title: Дело C-596/19 P: Жалба, подадена на 6 август 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 27 юни 2019 г. по дело T-20/17, Унгария/Европейска комисия

text:
               14.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 348/10

      Жалба, подадена на 6 август 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 27 юни 2019 г. по дело T-20/17, Унгария/Европейска комисия
      (Дело C-596/19 P)
      (2019/C 348/11)
      Език на производството: унгарски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: V. Bottka и P.-J. Loewenthal)

         Други страни в производството: Унгария и Република Полша

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  Да се отмени решението на Общия съд (девети състав), постановено на 27 юни 2019 г. по дело T-20/17, Унгария/Комисия.

                  —

                  Да се отхвърлят второто и третото основание, изтъкнати в жалбата на Унгария пред Общия съд, с които тази държава членка твърди, че е налице неизпълнение на задължението за мотивиране и злоупотреба с власт, а също да се осъди Унгария да заплати всички съдебни разноски в първоинстанционното и касационното производство.

                  —

                  При условията на евентуалност, да се върне делото на Общия съд, за да постанови ново решение, в което да се произнесе по основанията, които до момента не са били обсъдени, като решението за съдебните разноски в първоинстанционното и касационното производство не се променя.

         Основания и основни доводи

      В рамките на първото касационно основание Комисията твърди, че Общият съд е нарушил член 107, параграф 1 ДФЕС, като е постановил, че структурата на прогресивните ставки на унгарския данък върху рекламата не е избирателна. Комисията основава твърдението си на три довода:

                  —

                  На първо място, в точки 78—83 от обжалваното решение Общият съд е допуснал грешка, като е приел, че когато е установила референтната система Комисията неправилно е изключила прогресивните ставки на унгарския данък върху рекламата. Противно на приетото от Общия съд, гледната точка, предложена от Комисията в решението ѝ, съответства на съдебната практика. Следователно Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото по отношение на определянето на референтната система.

                  —

                  На второ място, в точки 84—90 от обжалваното решение Общият съд е допуснал грешка, като е приел, че Комисията погрешно е определила целта на данъка върху рекламата, спрямо която трябва да се прецени сходството. Според установената съдебна практика от гледна точка на преценката на сходството е релевантен само предметът на данъка, към който е насочена мярката, т.е. данъчната цел на мярката, определена от данъчното събитие. Други цели, като например платежоспособността, са релевантни единствено от гледна точка на преценката дали обективно може да се обоснове някакво разграничение, направено от данъка, доколкото въпросните цели са присъщи на естеството на данъка. Следователно Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, когато при преценката на сходството е посочил предполагаема преразпределителна цел на данъка върху рекламата.

                  —

                  На трето място, Общият съд неправилно е приел в точки 91—105 от обжалваното решение, че Комисията е допуснала грешка, като е направила извода, че целта на преразпределянето не обосновава прогресивния характер на данъка върху оборота. Твърдението на Общия съд, че унгарският данък върху рекламата не е дискриминационен и цели преразпределение се основава на погрешна предпоставка, че предприятия с големи обороти задължително имат по-голяма печалба от предприятията с по-малък оборот. Като изхожда от тази предпоставка Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, когато, за да обоснове създаденото от данъка разграничение, е приел цел, която не е част от естеството на въпросния данък. Освен това, за да приеме тази погрешна предпоставка, Общият съд неправилно е обърнал доказателствената тежест и е задължил Комисията да докаже, че установените с унгарския данък върху рекламата ставки не могат да бъдат обосновани посредством предполагаемата му цел на преразпределяне.

            В рамките на второто касационно основание Комисията твърди, че Общият съд е нарушил член 107, параграф 1 ДФЕС, като е приел, че приспадането на 50 % от загубите не е избирателно. На първо място, мярката не съответства на референтната система, от която се предполага, че е част, тъй като позволява на данъчнозадължените лица да приспаднат пренесените загуби в зависимост от оборота, коетo не се отразява на печалбата на предприятието. На второ място, мярката няма общ характер, противно на приетото от Общия съд, и не зависи от случайно събитие, но бенефициерите на мярката за предходната данъчна година могат да бъдат идентифицирани към момента на въвеждането на данъка.


title: Дело C-188/19 P: Жалба, подадена на 24 февруари 2019 г. от FV срещу решението, постановено от Общия съд (втори разширен състав) на 14 декември 2018 г. по дело T-750/16, FV/Съвет

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/3

      Жалба, подадена на 24 февруари 2019 г. от FV срещу решението, постановено от Общия съд (втори разширен състав) на 14 декември 2018 г. по дело T-750/16, FV/Съвет
      (Дело C-188/19 P)
      (2019/C 357/04)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: FV (представител: É. Boigelot, адвокат)

         Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз, Европейски парламент, Европейска комисия
      С определение от 3 септември 2019 г. Съдът (шести състав) отхвърля жалбата.


title: Дело C-317/19 P: Жалба, подадена на 16 април 2019 г. от ND(*), OE(*) срещу определението, постановено от Общия съд (шести състав) на 27 февруари 2019 г. по дело T-581/18, ND(*) e OE(*)/Комисия

text:
                  21.10.2019

                  BG

                  Официален вестник на Европейския съюз

                  C 357/4

         Жалба, подадена на 16 април 2019 г. от  ND (*1),  OE (*1) срещу определението, постановено от Общия съд (шести състав) на 27 февруари 2019 г. по дело T-581/18,  ND (*1) e  OE (*1)/Комисия
         (Дело C-317/19 P)
         (2019/C 357/06)
         Език на производството: френски

            Страни

            Жалбоподатели: ND (*1),  OE (*1) (представител: A. Bove, avocate)

            Друга страна в производството: Европейска комисия
         С определение от 3 септември 2019 г. Съдът (шести състав) отхвърли жалбата.

            (*1)  Информацията е заличена или заменена в съответствие с правната рамка относно личните данни и/или поверителността.


title: Дело C-462/19: Преюдициално запитване от Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia (Испания), постъпило на 13 юни 2019 г. — Asociación Estatal de Empresas Operadoras Portuarias (ASOPORT)

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/6

      Преюдициално запитване от Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia (Испания), постъпило на 13 юни 2019 г. — Asociación Estatal de Empresas Operadoras Portuarias (ASOPORT)
      (Дело C-462/19)
      (2019/C 357/09)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia

         Страни в главното производство

         Засегната страна: Asociación Estatal de Empresas Operadoras Portuarias (ASOPORT)

         Други страни: Asociación Nacional de Empresas Estibadoras y Consignatarios de Buques (ANESCO), Comisiones Obreras, Coordinadora Estatal de Trabajadores del Mar (CETM), Confederación Intersindical Galega, Eusko Langileen Alkartasuna, Langile Abertzaleen Batzordeak, Unión General de Trabajadores (UGT)

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 101 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че забранява споразумения между оператори и представители на работниците, включително под наименованието „колективни трудови договори“, които предвиждат прехвърляне на работниците, свързани с акционерно дружество за управление на докерите (SAGEP), към отделящи се от това дружество предприятия и определят начина, по който се извършва това прехвърляне?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на предходния въпрос, трябва ли член 101 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че не допуска разпоредби от вътрешното право като съдържащите се в Real Decreto-ley 9/2019 (Кралски декрет-закон 9/2019), доколкото те служат за основа на колективни трудови договори, с които се налага определена форма на прехвърляне на работници, която излиза извън трудовите въпроси и поражда хармонизация по търговски въпроси?

                  3)

                  Ако се приеме, че посочените разпоредби са в противоречие с правото на Съюза, трябва ли практиката на Съда относно предимството на правото на ЕС и съответните последици, посочени по-специално в решения Simmenthal (1) и Fratelli Costanzo (2), да се тълкува в смисъл, че задължава публичноправен орган като Comisión Nacional de los Mercados y de la Competencia (Национална комисия в областта на пазарите и конкуренцията, Испания) да не прилага разпоредбите на вътрешното право, които са в противоречие с член 101 ДФЕС?

                  4)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос, трябва ли член 101 ДФЕС и Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (3), както и задължението да се гарантира ефективността на разпоредбите на ЕС, да се тълкуват в смисъл, че от административен орган като Comisión Nacional de los Mercados y de la Competencia (Национална комисия в областта на пазарите и конкуренцията) се изисква да налага глоби и периодични имуществени санкции на субекти, които имат поведение като описаното по-горе?

         (1)  Решение от 15 декември 1976 г., Simmenthal (35/76, EU:C:1976:180).

         (2)  Решение от 22 юни 1989 г., Costanzo (103/88, EU:C:1989:256).

         (3)  ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167.


title: Дело C-464/19: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 14 юни 2019 г. — Latte Villafranca SCRL, в ликвидация, и др./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/7

      Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 14 юни 2019 г. — Latte Villafranca SCRL, в ликвидация, и др./Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto
      (Дело C-464/19)
      (2019/C 357/10)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Latte Villafranca SCRL, в ликвидация, Azienda Agricola Cordioli Cesarino e Noè società semplice, Cordioli Evaristo e Loredano società semplice, DZ, EA, FB

         Ответници: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  В положение като описаното, което е предмет на разглеждане по главното производство, трябва ли правото на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че несъответствието на законодателна разпоредба на държава членка с член 2, параграф 2, алинея 3 от Регламент (ЕИО) № 3950/92 (1) има за последица отпадане на задължението на производителите да плащат допълнителната такса, когато са налице условията, определени в посочения регламент?

                  2)

                  В положение като описаното, което е предмет на разглеждане по главното производство, трябва ли правото на Европейския съюз, и по-специално общия принцип на защита на оправданите правни очаквания, да се тълкува в смисъл, че не може да се защитят оправданите очаквания на правни субекти, които са изпълнили предвидено от държава членка задължение и са извлекли ползи от изпълнението му, когато това задължение противоречи на правото на Европейския съюз?

                  3)

                  В положение като описаното, което е предмет на разглеждане по главното производство, допускат ли член 9 от Регламент (ЕО) № 1392/2001 (2) от 9 юли 2001 г. и понятието „приоритетна категория“ по смисъла на правото на Съюза разпоредба на държава членка като член 2, алинея 3 от Законодателен декрет № 157/2004, приет от Италианската република, който установява различни режими на възстановяване на допълнителната такса, начислена в повече, разграничавайки, за целите на сроковете и на условията и реда на това възстановяване, производителите, които са имали оправдани очаквания, че трябва да спазят надлежно определена национална разпоредба, която се оказва в противоречие с правото на Съюза, и производителите, които не са спазили тази разпоредба?

         (1)  Регламент (ЕИО) № 3950/92 на Съвета от 28 декември 1992 година относно въвеждането на допълнителна такса в сектора на млякото и млечните продукти (ОВ L 405, 1992 г., стр. 1).

         (2)  Регламент (ЕО) № 1392/2001 на Комисията от 9 юли 2001 година за определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕИО) № 3950/92 на Съвета относно въвеждането на допълнителна такса в сектора на млякото и млечните продукти (ОВ L 187, 2001 г., стр. 19).


title: Дело C-468/19: Преюдициално запитване от Commissione tributaria regionale per il Veneto (Италия), постъпило на 17 юни 2019 г. — Regione Veneto/HD

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/7

      Преюдициално запитване от Commissione tributaria regionale per il Veneto (Италия), постъпило на 17 юни 2019 г. — Regione Veneto/HD
      (Дело C-468/19)
      (2019/C 357/11)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Commissione tributaria regionale per il Veneto

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Regione Veneto

         Ответник: HD

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли за индивидуализацията на „паметниците на културата“, предмет на член 36 ДФЕС да се използва критерият, установен в член 2, точка 1 от Директива 2014/60/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 г. (1), съгласно който от значение е определението за тези паметници, дадено в националната правна уредба?

                  2)

                  Включва ли закрилата, предоставена с член 36 ДФЕС на „паметниците на културата“ и „ретро автомобилите“ съгласно Директива 2000/53/ЕО (2)?

                  3)

                  Взема предвид вследствие на това посоченото по-горе право на ЕС за присъщите му цели на закрила и автомобилите, които съгласно италианското право се квалифицират като „с историческа и колекционерска стойност“ с оглед на задължението за запазване на тяхната оригиналност?

                  4)

                  Може ли освен това функцията за закрила на „културните паметници“, сред които „ретро автомобилите“, предвидена в член 36 ДФЕС и посочена в член 2, точка 1 от Директива 2014/60/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 г., както и в съображение 10 от Директива 2000/53/ЕО от 18 септември 2000 г. на Европейския парламент и на Съвета относно излезлите от употреба превозни средства и в светлината на съдържанието на точка 26 от Програмата за действие за безопасност на движението по пътищата на Европейската комисия, одобрена на 29 септември 2005 г. да се тълкува в смисъл, че допуска и позволява на държавите дискриминиращо данъчно третиране на освобождаване, тъй като е ограничено само до автомобилите „от особен исторически и колекционерски интерес“, независимо от наличието на по-широко данъчно освобождаване, предоставено на всички автомобили „с историческа и колекционерска стойност“ в някои райони на страната предвид действието на регионални и провинциални закони, приложими само в посочените райони?

                  5)

                  В случай на отрицателен отговор на предходния въпрос, допуска ли посочената по-горе правна уредба на ЕС при всички положения по-неблагоприятно и дискриминационно данъчно третиране, предвидено в държавен закон по отношение на „автомобили с историческа и колекционерска стойност“ поради тяхната остарялост, което увеличава данъчната тежест поради по-замърсяващите емисии, като по този начин намалява тяхната закрила, възпрепятства увеличаването на стойността им и не стимулира самото им опазване?

                  6)

                  Допуска ли принципът на свободно движение на стоки, закрепен в член 52, параграф 2 ДЕС и член 30 ДФЕС и свързаната с него забрана за мерки, равностойни на митнически такси, в светлината на критериите, изработени в тази връзка в практиката на Съда държавата членка да прилага спрямо автомобилите с призната „историческа и колекционерска стойност“ дискриминационно и нееднакво данъчно третиране на цялата територия на страната, което засяга прехвърлянията на собствеността върху един и същ автомобил от лице, пребиваващо на територията на страната, в която се прилага данъчно освобождаване, към лице, пребиваващо на територия, в която обаче се предвижда данъчно облагане?

                  7)

                  Допускат ли членове 18, 19, 20, 21, 45 и 49 ДФЕС за закрила на основните свободи, гарантирани в общото европейско пространство и забраната за пряка и непряка дискриминация съгласно Директива 2000/43/ЕО на Съвета от 29 юни 2000 г. (3), по-неблагоприятно и дискриминационно данъчно третиране в самата държава членка, чрез което се прави разграничение и което е в ущърб на собствениците на автомобили с историческа и колекционерска стойност единствено на основание тяхното местопребиваване?

                  8)

                  На последно място, допускат ли принципите на свобода, автономност и независимост на съдиите, закрепени и защитени в член 2 ДЕС в общото европейско пространство като гаранция за „справедлив процес“ държавата членка да попречи чрез закон на съдиите да признаят самостоятелно характеристиката „особен исторически и колекционерски интерес“ на автомобил, за да се установи дали същият е освободен от данъчно облагане, като ги задължава да вземат предвид решенията в този смисъл на частен субект, на когото изключително са възложени такива функции?

         (1)  Директива 2014/60/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за връщане на паметници на културата, които са незаконно изнесени от територията на държава членка, и за изменение на Регламент (ЕС) № 1024/2012 (преработен текст) (ОВ L 159, 2014 г., стр. 1).

         (2)  Директива 2000/53/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 септември 2000 година относно излезлите от употреба превозни средства (ОВ L 269, 2000 г., стр. 34; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 412).

         (3)  Директива 2000/43/ЕО на Съвета от 29 юни 2000 година относно прилагане на принципа на равно третиране на лица без разлика на расата или етническия произход (ОВ L 180, 2000 г., стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 20, том 1, стр. 19).


title: Дело C-478/19: Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 19 юни 2019 г. — UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH/Agenzia delle Entrate

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/9

      Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 19 юни 2019 г. — UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH/Agenzia delle Entrate
      (Дело C-478/19)
      (2019/C 357/12)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte suprema di cassazione

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: UBS Real Estate Kapitalanlagegesellschaft mbH

         Ответник: Agenzia delle Entrate

         Преюдициален въпрос

      Допуска ли правото на Съюза — и по-конкретно разпоредбите на Договора относно свободата на установяване и свободното движение на капитали, както се тълкуват от Съда — прилагането на разпоредба от националното право като тази на член 35, параграф 10-ter от Декрет закон № 223/2006 (в частта, в която предвижда, че данъчните облекчения за ипотечните и кадастралните данъци се прилагат само за инвестиционните фондове за недвижими имоти от затворен тип)?


title: Дело C-481/19: Преюдициално запитване от Corte costituzionale (Италия), постъпило на 21 юни 2019 г. — DB/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/10

      Преюдициално запитване от Corte costituzionale (Италия), постъпило на 21 юни 2019 г. — DB/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
      (Дело C-481/19)
      (2019/C 357/14)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte costituzionale

         Страни в главното производство

         Жалбоподател в касационното производство: DB

         Ответник: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 14, параграф 3 от Директива 2003/6/ЕО (1), доколкото все още е приложим ratione temporis, и член 30, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 596/2014 (2) да се тълкуват в смисъл, че позволяват на държавите членки да не санкционират лицата, които отказват да отговарят на въпроси на компетентния орган, от които може да се установи тяхната отговорност за нарушение, за което се налагат административни санкции с „наказателен“ характер?

                  2)

                  При отрицателен отговор на първия въпрос, съвместими ли са член 14, параграф 3 от Директива 2003/6/ЕО, доколкото все още е приложим ratione temporis, и член 30, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 596/2014 с членове 47 и 48 от Хартата на основните права на Европейския съюз, включително в светлината на практиката на Европейския съд по правата на човека относно член 6 от ЕКПЧ и на общите конституционни традиции на държавите членки, доколкото те изискват да се санкционират и лицата, които отказват да отговарят на въпроси на компетентния орган, от които може да се установи тяхната отговорност за нарушение, за което се налагат административни санкции с „наказателен“ характер?

         (1)  Директива 2003/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 година относно търговията с вътрешна информация и манипулирането на пазара (пазарна злоупотреба) (ОВ L 96, 2003 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 5, стр. 210).

         (2)  Регламент (ЕС) № 596/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 16 април 2014 година относно пазарната злоупотреба (Регламент относно пазарната злоупотреба) и за отмяна на Директива 2003/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и директиви 2003/124/ЕО, 2003/125/ЕО и 2004/72/ЕО на Комисията (ОВ L 173, 2014 г., стр. 1).


title: Дело C-496/19: Преюдициално запитване от Commissione tributaria regionale della Campania (Италия), постъпило на 25 юни 2019 г. — Antonio Capaldo SpA/Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/11

      Преюдициално запитване от Commissione tributaria regionale della Campania (Италия), постъпило на 25 юни 2019 г. — Antonio Capaldo SpA/Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno
      (Дело C-496/19)
      (2019/C 357/15)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Commissione tributaria regionale della Campania

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Antonio Capaldo SpA

         Ответник: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Salerno

         Преюдициален въпрос

      Пречка ли е за провеждане на процедурата за преразглеждане на ревизионния акт по член 78 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 (1) относно създаване на Митнически кодекс на Общността физическата проверка на стоките при техния внос?

         (1)  Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 302, 1992 г., Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58).


title: Дело C-497/19: Преюдициално запитване от Audiencia Provincial de Zaragoza (Испания), постъпило на 26 юни 2019 г. — Ibercaja Banco, S.A./SO и TP

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/11

      Преюдициално запитване от Audiencia Provincial de Zaragoza (Испания), постъпило на 26 юни 2019 г. — Ibercaja Banco, S.A./SO и TP
      (Дело C-497/19)
      (2019/C 357/16)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Audiencia Provincial de Zaragoza

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Ibercaja Banco, S.A.

         Ответници: SO и TP

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  В съответствие ли е с правото на Съюза вътрешна правна уредба, от която следва, че ако при допускането на изпълнението определена неравноправна клауза премине първоначалния служебен съдебен контрол, този контрол пречи впоследствие същият съд да я разгледа служебно, когато още от самото начало са били налице съответните правни и фактически обстоятелства, въпреки че при първоначалния контрол не е посочено нищо относно действителността на клаузите нито в диспозитива, нито в мотивите на съответния акт?

                  2)

                  Следващият въпрос, който се поставя, е дали когато при наличие на правните и фактическите обстоятелства, обуславящи неравноправността на дадена клауза в договор с потребител, длъжникът не я изтъкне чрез възражението, предоставено му от закона за тази цел, той може, след произнасянето по това възражение, да пристъпи към ново оспорване във връзка с неравноправността на друга или други клаузи, когато първоначално е можел да посочи тези клаузи в предвиденото в закона производство. В крайна сметка настъпва ли преклудиращо действие, което да пречи на потребителя отново да изтъкне неравноправността на друга клауза в същото производство по принудително изпълнение, както и в последващо исково производство?

                  3)

                  Третият въпрос е дали, ако се приеме за съответстващ на правото на Съюза изводът, че страната не може да подаде второ или последващо възражение, за да изтъкне неравноправността на дадена клауза, която е могла да противопостави по-рано, тъй като вече са определени необходимите правни и фактически обстоятелства, съдът, забелязал тази неравноправност, може на основание на описаното положение да упражни правомощието си за служебен контрол.


title: Дело C-499/19 P: Жалба, подадена на 28 юни 2019 г. от Victor Lupu срещу решението на Общия съд (трети състав), постановено на 30 април 2019 г. по дело T-558/18 — Lupu/EUIPO – ЕТ „Джили Сой — Джихангир Ибрям“ (Djili DS)

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/12

      Жалба, подадена на 28 юни 2019 г. от Victor Lupu срещу решението на Общия съд (трети състав), постановено на 30 април 2019 г. по дело T-558/18 — Lupu/EUIPO – ЕТ „Джили Сой — Джихангир Ибрям“ (Djili DS)
      (Дело C-499/19 P)
      (2019/C 357/17)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Victor Lupu (представител: P.A. Acsinte, avocat)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), ЕТ „Джили Сой — Джихангир Ибрям“
      С определение от 5 септември 2019 г. Съдът (шести състав) приема, че жалбата е недопустима.


title: Дело C-505/19: Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Wiesbaden (Германия), постъпило на 3 юли 2019 г. — WS/Bundesrepublik Deutschland

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/12

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Wiesbaden (Германия), постъпило на 3 юли 2019 г. — WS/Bundesrepublik Deutschland
      (Дело C-505/19)
      (2019/C 357/18)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: WS

         Ответник: Bundesrepublik Deutschland

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли член 54 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген (наричана по-нататък „КПСШ“) (1) във връзка с член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) да се тълкува в смисъл, че се забранява въобще образуването на наказателно производство за същото деяние във всички договарящи страни по цитираната конвенция, когато германската прокуратура е прекратила образувано от нея наказателно производство, след като обвиняемият е изпълнил определени наложени му задължения, и по-специално е превел определена от прокуратурата парична сума?

                  2)

                  Произтича ли от член 21, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз (наричан по-нататък „ДФЕС“) забрана за държавите членки да изпълняват искания за задържане, отправени от трети държави в рамките на международна организация като Международната организация на криминалната полиция Интерпол, когато искането е за задържане на лице — гражданин на Съюза и държавата членка, чийто гражданин е то, е изразила съмнение пред международната организация, а с това и пред останалите държави членки, дали искането за задържане е съвместимо със забраната за повторно наказване за същото престъпление?

                  3)

                  Допуска ли член 21, параграф 1 ДФЕС въобще образуване на наказателно производство и временно задържане на засегнатото лице в държавите членки, на които то не е гражданин, когато тези действия противоречат на забраната за повторно наказване за същото престъпление?

                  4)

                  Следва ли член 4, параграф 1, буква a) и член 8, параграф 1 от Директива (ЕС) 2016/680 (2) във връзка с член 54 от КПСШ и член 50 от Хартата да се тълкуват в смисъл, че държавите членки са длъжни да приемат разпоредби, които гарантират, че когато наказателно производство в една от договарящите страни е довело до погасяване на възможността за наказателно преследване, то във всички договарящи страни по Споразумението се забранява по-нататъшно обработване на червени бюлетини на Международната организация на криминалната полиция Интерпол, които биха могли да доведат до последващо наказателно производство?

                  5)

                  Има ли международна организация като Интерпол адекватно ниво на защита на данните в случаите, когато липсва решение по оценяване на това ниво по член 36 от Директива (ЕС) 2016/680 и/или не са налице подходящи гаранции по член 37 от Директива (ЕС) 2016/680?

                  6)

                  Могат ли държавите членки, които са посочени в циркулярно съобщение за издирване („червена бюлетина“) от трети държави пред Интерпол, да предприемат по-нататъшно обработване на данни само когато със съобщението за издирване трета държава отправя искане за задържане и екстрадиция и иска задържане, което не е в нарушение на правото на Европейския съюз, и по-специално на забраната за повторно наказване за същото престъпление?

         (1)  Конвенция за прилагане на Споразумението от Шенген от 14 юни 1985 година между правителствата на държавите от Икономическия съюз Бенелюкс, Федерална република Германия и Френската република за постепенното премахване на контрола по техните общи граници (OB L 239, 2000 г., стр. 13; Специално издание на български език 2007 г., глава 19, том 1, стр. 183).

         (2)  Директива (ЕС) 2016/680 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни от компетентните органи за целите на предотвратяването, разследването, разкриването или наказателното преследване на престъпления или изпълнението на наказания и относно свободното движение на такива данни, и за отмяна на Рамково решение 2008/977/ПВР на Съвета (ОВ L 119, 2016 г., стр. 89).


title: Дело C-512/19: Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Италия), постъпило на 3 юли 2019 г. — Go Sun Srl, Malby Energy 4 Srl/Ministero dello Sviluppo Economico и др.

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/13

      Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Италия), постъпило на 3 юли 2019 г. — Go Sun Srl, Malby Energy 4 Srl/Ministero dello Sviluppo Economico и др.
      (Дело C-512/19)
      (2019/C 357/19)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Go Sun Srl, Malby Energy 4 Srl

         Ответници: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Autorità di Regolazione per l’Energia, Reti e Ambiente, Gestore dei Servizi Energetici SpA - GSE

         Преюдициални въпроси

      Допуска ли правото на Европейския съюз прилагането на национална разпоредба като предвидената в член 26, параграф 3 от Декрет-закон № 91/2014, преобразуван в Закон 116/2014, която намалява съществено изплащането на стимулите, вече предоставени чрез закон и определени съгласно специални споразумения, подписани от производителите на електроенергия от фотоволтаична конверсия с Gestore dei servizi energetici s.p.a., публично предприятие, отговарящо за това?
      По-специално съвместима ли е тази национална разпоредба с общите принципи на правото на Европейския съюз на оправдани правни очаквания, правна сигурност, лоялно сътрудничество и полезно действие, с членове 16 и 17 от Хартата на основните права на Европейския съюз, с Директива № 2009/28/ЕО (1) и с предвидения в нея правен режим на схемите за подпомагане, с член 216, параграф 2 ДФЕС, по-специално във връзка с Договора за Европейската енергийна харта?

         (1)  Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 година за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници и за изменение и впоследствие за отмяна на директиви 2001/77/ЕО и 2003/30/(ОВ L 140, 2009 г., стр. 16).


title: Дело C-517/19 P: Жалба, подадена на 8 юли 2019 г. от Maria Alvarez y Bejarano и др. срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 30 април 2019 г. по съединени дела T-516/16 и Т-536/16, Alvarez y Bejarano и др./Комисия

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/14

      Жалба, подадена на 8 юли 2019 г. от Maria Alvarez y Bejarano и др. срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 30 април 2019 г. по съединени дела T-516/16 и Т-536/16, Alvarez y Bejarano и др./Комисия
      (Дело C-517/19 P)
      (2019/C 357/20)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: Maria Alvarez y Bejarano, Ana-Maria Enescu, Lucian Micu, Angelica Livia Salanta, Svetla Shulga, Soldimar Urena de Poznanski, Angela Vakalis, Luz Anamaria Chu, Marli Bertolete, Maria Castro Capcha, Hassan Orfe El, Evelyne Vandevoorde (представители: S. Orlandi, T. Martin, avocats)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Съвет на Европейския съюз, Европейски парламент

         Искания на жалбоподателите

                  —

                  да се отмени обжалваното решение;

                  —

                  да се отмени решението на жалбоподателите вече да не бъдат предоставяни дни за пътуване и да не им бъдат изплащани годишно пътни разноски, считано от 2014 г.;

                  —

                  да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Според жалбоподателите в обжалваното решение са допуснати редица грешки при прилагане на правото.
      На първо място, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото в точки 67 и 75 от решението, ограничавайки обхвата на съдебния контрол, който трябва да осъществява в „явни“ случаи.
      На второ място, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото в точки 70—73, когато постановил, че жалбоподателите не са в положение, сходно с това на служителите, които запазили правото си на дни за пътуване и годишно изплащане на пътни разноски.
      На трето място, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато в точки 69 и 80—86 от решението постановил, че спорната правна уредба не нарушава принципа на пропорционалност.


title: Дело C-518/19 P: Жалба, подадена на 8 юли 2019 г. от Jakov Ardalic и др. срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 30 април 2019 г. по дело T-523/16 и Т-542/16, Ardalic и др./Съвет

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/15

      Жалба, подадена на 8 юли 2019 г. от Jakov Ardalic и др. срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 30 април 2019 г. по дело T-523/16 и Т-542/16, Ardalic и др./Съвет
      (Дело C-518/19 P)
      (2019/C 357/21)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: Jakov Ardalic, Liliana Bicanova, Monica Brunetto, Claudia Istoc, Sylvie Jamet, Despina Kanellou, Christian Stouraitis, Abdelhamid Azbair, Abdel Bouzanih, Bob Kitenge Ya Musenga, El Miloud Sadiki, Cam Tran Thi (представители: S. Orlandi, T. Martin, avocats)

         Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз, Европейски парламент

         Искания на жалбоподателите

                  —

                  да се отмени обжалваното решение;

                  —

                  да се отмени решението на жалбоподателите вече да не бъдат предоставяни дни за пътуване и да не им бъдат изплащани годишно пътни разноски, считано от 2014 г.;

                  —

                  да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Според жалбоподателите в обжалваното решение са допуснати редица грешки при прилагане на правото.
      На първо място, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото в точки 65 и 73 от решението, ограничавайки обхвата на съдебния контрол, който трябва да осъществява в „явни“ случаи.
      На второ място, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото в точки 68—71, когато постановил, че жалбоподателите не са в положение, сходно с това на служителите, които запазили правото си на дни за пътуване и годишно изплащане на пътни разноски.
      На трето място, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато в точки 67 и 78—84 от решението постановил, че спорната правна уредба не нарушава принципа на пропорционалност.


title: Дело C-538/19: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Constanța (Румъния), постъпило на 10 юли 2019 г. — TS, UT, VU/Casa Națională de Asigurări de Sănătate, Casa de Asigurări de Sănătate Constanța

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/16

      Преюдициално запитване от Curtea de Apel Constanța (Румъния), постъпило на 10 юли 2019 г. — TS, UT, VU/Casa Națională de Asigurări de Sănătate, Casa de Asigurări de Sănătate Constanța
      (Дело C-538/19)
      (2019/C 357/22)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Constanța

         Страни в главното производство

         Ищци — въззивни жалбоподатели: TS, UT, VU

         Ответници: Casa Națională de Asigurări de Sănătate, Casa de Asigurări de Sănătate Constanța

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Може ли да се приравни на спешен случай, както произтича от т. 45 от решение по дело C-173/09 (Елчинов), или на случай на обективна невъзможност да се поиска разрешителното, предвидено в член 20, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 883/2004 (1), въз основа на което могат да бъдат възстановени в пълен размер направените разходи за това, че е получено подходящо медицинско лечение (болнично лечение) в държава членка, различна от тази по местопребиваване на осигуреното лице, фактът, че терапията, за която лицето е дало съгласието си, е предписана само от лекар от държава членка, различна от тази по местопребиваване на осигуреното лице, като се има предвид, че диагнозата и самият факт, че е необходимо спешно да се проведе лечение, са били потвърдени от лекар от здравноосигурителната система на държавата членка по местопребиваване, който обаче е посочил друга терапия, в сравнение с която терапията, за която осигуреното лице е дало съгласието си поради мотиви, които могат да бъдат квалифицирани от него като уместни, е поне със същата степен на ефективност, но има предимството да не причинява инвалидност?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос, след като лекар от здравноосигурителната система на държавата членка по местопребиваване определя диагнозата и терапията, която поради мотиви, които могат да се квалифицират като уместни, лицето не приема, отива в друга държава членка, за да поиска второ медицинско становище и последното е за провеждане на друга терапия, която е поне със същата степен на ефективност, но има предимството да не причинява инвалидност — терапия, която осигуреното лице приема и която отговаря на изискванията на член 20, параграф 2, второ изречение от Регламент (ЕО) № 883/2004, задължено ли е осигуреното лице също да поиска разрешителното, предвидено в член 20, параграф 1 от посочения регламент, за да му бъдат възстановени разходите за тази терапия?

                  3)

                  Допускат ли член 56 ДФЕС и член 20, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 883/2004 национална правна уредба, която, от една страна, обуславя издаването от компетентната институция на разрешителното за получаване на подходящо медицинско лечение (болнично лечение) в държава членка, различна от тази по местопребиваване, от съставянето на медицински доклад само от лекар, който осъществява дейността си в рамките на здравноосигурителната система на държавата членка по местопребиваване, след уведомление от ръководителя на компетентната институция в тази държава, дори ако терапията, за която осигуреното лице е дало съгласието си поради мотиви, които могат да бъдат квалифицирани като уместни, като се има предвид, че има предимството да не причинява инвалидност, предписана е само от лекар от друга държава членка като второ медицинско становище, и от друга страна, не гарантира в рамките на достъпна и предвидима процедура ефективен анализ от медицинска гледна точка в рамките на здравноосигурителната система на държавата членка по местопребиваване, на възможността да се приложи това второ медицинско становище, изразено в друга държава членка?

                  4)

                  При утвърдителен отговор на първия и третия въпрос, при условие че са изпълнени двете изисквания, предвидени в член 20, параграф 2, второ изречение от Регламент (ЕО) № 883/2004, имат ли право осигуреното лице или съответно неговите наследници да им бъдат възстановени в пълен размер от компетентната институция на държавата по местопребиваване на осигуреното лице, разходите за терапията, проведена в друга държава членка?

         (1)  Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност (ОВ L 166, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 82).


title: Дело C-544/19: Преюдициално запитване, отправено от Административен съд - Благоевград (България) на 17 юли 2019 година – „ЕКОТЕКС БЪЛГАРИЯ“ ЕООД/Териториална дирекция на Националната агенция за приходите

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/17

      Преюдициално запитване, отправено от Административен съд - Благоевград (България) на 17 юли 2019 година – „ЕКОТЕКС БЪЛГАРИЯ“ ЕООД/Териториална дирекция на Националната агенция за приходите
      (Дело C-544/19)
      (2019/C 357/23)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Административен съд - Благоевград

         Страни в главното производство

         Жалбоподател в касационно производство: „ЕКОТЕКС БЪЛГАРИЯ“ ЕООД

         Ответник: Териториална дирекция на Националната агенция за приходите

         Преюдициални въпроси

      Първи въпрос:
      Следва ли член 63 от ДФЕС да бъде тълкуван в смисъл, че не допуска национална правна уредба като тази в главното производство - по смисъла на която плащанията на територията на страната се извършват само чрез превод или внасяне по платежна сметка, когато са на стойност равна на или надвишаваща 10 000 лева - която ограничава плащането в брой на дивиденти от неразпределена печалба на стойност, равна на или надвишаваща 10 000 лева, и ако допуска - обосновано ли е подобно ограничение от целите на Директива (ЕС) 2015/849 (1)?
      Втори въпрос:
      Следва ли член 2, параграф 1 от Директива (ЕС) 2015/849, предвид на съображение 6 от нейния преамбюл и член 4 и член 5, да бъде тълкуван в смисъл, че допуска обща национална правна разпоредба като тази в главното производство - по смисъла на която, плащанията на територията на страната се извършват само чрез превод или внасяне по платежна сметка, когато са на стойност, равна на или надвишаваща 10 000 лева - която не се интересува от субекта и от основанието за плащане в брой, като същевременно обхваща всички плащания в брой между физически и юридически лица?

                  1)

                  При положителен отговор на този въпрос, допуска ли член 2, параграф 1, точка 3, буква „д“ от Директива (ЕС) 2015/849, предвид на съображение 6 от нейния преамбюл и член 4 и член 5, държавите членки да приемат допълнителни общи ограничения на плащанията в брой в национална правна разпоредба като тази в главното производство - по смисъла на която, плащанията на територията на страната се извършват само чрез превод или внасяне по платежна сметка, когато са на стойност, равна на или надвишаваща 10 000 лева - ако плащането в брой е с основание „неразпределена печалба“ (дивидент)?

                  2)

                  При положителен отговор на този въпрос, допуска ли член 2, параграф 1, точка 3, буква „д“ от Директива (ЕС) 2015/849, предвид съображение 6 на нейния преамбюл и член 5, държавите членки да приемат ограничения на плащанията в брой в национална правна разпоредба като тази в главното производство - по смисъла на която, плащанията на територията на страната се извършват само чрез превод или внасяне по платежна сметка, когато са на стойност, равна на или надвишаваща 10 000 лева - с праг по-нисък от 10 000 EUR?

            Трети въпрос:
      Следва ли член 58, параграф 1 и член 60, параграф 4 на Директива (ЕС) 2015/849, предвид член 49, параграф 3 от Хартата на основните права на ЕС, да бъдат тълкувани в смисъл, че не допускат национална правна разпоредба като тази в главното производство, уреждаща фиксиран размер на административните санкции за нарушения на ограниченията за плащане в брой, ако не позволява диференциран подход, съобразно конкретните значими обстоятелства?

                  1)

                  При отговор, че разпоредбите на член 58, параграф 1 и член 60, параграф 4 на Директива (ЕС) 2015/849, предвид член 49, параграф 3 от Хартата на основните права на ЕС, допускат национална правна разпоредба като тази в главното производство, уреждаща фиксиран размер на административните санкции за нарушения на ограниченията за плащане в брой, следва ли разпоредбите на член 58 и член 60, параграф 4 от Директива (ЕС) 2015/849, предвид принципа на ефективността и правото на ефективна съдебна защита по член 47 от Хартата на основните права на ЕС, да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна разпоредба като в главното производство, ограничаваща съдебния контрол, ако не позволява определянето на административната санкция за нарушения на ограничения за плащане в брой от съда — при обжалването ѝ — под фиксирания размер, според конкретните значими обстоятелства?

         (1)  Директива (ЕС) 2015/849 на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 2015 година за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма, за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и на Директива 2006/70/ЕО на Комисията (Текст от значение за ЕИП) OB 2015, L 141, стр. 73


title: Дело C-553/19 P: Жалба, подадена на 18 юли 2019 г. от International Tax Stamp Association Ltd (ITSA) срещу определението, постановено от Общия съд (втори състав) на 16 май 2019 г. по дело T-396/18, ITSA/Комисия

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/18

      Жалба, подадена на 18 юли 2019 г. от International Tax Stamp Association Ltd (ITSA) срещу определението, постановено от Общия съд (втори състав) на 16 май 2019 г. по дело T-396/18, ITSA/Комисия
      (Дело C-553/19 P)
      (2019/C 357/24)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: International Tax Stamp Association Ltd (ITSA) (представител: F. Scanvic, адвокат)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени определението на Общия съд на Европейския съюз от 16 май 2019 г. по дело ITSA/Комисия (T-396/18) и да приеме, че жалбоподателят има процесуална легитимация и правен интерес,

                  —

                  да отмени Делегиран регламент (ЕС) 2018/573 на Комисията от 15 декември 2017 година относно основните елементи на договорите за съхраняване на данни, сключвани като част от система за проследяване на тютюневите изделия (1), Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/574 на Комисията от 15 декември 2017 година относно техническите стандарти за създаването и работата със система за проследяване на тютюневи изделия (2), както и Решение за изпълнение (ЕС) 2018/576 на Комисията от 15 декември 2017 година относно техническите стандарти за защитните елементи, прилагани спрямо тютюневи изделия (3).

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят твърди по същество, че Общият съд е нарушил правния му интерес по отношение на Делегиран регламент 2018/573, Регламент за изпълнение 2018/574 и Решение за изпълнение 2018/576. Следователно неправилно Общият съд е отхвърли като недопустима подадената от жалбоподателя жалба за отмяна на тези три акта на Комисията.
      Според жалбоподателя двата обжалвани регламента засягат пряко както него, така и неговите членове. Другите критерии по член 263 ДФЕС също са изпълнени. Освен това, макар и основното съдържание на обжалваното решение да налага държавите членки да приемат актове за изпълнение, случаят на член 3, параграф 2 от посоченото решение не е такъв, като с него обжалването от независима трета страна се ограничава само до един от петте защитни елемента, които се поставят на тютюневите изделия. Последно посочената разпоредба е достатъчна сама по себе си.
      По същество на спора жалбоподателят твърди, че обжалваните актове нарушават член 8 от Протокола за премахване на незаконната търговия с тютюневи изделия (4). Тази разпоредба забранява извършването на операциите по маркиране на тютюневите изделия да се възлага на тютюневата промишленост, докато в трите обжалвани акта на Комисията се предвижда именно това. Жалбоподателят допълва, че горепосоченият протокол, макар и да не е влязъл все още в сила, е подписан и сключен от Съюза, като с него се забранява Съюзът да приема актове, които да нарушават посочения протокол.
      Обстоятелството, че Директива 2014/40/ЕС (5) изрично не забранява разглежданите операции да се възлагат на тютюневата промишленост е без значение, тъй като от една страна, тази директива може и трябва да бъде тълкувана в съответствие с посочения протокол, и от друга страна, дори да се предположи, че такова тълкуване е невъзможно, тогава самата директива би била в противоречие с посочения протокол, а следователно и с договорите на ЕС.

         (1)  ОВ L 96, 2018 г., стр. 1.

         (2)  ОВ L 96, 2018 г., стр. 7.

         (3)  ОВ L 96, 2018 г., стр. 57.

         (4)  Първи протокол към Рамковата конвенция на Световната здравна организация за контрол на тютюна, приет в Сеул на 12 ноември 2012 г.

         (5)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 3 април 2014 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно производството, представянето и продажбата на тютюневи и свързани с тях изделия и за отмяна на Директива 2001/37/ЕО (ОВ L 127, 2014 г., стр. 1).


title: Дело C-554/19: Преюдициално запитване от Amtsgericht Kehl (Германия), постъпило на 18 юли 2019 г. — Наказателно производство срещу FU

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/19

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Kehl (Германия), постъпило на 18 юли 2019 г. — Наказателно производство срещу FU
      (Дело C-554/19)
      (2019/C 357/25)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Kehl

         Страни в главното производство

      Staatsanwaltschaft Offenburg
      срещу
      FU

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 67, параграф 2 ДФЕС, както и членове 22 и 23 от Регламент (ЕС) 2016/399 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 година относно Кодекс на Съюза за режима на движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници) (1) да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, съгласно която полицейските органи на съответната държава членка са оправомощени да проверяват самоличността на всяко лице, независимо от поведението му и наличието на особени обстоятелства, в зона от 30 километра до сухопътната граница на тази държава членка с други държави — страни по Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген от 14 юни 1985 година между правителствата на държавите от Икономическия съюз Бенелюкс, Федерална република Германия и Френската република за постепенното премахване на контрола по техните общи граници, подписана в Шенген (Люксембург) на 19 юни 1990 г., за да възпрепятстват или пресекат неправомерно влизане или пребиваване на територията на въпросната държава членка или за да предотвратят определени наказуеми деяния, които са насочени срещу сигурността на границата, които са допълнени с министерски указ, както следва:

                              „а)

                              Трансграничната престъпност е динамична (от гледна точка на време, място и ползвани различни превозни средства) и поради това са необходими по-гъвкави полицейски правомощия за борбата с нея. Упражняването на посочените по-горе правомощия има за цел да възпрепятства или пресече трансграничната престъпност;

                              б)

                              Мерките за контрол следва да се изпълняват в строго установената рамка на посочените по-горе критерии на член 21, буква а) от Кодекса на шенгенските граници. Те следва да бъдат планирани така, че ясно да се различават от системните проверки на лица на външните граници и да нямат същия ефект като граничния контрол. Изпълнението на мерките за контрол, от своя страна, трябва да е предмет на определена рамка, за да се гарантира, че не е идентично по интензивност и честота на граничните проверки.

                              в)

                              Тази рамка е следната:

                                          Мерките за контрол не следва да имат постоянен характер, а трябва да се осъществяват нерегулярно, по различно време, на различни места и на случаен принцип, като се отчита обемът на трафика.

                                          Мерките за контрол не се прилагат само при преминаването на граница. Те се изпълняват въз основа на постоянно обновяващи се ситуационни сведения и/или данни от практиката на (гранична) полиция, разработени от федералните полицейски служби въз основа на собствена ситуационна информация или информация от други органи. Ето защо общата или конкретна полицейска информация и/или данните от практиката по отношение на трансграничната престъпност, напр. относно най-разпространените превозни средства и маршрути, определен модел на поведение, и анализът на наличната информация относно трансграничната престъпност, получена от собствени източници или други органи, са отправна точка за упражняването на полицейски мерки, както и за тяхната интензивност и честота.

                                          Планирането на мерките за контрол е обект на редовно административно-техническо наблюдение. Основните правила се съдържат в член 3, параграф 1, четвърто изречение от Gemeinsame Geschäftsordnung der Bundesministerien (Съвместен процедурен правилник на федералните министерства, наричан по-нататък „GGO“) и принципите за ресорно техническо наблюдение във федералните министерства. По отношение на сферата на дейност на Федералната полиция те са уточнени в „Ergänzenden Bestimmungen zur Ausübung der Dienst- und Fachaufsicht des BMI über die Bundespolizei“ (Допълнителни разпоредби за упражняването на административно-техническо наблюдение на Федералната полиция, осъществявано от Федералното министерство на вътрешните работи). Bundespolizeipräsidium (Федерална дирекция на полицията, Германия) и нейните местни органи и служби уреждат изпълнението на административно-техническото наблюдение в плановете си за разпределение на правомощията и го осъществяват според приета от тях концепция.

                              г)

                              За да се избегне многократен контрол, контролните мерки трябва да бъдат съгласувани по възможност с други органи или да се изпълняват в рамките на съвместни операции/форми на сътрудничество“?

                  2)

                  Трябва ли правото на Съюза, по-специално член 4, параграф 3, втора алинея ДЕС, член 197, параграф 1 ДФЕС и член 291, параграф 1 ДФЕС, да се тълкува в смисъл, че не допуска в наказателно производство да се използват безусловно или след претегляне на интереса от преследване и интереса на обвиняемия сведения или доказателства, ако са получени при упражнен полицейски контрол върху обвиняемия в нарушение на член 67, параграф 2 ДФЕС или членове 22 и 23 от Регламент (ЕС) 2016/399 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 година относно Кодекс на Съюза за режима на движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници)?

         (1)  ОВ L 77, 2016 г., стр. 1.


title: Дело C-555/19: Преюдициално запитване от Landgericht Stuttgart (Германия), постъпило на 19 юли 2019 г. — Fussl Modestraße Mayr GmbH/SevenOne Media GmbH

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/21

      Преюдициално запитване от Landgericht Stuttgart (Германия), постъпило на 19 юли 2019 г. — Fussl Modestraße Mayr GmbH/SevenOne Media GmbH
      (Дело C-555/19)
      (2019/C 357/26)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht Stuttgart

         Страни в главното производство

         Ищец: Fussl Modestraße Mayr GmbH

         Ответник: SevenOne Media GmbH

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли

                              а)

                              член 4, параграф 1 от Директива 2010/13/ЕС (1),

                              б)

                              установеният в правото на Съюза принцип на равенство и

                              в)

                              разпоредбите на член 56 ДФЕС относно свободното движение на услуги да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална разпоредба, която забранява регионално разпространение на реклама по разрешени за цялата държава членка програми?

                  2)

                  Различен ли би бил отговорът на първия въпрос, ако националното право допуска законови разпоредби, съгласно които регионалното разпространение на реклама може да бъде правно разрешено със специално административно разрешение?

                  3)

                  Различен ли би бил отговорът на първия въпрос, ако посочената във втория въпрос възможност за разрешаване на регионална реклама в действителност не се използва и ако предвид това регионалната реклама остава все пак забранена?

                  4)

                  Трябва ли член 11 от Хартата на основните права на Европейския съюз, разглеждан в светлината на член 10 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, както и на практиката на Европейския съд по правата на човека, и по-специално на принципа на плурализъм на информацията, да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба като посочената в първи, втори и трети въпрос?

         (1)  Директива 2010/13/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 10 март 2010 година за координирането на някои разпоредби, установени в закони, подзаконови и административни актове на държавите-членки, отнасящи се до предоставянето на аудиовизуални медийни услуги (Директива за аудиовизуалните медийни услуги) (ОВ L 95, 2010 г., стр. 1).


title: Дело C-595/19: Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Италия), постъпило на 23 юли 2019 г. — Fototre Srl/Ministero dello Sviluppo Economico и др.

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/23

      Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Италия), постъпило на 23 юли 2019 г. — Fototre Srl/Ministero dello Sviluppo Economico и др.
      (Дело C-595/19)
      (2019/C 357/28)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Fototre Srl

         Ответници: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA

         Преюдициални въпроси

      Допуска ли правото на Европейския съюз прилагането на национална разпоредба като предвидената в член 26, параграфи 2 и 3 от Декрет-закон № 91/2014, преобразуван в Закон 116/2014, която намалява или забавя съществено изплащането на стимулите, вече предоставени чрез закон и определени съгласно специални споразумения, подписани от производителите на електроенергия от фотоволтаична конверсия с Gestore dei servizi energetici s.p.a., публично предприятие, отговарящо за това?
      По-специално съвместима ли е тази национална разпоредба с общите принципи на правото на Европейския съюз на оправдани правни очаквания, правна сигурност, лоялно сътрудничество и полезно действие, с членове 16 и 17 от Хартата на основните права на Европейския съюз, с Директива № 2009/28/ЕО (1) и с предвидения в нея правен режим на схемите за подпомагане, с член 216, параграф 2 ДФЕС, по-специално във връзка с Договора за Европейската енергийна харта?

         (1)  Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 година за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници и за изменение и впоследствие за отмяна на директиви 2001/77/ЕО и 2003/30/ЕО (ОВ L 140, 2009 г., стр. 16).


title: Дело C-600/19: Преюдициално запитване от Audiencia Provincial de Zaragoza (Испания), постъпило на 6 август 2019 г. — MA/Ibercaja Banco, SA

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/23

      Преюдициално запитване от Audiencia Provincial de Zaragoza (Испания), постъпило на 6 август 2019 г. — MA/Ibercaja Banco, SA
      (Дело C-600/19)
      (2019/C 357/29)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Audiencia Provincial de Zaragoza

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: MA

         Ответник: Ibercaja Banco, SA

         Друга страна: PO

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  В съответствие ли е с принципа на ефективност, предвиден в член 6, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета (1), съгласно тълкуването ѝ от Съда на Европейския съюз, вътрешна правна уредба, от която следва, че ако при допускането на изпълнението определена неравноправна клауза премине първоначалния, упражнен служебно, съдебен контрол [т.е. отрицателен контрол за действителност на клаузите], този контрол пречи впоследствие същият съд да я разгледа служебно, когато още от самото начало са били налице съответните правни и фактически обстоятелства, въпреки че при първоначалния контрол не е изразено никакво съображение относно действителността на клаузите нито в диспозитива, нито в мотивите на съответния акт?

                  2)

                  Следващият въпрос, който се поставя, е дали когато при наличие на правните и фактическите обстоятелства, определящи неравноправността на дадена клауза в договор с потребител, длъжникът не я оспори чрез възражението, предоставено му от закона за тази цел, той може, след произнасянето по това възражение, да пристъпи към ново оспорване във връзка с неравноправността на друга или други клаузи, при положение че първоначално е можел да оспори тези клаузи в предвиденото в закона производство. В крайна сметка настъпва ли преклудиращо действие, което да пречи на потребителя отново да се позове на неравноправността на друга клауза в същото производство по принудително изпълнение, както и в последващо исково производство?

                  3)

                  Третият въпрос е дали, ако се приеме за съответстващ на Директива 93/13 изводът, че страната не може да направи второ или последващо възражение, за да се позове на неравноправността на дадена клауза, което е могла да направи по-рано, тъй като вече са определени необходимите правни и фактически обстоятелства, съдът, забелязал тази неравноправност, може на основание на описаното положение да упражни правомощието си за служебен контрол.

                  4)

                  Четвъртият въпрос цели да се установи дали след обявяването на купувача и възлагането на имота, което потенциално може да е в полза на един и същ кредитор, включително след настъпването на транслативния ефект по отношение на предоставения в обезпечение имот, е в съответствие с правото на Европейския съюз тълкуване, според което производството приключва — тъй като е настъпил погасителен ефект на производството — след постигането на присъщия за него резултат, [а именно,] реализирането на обезпечението; възможно ли е длъжникът да направи ново възражение за обявяване на недействителността на която и да е неравноправна клауза с последици за производството по принудително изпълнение или възможно ли е след настъпването на този транслативен ефект, което може да е в полза на кредитора и с вписване в имотния регистър, да се извърши служебен контрол, вследствие на който се стига до отмяна на цялото производство по принудително изпълнение или до приключването му с изменение на обезпечените с ипотеката суми, което може да се отрази на условията, при които се правят наддавателните предложения.

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (OB L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело C-602/19: Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Köln (Германия), постъпило на 9 август 2019 г. — kohlpharma GmbH/Федерална република Германия

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/24

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Köln (Германия), постъпило на 9 август 2019 г. — kohlpharma GmbH/Федерална република Германия
      (Дело C-602/19)
      (2019/C 357/30)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Köln

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Kohlpharma GmbH

         Ответник: Федерална република Германия

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Изискват ли закрепеният в член 34 ДФЕС принцип на свободно движение на стоки и изведените от него принципи на паралелен внос на лекарствени продукти националният компетентен орган да издаде одобрение за промяна на данните за дозирането на паралелно внесен лекарствен продукт и когато валидността на референтното разрешение за търговия е преустановена и промяната се обосновава с възпроизвеждането на данните за съдържащ сходно по същество активно вещество национален лекарствен продукт в друга фармацевтична форма в комбинация с одобрените в държавата на износа данни за паралелно внесения лекарствен продукт?

                  2)

                  Може ли с оглед на членове 34 ДФЕС и 36 ДФЕС националният орган да откаже издаването на одобрение за такава промяна, като се позове на обстоятелството, че паралелните вносители са освободени от задължението да представят периодични доклади за безопасност и поради липсата на национално референтно разрешение за търговия не са налице актуални данни за оценката риск/полза, националното разрешение за търговия, което продължава да е в сила, се отнася до друга фармацевтична форма и, за разлика от разрешението за търговия, издадено за същата фармацевтична форма в държавата на износа — до различна концентрация на активното вещество и освен това е немислимо в текстовете с информацията да се обобщят две фармацевтични форми?


title: Дело C-608/19: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 12 август 2019 г. — Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)/Zennaro Giuseppe Legnami Sas di Zennaro Mauro & C.

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/25

      Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 12 август 2019 г. — Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)/Zennaro Giuseppe Legnami Sas di Zennaro Mauro & C.
      (Дело C-608/19)
      (2019/C 357/31)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)

         Ответник: Zennaro Giuseppe Legnami Sas di Zennaro Mauro & C.

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли правилата относно отпускането на помощ, залегнали в членове 3 и 6 от Регламент № 1407/2013 (1), да се тълкуват в смисъл, че за предприятието заявител, което надхвърля подлежащия на отпускане пределен размер поради кумулирането с предходно подпомагане, е възможно да избере — до фактическото изплащане на поисканото подпомагане — или намаляване на финансирането (чрез изменение или вариант на проекта), или отказ (цялостен или частичен) от предходно подпомагане, евентуално вече изплатено, за да се вмести в подлежащия на изплащане пределен размер; освен това, трябва ли същите разпоредби да се тълкуват в смисъл, че различните представени избори (вариант или отказ) са налице дори да не са изрично предвидени от националната правна уредба и/или от публичното обявление относно отпускането на помощта?

         (1)  Регламент (ЕС) № 1407/2013 на Комисията от 18 декември 2013 година относно прилагането на членове 107 и 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз към помощта de minimis (ОВ L 352, 2013 г., стр. 1).


title: Дело C-616/19: Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 16 август 2019 г. — M.S., M.W., G.S./Minister for Justice and Equality

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/26

      Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 16 август 2019 г. — M.S., M.W., G.S./Minister for Justice and Equality
      (Дело C-616/19)
      (2019/C 357/32)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      High Court (Ирландия)

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: M.S., M.W., G.S.

         Ответник: Minister for Justice and Equality

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Как трябва да се тълкува препращането към „съответната държава членка“ в член 25, параграф 2, букви г) и д) от Директива 2005/85 (1) — а) като препращане към първата държава членка, предоставила на кандидата закрила, равностойна на убежище, или б) като препращане към втората държава членка, в която е подадена последваща молба за международна закрила, или в) като препращане към която и да е от тези държави членки?

                  2)

                  Представлява ли злоупотреба с право подаването на последваща молба за международна закрила във втората държава членка в хипотеза, при която гражданин на трета държава, на когото е предоставена международна закрила под формата на субсидиарна закрила в една държава членка се премести на територията на втора държава членка, така че втората държава членка да има право да приеме мярка, съгласно която такава последваща молба е недопустима?

                  3)

                  Трябва ли член 25 от Директива 2005/85 да се тълкува в смисъл, че не допуска държава членка, която не е обвързана от Директива 2011/95 (2), но е обвързана от Регламент № 604/2013 (3), да приеме мярка като разглежданата в настоящия случай, по силата на която молба за убежище от гражданин на трета държава, на когото преди това е предоставена субсидиарна закрила от друга държава членка, да се счита за недопустима?

         (1)  Директива 2005/85/ЕО на Съвета от 1 декември 2005 година относно минимални норми относно процедурата за предоставяне или отнемане на статут на бежанец в държавите членки (ОВ L 326, 2005 г., стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 242).

         (2)  Директива 2011/95/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила (ОВ L 337, 2011 г., стр. 9).

         (3)  Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство (ОВ L 180, 2013 г., стр. 31).


title: Дело C-658/19: Иск, предявен на 4 септември 2019 г. — Европейска комисия/Кралство Испания

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/27

      Иск, предявен на 4 септември 2019 г. — Европейска комисия/Кралство Испания
      (Дело C-658/19)
      (2019/C 357/34)
      Език на производството: испански

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: D. Nardi, G. von Rintelen и S. Pardo Quintillán)

         Ответник: Кралство Испания

         Искания на ищеца

                  —

                  Да се обяви, че като не е приело в срок до 6 май 2018 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за изпълнението на Директива (ЕС) 2016/680 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни от компетентните органи за целите на предотвратяването, разследването, разкриването или наказателното преследване на престъпления или изпълнението на наказания и относно свободното движение на такива данни, и за отмяна на Рамково решение 2008/977/ПВР на Съвета (1), и при всички случаи, като не е съобщило тези разпоредби на Комисията, Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по член 63, параграф 1 от тази директива;

                  —

                  В съответствие с член 260, параграф 3 ДФЕС да се наложи на Кралство Испания периодична имуществена санкция в размер на 89 548,20 EUR, дневно, считано от датата на произнасянето на решението, с което се обявява неизпълнението на задължението за приемане, или при всички случаи за съобщаване на Комисията на необходимите разпоредби за изпълнението на Директива (ЕС) 2016/680, която санкция следва да се заплаща по сметка, посочена от Комисията;

                  —

                  В съответствие с член 260, параграф 3 ДФЕС да се наложи на Кралство Испания сума с фиксиран размер, съответстващ на резултата, получен от умножаването на 21 321,00 EUR по броя дни, през които е продължило нарушението, при условие, че този резултат надхвърля сумата с минимален фиксиран размер от 5 290 000 EUR, като така получената сума следва да се заплати по сметка, посочена от Комисията;

                  —

                  да се осъди Кралство Испания да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В съответствие с член 63, параграф 1 от Директива (ЕС) 2016/680 държавите членки е трябвало да приемат и публикуват до 6 май 2018 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с предвиденото в директивата и да съобщят незабавно на Комисията текста на тези разпоредби.
      Комисията не е информирана за приемането и влизането в сила на нито една мярка за изискваното транспониране и не е запозната с никакви други данни, сочещи, че директивата е била транспонирана.
      Повече от една година след изтичането на срока за транспониране Кралство Испания не е транспонирало Директива (ЕС) 2016/680.

         (1)  ОВ L 119, 2016 г., стр. 89.


title: Дело T-217/18: Решение на Общия съд от 10 септември 2019 г. — DK/ЕСВД (Публична служба — Дисциплинарно производство — Наказателна присъда — Санкция за удръжка от размера на пенсията — Явна грешка в преценката — Пропорционалност — Задължение за мотивиране — Смекчаващи обстоятелства — Отговорност)

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/30

      Решение на Общия съд от 10 септември 2019 г. — DK/ЕСВД
      (Дело T-217/18) (1)

      (Публична служба - Дисциплинарно производство - Наказателна присъда - Санкция за удръжка от размера на пенсията - Явна грешка в преценката - Пропорционалност - Задължение за мотивиране - Смекчаващи обстоятелства - Отговорност)
      (2019/C 357/36)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: DK (представители: S. Orlandi и T. Martin, адвокати)

         Ответник: Европейска служба за външна дейност (представители: S. Marquardt и R. Spac)

         Предмет

      Искане на основание член 270 ДФЕС, целящо, от една страна, отмяната на решението на ЕСВД от 23 май 2017 г., с което на жалбоподателя е наложена дисциплинарна санкция, и от друга страна, поправянето на вредата, която жалбоподателят твърди, че е претърпял поради нарушаването от ЕСВД на неговото право на защита в рамките на наказателното производство, образувано срещу него пред белгийските съдилища.

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда DK да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 211, 18.6.2018 г.


title: Дело T-308/18: Решение на Общия съд от 4 септември 2019 г. — Hamas/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу лица, групи и образувания — Замразяване на средства — Възможност орган на трета държава да бъде квалифициран като компетентен орган по смисъла на Обща позиция 2001/931/ОВППС — Фактическо основание на решенията за замразяване на средства — Задължение за мотивиране — Грешка в преценката — Принцип на ненамеса — Право на защита — Право на ефективна съдебна защита — Удостоверяване на актовете на Съвета)

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/30

      Решение на Общия съд от 4 септември 2019 г. — Hamas/Съвет
      (Дело T-308/18) (1)

      (Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу лица, групи и образувания - Замразяване на средства - Възможност орган на трета държава да бъде квалифициран като компетентен орган по смисъла на Обща позиция 2001/931/ОВППС - Фактическо основание на решенията за замразяване на средства - Задължение за мотивиране - Грешка в преценката - Принцип на ненамеса - Право на защита - Право на ефективна съдебна защита - Удостоверяване на актовете на Съвета)
      (2019/C 357/37)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Hamas (Доха, Катар) (представител: L. Glock, адвокат)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: първоначално B. Driessen и A. Sikora-Kalėda, впоследствие B. Driessen и S. Van Overmeire)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна, от една страна, на Решение (ОВППС) 2018/475 на Съвета от 21 март 2018 година за актуализиране на списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма, и за отмяна на Решение (ОВППС) 2017/1426 (ОВ L 79, 2018 г., стр. 26), и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/468 на Съвета от 21 март 2018 година за прилагане на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания, и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1420 (ОВ L 79, 2018 г., стр. 7), и от друга страна, на Решение (ОВППС) 2018/1084 на Съвета от 30 юли 2018 година за актуализиране на списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма, и за отмяна на Решение (ОВППС) 2018/475 (ОВ L 194, 2018 г., стр. 144), и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/1071 на Съвета от 30 юли 2018 година за прилагане на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания, и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/468 (ОВ L 194, 2018 г., стр. 23).

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя Решение (ОВППС) 2018/475 на Съвета от 21 март 2018 година за актуализиране на списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма, и за отмяна на Решение (ОВППС) 2017/1426, Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/468 на Съвета от 21 март 2018 година за прилагане на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания, и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1420, Решение (ОВППС) 2018/1084 на Съвета от 30 юли 2018 година за актуализиране на списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма, и за отмяна на Решение 2018/475, и Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/1071 на Съвета от 30 юли 2018 година за прилагане на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания, и за отмяна на Регламент за изпълнение 2018/468, в частта, в която се отнасят до „Hamas“, включително „Hamas-Izz al-Din al-Qassem“.

                  2)

                     Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Hamas.

         (1)  ОВ C 259, 23.7.2018 г.


title: Дело T-680/18: Решение на Общия съд от 9 септември 2019 г. — SLL Service/EUIPO — Elfa International (LUMIN8) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Посочваща Европейския съюз международна регистрация — Фигуративна марка „LUMIN8“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „LUMI“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/31

      Решение на Общия съд от 9 септември 2019 г. — SLL Service/EUIPO — Elfa International (LUMIN8)
      (Дело T-680/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Посочваща Европейския съюз международна регистрация - Фигуративна марка „LUMIN8“ - По-ранна словна марка на Европейския съюз „LUMI“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2019/C 357/38)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: SLL Service GmbH (Кьолн, Германия) (представител: C. Schmitt, avocat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: A. Lukošiūtė и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Elfa International AB (Вестервик, Швеция)

         Предмет

      Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 28 август 2018 г. (преписка R 2752/2017-2), постановено в производство по възражение между Elfa International и SLL Service

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда SLL Service GmbH да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 25, 21.1.2019 г.


title: Дело T-689/18: Решение на Общия съд от 9 септември 2019 г. — Executive Selling/EUIPO („EXECUTIVE SELLING“) (Марка на Европейския съюз — Посочваща Европейския съюз международна регистрация — Фигуративна марка „EXECUTIVE SELLING“ — Абсолютно основание за отказ — Описателен характер — Член 7, параграф 1,буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/32

      Решение на Общия съд от 9 септември 2019 г. — Executive Selling/EUIPO („EXECUTIVE SELLING“)
      (Дело T-689/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Посочваща Европейския съюз международна регистрация - Фигуративна марка „EXECUTIVE SELLING“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1,буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2019/C 357/39)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Executive Selling (Париж, Франция) (представители: V. Bouchara и A. Maier, avocats)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: A. Folliard-Monguiral)

         Предмет

      Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 14 септември 2018 г. (преписка R 313/2018-1), относно посочваща Европейския съюз международна регистрация на фигуративния знак „EXECUTIVE SELLING“.

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда Executive Selling да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 25, 21.1.2019 г.


title: Дело T-744/18: Решение на Общия съд от 10 септември 2019 г. — Oakley/EUIPO — Xuebo Ye (Изображение на елипсовиден силует) (Марка на Европейския съюз — Процедура по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща елипсовиден силует — По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща елипса — Относително основание за отказ — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/33

      Решение на Общия съд от 10 септември 2019 г. — Oakley/EUIPO — Xuebo Ye (Изображение на елипсовиден силует)
      (Дело T-744/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Процедура по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща елипсовиден силует - По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща елипса - Относително основание за отказ - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2019/C 357/40)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Oakley, Inc. (Foothill Ranch, Калифорния, Съединени американски щати) (представители: E. Ochoa Santamaría и I. Aparicio Martínez, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: S. Palmero Cabezas и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Xuebo Ye (Wenzhou, Китай)

         Предмет

      Жалба, подадена срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 22 октомври 2018 г. (преписка R 692/2018-1) във връзка с производството по възражение между Oakley и Xuebo Ye.

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя решението на първи апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 22 октомври 2018 г. (преписка R 692/2018-1).

                  2)

                     Осъжда EUIPO да заплати съдебните разноски, включително направените от Oakley, Inc.

         (1)  ОВ C 65, 18.2.2019 г.


title: Дело T-434/17: Определение на Общия съд от 22 юли 2019 г. — Younique/EUIPO — Jafer Enterprises R&D (younique products) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Оттегляне на възражението — Липса на основание за произнасяне по същество)

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/34

      Определение на Общия съд от 22 юли 2019 г. — Younique/EUIPO — Jafer Enterprises R&D (younique products)
      (Дело T-434/17) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Оттегляне на възражението - Липса на основание за произнасяне по същество)
      (2019/C 357/42)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Younique LLC (Алпин, Юта, Съединени щати) (представител: M. Edenborough, QC)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: J. García Murillo и A. Folliard-Monguiral)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Jafer Enterprises R&D, SLU (Гранолерс, Испания) (представител: N. Fernández Fernández-Pacheco, адвокат)

         Предмет

      Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 25 април 2017 г. (дело R 1564/2016-2) относно производство по възражение между Jafer Enterprises R&D и Younique

         Диспозитив

                  1)

                     Липсва основание за произнасяне по съществото на жалбата.

                  2)

                     Осъжда Younique LLC да понесе направените от него съдебни разноски и тези на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO).

                  3)

                     Jafer Enterprises R&D, SLU понася направените от него съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 318, 25.9.2017 г.


title: Дело T-511/19: Жалба, подадена на 17 юли 2019 г. — Staciwa/Комисия

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/35

      Жалба, подадена на 17 юли 2019 г. — Staciwa/Комисия
      (Дело T-511/19)
      (2019/C 357/43)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Katarzyna Staciwa (Честохова, Полша) (представители: L. Levi и A. Blot, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на Комисията от 7 ноември 2018 г., в което се постановява, че на жалбоподателя не следва да се предоставя обезщетение при прекратяване на служебното правоотношение по член 12, параграф 2 от приложение VIII към Правилника за персонала,

                  —

                  да отмени решението на Комисията от 17 април 2019 г., с което се отхвърля жалбата на жалбоподателя от 21 декември 2018 г. срещу посоченото решение,

                  —

                  да присъди обезщетение на жалбоподателя за претърпените от него имуществени вреди,

                  —

                  да присъди обезщетение на жалбоподателя за претърпените от него неимуществени вреди,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят излага шест основания за жалбата си.

                  1.

                  Първо основание: незаконосъобразност с оглед на доклада на Службата за управление и плащане по индивидуални права от 15 декември 2017 г.

                  2.

                  Второто основание: незаконосъобразност с оглед на член 12, параграф 2 от приложение VIII към Правилника за персонала.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на член 12, параграф 2 от приложение VIII към Правилника за персонала.

                  4.

                  Четвърто основание: нарушение на принципа на равно третиране и на недопускане на дискриминация.

                  5.

                  Петото основание: нарушение на принципа на оправданите правни очаквания.

                  6.

                  Шесто основание: нарушение на принципа на добра администрация и на задължението за полагане на дължима грижа.


title: Дело T-529/19: Жалба, подадена на 22 юли 2019 г. — Adeso/Комисия

text:
               21.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/36

      Жалба, подадена на 22 юли 2019 г. — Adeso/Комисия
      (Дело T-529/19)
      (2019/C 357/44)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: African Development Solutions (Adeso) (Найроби, Кения) (представител: R. Martens, lawyer)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени изцяло обжалваното решение, и по-конкретно решението на Комисията от 10 май 2019 г., и така да обяви за неоснователни исканията, направени във връзка със споразуменията за безвъзмездно отпускане на средства FED/2013/313-770 и FED/2013/316-291, за възстановяване на суми съответно в размер на 3 298 703,59 EUR и 11 919,40 EUR;

                  —

                  да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, който прогласява принципа на добра администрация: налице е явно неспазване както на правото на изслушване, така и на принципа на правна сигурност, тъй като, макар жалбоподателят да изразил многобройни и сериозни резерви относно спорния одитен доклад и на няколко пъти да поискал срещи за изясняване на тези важни неразрешени въпроси, Комисията отказала да организира такива, въпреки че съгласно постоянната съдебна практика правото на изслушване е общоприложимо и е условие за законосъобразност на всяко взето от институциите на ЕС решение, което поради това трябва да се спазва във всички видове производства.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на принципа на пропорционалност, на справедливост и на добросъвестност при изпълнение на договорните задължения, залегнал в член 5, параграф 4 ДЕС, тъй като, приемайки незабавно нареждане за възстановяване на средствата, без да даде на жалбоподателя възможност да обясни адекватно заключенията от обжалвания одитен доклад чрез обстоен отговор, подготвен от ръководството, и в предложените срещи, ответникът не е действал добросъвестно и надвишил пределите на подходящото и необходимото, когато първоначално би могло да е достатъчно доброволно уреждане на спора, както предвиждат Общите условия по споразумението за безвъзмездно отпускане на средства. Поради това, за да мотивира решението си, за ответника нито е било необходимо, нито от съществено значение да игнорира искането на жалбоподателя за доброволно уреждане на спора. Това е в пълно противоречие с принципа на пропорционалност, който предполага, че при наличие на няколко подходящи мерки, както е в настоящия случай, се избират най-малко инвазивните и обременителни (quod non).