title: Дело T-10/19: Решение на Общия съд от 17 октомври 2019 г. — United States Seafoods/EUIPO (UNITED STATES SEAFOODS) (Марка на Европейския съюз — Международна регистрация, посочваща Европейския съюз — Фигуративна марка „UNITED STATES SEAFOODS“ — Абсолютно основание за отказ — Описателен характер — Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               23.12.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 432/52

      Решение на Общия съд от 17 октомври 2019 г. — United States Seafoods/EUIPO (UNITED STATES SEAFOODS)
      (Дело T-10/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Международна регистрация, посочваща Европейския съюз - Фигуративна марка „UNITED STATES SEAFOODS“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2019/C 432/61)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: United States Seafoods LLC (Сиатъл, Вашингтон, Съединени щати) (представители: C. Spintig, S. Pietzcker и M. Prasse, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: J. Ivanauskas и H. O’Neill)

         Предмет

      Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 11 октомври 2018 г. (преписка R 817/2018-5) относно посочващата Европейския съюз международна регистрация на фигуративната марка „UNITED STATES SEAFOODS“

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     United States Seafoods LLC понася наред с направените от него съдебни разноски и тези на EUIPO.

         (1)  ОВ C 93, 11.3.2019 г.


title: Дело T-361/18: Решение на Общия съд от 5 ноември 2019 г. — APEDA/EUIPO — Burraq Travel & Tours General Tourism Office (SIR BASMATI RICE) (Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Фигуративна марка на Европейския съюз „SIR BASMATI RICE“ — Абсолютно основание за отказ — Описателен характер — Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               23.12.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 432/41

      Решение на Общия съд от 5 ноември 2019 г. — APEDA/EUIPO — Burraq Travel & Tours General Tourism Office (SIR BASMATI RICE)
      (Дело T-361/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство за обявяване на недействителност - Фигуративна марка на Европейския съюз „SIR BASMATI RICE“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2019/C 432/47)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Agricultural and Processed Food Products Export Development Authority (APEDA) (Ню Делхи, Индия) (представител: N. Dontas, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: M. Capostagno, J. Ivanauskas и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: Burraq Travel & Tours General Tourism Office SA (Атина, Гърция)

         Предмет

      Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 22 март 2018 г. (преписка R 90/2017-2), постановено в производство за обявяване на недействителност със страни APEDA и Burraq Travel & Tours General Tourism Office

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя точка 3 от диспозитива на решението на втори апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 22 март 2018 г. (преписка R 90/2017-2), постановено в производство за обявяване на недействителност със страни Agricultural and Processed Food Products Export Development Authority (APEDA) и Burraq Travel & Tours General Tourism Office SA, доколкото с нея се отхвърля искането за обявяване на недействителност на фигуративната марка на Европейския съюз „SIR BASMATI RICE“ за стоките от класове 30, 31 и 33 по смисъла на ревизираната и изменена Ницска спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 г., различни от „саго“ и „изкуствения [несварен] ориз“ от клас 30.

                  2)

                     Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3)

                     Осъжда EUIPO да заплати разноските, включително направените в производството пред апелативния състав.

         (1)  ОВ C 276, 6.8.2018 г.


title: Дело T-380/18: Решение на Общия съд от 7 ноември 2019 г. — Intas Pharmaceuticals/EUIPO – Laboratorios Indas (INTAS) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „INTAS“ — По-ранни марка на Европейския съюз и национална марки, съдържащи словния елемент „indas“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Сходството на знаците и на стоките — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 — Доказване на реалното използване на по-ранните марки — член 47 от Регламент 2017/1001)

text:
               23.12.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 432/42

      Решение на Общия съд от 7 ноември 2019 г. — Intas Pharmaceuticals/EUIPO – Laboratorios Indas (INTAS)
      (Дело T-380/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „INTAS“ - По-ранни марка на Европейския съюз и национална марки, съдържащи словния елемент „indas“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Сходството на знаците и на стоките - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 - Доказване на реалното използване на по-ранните марки - член 47 от Регламент 2017/1001)
      (2019/C 432/48)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Intas Pharmaceuticals Ltd (Ахмедабад, Индия) (представител: F. Traub, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: J. Crespo Carrillo и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Laboratorios Indas, SA (Посуело де Аларкон, Испания) (представител: A. Gómez López, адвокат)

         Предмет

      Жалба срещу решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 16 април 2018 г. (преписка R 815/2017-4) относно производство по възражение между Laboratorios Indas и Intas Pharmaceuticals

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда Intas Pharmaceuticals Ltd да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 294, 20.8.2018 г.


title: Дело C-802/19: Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 31 октомври 2019 г. — Firma Z/Finanzamt Y

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/20

      Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 31 октомври 2019 г. — Firma Z/Finanzamt Y
      (Дело C-802/19)
      (2020/C 45/17)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesfinanzhof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Firma Z

         Ответник: Finanzamt Y

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Има ли право на намаляване на данъчната основа въз основа на решение на Съда на Европейския съюз по дело Elida Gibbs Ltd. от 24 октомври 1996 г., C-317/94 (EU:C:1996:400), аптека, която доставя лекарствени продукти на обществена здравноосигурителна каса, с оглед на предоставянето на отстъпка на здравно осигурените лица?

                  2)

                  При утвърдителен отговор: противоречи ли на принципите на неутралност и на равно третиране на вътрешния пазар положение, при което аптека в страната може да намали данъчната основа, но не и аптека, която от друга държава членка извършва освободена от данък вътреобщностна доставка на обществена здравноосигурителна каса?


title: Дело C-804/19: Преюдициално запитване от Landesgericht Salzburg (Австрия), постъпило на 31 октомври 2019 г. — BU/Markt24 GmbH

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/21

      Преюдициално запитване от Landesgericht Salzburg (Австрия), постъпило на 31 октомври 2019 г. — BU/Markt24 GmbH
      (Дело C-804/19)
      (2020/C 45/18)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesgericht Salzburg

         Страни в главното производство

         Ищец: BU

         Ответник: Markt24 GmbH

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли член 21 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 (1) да се приложи към трудово правоотношение, по което, макар и в Австрия да е сключен трудов договор за полагане на труд в Германия, работникът или служителят е държан на разположение на работодателя в Австрия в продължение на няколко месеца и не е престирал работната си сила?
                  При утвърдителен отговор на въпрос 1

                  2)

                  Следва ли член 21 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 да се тълкува в смисъл, че може да се стигне до прилагане на национална правна норма като член 4, параграф 1, буква а) от Arbeits- und Sozialgerichtsgesetz (Закон за съдилищата, правораздаващи по трудови и социалноосигурителни дела, наричан по-нататък „ASGG“), който позволява на работник или служител да предяви иск (при облекчени условия) пред съдилищата по неговото местоживеене за срока на трудовото правоотношение или по неговото местоживеене към момента на прекратяване на трудовото правоотношение?

                  3)

                  Следва ли член 21 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 да се тълкува в смисъл, че може да се стигне до прилагане на национална правна норма като член 4, параграф 1, буква d) от ASGG, който позволява на работник или служител да предяви иск (при облекчени условия) пред съдилищата по мястото, където следва да бъде изплатено неговото възнаграждение или където е следвало да бъде изплатено неговото възнаграждение към момента на прекратяване на трудовото му правоотношение?

                  4)

                  При отрицателен отговор на въпроси 2 и 3

                              4.1.

                              Следва ли член 21 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 да се тълкува в смисъл, че искът във връзка с трудово правоотношение, по което работникът или служителят не е престирал работна сила, следва да се предяви в държавата членка, в която работникът или служителят е бил държан на разположение на работодателя?

                              4.2.

                              Следва ли член 21 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 да се тълкува в смисъл, че искът във връзка с трудово правоотношение, по което работникът или служителят не е престирал работна сила, следва да се предяви в държавата членка, в която са започнати преговорите за трудовия договор и където той е сключен, независимо че е било договорено и съответно е било планирано трудът да бъде полаган в друга държава членка?
                              При отрицателен отговор на въпрос 1

                  5)

                  Следва ли член 7, точка 1 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 да се прилага към трудово правоотношение, по което, макар и в Австрия да е сключен трудов договор за полагане на труд в Германия, работникът или служителят е държан на разположение на работодателя в Австрия в продължение на няколко месеца и не е престирал работната си сила, когато може да се стигне до прилагане на национална норма като член 4, параграф 1, буква а) от ASGG, който позволява на работник или служител да предяви иск (при облекчени условия) пред съдилищата по неговото местоживеене за срока на трудовото правоотношение или по неговото местоживеене към момента на прекратяване на трудовото правоотношение, или когато може да се стигне до прилагане на национална правна норма като член 4, параграф 1, буква d) от ASGG, който позволява на работник или служител да предяви иск (при облекчени условия) пред съдилищата по мястото, където следва да бъде изплатено неговото възнаграждение или където е следвало да бъде изплатено неговото възнаграждение при прекратяване на трудовото му правоотношение?

         (1)  Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 351, 2012 г., стр. 1).


title: Дело C-808/19: Преюдициално запитване от Landgericht Gera (Германия), постъпило на 4 ноември 2019 г. — DS/Volkswagen AG

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/22

      Преюдициално запитване от Landgericht Gera (Германия), постъпило на 4 ноември 2019 г. — DS/Volkswagen AG
      (Дело C-808/19)
      (2020/C 45/19)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht Gera

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: DS

         Ответник: Volkswagen AG

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 6, параграф 1 и член 27, параграф 1 от [Наредбата относно одобрението на превозни средства в ЕО] (1), респ. член 18, параграф 1 и член 26, параграф 1 от Директива 2007/46/ЕО (2) да се тълкуват в смисъл, че производителят нарушава задължението си за издаване на валиден сертификат съгласно член 6, параграф 1 от [Наредбата относно одобрението на превозни средства в ЕО] (респ. задължението си за представяне на сертификат за съответствие съгласно член 18, параграф 1 от Директива 2007/46/ЕО), ако е монтирал в превозното средство забранено измервателно-коригиращо устройство по смисъла на член 5, параграф 2 и член 3, точка 10 от Регламент (ЕО) № 715/2007 (3), и че пускането на пазара на такова превозно средство нарушава забраната за пускане на пазара на превозно средство без валиден сертификат за съответствие съгласно член 27, параграф 1 от [Наредбата относно одобрението на превозни средства в ЕО] (респ. забраната за продажба без валиден сертификат за съответствие съгласно член 26, параграф 1 от Директива 2007/46/ЕО)?
                  При утвърдителен отговор:

                              1

                                          а.

                                          Членове 6 и 27 от [Наредбата относно одобрението на ЕО за превозни средства], респ. член 18, параграф 1, член 26, параграф 1 и член 46 от Директива 2007/46/ЕО, имат ли за цел да защитават и крайния клиент и — в случай на препродажба на пазара за употребявани стоки — по-специално следващия купувач на автомобила, дори и по отношение на свободата му на действие и имуществото му? Спада ли покупката от купувач на автомобили на употребявано превозно средство, което е пуснато на пазара без валиден сертификат за съответствие, към рисковете, за чието предотвратяване са приети тези норми?

                  2)

                  Член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 715/2007 има ли за цел да защитава и крайния клиент и — в случай на препродажба на пазара за употребявани стоки — по-специално следващия купувач на автомобила, дори и по отношение на свободата му на действие и имуществото му? Спада ли покупката от купувач на автомобили на употребявано превозно средство, в което е монтирано забранено измервателно-коригиращо устройство, към рисковете, за чието предотвратяване е приета тази норма?

                  3)

                  Трябва ли членове 6 и 27 от [Наредбата относно одобрението на превозни средства в ЕО], респ. член 18, параграф 1, член 26, параграф 1 и член 46 от Директива 2007/46/ЕО, да се тълкуват в смисъл, че в случай на нарушение на разпоредбите им от вредите на крайния клиент следва да не се удържа отчасти или изцяло обезщетение за реалното ползване на превозното средство (евентуално: по какъв начин, респ. до каква степен?), ако поради това нарушение крайният клиент може да иска и иска разваляне на договора за покупка на превозното средство? Променя ли се тълкуването, ако нарушението е съпроводено с въвеждане в заблуждение на одобряващите органи и крайните клиенти, че са изпълнени условията за одобрение и че използването на превозното средство в пътната мрежа е разрешено без ограничения и ако нарушението и измамата се извършват с цел намаляване на разходите и максимизиране на печалбата чрез голям обем продажби, като в същото време се осигурява конкурентно предимство за сметка на нищо неподозиращите клиенти?

         (1)  EG-Fahrzeuggenehmigungsverordnung (Наредба относно одобрението на превозни средства в ЕО) от 3 февруари 2011 г. (BGBl. I, стр. 126), последно изменена с член 7 от Наредбата от 23 март 2017 г. (BGBl. I, стр. 522).

         (2)  Директива 2007/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 септември 2007 година за създаване на рамка за одобрение на моторните превозни средства и техните ремаркета, както и на системи, компоненти и отделни технически възли, предназначени за такива превозни средства (Рамкова директива) (ОВ L 263, 2007 г., стр. 1).

         (3)  Регламент (ЕО) № 715/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 20 юни 2007 година за типово одобрение на моторни превозни средства по отношение на емисиите от леки превозни средства за превоз на пътници и товари (Евро 5 и Евро 6) и за достъпа до информация за ремонт и техническо обслужване на превозни средства (ОВ L 171, 2007 г., стр.1).


title: Дело C-809/19: запитване от Landgericht Gera (Германия), постъпило на 4 ноември 2019 г. — ER/Volkswagen AG

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/23

      запитване от Landgericht Gera (Германия), постъпило на 4 ноември 2019 г. — ER/Volkswagen AG
      (Дело C-809/19)
      (2020/C 45/20)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht Gera

         Страни в главното производство

         Ищец/Жалбоподател: ER

         Ответник: Volkswagen AG

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Трябва ли член 6, параграф 1 и член 27, параграф 1 от [Наредбата относно одобрението на превозни средства в ЕО] (1), респ. член 18, параграф 1 и член 26, параграф 1 от Директива 2007/46/ЕО (2) да се тълкуват в смисъл, че производителят нарушава задължението си за издаване на валиден сертификат съгласно член 6, параграф 1 от [Наредбата относно одобрението на превозни средства в ЕО] (респ. задължението си за представяне на сертификат за съответствие съгласно член 18, параграф 1 от Директива 2007/46/ЕО), ако е монтирал в превозното средство забранено измервателно-коригиращо устройство по смисъла на член 5, параграф 2 и член 3, точка 10 от Регламент (ЕО) № 715/2007 (3) и че пускането на пазара на такова превозно средство нарушава забраната за пускане на пазара на превозно средство без валиден сертификат за съответствие съгласно член 27, параграф 1 от [Наредбата относно одобрението на превозни средства в ЕО] (респ. забраната за продажба без валиден сертификат за съответствие съгласно член 26, параграф 1 от Директива 2007/46/ЕО)?
                  При утвърдителен отговор:

                              1

                                          a.

                                          Членове 6 и 27 от [Наредбата относно одобрението на ЕО за превозни средства], респ. член 18, параграф 1, член 26, параграф 1 и член 46 от Директива № 2007/46/ЕО имат ли за цел да защитават именно и крайния клиент, дори и по отношение на свободата му на действие и имуществото му? Спада ли покупката от краен клиент на превозно средство, което е пуснато на пазара без валиден сертификат за съответствие, към рисковете, за чието предотвратяване са приети тези норми?

                  2.

                  Член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 715/2007 има ли за цел да защитава именно и крайния клиент, дори и по отношение на свободата му на действие и имуществото му? Спада ли покупката от краен клиент на превозно средство, в което е монтирано забранено измервателно-коригиращо устройство, към рисковете, за чието предотвратяване е приета тази норма?

                  3.

                  Трябва ли членове 6 и 27 от [Наредбата относно одобрението на превозни средства в ЕО], респ. член 18, параграф 1, член 26, параграф 1 и член 46 от Директива 2007/46/ЕО, да се тълкуват в смисъл, че в случай на нарушение на разпоредбите им от вредите на крайния клиент следва да не се удържа отчасти или изцяло обезщетение за реалното ползване на превозното средство (евентуално: по какъв начин, респ. до каква степен?), ако поради това нарушение крайният клиент може да иска и иска разваляне на договора за покупка на превозното средство? Променя ли се тълкуването, ако нарушението е съпроводено с въвеждане в заблуждение на одобряващите органи и крайните клиенти, че са изпълнени условията за одобрение и че използването на превозното средство в пътната мрежа е разрешено без ограничения и ако нарушението и измамата се извършват с цел намаляване на разходите и максимизиране на печалбата чрез голям обем продажби, като в същото време се осигурява конкурентно предимство за сметка на нищо неподозиращите клиенти?

         (1)  Наредба относно одобрението на превозни средства в ЕО (BGBl. I, стр. 126), последно изменена с член 7 от Наредба от 23 март 2017 г. (BGBl. I, стр. 522).

         (2)  Директива 2007/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 септември 2007 година за създаване на рамка за одобрение на моторните превозни средства и техните ремаркета, както и на системи, компоненти и отделни технически възли, предназначени за такива превозни средства (Рамкова директива) (текст от значение за ЕИП) (ОВ L 263, 2007 г., стр. 1).

         (3)  Регламент (ЕО) № 715/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 20 юни 2007 година за типово одобрение на моторни превозни средства по отношение на емисиите от леки превозни средства за превоз на пътници и товари (Евро 5 и Евро 6) и за достъпа до информация за ремонт и техническо обслужване на превозни средства (Текст от значение за ЕИП) (ОВ L 171, 2007 г., стр. 1).


title: Дело C-816/19: Преюдициално запитване от Amtsgerichts Hamburg (Германия), постъпило на 5 ноември 2019 г. — QF/Germanwings GmbH

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/24

      Преюдициално запитване от Amtsgerichts Hamburg (Германия), постъпило на 5 ноември 2019 г. — QF/Germanwings GmbH
      (Дело C-816/19)
      (2020/C 45/21)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Hamburg

         Страни в главното производство

         Ищец: QF

         Ответник: Germanwings GmbH

         Преюдициални въпроси

      Представлява ли „извънредно обстоятелство“ по смисъла на член 5, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 261/2004 (1) синдикално организирана стачка на собствения персонал на опериращ въздушен превозвач?

         (1)  Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело C-827/19: Преюдициално запитване от Audiencia Provincial de Pontevedra (Испания), постъпило на 13 ноември 2019 г. — D.A.T.A. и др./Ryanair D.A.C.

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/25

      Преюдициално запитване от Audiencia Provincial de Pontevedra (Испания), постъпило на 13 ноември 2019 г. — D.A.T.A. и др./Ryanair D.A.C.
      (Дело C-827/19)
      (2020/C 45/22)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Audiencia Provincial de Pontevedra

         Страни в главното производство

         Въззивници: D.A.T.A., L.F.A., A.M.A.G., L.F.A., J.G.C., S.C.C., A.C.V., A.A.G., A.C.A., L.C.A., N.P.B. и P.C.A.

         Въззиваем: Ryanair D.A.C.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Може ли упражняването на правото на стачка от персонала на въздушния превозвач да се счита за „извънредно обстоятелство“ по смисъла на член 5, параграф 3 от Регламент 261/20[0]4 (1), когато стачката е обявена от профсъюз с искане за по-добри условия на труд и не е обусловена от предхождащо я решение на работодателя, а от исканията на работниците, или напротив, става въпрос за обстоятелство, присъщо на упражняваната от въздушния превозвач дейност?

                  2)

                  При обстоятелства като тези по висящия спор длъжен ли е превозвачът, включително когато е бил известен с изискваното съгласно закона уведомление, че ще бъде упражнено правото на стачка, да предприеме някаква законово допустима мярка, например да осигури полети с други авиокомпании, които не са засегнати от стачката?

                  3)

                  Има ли значение за преценката дали стачката на кабинния състав на авиокомпанията може да се счита за „извънредно обстоятелство“ по смисъла на член 5, параграф 3 от Регламент 261/20[0]4, начинът, по който стачката се преустановява, особено когато причина за това са взаимните отстъпки на двете страни?

         (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския Парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело C-841/19: Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social № 41 de Madrid (Испания), постъпило на 20 ноември 2019 г. — JL/Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/25

      Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social № 41 de Madrid (Испания), постъпило на 20 ноември 2019 г. — JL/Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
      (Дело C-841/19)
      (2020/C 45/23)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de lo Social № 41 de Madrid

         Страни в главното производство

         Ищец: JL

         Ответник: Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 4, параграф 1 от Директива 79/7/ЕИО (1) и член 2, параграф 1 от Директива 2006/54/ЕО (2) на Европейския парламент и на Съвета от 5 юли 2006 г. да се тълкува в смисъл, че не допускат национална уредба на [дадена] държава членка […], като оспорваната в главното производство, според която по отношение на работник на непълно работно време, чието основно възнаграждение е намалено поради работата на непълно работно време, размерът на отговорността на FOGASA (3) отново се намалява при изчисляване на отговорността на FOGASA в съответствие с член 33 от Закона за статута на работниците, при което непълното работно време се отчита за втори път, за разлика от режима на подобен работник на пълно работно време, доколкото тази правна уредба поставя в по-неблагоприятно положение по-специално работниците от женски пол спрямо работниците от мъжки пол?

         (1)  Директива 79/7/ЕИО на Съвета от 19 декември 1978 година относно постепенното прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване (ОВ L 6, 1979 г., стр. 24; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 192).

         (2)  Директива 2006/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 юли 2006 година за прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите (преработена) (ОВ L 204, 2006 г., стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 262).

         (3)  Fondo de Garantía Salarial (Фонд за гарантиране на възнагражденията).


title: Дело C-842/19: Иск, предявен на 19 ноември 2019 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/26

      Иск, предявен на 19 ноември 2019 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия
      (Дело C-842/19)
      (2020/C 45/24)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: W. Roels, A. Armenia)

         Ответник: Кралство Белгия

         Искания на ищеца

                  —

                  да се обяви, че като е пропуснала да приеме всички необходими мерки за изпълнение на решението, постановено от Съда на 12 април 2018 г. по дело C-110/17, Комисия/Белгия, Кралство Белгия не е изпълнило задълженията си по силата на член 260, параграф 1 ДФЕС,

                  —

                  да се осъди Кралство Белгия да плати имуществена санкция в размер на 22 076,55 EUR за всеки ден закъснение в изпълнението на решението, постановено по дело C-110/17, посочено по-горе, считано от деня на обявяване на решението по настоящото дело до деня, в който бъде изпълнено решението, постановено по дело C-110/17, посочено по-горе, която сума трябва да бъде преведена по посочена от Комисията сметка,

                  —

                  да се осъди Кралство Белгия да плати или минимална еднократно платима сума от 2 029 000 EUR, или, в случай че размерът на посочената минимална еднократно платима сума бъде надхвърлен — еднократно платима сума на ден в размер на 4 905,90 EUR, считано от деня, в който е постановено решението по дело C-110/17, посочено по-горе, до деня на обявяване на решението по настоящото дело или до деня, в който бъде изпълнено решението, постановено по дело C-110/17, посочено по-горе, ако това настъпи по-рано, която сума трябва да бъде преведена по посочена от Комисията сметка,

                  —

                  да се осъди Кралство Белгия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В жалбата си Комисията упреква Кралство Белгия, че не е взело мерките за изпълнение на решението, постановено от Съда на 12 април 2018 г.


title: Дело C-872/19 P: Жалба, подадена на 28 ноември 2019 г. от Боливарска република Венецуела срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти разширен състав) на 20 септември 2019 г. по дело T-65/18, Венецуела/Съвет

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/27

      Жалба, подадена на 28 ноември 2019 г. от Боливарска република Венецуела срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти разширен състав) на 20 септември 2019 г. по дело T-65/18, Венецуела/Съвет
      (Дело C-872/19 P)
      (2020/C 45/25)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Боливарска република Венецуела (представители: L. Giuliano и F. Di Gianni, avvocati)

         Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да отмени обжалваното решение в частта, с която жалбата е отхвърлена като недопустима;

                  —

                  да обяви подадената от жалбоподателя жалба за допустима и да върне делото на Общия съд за произнасяне по същество; и

                  —

                  да осъди Съвета да заплати съдебните разноски по това производство и по производството пред Общия съд.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят излага в подкрепа на жалбата си едно основание, разделено на три части.
      Общият съд погрешно е изтълкувал критерия за пряко засягане, предвиден в алинея четвърта на член 263 ДФЕС в светлината на решение Almaz-Antey:

                  1.

                  Общият съд е приложил неправилен критерий, за да прецени дали Боливарска република Венецуела е пряко засегната от оспорените разпоредби (1).

                  2.

                  Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като е пропуснал някои съществени обстоятелства по настоящото дело, прилагайки критерия за пряко засягане, установен в решение Almaz-Antey.

                  3.

                  Общият съд е пренебрегнал фактическите последици от оспорените разпоредби за Боливарска република Венецуела.

         (1)  Решение (ОВППС) 2017/2074 на Съвета от 13 ноември 2017 година относно ограничителни мерки с оглед на положението във Венесуела (ОВ L 295, 2017 г., стр. 60).


title: Дело C-874/19 P: Жалба, подадена на 28 ноември 2019 г. от Aeris Invest Sàrl срещу определението, постановено от Общия съд (осми състав) на 10 октомври 2019 г. по дело T-599/18, Aeris Invest/ЕСП

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/28

      Жалба, подадена на 28 ноември 2019 г. от Aeris Invest Sàrl срещу определението, постановено от Общия съд (осми състав) на 10 октомври 2019 г. по дело T-599/18, Aeris Invest/ЕСП
      (Дело C-874/19 P)
      (2020/C 45/26)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Aeris Invest Sàrl (представители: R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco, abogados)

         Друга страна в производството: Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да отмени определението на Общия съд от 10 октомври 2019 г., Aeris Invest/ЕСП, T-599/18, EU:T:2019:740, в частта му, в която жалбата е обявена за недопустима;

                  —

                  да върне делото на Общия съд, който да се произнесе, обвързан от правните въпроси, решени от Съда, в съответствие с исканията на тази страна пред първа инстанция; и

                  —

                  да не се произнася по съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      С първото си основание жалбоподателят поддържа, че обжалваното определение нарушава член 20 от Регламент (ЕС) №o806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 331, 2010 г. стр. 12) и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“). Според жалбоподателя обжалваният пред Общия съд акт има задължителни правни последици, доколкото окончателната оценка е неразделна част от решението за преструктуриране.
      С второто си основание жалбоподателят счита, че обжалваното определение нарушава член 17 от Хартата. Направеното в обжалваното определение тълкуване на член 20 от Регламент 806/2014 е несъвместимо с правото на собственост, доколкото то позволява накърняване на правото на собственост на тази страна без никакво обезщетение.
      Съгласно третото основание на жалбата обжалваното определение нарушава член 20, параграф 11, буква б) от Регламент 806/2014. След приемането на решението за преструктуриране и обезценяването на акциите бившите акционери на Banco Popular са станали кредитори на субекта. По този начин член 20, параграф 11, буква б) от Регламент 806/2014 намира приложение към бившите акционери, доколкото тази разпоредба предвижда задължението за вземане на решението за „намаляване на вземанията на кредиторите“ с оглед на окончателната оценка.
      Накрая, с четвъртото си основание жалбоподателят счита, че обжалваното определение нарушава член 20, параграфи 11 и 14 от Регламент 806/2014, както и член 41 от Хартата, като не взема предвид това, че обжалваният акт има задължителни правни последици спрямо тази страна, доколкото той пречи на AERIS да получи достъп до актуални и пълни данни относно счетоводното състояние на субект, в който AERIS притежава 3,45 % от акциите.


title: Дело C-883/19 P: Жалба, подадена на 3 декември 2019 г. от HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc, HSBC France срещу решението, постановено от Общия съд (втори разширен състав) на 24 септември 2019 г. по дело T-105/17, HSBC Holdings plc и др./Комисия

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/29

      Жалба, подадена на 3 декември 2019 г. от HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc, HSBC France срещу решението, постановено от Общия съд (втори разширен състав) на 24 септември 2019 г. по дело T-105/17, HSBC Holdings plc и др./Комисия
      (Дело C-883/19 P)
      (2020/C 45/27)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc, HSBC France (представители: K. Bacon QC, D. Bailey, Barristers, M. Simpson, Solicitor, C. Angeli, адвокат, M. Giner, адвокат)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателите

      Жалбоподателите молят Съда:

                  —

                  да отмени точка 2 от диспозитива на решение на Общия съд (втори разширен състав) от 24 септември 2019 г. по дело T-105/17, HSBC Holdings plc и др./Европейска комисия,

                  —

                  да отмени член 1, буква б) от Решение C(2016) 8530 окончателен на Комисията от 7 декември 2016 година относно производство по член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП (Дело AT.39914 – Лихвени деривати в евро (EIRD) (1); при условията на евентуалност, да отмени член 1, буква б), доколкото се отнася до участието на HSBC в единно продължено нарушение след 19 март 2007 г., и

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, направени от HSBC в производството по дело T-105/17 и в настоящото производство по обжалване.

         Основания и основни доводи

      Първо основание — Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото относно последиците от съществените процесуални нарушения от страна на Комисията, а именно правото на HSBC на принципите на презумпцията за невиновност, на добра администрация и на право на защита.
      Второ основание — Общият съд е допуснал грешка от правна страна като е приложил неправилно член 101, параграф 1 ДФЕС при квалификацията на предмета на манипулирането на 19 март 2007 г. и/или като е изопачил релевантните доказателства.
      Трето основание — Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е направил извода, че двете обсъждания са били нарушения на член 101, параграф 1 ДФЕС с оглед на целта. По-специално, Общият съд допуснал грешка като приел, че проконкурентното естество на тези обсъждания може да се вземе предвид на основание член 101, параграф 1 ДФЕС единствено в рамките или на съпътстващите основната операция ограничения или на преценката по член 101, параграф 3 ДФЕС.
      Четвърто основание — констатациите на Общия съд по отношение на две обсъждания на 12 и 16 февруари 2007 г. са изопачили явно доказателствата, с които е разполагал.
      Пето основание — изводът на Общия съд, че единното продължено нарушение, което е установил в решението си, е преследвало единна цел, е опорочен от две грешки при прилагане на правото: i) явно изопачаване на фактите и доказателствата що се отнася до обсъждането на 27 март 2007 г., и ii) грешка от правна страна при извода, че две обсъждания относно средните цени са преследвали установената от Общия съд единна цел.
      Шесто основание — Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото като е стигнал до извода, че HSBC е участвало в единно продължено нарушение, включващо действия, които не са били определени като неправомерни действия на HSBC в решението на Комисията.

         (1)  ОВ C 130, 2019 г., стр. 4.


title: Дело C-885/19 P: Жалба, подадена на 4 декември 2019 г. от Fiat Chrysler Finance Europe срещу решението, постановено от Общия съд (седми разширен състав) на 24 септември 2019 г. по съединени дела Т-755/15 и Т-759/15, Люксембург и Fiat Chrysler Finance Europe/Комисия

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/30

      Жалба, подадена на 4 декември 2019 г. от Fiat Chrysler Finance Europe срещу решението, постановено от Общия съд (седми разширен състав) на 24 септември 2019 г. по съединени дела Т-755/15 и Т-759/15, Люксембург и Fiat Chrysler Finance Europe/Комисия
      (Дело C-885/19 P)
      (2020/C 45/28)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Fiat Chrysler Finance Europe (представители: J. Rodriguez, abogado, N. de Boynes, avocat, M. Engel, Rechtsanwalt, G. Maisto, avvocato)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Ирландия

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да отмени решението на Общия съд (седми разширен състав) от 24 септември 2019 г. по съединени дела T-755/15 и T-759/15;

                  —

                  да отмени обжалваното решение на Комисията от 21 октомври 2015 г. (1) в съответствие с член 263, алинея четвърта ДФЕС; или при условията на евентуалност, ако и доколкото Съдът не може да се произнесе окончателно, да върне делото на Общия съд; и

                  —

                  да осъди Комисията да заплати на Fiat Chrysler Finance Europe направените от него съдебни разноски съгласно член 138, параграф 1 и член 184, параграфи 1 и 2 от Процедурния правилник на Съда, както и да заплати на Fiat Chrysler Finance Europe направените от него съдебни разноски пред първата инстанция.

         Основания и основни доводи

      Първо основание: анализът на Общия съд на обстоятелството дали Fiat Chrysler Finance Europe е получило предимство от предварителното споразумение за ценообразуване (наричано по-нататък „ПСЦ“) нарушава член 107 ДФЕС, тъй като (i) Общият съд неправилно прилага правния критерий за това дали ПСЦ съдържа методология, която превишава приложимата свобода на преценка и (ii) Общият съд не определя надлежно съответното предприятие, което се ползва от ПСЦ.
      Второ основание: анализът на Общия съд на правното основание за принципа на Комисията за равнопоставеност на страните по договорите (наричан по-нататък „ПРС“) е неадекватен и противоречив, и нарушава общия принцип за излагане на надлежни и съгласувани мотиви.
      Трето основание: Общият съд е нарушил основния принцип на правна сигурност, като е (i) утвърдил зле дефинирания ПРС на Комисията, без да обсъди неговия обхват и съдържание, и като е (ii) подкрепил прилагането на презумпцията за селективност към ПСЦ.

         (1)  Решение (ЕС) 2016/2326 на Комисията от 21 октомври 2015 година относно държавна помощ SA.38375 (2014/C ex 2014/NN), приведена в действие от Люксембург в полза на Fiat (нотифицирано под номер C(2015) 7152) (ОВ L 351, 2016 г., стр. 1).


title: Дело C-888/19 P: Жалба, подадена на 4 декември 2019 г. от GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 24 септември 2019 г. по дело T-586/14 RENV, Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/Комисия

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/31

      Жалба, подадена на 4 декември 2019 г. от GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 24 септември 2019 г. по дело T-586/14 RENV, Xinyi PV Products (Anhui) Holdings/Комисия
      (Дело C-888/19 P)
      (2020/C 45/29)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател в производството по обжалване: GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH (представител: R. MacLean, Solicitor)

         Други страни в производството: Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd, Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя в производството по обжалване

      Жалбоподателят в производството по обжалване иска от Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното съдебно решение,

                  —

                  да отхвърли втората част от първото основание на жалбата в първоинстанционното производство като неоснователна, както е повторно посочено в обжалваното съдебно решение,

                  —

                  да се произнесе сам по същество по втората част от първото основание на жалбата в първоинстанционното производство, както е посочено повторно в обжалваното съдебно решение,

                  —

                  да върне делото на Общия съд за произнасяне по останалите нарушения на закона, на които се основава жалбата в първоинстанционното производство, и

                  —

                  да осъди жалбоподателя в първоинстанционното производство да плати съдебните разноски на обжалващия в това производство, както и съдебните разноски в производствата пред първата инстанция и по предишното обжалване.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят в производството по обжалване поддържа, че обжалваното съдебно решение трябва да бъде отменено на три отделни основания за обжалване.
      Първо основание: Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото в обжалваното съдебно решение при тълкуването и прилагането на свързаните понятия „значителни нарушения“ и „финансово положение“, посочени в член 2, параграф 7, буква в), трето тире от основния Антидъмпингов регламент (1) и следващата от това промяна на тежестта на доказване за третиране като пазарна икономика (ТПИ) от жалбоподателя на Комисията.
      Второ основание: Общият съд не е спазил границите на свободата на преценка на Комисията при преценката за ТПИ и е заместил преценката на Комисията относно обстоятелствата на производителя износител със своята собствена преценка.
      Трето основание: Жалбоподателят в производството по обжалване иска отмяна на първата точка от диспозитива на обжалваното съдебно решение, с мотива, че по този начин Общият съд се е произнесъл ultra petita.

         (1)  Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 343, 2009 г., стр. 51).


title: Дело C-891/19 P: Жалба, подадена на 4 декември 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 24 септември 2019 г. по дело T-500/17, Hubei Xinyegang Special Tube/Комисия

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/32

      Жалба, подадена на 4 декември 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 24 септември 2019 г. по дело T-500/17, Hubei Xinyegang Special Tube/Комисия
      (Дело C-891/19 P)
      (2020/C 45/30)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: T. Maxian Rusche и N. Kuplewatzky)

         Други страни в производството: Hubei Xinyegang Special Tube Co. Ltd, ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Válcovny trub Chomutov a.s., Vallourec Deutschland GmbH

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да отмени обжалваното решение;

                  —

                  да отхвърли първото и второто основания на жалбата, по която е образувано първоинстанционното производство, тъй като не са правно обосновани;

                  —

                  да върне делото за произнасяне от Общия съд по третото и четвъртото основание на жалбата, по която е образувано първоинстанционното производство;

                  —

                  да не се произнася по съдебните разноски в първоинстанционното и въззивното производство, които да бъдат присъдени с окончателното решение на Общия съд.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си Комисията изтъква шест основания.
      Първо, в точки 59—67 от обжалваното решение са допуснати множество грешки при прилагане на правото. По-конкретно, Общият съд тълкувал неправилно член 1, параграфи 2 и 4, член 3, параграфи 2, 3 и 8 и член 4 от Основния регламент (1) като приел, че последните две разпоредби предвиждат задължение за Комисията да вземе предвид сегментирането на пазара на разглеждания продукт в своя анализ на ценовите ефекти. Член 3, параграфи 2 и 3 от Основния регламент обаче изисквал сравняване със сходен продукт, дефиниран в член 1, параграф 4 от Основния регламент, а не вида подробна оценка, искана от Общия съд на равнището на пазарните сегменти. Съдебните органи, на които се позовава Общият съд, не подкрепят неговата гледна точка, и той изопачава фактите, на които те се позовават, и фактите в основата на Спорния регламент (2). На последно място и във всички случаи не са налице особени обстоятелства, които да оправдават анализ, извършен на равнището на пазарен сегмент.
      Второ, в точки 59—67 от съдебното решение Общият съд тълкувал неправилно Спорния регламент или изопачил фактите относно използването на контролните номера на продукта (КНП) в анализа на Комисията на ценовите ефекти. Използването на КНП интернализира определени характеристики като сегментиране на пазара (и много други фактори), в резултат на което всеки анализ на ценовите ефекти, основан на такава КНП структура, взема предвид тези фактори. Поради това не е необходимо да се извършва друг анализ на ценовите ефекти по сегменти.
      Трето, в точки 77—79 от съдебното решение Общият съд допуска грешка при тълкуването на член 296 ДФЕС и изопачава доказателствата относно анализа, основан на пазарните сегменти в хода на разследването и в спорния регламент.
      Четвърто, в точки 68—76 от съдебното решение Общият съд тълкува неправилно член 3, параграфи 2 и 3 от Основния регламент, който изисква да се установи единствено въздействието на дъмпинговия внос върху промишлеността на Съюза. Противно на застъпваната от Общия съд гледна точка, въздействието от продажбата на видове на продукта, които не са изнесени от включените в извадката производители износители, не е релавантно.
      Пето, точки 67—76 от съдебното решение не отчитат последиците на член 17 от Основния регламент, който се отнася до представителната извадка, и го лишава от неговото полезно действие. Констатацията в тези точки неглижира факта, че присъщите на представителната извадка последици се състоят в това, че Комисията анализира само вноса от включените в извадката китайски производители износители. Ето защо напълно правомерно може да има продажби, които не са взети предвид, тъй като е използвана представителна извадка. Този страничен ефект обаче не засяга легитимността на анализа на ценовите ефекти, извършен въз основа на представителна извадка, взета предвид съгласно член 17 от основния регламент.
      Шесто, в точки 34, 35 и 45 от съдебното решение Общият съд извършва ново квалифициране на изтъкнатите пред него първо и второ основание, като по този начин се произнася ultra petita. Освен това той допуснал грешка при прилагане на правото, когато определил неправилно обхвата на съдебния контрол, приложим към изтъкнатите пред него първо и второ основание. Дори да съществува— quod non — определеният от Общия съд критерий за контрол, той квалифицирал неправилно и дори изопачил фактите, които са в основата на анализа на Комисията.

         (1)  Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 176, 2016 г., стр. 21).

         (2)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/804 на Комисията от 11 май 2017 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои видове безшевни тръби от желязо (с изключение на тези от чугун) или от стомана (с изключение на тези от неръждаема стомана), с кръгло напречно сечение и с външен диаметър, превишаващ 406,4 mm, с произход от Китайската народна република (ОВ L 121, 2017 г., стр. 3).


title: Дело C-897/19: Преюдициално запитване от Vrhovni sud (Хърватия), постъпило на 5 декември 2019 г. — Руска федерация

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/33

      Преюдициално запитване от Vrhovni sud (Хърватия), постъпило на 5 декември 2019 г. — Руска федерация
      (Дело C-897/19)
      (2020/C 45/31)
      Език на производството: хърватски

         Запитваща юрисдикция

      Vrhovni sud (Върховен съд)

         Страни в главното производство

      I. N.
      Руска федерация

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Трябва ли член 18 от Договора за функционирането на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че държава — членка на Европейския съюз, вземаща решение относно екстрадицията в трета държава на гражданин на държава, която не е член на Европейския съюз, но е член на Шенгенското пространство, е длъжна да уведоми за искането за екстрадиция държавата — членка на Шенгенското пространство, чийто гражданин е това лице?

                  2.

                  Ако отговорът на отговорът на предходния въпрос е утвърдителен, а държавата — членка на Шенгенското пространство, е поискала предаването на лицето с цел провеждане на производство, за което се иска екстрадицията, трябва ли лицето да ѝ се предаде в съответствие със Споразумението между Европейския съюз и Република Исландия и Кралство Норвегия относно процедурата по екстрадиране между държавите — членки на Европейския съюз, и Исландия и Норвегия?


title: Дело C-735/18: Определение на председателя на Съда от 21 октомври 2019 г. (преюдициално запитване, отправено от Justice de paix du troisième canton de Charleroi — Белгия) — IZ/Ryanair DAC

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/34

      Определение на председателя на Съда от 21 октомври 2019 г. (преюдициално запитване, отправено от Justice de paix du troisième canton de Charleroi — Белгия) — IZ/Ryanair DAC
      (Дело C-735/18) (1)

      (2020/C 45/32)
      Език на производството: френски.
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 44, 4.2.2019 г.


title: Дело C-281/19: Определение на председателя на Съда от 18 ноември 2019 г. (преюдициално запитване, отправено от Tribunal administratif de Paris — Франция) — XS/Recteur de l'académie de Paris

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/34

      Определение на председателя на Съда от 18 ноември 2019 г. (преюдициално запитване, отправено от Tribunal administratif de Paris — Франция) — XS/Recteur de l'académie de Paris
      (Дело C-281/19) (1)

      (2020/C 45/33)
      Език на производството: френски
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 187, 3.6.2019 г.


title: Дело C-395/19: Определение на председателя на Съда от 26 ноември 2019 г. (преюдициално запитване, отправено от Tribunal d'instance de Nice — Франция) — VT, WU/easyJet Airline Co. Ltd

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/34

      Определение на председателя на Съда от 26 ноември 2019 г. (преюдициално запитване, отправено от Tribunal d'instance de Nice — Франция) — VT, WU/easyJet Airline Co. Ltd
      (Дело C-395/19) (1)

      (2020/C 45/34)
      Език на производството: френски
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 246, 22.7.2019 г.


title: Дело T-749/19: Жалба, подадена на 1 ноември 2019 г. — John Wood Group и др./Комисия

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/35

      Жалба, подадена на 1 ноември 2019 г. — John Wood Group и др./Комисия
      (Дело T-749/19)
      (2020/C 45/35)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: John Wood Group plc (Абърдин, Обединено кралство), WGPSN (Holdings) Ltd (Абърдийн), Wood Group Investments Ltd (Абърдийн) и Amec Foster Wheeler Ltd (Кнутсфорд, Обединено кралство) (представители: C. McDonnell, Barrister, B. Goren, Solicitor, M. Peristeraki, lawyer, и K. Desai, Solicitor)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да приеме, че не е налице неправомерна държавна помощ, да отмени член 1 от Решение на Комисията C (2019) 2526 от 2 април 2019 г. относно държавна помощ SA.44896 приведена в изпълнение от Обединеното кралство относно Освобождаването на финансирането на групи по отношение на контролираните чуждестранни дружества, доколкото в него се приема, че е налице неправомерна държавна помощ и да отхвърли искането Обединеното кралство да възстанови твърдяната неправомерна държавна помощ, получена от жалбоподателите в този контекст (членове 2 и 3 от обжалваното решение),

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени членове 2 и 3 от обжалваното решение, доколкото в тях се изисква Обединеното кралство да си възстанови от жалбоподателите твърдяната неправомерна държавна помощ, и

                  —

                  при всяко положение да постанови Комисията да понесе направените от жалбоподателите разноски за това производство.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват девет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  С първото основание се твърди, че Комисията не разбира контекста, целта и действието на правилата на Обединеното кралство за контролираните чуждестранни дружества (КЧД), във връзка с нетъргуемите финансови печалби. Изводите на Комисията в обжалваното решение се основават на кумулирани явни грешки. По-конкретно, Комисията допуска явни грешки в разбирането си на цялостната данъчна система на Обединеното кралство, в разбирането си на целите на системата на контролираните чуждестранни дружества с оглед на специфичния аспект на освобождаването на финансирането на групи и при определянето на квалифицираните заемни правоотношения.

                  2.

                  С второто основание се твърди, че Комисията неправилно разглежда освобождаването на финансирането на групи като освобождаване от данъци и съответно като предимство. Във връзка с нетъргуемите финансови печалби освобождаването на финансирането на групи представлява разпоредба, свързана с облагането, и част от определянето на границите на правилата за контролираните чуждестранни дружества, не селективно предимство. Комисията не представя количествен анализ, за да покаже, че това е предимство и при липсата на убедителни доказателства, че в резултат на въпросната мярка се получава предимство, обжалваното решение не може да остане в сила.

                  3.

                  С третото основание, се твърди, че Комисията не определя правилно референтната система за оценката на отражението на правилата за контролираните чуждестранни дружества и неправилно определя тези правила като обособена съвкупност от правила от общата система на корпоративното данъчно облагане на Обединеното кралство. Комисията не разбрала правилно целта на нормите за контролираните чуждестранни дружества и не се е съобразила със свободата на преценка на Обединеното кралство.

                  4.

                  С четвъртото основание се твърди, че Комисията прави явни грешки в анализа си на държавната помощ и прилага неправилен тест, когато разглежда въпроса за сравнимостта. Комисията не могла да разпознае различията в степента на риска за данъчнага основа на Обединеното кралство между кредитирането на група, която подлежи на данъчно облагане в Обединеното кралство, и кредитирането на група, която не подлежи на данъчно облагане в Обединеното кралство, и необосновано приема, че кредитиране вътре в рамките на групата може да се сравни с кредитирането на трети лица,

                  5.

                  С петото основание се твърди, че дори да се приеме, че prima facie въпросните мерки за контролираните чуждестранни дружества представляват помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, в обжалваното решение неправилно се заключава, че няма обосновка, която да може да се приложи, за да се защити съвместимостта на въпросните мерки с нормите на правото на ЕС относно държавните помощи. Освен това обжалваното решение е нелогично и непоследователно, тъй като Комисията правилно приема, че глава 9 от част 9А от Закона за данъчното облагане от 2010 г. (международни и други разпоредби) е обоснована за случаи, когато единственото основание за прилагане на облагането на контролираните чуждестранни дружества в хипотезата на глава 5 от посочената част 9А е тестът за „свързания с Обединеното кралство капитал“ въз основа на факта, че този тест може да бъде прекомерно труден за прилагане на практика, но в същото време и без да даде адекватно обяснение, Комисията отбелязва, че споменатата глава 9 никога не е обоснована в случаите, в които тестът за съществените функции на персонала води до облагане на контролираните чуждестранни дружества по реда на споменатата глава 5. Всъщност теста за съществените функции на персонала е прекомерно труден за прилагане на практика, така че Комисията е трябвало да приеме, че споменатата глава 9 е обоснована също и в контекста на този тест и би трябвало да заключи, че няма държавна помощ.

                  6.

                  С шестото основание се твърди, че ако обжалваното решение бъде оставено в сила, изпълнението му чрез връщането на твърдяната държавна помощ от жалбоподателите ще наруши основни принципи на правото на ЕС, включително свободата на установяване, свободното предоставяне на услуги, като се отбелязва, че в случая на жалбоподателите въпросните контролирани чуждестранни дружества се намират в други държави членки.

                  7.

                  Със седмото основание се твърди, че заповедта за връщане, следствие от обжалваното решение, е необоснована и противоречи на основни принципи на правото на Съюза.

                  8.

                  С осмото основание се твърди, че Комисията не излага адекватни мотиви за критиките в обжалваното решение като извода, че облагането на контролирани чуждестранни дружества по реда на споменатата глава 5 би могло да се приложи като се използва тестът за съществените функции на персонала без затруднения или непропорционална тежест.

                  9.

                  С деветото основание се твърди, че с обжалваното решение се нарушава и принципът на добра администрация, който изисква Комисията да осигурява прозрачност и предвидимост в административните си производства и да приема решенията си в разумен срок. Няма основание Комисията да вземе решението си за започване на разследването в настоящия случай след повече от четири години и да излезе с решение повече от шест години след като оспорваната мярка е била приложена.


title: Дело T-762/19: Жалба, подадена на 8 ноември 2019 г. — Rio Tinto European Holdings и др./Комисия

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/36

      Жалба, подадена на 8 ноември 2019 г. — Rio Tinto European Holdings и др./Комисия
      (Дело T-762/19)
      (2020/C 45/36)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Rio Tinto European Holdings Ltd (Лондон, Обединено кралство), Rio Tinto International Holdings Ltd (Лондон) и Rio Tinto Simfer UK Ltd (Лондон) (представители: N. Niejahr и B. Hoorelbeke, lawyers, A. Stratakis и P. O’Gara, Solicitors)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение на Комисията (ЕС) 2019/1352 от 2 април 2019 г. относно държавна помощ SA.44896, приведена в изпълнение от Обединеното кралство, относно финансирането на групи контролирани чуждестранни дружества, доколкото в него се приема, че твърдяната мярка за помощ представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС и се разпорежда връщането ѝ ведно с лихвата включително от жалбоподателите,

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени членове 2, 3 и 4 от обжалваното решение, доколкото в тях се изисква връщането на несъвместима помощ ведно с лихвата, включително от жалбоподателите,

                  —

                  да постанови Комисията да понесе наред със собствените си разноски и тези направени от жалбоподателите във връзка с това производство.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват пет основания в подкрепа на жалбата.:

                  1.

                  С първото основание се твърди, че Комисията нарушава член 107, параграф 1 ДФЕС, като приема че твърдяната мярка за помощ осигурява селективно предимство:

                              a)

                              на дружествата ползващи освобождаването в размер на 75 % за квалифицирани заемни правоотношения с нисък риск, тъй като Комисията:

                                          —

                                          неправилно определя като референтна система схемата на Обединеното кралство за контролираните чуждестранни дружества,

                                          —

                                          допуска грешка при прилагане на правото като приема, че освобождаването в размер на 75 % представлява дерогация от референтната данъчна система, въз основа на това:

                                                      (i)

                                                      установяването на дерогация неправилно се основава на регулаторната техника;

                                                      (ii)

                                                      тестът за съществените функции на персонала не е централният тест за схемата на Обединеното кралство за контролираните чуждестранни дружества и

                                                      (iii)

                                                      квалифицираните и неквалифицираните заемни правоотношения не са в едно и също положение от правна и фактическа страна и при всяко положение допуска грешка при прилагане на правото, като прилага по аналогия и неоснователно се позовава на текста на Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета (1),

                                          —

                                          допуска фактическа грешка и грешка при прилагане на правото, като приема, че освобождаването в размер на 75 % не е обосновано от естеството и общата структура на данъчната система, също както освобождаването на финансирането на групи, което се прилага спрямо нетъргуемите финансови печалби по член 371EC от Закона за данъчното облагане от 2010 г. (международни и други разпоредби) (капиталови инвестиции от Обединеното кралство.

                              b)

                              на дружествата, които се ползват от освобождаванията на съчетаната лихва, тъй като Комисията:

                                          —

                                          неправилно определя правилата на Обединеното кралство относно контролираните чуждестранни дружества като референтната система,

                                          —

                                          допуска грешка при прилагане на правото, като приема, че освобождаванията на съчетаната лихва представляват дерогация от референтната система въз основа на това, че

                                                      (i)

                                                      изводът за дерогация неправилно се основава на регулаторната техника и тестът за съществените функции на персонала не е централният тест за правилата на Обединеното кралство за контролираните чуждестранни дружества;

                                                      (ii)

                                                      данъкоплатците, които могат да се ползват от освобождаванията на съчетаната лихва не са в едно и също от правна и фактическа страна положение с тези, които нямат тази възможност.

                                          —

                                          допуска фактическа грешка и грешка при прилагане на правото, като приема, че освобождаването на съчетаната лихва не е обосновано от естеството и общата структура на данъчната система.

                  2.

                  С второто основание се твърди, че Комисията е нарушила член 107, параграф 1 ДФЕС, като не доказва, че твърдяната мярка може да засегне търговията между държавите членки и заплашва да наруши конкуренцията.

                  3.

                  С третото основание се твърди, при условията на евентуалност, че Комисията е нарушила член 49 ДФЕС, като квалифицира твърдяната мярка за помощ като несъвместима държавна помощ, която не нарушава гарантираната от член 49 ДФЕС свобода на установяване.

                  4.

                  С четвъртото основание се твърди, че Комисията нарушава основния принцип на равно третиране/недопускане на дискриминация, като:

                              —

                              третира по един и същ начин нетъргуемите финансови печалби от квалифицирани заеми по същия начин както нетъргуемите финансови печалби от неквалифицирани заеми и

                              —

                              третира освобождаването на финансирането на групи по различен начин в зависимост от това дали по отношение на нетъргуемите финансови печалби се прилага член 371EB или 371EC от Закона за данъчното облагане от 2010 г. (Международни и други разпоредби).

                  5.

                  С петото основание се твърди, при условията на евентуалност, че дори ако твърдяната мярка за помощ попада в приложното поле на член 107, параграф 1 ДФЕС, Комисията нарушава член 16, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2015/1589 (2) като разпорежда връщането на сумите от твърдяната несъвместима помощ от бенефициерите на твърдяната мярка за помощ, тъй като това връщане нарушава общи принципи на правото на ЕС, а именно принципа на оправданите правни очаквания и на правната сигурност.

         (1)  Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета от 12 юли 2016 година за установяване на правила срещу практиките за избягване на данъци, които пряко засягат функционирането на вътрешния пазар (ОВ L 193, 2016 г., стр. 1).

         (2)  Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9).


title: Дело T-763/19: Жалба, подадена на 8 ноември 2019 г. — Ultra Electronics Holdings и др./Комисия

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/38

      Жалба, подадена на 8 ноември 2019 г. — Ultra Electronics Holdings и др./Комисия
      (Дело T-763/19)
      (2020/C 45/37)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Ultra Electronics Holdings plc (Лондон, Обединено кралство), DF Group Ltd (Лондон) и Ultra Electronics Swiss Holdings Company Ltd (Лондон) (представители: M. Whitehouse и P. Halford, Solicitors)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да отмени решение на Комисията (ЕС) 2019/1352 от 2 април 2019 г. относно държавна помощ SA.44896 приведена в изпълнение от Обединеното кралство относно освобождаването на финансирането на групи по отношение на контролираните чуждестранни дружества (ОВ L 216, 2019 г., стр. 1),

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени член 2 от обжалваното решение, доколкото с него се нарушава свободата на установяване на жалбоподателите по член 49 ДФЕС и свободното движение на капитали по член 63 ДФЕС, и

                  —

                  да осъди Комисията да заплати направените от жалбоподателите съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват единадесет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  С първото основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото и/или явна грешка в преценката като заключава, че в резултат на схемата за освобождаване на финансирането на групи (наричана по-нататък „оспорваната мярка“) се получава икономическо предимство по смисъла и в приложното поле на член 107, параграф 1 ДФЕС.

                  2.

                  С второто основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото и/или явна грешка в преценката при определянето на референтната система за целите на анализа на „селективността“.

                  3.

                  С третото основание се твърди, че Комисията допуска грешки при прилагане на правото и явни грешки в преценката като определя неправилно и непълно и не разбира правилно релевантните цели на избраната от нея референтна система.

                  4.

                  С четвъртото основание се твърди, че Комисията допуска грешки при прилагане на правото и/или явни грешки в преценката като определя оспорваната мярка като мярка, установяваща дерогация от избраната от нея референтна система.

                  5.

                  С петото основание се твърди, че Комисията допуска грешки при прилагане на правото и/или явни грешки в преценката като квалифицира оспорваната мярка като prima facie селективна, като неправилно приема, че тя води до различно третиране на предприятия в сходно от правна и фактическа страна положение.

                  6.

                  С шестото основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото като взема предвид Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета (1) при преценката на селективността на оспорваната мярка, при положение че този акт не е влязъл в сила до края на периода, за който Комисията приема, че в резултат на оспорваната мярка се получава държавна помощ.

                  7.

                  Със седмото основание се твърди, че с обжалваното решение Комисията злоупотребява с власт в противоречие с данъчния суверенитет на Обединеното кралство.

                  8.

                  С осмото основание се твърди, че Комисията допуска явни грешки в преценката като приема, че твърдяната дерогация не е обоснована по отношение на данъчното облагане на нетъргуеми финансови печалби от квалифицирането на кредитните правоотношения като попадащи prima facie в приложното поле на член 371 ЕВ (Дейности в Обединеното кралство) от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) от 2010 г. По отношение на освобождаванията на „квалифицираните ресурси“ и на „печалбите от съчетана лихва“ решението на Комисията е опорочено и от липсата на каквито и да е мотиви във връзка с тяхното обосноваване или липса на такова.

                  9.

                  С деветото основание се твърди, че Комисията действа в нарушение на член 108, параграф 2 ДФЕС и на член 6 от Регламент (ЕС) 2015/1589 (2) и в нарушение на задължението за добра администрация по член 41 от Хартата на основните права. По-конкретно в решението си за откриване на процедурата тя не посочва, че има съмнения относно обосноваването на „освобождаването в размер на 75 %“ по член 371 ID (Международни и други разпоредби) от Закона за данъчното облагане от 2010 г. с избягване на практическите трудности за провеждане на анализа на съществените функции на персонала във връзка с кредитирането вътре в рамките на групата, като даване на заинтересованите страни на подходяща възможност да изложат становище по този въпрос, тя не поканила в хода на разследването си заинтересованите страни да дадат становище във връзка с това и в обжалваното решение тя не се съобразява с такива становища, каквито фактически заинтересованите страни са представили във връзка с това. Поради това обжалваното решение е нищожно.

                  10.

                  С десетото основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото, като приема, че данъчното облагане на дружество от Обединеното кралство върху печалбата от чуждестранните дъщерни дружества „до степента, в която са свързани с местни активи и дейности“ не налага ограничение на свободата на установяване и че оспорваната мярка не е необходима за гарантиране на закрепените в Договора свободи.
                  В подкрепа на искането си (при условията на евентуалност) жалбоподателите излагат следното основание за отмяната на член 2 от обжалваното решение:

                  11.

                  С единадесетото основание се твърди, че дори (което се отрича) в резултат на оспорваната мярка да се получава схема за държавна помощ, Комисията допуска грешка при прилагане на правото, като приема, че възстановяването на помощта няма да наруши основните принципи на правото на ЕС и разпореждането да се върне помощта независимо от мястото на установяване на контролираните чуждестранни дружества и от това дали отпускат кредити на чуждестранни дружества от групата, всъщност засяга упражняването на свободата на установяване и свободното движение на капитали. Конкретно в настоящия случай възстановяването ще наруши свободата на установяване на жалбоподателите по член 49 ДФЕС и свободното движение на капитали по член 63 ДФЕС. Доколкото представлява такова нарушение разпореждането за възстановяване по член 2 от обжалваното решение следва да се отмени.

         (1)  Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета от 12 юли 2016 година за установяване на правила срещу практиките за избягване на данъци, които пряко засягат функционирането на вътрешния пазар (ОВ L 193, 2016 г., стр. 1).

         (2)  Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9).


title: Дело T-765/19: Жалба, подадена на 8 ноември 2019 г. — Genus Investments/Комисия

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/41

      Жалба, подадена на 8 ноември 2019 г. — Genus Investments/Комисия
      (Дело T-765/19)
      (2020/C 45/39)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Genus Investments Ltd (Бейсингсток, Обединено кралство) (представители: M. Whitehouse и P. Halford, Solicitors)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решение на Комисията (ЕС) 2019/1352 от 2 април 2019 г. относно държавна помощ SA.44896 приведена в изпълнение от Обединеното кралство относно освобождаването на финансирането на групи по отношение на контролираните чуждестранни дружества (ОВ L 216, 2019 г., стр. 1)

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени член 2 от обжалваното решение, доколкото с него се нарушава свободата на установяване на жалбоподателя по член 49 ДФЕС и

                  —

                  да осъди Комисията да заплати направените от жалбоподателя съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква единадесет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  С първото основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото и/или явна грешка в преценката като заключава, че в резултат на схемата за освобождаване на финансирането на групи (наричана по-нататък „оспорваната мярка“) се получава икономическо предимство по смисъла и в приложното поле на член 107, параграф 1 ДФЕС.

                  2.

                  С второто основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото и/или явна грешка в преценката при определянето на референтната система за целите на анализа на „селективността“.

                  3.

                  С третото основание се твърди, че Комисията допуска грешки при прилагане на правото и явни грешки в преценката като определя неправилно и непълно и не разбира правилно релевантните цели на избраната референтна система.

                  4.

                  С четвъртото основание се твърди, че Комисията допуска грешки при прилагане на правото и/или явни грешки в преценката като определя оспорваната мярка като мярка, установяваща дерогация от избраната от нея референтна система.

                  5.

                  С петото основание се твърди, че Комисията допуска грешки при прилагане на правото и/или явни грешки в преценката като квалифицира оспорваната мярка като prima facie селективна, като неправилно приема, че тя води до различно третиране на предприятия в сходно от правна и фактическа страна положение.

                  6.

                  С шестото основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото като взема предвид Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета (1) при преценката на селективността на оспорваната мярка, при положение че този акт не е влязъл в сила до края на периода, за който Комисията приема, че в резултат на оспорваната мярка се получава държавна помощ.

                  7.

                  Със седмото основание се твърди, че с обжалваното решение Комисията злоупотребява с власт в противоречие с данъчния суверенитет на Обединеното кралство.

                  8.

                  С осмото основание се твърди, че Комисията допуска явни грешки в преценката като приема, че твърдяната дерогация не е обоснована по отношение на данъчното облагане на нетъргуеми финансови печалби от квалифицирането на кредитните правоотношения като попадащи prima facie в приложното поле на член 371 ЕВ (Дейности в Обединеното кралство) от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) от 2010 г. По отношение на „квалифицираните ресурси“ и освобождаванията на „печалбата от съчетана лихва“ решението на Комисията е опорочено и от липсата на каквито и да е мотиви във връзка с тяхното обосноваване или липса на такова.

                  9.

                  С деветото основание се твърди, че Комисията действа в нарушение на член 108, параграф 2 ДФЕС и на член 6 от Регламент (ЕС) 2015/1589 (2) и в нарушение на задължението за добра администрация по член 41 от Хартата на основните права. По-конкретно в решението си за откриване на процедурата тя не посочва, че има съмнения относно обосноваването на „освобождаването в размер на 75 %“ по член 371 ID (Международни и други разпоредби) от Закона за данъчното облагане от 2010 г. с избягване на практическите трудности за провеждане на анализа на съществените функции на персонала във връзка с кредитирането вътре в рамките на групата, като даване на заинтересованите страни на подходяща възможност да изложат становище по този въпрос, тя не поканила в хода на разследването си заинтересованите страни да дадат становище във връзка с това и в обжалваното решение тя не се съобразява с такива становища, каквото фактически заинтересованите страни представят във връзка с това. Поради това обжалваното решение е нищожно..

                  10.

                  С десетото основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото, като приема, че данъчното облагане на дружество от Обединеното кралство върху печалбата от чуждестранните дъщерни дружества единствено „до степента, в която са свързани с местни активи и дейности“ не създава ограничение за свободата на установяване и че оспорваната мярка не е необходима за гарантиране на закрепените в Договора свободи.
                  В подкрепа на искането си (при условията на евентуалност) жалбоподателят излага следното основание за отмяната на член 2 от обжалваното решение:

                  11.

                  С единадесетото основание се твърди, че дори (което се отрича) в резултат на оспорваната мярка да се получава схема за държавна помощ, Комисията допуска грешка при прилагане на правото, като приема, че възстановяването на помощта няма да наруши основните принципи на правото на ЕС и разпореждането да се върне помощта независимо от мястото на установяване на контролираните чуждестранни дружества и от това дали отпускат кредити на чуждестранни дружества от групата, всъщност засяга упражняването на свободата на установяване и свободното движение на капитали. Конкретно в настоящия случай възстановяването ще наруши свободата на установяване на жалбоподателя по член 49 ДФЕС и свободното движение на капитали по член 63 ДФЕС. Доколкото представлява такова нарушение разпореждането за възстановяване по член 2 от обжалваното решение следва да се отмени.

         (1)  Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета от 12 юли 2016 година за установяване на правила срещу практиките за избягване на данъци, които пряко засягат функционирането на вътрешния пазар (ОВ L 193, 2016 г., стр. 1).

         (2)  Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (Текст от значение за ЕИП) (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9).


title: Дело T-766/19: Жалба, подадена на 8 ноември 2019 г. — Just Eat Holding/Комисия

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/43

      Жалба, подадена на 8 ноември 2019 г. — Just Eat Holding/Комисия
      (Дело T-766/19)
      (2020/C 45/40)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Just Eat Holding Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представители: M. Whitehouse и P. Halford, Solicitors)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решение на Комисията (ЕС) 2019/1352 от 2 април 2019 г. относно държавна помощ SA.44896 приведена в изпълнение от Обединеното кралство относно освобождаването на финансирането на групи по отношение на контролираните чуждестранни дружества (ОВ L 216, 2019 г., стр. 1),

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени член 2 от обжалваното решение, доколкото с него се нарушава свободата на установяване на жалбоподателя по член 49 ДФЕС или свободното движение на капитали по член 63 ДФЕС и

                  —

                  да осъди Комисията да заплати направените от жалбоподателя съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква единадесет основания в подкрепа на жалбата:

                  1.

                  С първото основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото и/или явна грешка в преценката като заключава, че в резултат на схемата за освобождаване на финансирането на групи (наричана по-нататък „оспорваната мярка“) се получава икономическо предимство по смисъла и в приложното поле на член 107, параграф 1 ДФЕС.

                  2.

                  С второто основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото и/или явна грешка в преценката при определянето на референтната система за целите на анализа на „селективността“.

                  3.

                  С третото основание се твърди, че Комисията допуска грешки при прилагане на правото и явни грешки в преценката като определя неправилно и непълно и не разбира правилно релевантните цели на избраната референтна система.

                  4.

                  С четвъртото основание се твърди, че Комисията допуска грешки при прилагане на правото и/или явни грешки в преценката като определя оспорваната мярка като мярка, установяваща дерогация от избраната от нея референтна система.

                  5.

                  С петото основание се твърди, че Комисията допуска грешки при прилагане на правото и/или явни грешки в преценката като квалифицира оспорваната мярка като prima facie селективна, като неправилно приема, че тя води до различно третиране на предприятия в сходно от правна и фактическа страна положение.

                  6.

                  С шестото основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото като взема предвид Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета (1) при преценката на селективността на оспорваната мярка, при положение че този акт не е влязъл в сила до края на периода, за който Комисията приема, че в резултат на оспорваната мярка се получава държавна помощ.

                  7.

                  Със седмото основание се твърди, че с обжалваното решение Комисията злоупотребява с власт в противоречие с данъчния суверенитет на Обединеното кралство.

                  8.

                  С осмото основание се твърди, че Комисията допуска явни грешки в преценката като приема, че твърдяната дерогация не е обоснована по отношение на данъчното облагане на нетъргуеми финансови печалби от квалифицирането на кредитните правоотношения като попадащи prima facie в приложното поле на член 371 ЕВ (Дейности в Обединеното кралство) от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) от 2010 г. По отношение на „квалифицираните ресурси“ и освобождаванията на „печалбите от съчетана лихва“ решението на Комисията е опорочено и от липсата на каквито и да е мотиви във връзка с тяхното обосноваване или липса на такова.

                  9.

                  С деветото основание се твърди, че Комисията действа в нарушение на член 108, параграф 2 ДФЕС и на член 6 от Регламент (ЕС) 2015/1589 (2) и в нарушение на задължението за добра администрация по член 41 от Хартата на основните права. По-конкретно в решението си за откриване на процедурата тя не посочва, че има съмнения относно обосноваването на „освобождаването в размер на 75 %“ по член 371 ID (Международни и други разпоредби) от Закона за данъчното облагане от 2010 г. с избягване на практическите трудности за провеждане на анализа на съществените функции на персонала във връзка с кредитирането вътре в рамките на групата, като даване на заинтересованите страни на подходяща възможност да изложат становище по този въпрос, тя не поканила в хода на разследването си заинтересованите страни да дадат становище във връзка с това и в обжалваното решение, тя не се съобразява с такива становища, каквито фактически заинтересованите страни са представили във връзка с това. Поради това обжалваното решение е нищожно.

                  10.

                  С десетото основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото, като приема, че данъчното облагане на дружество от Обединеното кралство върху печалбата от чуждестранни дъщерни дружества „единствено до степента, в която са свързани с местни активи и дейности“ не създава ограничение за свободата на установяване и че оспорваната мярка не е необходима за гарантиране на закрепените в Договора свободи.
                  В подкрепа на искането си (при условията на евентуалност) жалбоподателят излага следното основание за отмяната на член 2 от обжалваното решение:

                  11.

                  С единадесетото основание се твърди, че дори (което се отрича) в резултат на оспорваната мярка да се получава схема за държавна помощ, Комисията допуска грешка при прилагане на правото, като приема, че възстановяването на помощта няма да наруши основните принципи на правото на ЕС и разпореждането да се върне помощта независимо от мястото на установяване на контролираните чуждестранни дружества и от това дали отпускат кредити на чуждестранни дружества от групата, всъщност засяга упражняването на свободата на установяване и свободното движение на капитали. Конкретно в настоящия случай възстановяването ще наруши свободата на установяване на жалбоподателя по член 49 ДФЕС и свободното движение на капитали по член 63 ДФЕС. Доколкото представлява такова нарушение разпореждането за възстановяване по член 2 от обжалваното решение следва да се отмени.

         (1)  Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета от 12 юли 2016 година за установяване на правила срещу практиките за избягване на данъци, които пряко засягат функционирането на вътрешния пазар (ОВ L 193, 2016 г., стр. 1).

         (2)  Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (Текст от значение за ЕИП) (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9).


title: Дело T-767/19: Жалба, подадена на 8 ноември 2019 г. — Markit Group/Комисия

text:
               10.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/45

      Жалба, подадена на 8 ноември 2019 г. — Markit Group/Комисия
      (Дело T-767/19)
      (2020/C 45/41)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Markit Group Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представители: M. Whitehouse и P. Halford, Solicitors)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решение на Комисията (ЕС) 2019/1352 от 2 април 2019 г. относно държавна помощ SA.44896 приведена в изпълнение от Обединеното кралство относно освобождаването на финансирането на групи по отношение на контролираните чуждестранни дружества (ОВ L 216, 2019 г., стр. 1),

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени член 2 от обжалваното решение, доколкото с него се нарушава свободата на установяване на жалбоподателя по член 49 ДФЕС и

                  —

                  да осъди Комисията да заплати направените от жалбоподателя съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква единадесет основания в подкрепа на иска/жалбата.

                  1.

                  С първото основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото и/или явна грешка в преценката като заключава, че в резултат на схемата за освобождаване на финансирането на групи (наричана по-нататък „оспорваната мярка“) се получава икономическо предимство по смисъла и в приложното поле на член 107, параграф 1 ДФЕС.

                  2.

                  С второто основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото и/или явна грешка в преценката при определянето на референтната система за целите на анализа на „селективността“.

                  3.

                  С третото основание се твърди, че Комисията допуска грешки при прилагане на правото и явни грешки в преценката като определя неправилно и непълно и не разбира правилно релевантните цели на избраната референтна система.

                  4.

                  С четвъртото основание се твърди, че Комисията допуска грешки при прилагане на правото и/или явни грешки в преценката като определя оспорваната мярка като мярка, установяваща дерогация от избраната от нея референтна система.

                  5.

                  С петото основание се твърди, че Комисията допуска грешки при прилагане на правото и/или явни грешки в преценката като квалифицира оспорваната мярка като prima facie селективна, като неправилно приема, че тя води до различно третиране на предприятия в сходно от правна и фактическа страна положение..

                  6.

                  С шестото основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото като взема предвид Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета (1) при преценката на селективността на оспорваната мярка, при положение че този акт не е влязъл в сила преди до на периода, за който Комисията приема, че в резултат на оспорваната мярка се получава държавна помощ.

                  7.

                  Със седмото основание се твърди, че с обжалваното решение Комисията злоупотребява с власт в противоречие с данъчния суверенитет на Обединеното кралство.

                  8.

                  С осмото основание се твърди, че Комисията допуска явни грешки в преценката като приема, че твърдяната дерогация не е обоснована по отношение на данъчното облагане на нетъргуеми финансови печалби от квалифицирането на кредитните правоотношения като попадащи prima facie в приложното поле на член 371 ЕВ (Дейности в Обединеното кралство) от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) от 2010 г. По отношение на „квалифицираните ресурси“ и освобождаванията на „печалбите от съчетана лихва“ решението на Комисията е опорочено и от липсата на каквито и да е мотиви във връзка с тяхното обосноваване или липса на такова.

                  9.

                  С деветото основание се твърди, че Комисията действа в нарушение на член 108, параграф 2 ДФЕС и на член 6 от Регламент (ЕС) 2015/1589 (2) и в нарушение на задължението за добра администрация по член 41 от Хартата на основните права. По-конкретно в решението си за откриване на процедурата тя не посочва, че има съмнения относно обосноваването на „освобождаването в размер на 75 %“ по член 371 ID (Международни и други разпоредби) от Закона за данъчното облагане от 2010 г. с избягване на практическите трудности за провеждане на анализа на съществените функции на персонала във връзка с кредитирането вътре в рамките на групата, като даване на заинтересованите страни на подходяща възможност да изложат становище по този въпрос, тя не поканила в хода на разследването си заинтересованите страни да дадат становище във връзка с това и в обжалваното решение тя не се съобразява с такива становища, каквито фактически заинтересованите страни са представили във връзка с това. Поради това обжалваното решение е нищожно.

                  10.

                  С десетото основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото, като приема, че данъчното облагане на дружество от Обединеното кралство върху печалбата от чуждестранните дъщерни дружества „в степента, в която са свързани с местни активи и дейности“ не налага ограничение на свободата на установяване и че оспорваната мярка не е необходима за гарантиране на закрепените в Договора свободи.
                  В подкрепа на искането си (при условията на евентуалност) жалбоподателят излага следното основание за отмяната на член 2 от обжалваното решение:

                  11.

                  С единадесетото основание се твърди, че дори (което се отрича) в резултат на оспорваната мярка да се получава схема за държавна помощ, Комисията допуска грешка при прилагане на правото, като приема, че възстановяването на помощта няма да наруши основните принципи на правото на ЕС и разпореждането да се върне помощта независимо от мястото на установяване на контролираните чуждестранни дружества и от това дали отпускат кредити на чуждестранни дружества от групата, всъщност засяга упражняването на свободата на установяване и свободното движение на капитали. Конкретно в настоящия случай възстановяването ще наруши свободата на установяване на жалбоподателя по член 49 ДФЕС и свободното движение на капитали по член 63 ДФЕС. Доколкото представлява такова нарушение разпореждането за възстановяване по член 2 от обжалваното решение следва да се отмени.

         (1)  Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета от 12 юли 2016 година за установяване на правила срещу практиките за избягване на данъци, които пряко засягат функционирането на вътрешния пазар (ОВ L 193, 2016 г., стр. 1).

         (2)  . Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (Текст от значение за ЕИП) (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9).