или сортовете и съответния преработвател.
               4.   Разпоредбите на член 8, параграф 4 се прилагат mutatis mutandis.
               […]“.

               11

               Член 14 от Регламент № 1768/95 се отнася до контрола, упражняван от титуляря за спазването на задълженията на земеделския производител, и параграф 1 от него предвижда:
               „За целите на контрола от страна на титуляр[я] на спазването на разпоредбите на член 14 от [Регламент № 2100/94], както е предвидено в настоящия регламент, що се отнася до изпълнение на задълженията на земеделския производител, земеделският производител следва, по искане на титуляр[я]:

                        a)

                        да представи доказателства в подкрепа на информацията по член 8 чрез представяне на съответни налични документи като фактури, използвани етикети, или вся[ка]къв подходящ механизъм, като този, изискван съгласно член 13, параграф 1, буква а), по отношение на:

                                 —

                                 предоставянето на услуги по преработка на продукт от реколтата от сорт на титуляр[я] за засяване от което и да е трето лице,
                                 или

                                 —

                                 в случая с член 8, параграф 2, буква д), доставката на посадъчен материал от сорт на титуляр[я],

                           или чрез доказателство за съществуването на земя или складове;

                        б)

                        да предостави на разположение и да осигури достъп до доказателството, изисквано съгласно член 4, параграф 3 или член 7, параграф 5“.

         Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси

               12

               RWZ е централна земеделска кооперация, която предлага на земеделските производители услуги по сортирането на семена, при които доставчикът на тази услуга опакова продукта от реколтата с оглед на неговото складиране и бъдещото му засяване.

               13

               Услугата е предназначена, от една страна, за титулярите, в случая представлявани от STV, които с договори за засяване са възложили размножаването на сертифицирани семена с търговска цел.

               14

               От друга страна, услугата е предназначена за земеделските производители, засяващи семена съгласно член 14, параграф 3 от Регламент № 2100/94.

               15

               От акта за преюдициално запитване личи, че през пазарните години 2005/2006 и 2006/2007 RWZ е извършвала дейности по сортирането за различни земеделски производители, които засяват съответния посевен материал в съответствие с договори за засяване, сключени с представляваните от STV титуляри.

               16

               Въз основа на изпратените му от съответните земеделски производители декларации за засяване в съответствие със сключените договори STV изпраща до RWZ две групи от искания за предоставяне на информация относно извършената от нея дейност по сортирането:

                        —

                        за 2005/2006 г. — с писма от 30 юни 2006 г., 7 август 2006 г., 15 септември 2006 г. и 30 април 2007 г., и

                        —

                        за 2006/2007 г. — с писма от 25 и 29 юни 2007 г., 23 август 2007 г. и 29 май 2008 г.

               17

               Целта на исканията е била да се получи информация дали RWZ е извършвала дейност по сортирането на семена от съответните защитени сортове, както и кои лица са ѝ възлагали тази дейност и за какви количества, като в исканията наред с наименованието на защитения сорт и съответната търговска година са били посочени името и адресът на земеделския производител, който е засявал продукт от реколтата, но не са били приложени копия от декларациите за засяване, нито други доказателства.

               18

               RWZ не изпълнява тези искания, като посочва три групи съображения за отказа си. На първо място, тя приема, че във всяко искане за предоставяне на информация трябва да са посочени конкретни данни, че е извършила дейност по сортиране, за която носи задължение за предоставяне на информация съгласно член 14, параграф 3, шесто тире от Регламент № 2100/94. На второ място, изтъква, че правно релевантни са единствено исканията за предоставяне на информация, направени по време на пазарната година, за която се отнася информацията. На трето място, според нея от дейността по сортиране, извършена за целите на засяването на семена за сметка на титуляря в съответствие със сключени с него договори, изобщо не можело да се изведат данни за евентуално последващо засяване на семената.

               19

               STV предявява иск срещу RWZ и първоинстанционният съд го уважава, като приема, от една страна, че няма преклузивен срок за отправянето на исканията за информация, и от друга — че декларациите за засяване съгласно сключените договори представляват достатъчно данни, за да възникне задължение на преработвателя да предостави информация, доколкото земеделските производители, които засяват посевен материал въз основа на договори за размножаване, разполагат с конкретната възможност да засеят част от добитите семена. RWZ обжалва това съдебно решение пред запитващата юрисдикция.

               20

               Тъй като не е сигурен как следва да се тълкуват член 14, параграф 3 от Регламент № 2100/94 и член 9, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1768/95, Oberlandesgericht Düsseldorf решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:

                        „1)

                        Следва ли лицето, извършващо дейност по сортирането, да изпълни задължението за предоставяне на информация, установено в член 14, параграф 3, шесто тире от Регламент № 2100/94 и в член 9, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1768/95, единствено ако искането за предоставяне на информация, направено от титуляря на закрилата на сортовете растения, бъде получено преди края на пазарната година, за която се отнася искането (или преди края на последната пазарна година, в случай че пазарните години са няколко)?

                        2)

                        При положителен отговор на първия въпрос:
                        Налице ли е искане, „направено в срок“, ако титулярят твърди в искането си, че разполага с данни, че преработвателят, извършващ дейност по сортирането, е извършил или възнамерява да извърши дейност по сортирането на определено количество от реколтата (запазени в стопанството семена), добита в резултат на засяването на размножителен посевен материал от защитен сорт от поименно посочен в искането на титуляря земеделски производител, или в допълнение титулярят трябва в искането за информация да докаже на преработвателя твърденията си за наличието на такива данни (например като изпрати копие от декларацията на съответния земеделски производител за засяване на продукта от реколтата)?

                        3)

                        Възможно ли е като данни, въз основа на които възниква задължение на преработвателя да предостави информация, да послужи обстоятелството, че по поръчка на титуляря преработвателят изпълнява договора за размножаване на предназначен за продажба посевен материал от защитения сорт, който договор титулярят е сключил със земеделски производител, на когото е възложено размножаването, доколкото при изпълнението на сключения договор този земеделски производител има фактическата възможност да използва за засяване част от получените при размножаването семена?“.

         По преюдициалните въпроси

         По първия въпрос

               21

               С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 9, параграф 3 от Регламент № 1768/95 трябва да се тълкува в смисъл, че задължението за предоставяне на информация, което носи преработвателят, извършващ дейност по сортирането на семена от защитени сортове, се погасява, ако той получи отправеното от титуляря на тези сортове искане за информация след приключването на пазарната година, за която се отнася искането.

               22

               Както следва от самия текст на член 9, параграф 3 от Регламент № 1768/95, преработвателят, извършващ дейност по сортирането, носи задължение за предоставяне на информацията съгласно параграф 2, букви б), в), г) и д) от този член, когато посочената информация се отнася за пазарната година, през която е направено искането.

               23

               Следователно исканията за определена пазарна година, получени от преработвателя след приключването на тази година, по принцип не могат да породят за него задължение за предоставяне на информация.

               24

               Същевременно обаче в член 9, параграф 3 от Регламент № 1768/95 се пояснява, че поисканата информация може да се отнася и за една или повече от предшестващите пазарни години, за които титулярят още не е направил искане. В това отношение в разпоредбата се уточнява, че първата пазарна година, за която се отнася информацията, трябва да е тази, в която е направено първото искане по отношение на сорта или сортовете и по отношение на съответния преработвател, извършващ дейност по сортирането.

               25

               При това положение от самия текст на разпоредбата следва, че титулярят може да изисква информация от преработвателя, извършващ дейност по сортирането, за една или повече пазарни години, предшестващи текущата пазарна година, стига първото му искане за съответния сорт и към съответния преработвател да е било изпратено през първата от тези предходни години.

               26

               Това тълкуване намира подкрепа в самата цел на Регламент № 1768/95, който съгласно член 14, параграф 3 от Регламент № 2100/94 е предназначен да защитава легитимните интереси на селекционера и на земеделския производител. В член 2, параграф 2 от Регламент № 1768/95 пък се уточнява, че е нужно да се поддържа разумен баланс между всички тези интереси, за да бъдат те защитени.

               27

               Тук следва да се отбележи, че за разлика от текста на тази разпоредба на повечето езици, на френски език член 9, параграф 3 от Регламент № 1768/95 не ограничава възможността за изискване на информация най-много до трите години, предшестващи текущата пазарна година.

               28

               От една страна обаче, противно на твърденията на STV, да се приеме, че задължението за предоставяне на информация, което носи преработвателят, извършващ дейност по сортирането, изобщо не е ограничено във времето, би било в разрез с целта на Регламент № 1768/95, напомнена в точка 26 от настоящото решение.

               29

               От друга страна, следва да се отбележи, че член 8, параграф 3 от този регламент, който урежда задължението на земеделския производител за предоставяне на информация, изрично ограничава възможността на селекционера да иска информация най-много за трите пазарни години, предшестващи текущата. След като задължението за предоставяне на информация, което носи земеделският производител, е почти същото като задължението на преработвателя, извършващ дейност по сортирането, няма причина периодите, за които титулярят може да иска информация, да са различни според адресата на искането.

               30

               Всъщност, така тълкуван, член 9, параграф 3 от Регламент № 1768/95 позволява да се защитят оптимално както интересите на селекционерите, доколкото разполагат с известна гъвкавост при изпращането на искания за информация, така и интересите на преработвателите, извършващи дейност по сортирането, които трябва да съхраняват необходимата информация само за ограничен период, и то ако са били предварително предупредени за това.

               31

               В случая от акта за преюдициално запитване личи, че STV е изпратило до RWZ две групи искания за информация, като исканията от първата група се отнасят за пазарната 2005—2006 г. и са изпратени на 30 юни, 7 август и 15 септември 2006 г. и на 30 април 2007 г., а исканията от втората група се отнасят за пазарната 2006—2007 г. и са изпратени на 25 и 29 юни 2007 г., 23 ноември 2007 г. и 29 май 2008 г.

               32

               Като се има предвид, че съгласно член 7, параграф 2 от Регламент № 1768/95 пазарната година започва на 1 юли и завършва на 30 юни от календарната година и че сведенията от акта за преюдициално запитване не позволяват да се установи за кои защитени сортове STV е изпращало искания, нито дали те са първите му искания по смисъла на втората част от изречението на член 9, параграф 3 от този регламент, запитващата юрисдикция следва да определи кои от тези искания са били направени в срок.

               33

               Ето защо на първия въпрос следва да се отговори, че член 9, параграф 3 от Регламент № 1768/95 трябва да се тълкува в смисъл, че за преработвателя, извършващ дейност по сортирането на семена от защитени сортове, възниква задължение за предоставяне на информация, когато искането за информация за определена пазарна година е направено преди приключването на тази година. Същевременно е възможно да е налице такова задължение и по отношение на информацията за най-много три пазарни години, предшестващи текущата, стига титулярят да е направил първото си искане за същите сортове и към същия преработвател през първата от предшестващите пазарни години, до които се отнася искането за информация.

         По втория и третия въпрос

               34

               С втория и третия си въпрос, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали разпоредбите на член 14, параграф 3, шесто тире от Регламент № 2100/94 във връзка с член 9 от Регламент № 1768/95 трябва да се тълкуват в смисъл, от една страна, че когато земеделският производител е засял по договор семена от защитен сорт в полза на титуляря на този сорт, това може да се разглежда като данни, въз основа на които възниква задължение за предоставяне на информация в тежест на преработвателя, извършил сортирането на предназначените за продажба семена от този сорт, и от друга страна, че в искането си за информация титулярят трябва да приложи доказателства за данните, които е посочил, за да обоснове правото си на информация.

               35

               В началото трябва да се подчертае, че член 9, параграф 4 от Регламент № 1768/95 във връзка с член 8, параграф 4 от този регламент, който определя изискванията за форма на искането за информация, изпращано от титуляря до преработвателя, извършващ дейност по сортирането, изобщо не изисква към искането да са приложени доказателства в подкрепа на посочените данни. Член 8, параграф 4, втора алинея, първо изречение от този регламент дори предвижда възможност искането да бъде направено устно.

               36

               Що се отнася до случаите на засяване на семена по договор, Съдът вече е постановил, че когато земеделският производител е придобил размножителен посевен материал от принадлежащ на титуляря защитен растителен сорт, това трябва да се смята за данни, въз основа на които за този земеделски производител възниква задължение да предостави информация на титуляря (вж. Решение от 10 април 2003 г. по дело Schulin, C-305/00, Recueil, стр. I-3525, точка 65).

               37

               Всъщност обстоятелството, че земеделският производител е засял по договор семена от защитен сорт в полза на титуляря, сочи, че е възможно въпросният земеделски производител да притежава посевен материал от защитения сорт, за който би могъл да поиска да ползва привилегията, предвидена в член 14, параграф 3 от Регламент № 2100/94.

               38

               Въпреки това подобно обстоятелство само по себе си не може автоматично да води до възникването на право на титуляря да получи информация от преработвателя, извършващ дейност по сортирането.

               39

               Макар наистина от член 14, параграф 3 от Регламент № 2100/94 да следва, че това право възниква винаги когато земеделският производител е ползвал или възнамерява да ползва привилегията, която му е предоставена по този член, Съдът е постановил, че спрямо преработвателя, извършващ дейност по сортирането, това право възниква само когато титулярят разполага с данни, че преработвателят е извършил или възнамерява да извърши такива дейности с продукта от реколтата, добит чрез засяването на размножителен посевен материал от защитения сорт, с оглед на засяването на този продукт (вж. в този смисъл Решение от 14 октомври 2004 г. по дело Brangewitz, С-336/02, Recueil, стр. I-9801, точка 53).

               40

               В този контекст обаче обстоятелството, че земеделският производител е засял по договор семена от защитен сорт, само по себе си не може да представлява данни, че даден преработвател, извършващ дейност по сортирането, е извършил или възнамерява да извърши такива дейности с продукт от реколтата, добит чрез засяването на размножителен посевен материал от посочения сорт, с оглед на засяването на този продукт.

               41

               Предвид обстоятелствата в конкретния случай това би могло да е най-многото един от всички признаци, които позволяват да се направи извод за наличието на такива данни. Запитващата юрисдикция е компетентна да прецени фактите по делото, за да определи дали това е така в спора, разглеждан в главното производство.

               42

               Ето защо на втория и третия въпрос следва да се отговори, че разпоредбите на член 14, параграф 3, шесто тире от Регламент № 2100/94 във връзка с член 9 от Регламент № 1768/95 трябва да се тълкуват в смисъл, че искането за информация, което титулярят на защитен сорт изпраща на преработвателя, извършващ дейност по сортирането, не трябва да съдържа доказателства в подкрепа на посочените в него данни. Освен това обстоятелството, че земеделският производител е засял по договор семена от защитен сорт, само по себе си не може да представлява данни, че даден преработвател, извършващ дейност по сортирането, е извършил или възнамерява да извърши такива дейности с продукт от реколтата, добит чрез засяването на размножителен посевен материал от посочения сорт, с оглед на засяването на този продукт. В зависимост от другите обстоятелства по случая обаче е възможно това обстоятелство да позволява да се направи извод за наличието на такива данни, което запитващата юрисдикция е компетентна да провери във връзка с отнесения до нея спор.

         По съдебните разноски

               43

               С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

               По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:

                           1)

                           Член 9, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1768/95 на Комисията от 24 юли 1995 година за установяване на реда и условията за прилагане на дерогацията, предвидена в член 14, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2100/94 на Съвета относно правната закрила на Общността на сортовете растения, изменен с Регламент (ЕО) № 2605/98 на Комисията от 3 декември 1998 г., трябва да се тълкува в смисъл, че за преработвателя, извършващ дейност по сортирането на семена от защитени сортове, възниква задължение за предоставяне на информация, когато искането за информация за определена пазарна година е направено преди приключването на тази година. Същевременно е възможно да е налице такова задължение и по отношение на информацията за най-много три пазарни години, предшестващи текущата, стига титулярят да е направил първото си искане за същите сортове и към същия преработвател през първата от предшестващите пазарни години, до които се отнася искането за информация.

                           2)

                           Разпоредбите на член 14, параграф 3, шесто тире от Регламент (ЕО) № 2100/94 на Съвета от 27 юли 1994 година относно правната закрила на Общността на сортовете растения във връзка с член 9 от Регламент № 1768/95, изменен с Регламент № 2605/98, трябва да се тълкуват в смисъл, че искането за информация, което титулярят на закрила на Общността на сортовете растения изпраща на преработвателя, извършващ дейност по сортирането, не трябва да съдържа доказателства в подкрепа на посочените в него данни. Освен това обстоятелството, че земеделският производител е засял по договор семена от защитен сорт, само по себе си не може да представлява данни, че даден преработвател, извършващ дейност по сортирането, е извършил или възнамерява да извърши такива дейности с продукт от реколтата, добит чрез засяването на размножителен посевен материал от посочения сорт, с оглед на засяването на този продукт. В зависимост от другите обстоятелства по случая обаче е възможно това обстоятелство да позволява да се направи извод за наличието на такива данни, което запитващата юрисдикция е компетентна да провери във връзка с отнесения до нея спор.

                     Подписи

            (
            *1
         )	Език на производството: немски.


Решение на Първоинстанционния съд (първи състав) от 13 януари 1999 г. # Bernhard Böcker-Lensing и Ludger Schulze-Beiering срещу Съвет на Европейския съюз и Комисия на Европейските общности. # Извъндоговорна отговорност. # Дело T-1/96.


Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 18 юни 2015 г.#CX срещу Европейска комисия.#Публична служба — Дисциплинарно производство — Функция и правомощия, съответно на дисциплинарния съвет и на органа по назначаването — Дисциплинарно наказание — Понижаване, последвано от решение за повишаване — Пропорционалност на санкцията.#Дело F-27/13.


title: Решение на Съда (пети състав) от 7 март 2013 г.#Aldegonda van den Booren срещу Rijksdienst voor Pensioenen.#Преюдициално запитване, отправено от Arbeidshof te Antwerpen.#Социална сигурност на работниците мигранти — Член 46а от Регламент (ЕИО) № 1408/71 — Национални правила за ненатрупване — Пенсия за осигурителен стаж и възраст — Увеличаване на сумата, изплащана от държава членка — Наследствена пенсия — Намаляване на сумата, изплащана от друга държава членка.#Дело C‑127/11.

text:
         РЕШЕНИЕ НА СЪДА (пети състав)
      7 март 2013 година (
            *1
         )
      „Социална сигурност на работниците мигранти — Член 46а от Регламент (ЕИО) № 1408/71 — Национални правила за ненатрупване — Пенсия за осигурителен стаж и възраст — Увеличаване на сумата, изплащана от държава членка — Наследствена пенсия — Намаляване на сумата, изплащана от друга държава членка“
      По дело C-127/11
      с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Arbeidshof te Antwerpen (Белгия) с акт от 3 март 2011 г., постъпил в Съда на 11 март 2011 г., в рамките на производство по дело

         Aldegonda van den Booren

      срещу

         Rijksdienst voor Pensioenen,

      СЪДЪТ (пети състав),
      състоящ се от: г-н M. Ilešič, изпълняващ функцията на председател на пети състав, г-н J.-J. Kasel (докладчик) и г-н M. Safjan, съдии,
      генерален адвокат: г-н P. Cruz Villalón,
      секретар: г-н A. Calot Escobar,
      предвид изложеното в писмената фаза на производството,
      като има предвид становищата, представени:

               —

               за белгийското правителство, от г-жа L. Van den Broeck и г-жа C. Pochet, в качеството на представители, подпомагани от P. Vanagt и E. Pools, advocaten,

               —

               за Европейската комисия, от г-н V. Kreuschitz и г-н M. van Beek, в качеството на представители,

         предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
      постанови настоящото

         Решение

               1

               Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 46а от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, в редакцията му, изменена и осъвременена с Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 г. (ОВ L 28, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 35 и поправка в ОВ L 32, 6.2.2008 г., стр. 31), изменен с Регламент (ЕО) № 1386/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 5 юни 2001 г. (ОВ L 187, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 51, наричан по-нататък „Регламент № 1408/71“), на член 4, параграф 3 ДЕС и на членове 45—48 ДФЕС.

               2

               Запитването е отправено в рамките на спор между г-жа Van den Booren и Rijksdienst voor Pensioenen (Националната пенсионна служба, наричана по-нататък „ONP“) относно прилагането на белгийските правила за ненатрупване, когато се определя размерът на белгийската наследствена пенсия, получавана от жалбоподателката.

         Правна уредба

         Правна уредба на Съюза

               3

               Съгласно член 12, параграф 2 от Регламент № 1408/71:
               „Ако в настоящия регламент не е предвидено друго, може да се извършва позоваване на разпоредбите на законодателството на държава членка, уреждащ[и] намаляването, спирането или отнемането на обезщетения в случаи на натрупване на други социалноосигурителни обезщетения или всякаква друга форма на доход, дори и когато такива обезщетения са придобити съгласно законодателството на друга държава членка, или когато такъв доход е получен на територията на друга държава членка“.

               4

               Глава 3 от Регламент № 1408/71, озаглавена „Старост и смърт (пенсии)“, включва членове 44—51а.

               5

               Член 45 от Регламент № 1408/71 се отнася до зачитането на завършени осигурителни периоди или периоди на пребиваване съгласно законодателствата, на които е било подчинено заетото или самостоятелно заетото лице с оглед придобиване, запазване или възстановяване на правото на обезщетение.

               6

               Член 46, параграф 1 от Регламент № 1408/71 определя приложимите правила, когато изискуемите съгласно законодателството на дадена държава членка условия за придобиване на право на обезщетения са изпълнени, без да е необходимо прилагане на разпоредбите на член 45 от същия регламент. В член 46, параграф 2 са залегнали приложимите правила, когато изискуемите съгласно законодателството на дадена държава членка условия за придобиване на право на обезщетения са изпълнени само след прилагане на разпоредбите на член 45.

               7

               Член 46а от Регламент № 1408/71, в който се намират общите разпоредби за намаляване, спиране или отнемане, приложими за обезщетенията за инвалидност, старост или преживели лица съгласно законодателствата на държавите членки, предвижда:
               „1.   По смисъла на настоящата глава натрупване на обезщетения от един и същи вид означава следното: всички видове натрупване на обезщетения за инвалидност, старост и преживели лица, изчислени или предоставени въз основа на завършени от едно и също лице осигурителни периоди и/или периоди на пребиваване.
               2.   По смисъла на настоящата глава натрупване на обезщетения от различен вид означава всички видове натрупване на обезщетения, за които не може да се счита, че са от един и същи вид по смисъла на параграф 1.
               3.   За прилагането на предвидени от законодателството на държава членка разпоредби за намаляване, спиране или отнемане на обезщетения в случай на натрупване на обезщетение за инвалидност, старост или преживели лица с обезщетение от същия вид или с обезщетение от различен вид, или с друг доход, се прилагат следните правила:

                        а)

                        обезщетенията, които са получени съгласно законодателството на друга държава членка или други доходи, получени в друга държава членка, се вземат под внимание само когато законодателството на първата държава членка предвижда да се вземат предвид обезщетения или доходи, получени в чужбина;

                        б)

                        взема се предвид размерът на подлежащите на отпускане от друга държава членка обезщетения преди приспадане на данъци, социалноосигурителни вноски и други индивидуални налози или отчисления;

                        в)

                        не се взема предвид размерът на получените обезщетения съгласно законодателството на друга държава членка, които са отпуснати въз основа на доброволно осигуряване или продължено осигуряване по избор на лицето;

                        г)

                        когато съгласно законодателството на една-единствена държава членка са приложими разпоредби за намаляване, спиране или отнемане на обезщетения заради факта, че съответното лице получава платими съгласно законодателството на други държави членки обезщетения от сходен или различен вид или друг доход, получаван на територията на други държави членки, платимото обезщетение съгласно законодателството на първата държава членка може да се намалява само до размера на платимите обезщетения съгласно законодателството на други държави членки или до размера на получавания доход на територията на други държави членки“.

               8

               Съгласно член 46б, параграф 1 от същия регламент, където са залегнали особените правила, приложими в случай на натрупване на обезщетения от един и същи вид съгласно законодателството на две или повече държави членки:
               „Предвидените от законодателството на държава членка разпоредби за намаляване, спиране или отнемане на обезщетения не се прилагат за обезщетение, изчислено в съответствие с разпоредбите на член 46, параграф 2“.

         Белгийското законодателство

               9

               Член 52, параграф 1 от Кралски указ от 21 декември 1967 г. за пенсионното осигуряване на работниците (Moniteur belge от 16 януари 1968 г.), изменен с Кралски указ от 9 юли 1997 г. (Moniteur belge от 9 август 1997 г., наричан по-нататък „Кралският указ от 21 декември 1967 г.“), предвижда:
               „Когато преживелият съпруг има право както на наследствена пенсия съгласно пенсионната схема за работници, така и на една или повече пенсии за осигурителен стаж и възраст или на друго равностойно на тях обезщетение по силата на пенсионната схема за работници или на една или повече други пенсионни схеми, наследствената пенсия може да се кумулира с посочените пенсии за осигурителен стаж и възраст най-много до сума в размер на 110 % от наследствената пенсия, която би била отпусната на преживелия съпруг при пълен осигурителен стаж.
               […]“.

         Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси

               10

               Г-жа Van den Booren, родена на 18 август 1920 г., живее в Маастрихт (Нидерландия). Съпругът ѝ г-н Bartels, починал на 1 март 1982 г., е работил като подземен миньор в Белгия, в частност между 1951 г. и 1961 г.

               11

               С решение от 11 юли 1986 г. ONP отпуска на г-жа Van den Booren белгийска наследствена пенсия с брутен размер от 1879,03 EUR годишно (индекс 319,78) със задна дата, считано от 1 август 1985 г. От същата дата жалбоподателката получава и нидерландска пенсия за осигурителен стаж и възраст на основание на Algemene Ouderdomswet (Закон за пенсионното осигуряване, наричан по-нататък „AOW“) в размер на 827,13 EUR месечно.

               12

               С решение от 20 май 2003 г. нидерландската пенсия на г-жа Van den Booren за осигурителен стаж и възраст е увеличена до 869,24 EUR месечно (или 10430,88 EUR годишно) със задна дата, считано от 1 януари 2002 г.

               13

               Увеличението се дължи на това, че в края на 2002 г. нидерландският законодател запълва съществуващата празнина в правото, като урежда положението на омъжените жени, които живеят в Нидерландия, а съпругът им не е бил осигуряван съгласно AOW, тъй като е работил в чужбина през периода от 1 януари 1957 г. до 1 януари 1980 г.

               14

               На 23 януари 2004 г. Bureau voor Belgische Zaken (Службата по белгийски въпроси към нидерландския осигурителен институт) изпраща на ONP копие от решението от 20 май 2003 г.

               15

               С препоръчано писмо от 12 август 2004 г. ONP уведомява г-жа Van den Booren, че решението му от 11 юли 1986 г. е изменено в смисъл, че след увеличаването на нидерландската ѝ пенсия за осигурителен стаж и възраст, считано от 1 януари 2002 г., нейната белгийска наследствена пенсия, която към тази дата е с брутен размер от 2845,49 EUR, е намалена до брутен размер от 1866,18 EUR годишно (индекс 107,30). Със същото писмо ONP освен това изисква от г-жа Van den Booren да върне недължимо платените обезщетения за периода от 1 март до 31 юли 2004 г., или сума в общ размер на 506,46 EUR.

               16

               Г-жа Van den Booren обжалва решението за изменение на наследствената ѝ пенсия и решението, с което се иска тя да върне съответните обезщетения, пред Аrbeidsrechtbank te Tongeren (Съд по трудови дела Тонгерен), който с решение от 21 октомври 2009 г. отхвърля жалбата като неоснователна. Що се отнася по-конкретно до довода на г-жа Van den Booren, изведен от член 46a от Регламент № 1408/71, този съд приема, че въпросният член не е нарушен. Според него, след като нидерландската пенсия за осигурителен стаж и възраст трябва да се разглежда като обезщетение, равностойно на пенсията за осигурителен стаж и възраст, съгласно член 46а, параграф 3, буква а) от Регламент № 1408/71 е имало основание белгийската наследствена пенсия да бъде намалена (вж. Решение от 7 март 2002 г. по дело Insalaca, C-107/00, Recueil, стр. I-2403).

               17

               Според този съд не е нарушена и основната свобода на движение на работниците. Той счита, че решенията, на които г-жа Van den Booren се позовава в това отношение (Решение от 5 октомври 1994 г. по дело Van Munster, C-165/91, Recueil, стр. I-4661 и Решение от 26 септември 2000 г. по дело Engelbrecht, C-262/97, Recueil, стр. I-7321), са постановени по различни случаи. Според същия съд член 52, параграф 1 от Кралския указ от 21 декември 1967 г. се прилага по еднакъв начин към белгийските граждани, които винаги са живели в Белгия, и към работниците мигранти, а прилагането на правилото, което се съдържа в член 52, изобщо не води до намаляване на общия доход на г-жа Van den Booren.

               18

               На 27 ноември 2009 г. г-жа Van den Booren подава пред Аrbeidshof te Antwerpen жалба срещу това решение. Тя твърди, че прилагането на член 52, параграф 1 от Кралския указ от 21 декември 1967 г. нарушава член 46а от Регламент № 1408/71 и несъмнено води до ограничаване на свободното движение по смисъла на членове 39—42 ЕО. В това отношение г-жа Van den Booren се позовава на цитираните по-горе решения по дело Van Munster и по дело Engelbrecht, съгласно които националните съдилища следва да тълкуват вътрешното законодателство в съответствие с изискванията на правото на Съюза и да оставят без приложение това законодателство, когато, прилагано във връзка със законодателството на друга държава членка, то поражда противоречащи на посочените изисквания последици.

               19

               При очертаните обстоятелства Аrbeidshof te Antwerpen решава да спре производството и да постави на Съда следните два преюдициални въпроса:

                        „1)

                        Съвместим ли е с [правото на Съюза], и по-точно с член 46а от Регламент (ЕИО) № 1408/71 […], член 52, параграф 1 от Кралския указ от 21 декември 1967 г. […], на основание на който наследствената пенсия се намалява поради увеличаването на пенсията за осигурителен стаж и възраст, получавана съгласно [AOW], в резултат от въвеждането на равното третиране на мъжете и жените със Закона от 28 март 1985 г.?

                        2)

                        Съвместим ли е с [правото на Съюза], и по-точно с член [4, параграф 3 ДФЕС и членове 45—48 ДФЕС], член 52, параграф 1 от Кралския указ от 21 декември 1967 г. […], доколкото тази разпоредба се тълкува в смисъл, че пенсията за осигурителен стаж и възраст, получавана съгласно [AOW], следва да се разглежда като пенсия за осигурителен стаж и възраст по смисъла на същата разпоредба или като равностойно на нея обезщетение, и ако не е съвместим, трябва ли да се остави без приложение член 52, параграф 1 от Кралския указ от 21 декември 1967 г. […]?“.

         По преюдициалните въпроси

         По допустимостта

               20

               В писмените си изявления белгийското правителство твърди най-напред че настоящото преюдициално запитване е недопустимо, тъй като запитващата юрисдикция не описала достатъчно подробно нито правната и фактическата обстановка по делото, нито причините, поради които е необходимо да отправи преюдициалните въпроси.

               21

               В това отношение следва да се припомни, че само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на конкретното дело — както необходимостта от преюдициално заключение, за да може да постанови решението си, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно, след като поставените въпроси се отнасят до тълкуването на правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (Решение от 10 март 2009 г. по дело Hartlauer, C-169/07, Сборник, стр. I-1721, точка 24 и цитираната съдебна практика, както и Решение от 1 юли 2010 г. по дело Sbarigia, C-393/08, Сборник, стр. I-6337, точка 19).

               22

               Оттук следва, че въпросите, които се отнасят до правото на Съюза, се ползват с презумпция за релевантност. В този смисъл Съдът може да отхвърли отправеното от национална юрисдикция запитване само ако е съвсем очевидно, че исканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора по главното производство, когато проблемът е от хипотетично естество или още когато Съдът не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси (вж. в този смисъл Решение от 5 декември 2006 г. по дело Cipolla и др., C-94/04 и C-202/04, Recueil, стр. I-11421, точка 25 и Решение по дело Sbarigia, посочено по-горе, точка 20).

               23

               Случаят по главното производство обаче не е такъв. Следва да се приеме, че актът за преюдициално запитване описва в достатъчна степен правната и фактическата обстановка по спора в главното производство, което позволява на Съда да даде полезен отговор на поставените въпроси.

               24

               На следващо място следва да се отбележи, че белгийското правителство е имало възможност да изрази становище по отправените въпроси, както е видно от писмените му изявления, представени на основание член 23 от Статута на Съда на Европейския съюз.

               25

               Поради това настоящото преюдициално запитване е допустимо.

         По съществото на спора

               26

               Като начало е нужно да се напомни, че макар в рамките на производството, образувано по член 267 ДФЕС, Съдът не следва да се произнася по съвместимостта на норми на вътрешното право с разпоредбите на правото на Съюза, той все пак е компетентен да предостави на националната юрисдикция всички насоки за тълкуване на правото на Съюза, които ще ѝ позволят да прецени дали тези норми са съвместими с уредбата в правото на Съюза (вж. по-специално Решение от 15 декември 1993 г. по дело Hünermund и др., C-292/92, Recueil, стр. I-6787, точка 8).

               27

               Ето защо относно двата преюдициални въпроса, които е уместно да бъдат разгледани заедно, следва да се приеме, че целта им по същество е да се установи дали разпоредбите на Регламент № 1408/71, и по-конкретно на член 46а от него, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат прилагането на норма на държава членка, съдържаща клауза, съгласно която получаваната в тази държава членка наследствена пенсия се намалява поради увеличаването на пенсията за осигурителен стаж и възраст, получавана съгласно законодателството на друга държава членка, и ако отговорът на този въпрос е положителен, дали правото на Съюза, и по-точно член 4, параграф 3 ДЕС и членове 45—48 ДФЕС, допуска прилагането на такава национална норма.

               28

               Като начало е необходимо да се напомни, че според постоянната съдебна практика националната норма трябва да се квалифицира като разпоредба за намаляване по смисъла на Регламент № 1408/71, ако изчисляването, което тя предвижда, води до намаляване на размера на пенсията, на която съответното лице има право, тъй като получава обезщетение в друга държава членка (Решение по дело Insalaca, посочено по-горе, точка 16).

               29

               В това отношение от член 12, параграф 2 от Регламент № 1408/71 следва, че предвидените от законодателството на държава членка разпоредби за намаляване могат — освен ако в този регламент не е предвидено друго — да бъдат приложени спрямо лицата, които получават обезщетение от тази държава членка, ако същите имат право на други социалноосигурителни обезщетения, и то дори когато правото да се получават такива обезщетения е придобито съгласно законодателството на друга държава членка (Решение по дело Insalaca, посочено по-горе, точка 22).

               30

               Изключение от принципа, залегнал в член 12, параграф 2 от Регламент № 1408/71, е предвидено в член 46б, параграф 1 от същия регламент, съгласно който при натрупване на обезщетения от един и същи вид предвидените от националното законодателство разпоредби за намаляване не се прилагат за обезщетението, изчислено в съответствие с член 46, параграф 2 от същия регламент (Решение по дело Insalaca, посочено по-горе, точка 23).

               31

               В това отношение съгласно постоянната съдебна практика социалноосигурителните обезщетения трябва да се разглеждат като обезщетения от един и същи вид по смисъла на член 12, параграф 2 от Регламент № 1408/71, когато техният предмет, тяхната цел, основата за изчисляването им и условията за тяхното отпускане са идентични (Решение от 6 октомври 1987 г. по дело Stefanutti, 197/85, Recueil, стр. 3855, точка 12, Решение от 11 август 1995 г. по дело Schmidt, C-98/94, Recueil, стр. I-2559, точка 24 и Решение по дело Insalaca, посочено по-горе, точка 24).

               32

               В член 46а, параграф 1 от Регламент № 1408/71 се уточнява, че натрупване на обезщетения от един и същи вид е натрупването на обезщетения за инвалидност, старост и преживели лица, „изчислени или предоставени въз основа на завършени от едно и също лице осигурителни периоди и/или периоди на пребиваване“. Съгласно член 46а, параграф 2 от Регламент № 1408/71 за обезщетенията, изчислени или предоставени въз основа на периода на трудова заетост на две различни лица, не може да се счита, че са обезщетения от един и същи вид по смисъла на параграф 1 (вж. в този смисъл Решение по дело Stefanutti, посочено по-горе, точка 13 и Решение от 12 февруари 1998 г. по дело Cordelle, C-366/96, Recueil, стр. I-583, точки 20 и 21).

               33

               Доколкото от представените пред Съда писмени изявления се оказва, че получаваната от г-жа Van den Booren белгийска наследствена пенсия е изчислена въз основа на периода на трудова заетост на починалия ѝ съпруг и че нидерландската пенсия за осигурителен стаж и възраст ѝ се изплаща на лично основание, тези две обезщетения не могат да се считат за обезщетения от един и същи вид, които попадат в приложното поле на изключението, предвидено в член 46б, параграф 1 от Регламент № 1408/71.

               34

               Ето защо Регламент № 1408/71 допуска прилагането на национално правило за ненатрупване като посоченото от запитващата юрисдикция, при условие че са спазени залегналите в Регламент № 1408/71 ограничения.

               35

               В това отношение Регламент № 1408/71 предвижда, по-специално в член 46а, параграф 3, буква г), че когато правило за ненатрупване е приложимо съгласно законодателството на една-единствена държава членка, поради факта че съответното лице получава дължими съгласно законодателството на друга държава членка обезщетения от сходен или от различен вид, дължимото обезщетение съгласно законодателството на първата държава членка може да се намалява само до размера на дължимите обезщетения съгласно законодателството на другата държава членка (Решение по дело Cordelle, посочено по-горе, точка 14).

               36

               Така в приложение на посоченото правило белгийската наследствена пенсия на съответното лице може да се намали само до размера на нидерландската пенсия за осигурителен стаж и възраст (Решение по дело Cordelle, посочено по-горе, точка 15).

               37

               При очертаните обстоятелства по този въпрос се налага изводът, че член 46а от Регламент № 1408/71 допуска прилагането на норма на държава членка, съдържаща клауза, съгласно която получаваната в тази държава наследствена пенсия се намалява поради увеличаването на пенсията за осигурителен стаж и възраст, получавана съгласно законодателството на друга държава членка, при условие по-специално че са спазени изискванията по член 46а, параграф 3, буква г).

               38

               Това тълкувание на Регламент № 1408/71 обаче не засяга отговора, който би бил даден при евентуална приложимост на разпоредбите на първичното право. Всъщност констатацията, че националната мярка може да е съобразена с акт на вторичното право — в случая Регламент № 1408/71, — не означава задължително, че тя не следва да бъде преценявана от гледна точка на разпоредбите на Договора (Решение от 16 юли 2009 г. по дело Von Chamier-Glisczinski, C-208/07, Сборник, стр. I-6095, точка 66 и цитираната съдебна практика).

               39

               При тези обстоятелства запитващата юрисдикция по-конкретно се пита дали в делото, което разглежда, е налице пречка за правото на свободно движение, каквато Съдът е установил в Решение по дело Van Munster и Решение по дело Engelbrecht, посочени по-горе.

               40

               Като начало следва да се напомни, че Решение по дело Van Munster и Решение по дело Engelbrecht, посочени по-горе, се отнасят до случай, в който белгийската пенсия на единия от съпрузите е намалена, поради това че е приложена ставката за едночленно домакинство вместо ставката за дву- или многочленно домакинство, след като на другия съпруг е отпусната пенсия или равностойно на нея обезщетение, а не, както в спора по главното производство, до случай, в който едно и също лице получава и белгийска наследствена пенсия, и нидерландска пенсия за осигурителен стаж и възраст.

               41

               Ето защо случай като разглеждания в главното производство не може да бъде разрешен по същия начин както случаите, предмет на тези дела.

               42

               На следващо място, макар да е вярно, че при липсата на хармонизация на равнището на Съюза законодателството на всяка държава членка следва да определи условията за предоставяне на обезщетения в областта на социалното осигуряване, при упражняването на това правомощие държавите членки все пак трябва да спазват правото на Съюза (вж. в този смисъл по-специално Решение по дело Von Chamier-Glisczinski, посочено по-горе, точка 63 и цитираната съдебна практика).

               43

               В тази насока, що се отнася до разпоредбите на първичното право, на които се позовава запитващата юрисдикция, достатъчно е да се напомни, че член 45 ДФЕС привежда в действие основния принцип, съгласно който дейностите на Съюза в частност включват премахването на пречките за свободното движение на лица между държавите членки (Решение от 26 януари 1999 г. по дело Terhoeve, C-18/95, Recueil, стр. I-345, точка 36 и цитираната съдебна практика).

               44

               Следователно правото на Съюза не допуска никаква национална мярка, която, макар и приложима без дискриминация с оглед на гражданството, би могла да затрудни или да направи по-слабо привлекателно упражняването от гражданите на Общността на гарантираните от Договора основни свободи (Решение от 1 април 2008 г. по дело Правителство на Френската общност и Валонско правителство, C-212/06, Сборник, стр. I-1683, точка 45 и цитираната съдебна практика).

               45

               Съгласно постоянната съдебна практика национални мерки от този вид могат да бъдат допуснати само при условие че преследват цел от общ интерес, че са в състояние да гарантират осъществяването на тази цел и че не надхвърлят необходимото за постигането ѝ (Решение по дело Правителство на Френската общност и Валонско правителство, посочено по-горе, точка 55 и цитираната съдебна практика).

               46

               Ето защо националната юрисдикция следва да прецени съвместимостта на разглежданата национална норма с изискванията на правото на Съюза, като провери дали белгийското правило за ненатрупване, което несъмнено се прилага по еднакъв начин към гражданите на тази държава и гражданите на останалите държави членки, фактически не поставя в по-неблагоприятно положение заинтересованото лице спрямо лицето, чието положение не е с презграничен елемент, а ако в настоящия случай се установи, че е налице такова по-неблагоприятно положение — дали разглежданото национално правило е обосновано с обективни съображения и дали е пропорционално на легитимно преследваната с националното право цел.

               47

               С оглед на всички гореизложени съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че:

                        —

                        член 46а от Регламент № 1408/71 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска прилагането на норма на държава членка, съдържаща клауза, съгласно която получаваната в тази държава наследствена пенсия се намалява поради увеличаването на пенсията за осигурителен стаж и възраст, получавана съгласно законодателството на друга държава членка, при условие по-специално че са спазени изискванията по член 46а, параграф 3, буква г),

                        —

                        член 45 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че също допуска прилагането на такава национална норма, стига тя да не поставя в по-неблагоприятно положение заинтересованото лице спрямо лицето, чието положение не е с презграничен елемент, а ако се установи, че е налице такова по-неблагоприятно положение, тя да е обоснована с обективни съображения и да е пропорционална на легитимно преследваната с националното право цел — нещо, което запитващата юрисдикция трябва да провери.

         По съдебните разноски

               48

               С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

               По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:

                     Член 46а от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, в редакцията му, изменена и осъвременена с Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 г., изменен с Регламент (ЕО) № 1386/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 5 юни 2001 г., трябва да се тълкува в смисъл, че допуска прилагането на норма на държава членка, съдържаща клауза, съгласно която получаваната в тази държава наследствена пенсия се намалява поради увеличаването на пенсията за осигурителен стаж и възраст, получавана съгласно законодателството на друга държава членка, при условие по-специално че са спазени изискванията по член 46а, параграф 3, буква г).

                     Член 45 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че също допуска прилагането на такава национална норма, стига тя да не поставя в по-неблагоприятно положение заинтересованото лице спрямо лицето, чието положение не е с презграничен елемент, а ако се установи, че е налице такова по-неблагоприятно положение, тя да е обоснована с обективни съображения и да е пропорционална на легитимно преследваната с националното право цел — нещо, което запитващата юрисдикция трябва да провери.

                     Подписи

            (
            *1
         )	Език на производството: нидерландски.


Решение на Съда (трети състав) от 10 октомври 1985 г. # Erika Daiber срещу Hauptzollamt Reutlingen. # Искане за преюдициално заключение: Finanzgericht Baden-Württemberg - Германия. # Обща митническа тарифа. # Дело 200/84.


Решение на Първоинстанционния съд (пети състав) от 11 февруари 1993 г. # Ines Raiola-Denti и други срещу Съвет на Европейските общности. # Длъжностни лица - Вътрешен конкурс - Мотиви. # Дело T-22/91.