title: Дело C-274/10: Иск, предявен на 1 юни 2010 г. — Европейска комисия/Република Унгария

text:
               14.8.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 221/26

         Иск, предявен на 1 юни 2010 г. — Европейска комисия/Република Унгария
   (Дело C-274/10)
   ()
   2010/C 221/42
   Език на производството: унгарски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: D. Triantafyllou и B. D. Simon)

      Ответник: Република Унгария

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че Република Унгария не е изпълнила задълженията си по Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1), като задължава данъчнозадължените лица, чиято данъчна декларация показва наличието на „надвзет данък“ по смисъла на член 183 от директивата в течение на даден данъчен период, да прехвърлят тази разлика изцяло или отчасти към следващия данъчен период, ако не са заплатили напълно съответната покупка на своя доставчик, тъй като поради това задължение някои данъчнозадължени лица, чиято данъчна декларация систематично показва „надвзети данъци“, са принудени да прехвърлят повече от веднъж тази разлика към следващия данъчен период;

               —

               да се осъди Република Унгария да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Настоящият иск се отнася до унгарска данъчна разпоредба, според която в края на данъчния период данъчнозадължените лица могат да искат възстановяването на надвзетия данък върху добавената стойност (наричан по-нататък „ДДС“) само доколкото посочената разлика надвишава налагания ДДС върху покупките, които не са действително платени от данъчнозадължените лица. При това положение от разглежданата унгарска разпоредба следва, че не е възможно да се иска възстановяването, съответстващо на частта от надвзетия данък, отговарящ на размера на ДДС върху все още неплатени покупки, и че данъчнозадълженото лице трябва изцяло да прехвърли частта от надвзетия данък, отговарящ на размера на ДДС върху неплатени покупки. Процедурата е идентична в края на следващия данъчен период: законодателството не съдържа никакво времево ограничение относно този процес, като следователно е възможно данъчнозадълженото лице да трябва да прехвърля надвзетия ДДС безконечно.
   Комисията не оспорва, че член 183 от Директива 2006/112 (наричана по-нататък „директивата“) оставя на държавите членки избора между възстановяването на надвзетия ДДС и прехвърлянето му към следващия данъчен период. Държавите членки могат да упражняват това правомощие единствено при спазване на принципите на цялостната система на ДДС и по-специално принципа на данъчен неутралитет. Тъй като член 183 от директивата, който разрешава на държавите членки да прехвърлят веднъж надвзетия ДДС към следващия данъчен период, представлява разпоредба, която възпрепятства пълното проявление на принципа на данъчен неутралитет, този член трябва да се тълкува ограничително и не би могъл да служи за основа на приемането на национални разпоредби, противоречащи на принципа на данъчен неутралитет или на целта на механизма на приспаданията.
   По силата на принципа на данъчен неутралитет механизмът на приспаданията цели изцяло да облекчи предприемача от бремето на дължимия или издължен ДДС в рамките на всички негови икономически дейности. Въпросният принцип изключва това държавите членки да обвързват възстановяването на надвзетия ДДС с условия, представляващи тежест за данъчнозадълженото лице, доколкото тя оказва влияние върху неговото финансово положение и управление на паричните средства, както и върху търговските му решения. Предвиденото от разглежданата унгарска разпоредба невъзстановяване на надвзетия ДДС обаче би довело до отрицателни последици по отношение на данъчнозадълженото лице поради две групи причини.
   От една страна, тъй като надвзетият ДДС, който може да се приспада от размера на дължимия ДДС, следва да се счита за вземане на данъчнозадълженото лице, така че произтеклото забавяне при изплащането на това вземане намалява възможностите за печалба и наличните парични средства на данъчнозадълженото лице, искащо възстановяването, и следователно увеличава неговия търговски риск. Данъчнозадълженото лице трябва да плаща ДДС за доставките на стоки или предоставянето на услуги, които е извършило, дори ако те не са му били платени, а може да възстановява ДДС за доставките на стоки или предоставянето на услуги, предназначени за него, само ако действително ги е заплатило.
   От друга страна, невъзстановяването на надвзетия ДДС представлява тежест не само от гледна точка на данъчнозадълженото лице, искащо възстановяването, но и от гледна точка на този, който се намира на другата страна на обложената сделка, а именно продавачът на стойката. Всъщност като намалява наличните парични средства, с които приобретателят на стоката разполага, невъзстановяването същевременно увеличава риска продавачът да не може да получи — или най-малкото да получи едва със закъснение — насрещната престация, дължима вследствие на доставката на закупените стоки или предоставянето на услугите, докато независимо от това той ще трябва да издължи ДДС върху въпросната доставка на стоки или предоставяне на услуги.
   Комисията счита, че ако законодателството налага определена тежест на данъчнозадълженото лице, това не може да се компенсира чрез налагането на допълнителна тежест върху него. Равновесието на законодателството би могло да се осигури само ако тежестта, наложена на данъчнозадълженото лице в качеството на платец, тоест задължението му за плащане, е уравновесено чрез възможността, с която разполага същото данъчнозадължено лице в качеството на взискател да възстанови ДДС, изплатен в качеството на платец.
   На последно място, тъй като член 183 от директивата единствено позволява надвзетият ДДС да се прехвърли само веднъж „към следващия период“, разглежданата унгарска разпоредба нарушава посочения член, доколкото не позволява на данъчнозадълженото лице да възстанови разликата най-късно в края на втория данъчен период. Освен това самото унгарско законодателство, което чрез намаляване на наличните парични средства на приобретателя на стоките по същество води до намаляване на вероятността от възстановяване, не гарантира и това, че данъчнозадълженото лице някога действително ще възстанови разликата. Всъщност ако данъчнозадълженото лице прекрати дейността си, без да плати всички свои покупки поради несъстоятелност, няма предвиден способ за възстановяване на ДДС върху неразплатените сделки и следователно този ДДС в крайна сметка остава в ръцете на държавата.
   Ето защо поради изложените по-горе причини Комисията счита, че унгарският законодател е превишил границите на признатото му дискреционно правомощие и е нарушил член 183 от директивата с приемането на разпоредба относно условията за възстановяване на надвзетия ДДС, която противоречи на принципа на данъчен неутралитет и позволява повтарящи се и последователни прехвърляния.

      (1)  ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


title: Дело C-134/10: Решение на Съда (трети състав) от 3 март 2011 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 2002/22/ЕО — Член 31 — Критерии за предоставяне на статут на ползващ се от „задължителния пренос“ — Цели от общ интерес, позволяващи предоставянето на този статут — Отражение на броя на крайните потребители на съобщителните мрежи върху предоставянето на посочения статут — Принцип на пропорционалност)

text:
               30.4.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 130/7

         Решение на Съда (трети състав) от 3 март 2011 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия
   (Дело C-134/10) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 2002/22/ЕО - Член 31 - Критерии за предоставяне на статут на ползващ се от „задължителния пренос“ - Цели от общ интерес, позволяващи предоставянето на този статут - Отражение на броя на крайните потребители на съобщителните мрежи върху предоставянето на посочения статут - Принцип на пропорционалност)
   2011/C 130/12
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: A. Nijenhuis и C. Vrignon)

      Ответник: Кралство Белгия (представители: M. Jacobs и T. Materne)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Неправилно транспониране на член 31 от Директива 2002/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги (Директива за универсалната услуга) (ОВ L 108, стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 213) — Критерии за предоставяне на режим на радио- и телевизионно разпространение, наречен „задължителния пренос“ — Цели от общ интерес, позволяващи предоставянето на този режим — Отражение на броя на крайните потребители на съобщителните мрежи върху предоставянето на посочения режим — Принцип на пропорционалност

      Диспозитив

               1.

               Като не е транспонирало правилно член 31 от Директива 2002/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги (Директива за универсалната услуга), Кралство Белгия не е изпълнило задълженията си съгласно разпоредбите на посочената директива и по член 56 ДФЕС.

               2.

               Осъжда Кралство Белгия да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 161, 19.6.2010 г.


title: Дело T-105/10: Определение на Общия съд от 29 ноември 2010 г. — BASF/Комисия

text:
               29.1.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 30/57

         Определение на Общия съд от 29 ноември 2010 г. — BASF/Комисия
   (Дело T-105/10) (1)

   ()
   2011/C 30/104
   Език на производството: английски
   Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 113, 1.5.2010 г.


title: Дело C-435/10: Преюдициално запитване, отправено от Centrale Raad van Beroep (Нидерландия) на 13 септември 2010 г. — J.C. van Ardennen/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

text:
               20.11.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 317/18

         Преюдициално запитване, отправено от Centrale Raad van Beroep (Нидерландия) на 13 септември 2010 г. — J.C. van Ardennen/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen
   (Дело C-435/10)
   ()
   2010/C 317/32
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Centrale Raad van Beroep

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: J.C. van Ardennen

      Ответник: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (UWV)

      Преюдициални въпроси

               1.

               Следва ли Директивата за неплатежоспособността (1), и по-специално членове 4, 5 и 10 от нея, да се тълкува в смисъл, че по принцип с тази директива не е съвместима национална правна уредба, която предвижда, че за да могат да упражнят (изцяло) правото да бъдат удовлетворени вземанията им за неизплатени трудови възнаграждения при неплатежоспособност на работодателя, работниците са длъжни да се регистрират като търсещи работа лица най-късно на първия работен ден след деня, в който трудовото им правоотношение е прекратено или е трябвало да бъде прекратено? При отрицателен отговор:

               2.

               Следва ли Директивата за неплатежоспособността, и по-специално членове 4, 5 и 10 от нея, да се тълкува в смисъл, че с тази директива не е съвместима национална правна уредба, която възлага посоченото задължение за регистрация и на работниците, които в срока на предизвестието за прекратяване на трудовия договор извършват дейност чрез собствено предприятие или упражняват свободна професия?

               3.

               Следва ли Директивата за неплатежоспособността, и по-специално членове 4, 5 и 10 от нея, да се тълкува в смисъл, че с тази директива не е съвместима национална правна уредба, съгласно която неизпълнението (или късното изпълнение) на това задължение за регистрация може да доведе до неизплащане в пълен размер на обезщетението при неплатежоспособност, като размерът и периодът на това намаляване зависят и от момента, в който все пак е изпълнено задължението за регистрация?

      (1)  Директива 80/987/ЕИО на Съвета от 20 октомври 1980 година за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател (ОВ L 283, стр. 23, Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 197).


title: Дело C-37/11: Иск, предявен на 25 януари 2011 г. — Европейска комисия/Чешка република

text:
               12.3.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 80/16

         Иск, предявен на 25 януари 2011 г. — Европейска комисия/Чешка република
   (Дело C-37/11)
   2011/C 80/31
   Език на производството: чешки

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: Z. Malůšková, H. Tserepa-Lacombe)

      Ответник: Чешка република

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като е определила в член 1, параграф 2, буква q) от Закон № 77/2003 под „масло за намазване“ (pomazánkové máslo) да се разбира млечен продукт от сметана, обогатено с мляко на прах или с бито мляко, теглото на който съдържа поне 31 % маслена млечна маса и 42 % сухо вещество, и като допуска този продукт да се разпространява под търговското наименование „масло за намазване“, Чешката република не е изпълнила задълженията си по член 115 от Регламент (ЕО) № 1234/2007 (1) във връзка с точка 1, параграф 2, първа и втора алинея от приложение XV към Регламент (ЕО) № 1234/2007, и част A, точки 1 и 4 от допълнението към приложение XV към Регламент (ЕО) № 1234/2007;

               —

               да се осъди Чешката република да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Член 115 от Регламент (EC) № 1234/2007 във връзка с точка I, параграф 2, първа и втора алинея от приложение XV, и част A, точка 1 от допълнението към приложение XV към Регламент (ЕО) № 1234/2007, предвижда търговското наименование „масло“ да се запази за продукти със съдържание на млечна мазнина не по-малко от 80 % и съдържание на вода, ненадхвърлящо 16 %. С член 1, параграф 2, буква q) от Постановление на Министъра на земеделието № 77/2003 от 6 март 2003 г., на пазара в Чешката република е въведен продукт с търговското наименование „масло за намазване“. Продуктът е втвърдена, податлива на обработка емулсия от типа вода в масло, получена предимно от сметана, теглото на която съдържа поне 31 % маслена млечна маса и 42 % сухо вещество. Поради по-ниското от предписаното съдържание на маслената млечна маса продуктът „масло за намазване“ не изпълнява условията за използване на търговското наименование „масло“, поради което посочената разпоредба на правото на Европейския съюз не е спазена.
   Точка I, параграф 2 от приложение XV във връзка с част A, точка 4 от допълнението към приложение XV към Регламент (ЕО) № 1234/2007 изисква за млечните продукти с млечна мазнина по-малко от 39 % да се използва търговското наименование „Х % млечна паста за намазване“. „Маслото за намазване“ не е обозначено с това наименование, поради което посочената разпоредба на правото на Европейския съюз не е спазена.
   По изключение продукти могат да бъдат обозначени с търговското наименование „масло“, дори когато те не изпълняват посочените по-горе условия, но са спазени изведените в точка I, параграф 2, трета алинея, буква a) от приложение XV към Регламент (ЕО) № 1234/2007 изисквания. Тези продукти са изчерпателно изброени в списъка с продукти на приложение I към Регламент (ЕО) № 445/2007 на Комисията (2). В този списък не е включено „масло за намазване“, тъй като то не изпълнява посочените в точка I, параграф 2, трета алинея, буква a) от приложение XV към Регламент (ЕО) № 1234/2007 изисквания. Поради това „маслото за намазване“ не може да бъде част от тези изключения.

      (1)  ОВ L 299, 16.11.2007 г., стр. 1.

      (2)  ОВ L 106, 24.4.2007 г., стр. 24.


title: Дело T-214/09: Решение на Общия съд от 20 октомври 2011 г. — COR Sitzmöbel Helmut Lübke/СХВП — El Corte Inglés (COR) (Марка на Общността — Производство по възражение — Искане за разширяване на обхвата на територията на защита на международна регистрация — Словна марка „COR“ — По-ранна словна марка на Общността „CADENACOR“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б), от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем, член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009) — Сходство на знаците — Сходство на стоките)

text:
               3.12.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 355/17

         Решение на Общия съд от 20 октомври 2011 г. — COR Sitzmöbel Helmut Lübke/СХВП — El Corte Inglés (COR)
   (Дело T-214/09) (1)

   (Марка на Общността - Производство по възражение - Искане за разширяване на обхвата на територията на защита на международна регистрация - Словна марка „COR“ - По-ранна словна марка на Общността „CADENACOR“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б), от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем, член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009) - Сходство на знаците - Сходство на стоките)
   2011/C 355/28
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: COR Sitzmöbel Helmut Lübke GmbH & Co. KG (Rheda-Wiedenbrück, Германия) (представители: Y.-G. von Amsberg и A.-S. Loesenbeck, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: A. Folliard-Monguiral и G. Schneider)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: El Corte Inglés, SA (Мадрид, Испания) (представители: J.L. Rivas Zurdo, M. E. López Camba и E. Seijo Veiguela, avocats)

      Предмет

   Искане за отмяна на решението на втори апелативен състав на СХВП от 4 март 2009 г. (преписка R 376/2008-2), относно производство по възражение между El Corte Inglés, SA и Cor Sitzmöbel Helmut Lübke GmbH & Co. KG

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда COR Sitzmöbel Helmut Lübke GmbH & Co. KG да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 180, 1.8.2009 г.


title: Дело T-722/15: Жалба, подадена на 4 декември 2015 г. — Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns/Комисия

text:
               15.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 59/38

         Жалба, подадена на 4 декември 2015 г. — Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns/Комисия
   (Дело T-722/15)
   (2016/C 059/45)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns (Мертинген, Германия) (представители: C. Bittner и N. Thies, Rechtsanwälte)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение, доколкото

                           —

                           в член 1 от него се е приема, че държавните помощи, които Германия е предоставила в нарушение на член 108, параграф 3 ДФЕС в полза на съответните предприятия от млечната промишленост във федералната провинция Бавария във връзка с проведения в Бавария качествен контрол на млякото, са несъвместими с вътрешния пазар в периода след 1 януари 2007 г.;

                           —

                           да отмени членове 2 — 4 от обжалваното решение, доколкото с тях се разпорежда бенефициерите да възстановят тези помощи заедно с лихвите;

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   С настоящата жалба жалбоподателят иска да бъде частично отменено Решение на Комисията С (2015) 6295 окончателен от 18 септември 2015 г. относно държавна помощ за качествен контрол на млякото, предоставена от Германия въз основа на Закона за млякото и мазнините, SA.35484 (2013/C) (ex SA.35484 (2012/NN).
   В подкрепа на жалбата жалбоподателят излага шест основания.

               1.

               Първо основание: нарушение на член 108, параграф 2 ДФЕС във връзка с член 6, параграф 1 и член 24, параграф 1 от Регламент (EО) № 659/1999 (1)

               Според жалбоподателя обжалваното решение се основава на правни и фактически обстоятелства, които не са били предмет на разглеждане в решението за откриване на процедурата.

               2.

               Второ основание: нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС, тъй като отчисляваните средства са квалифицирани като държавна помощ
               Според жалбоподателя отчисляваните средства не следвало да се квалифицират като държавна помощ, тъй като не били под постоянен държавен контрол и не били предоставени на разположение на националните органи. Националните органи единствено преразпределили плащанията за мандрите в Бавария към сдружението Milchprüfring, на което бил възложен качествения контрол на млякото.

               3.

               Трето основание: нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС, тъй като финансирането на качествения контрол на млякото било квалифицирано като помощ, поставяща баварските мандри в по-благоприятно положение
               Във връзка с това се посочва, че разходите за качествения контрол на млякото не представлявали разноски, които нормално следвало да бъдат поемани от баварските мандри. Тестовете били извършвани в публичен интерес. Освен това твърдените предимства за мандрите се компенсирали от възложените им плащания във формата на задължителни отчисления от цената на млякото.

               4.

               Четвърто основание (при условията на евентуалност): нарушение на член 107, параграф 3 ДФЕС
               Жалбоподателят изтъква, че в периода 2000 — 2006 г. спорните средства следвало да се разглеждат като съвместими с вътрешния пазар. От тогава размерът на спорните средства не е бил променяни. Тези обстоятелства подкрепят тезата, че следователно правото на преценка на ответника било ограничено и че той следвало да разглежда спорните средства, предоставени след 1 януари 2007 г., като съвместими с вътрешния пазар.

               5.

               Пето основание: (при условията на евентуалност): нарушение на член 108, параграфи 1 и 3 ДФЕС, тъй като финансирането на качествения контрол на млякото било квалифицирано като нова помощ, която поради това подлежала на нотифициране

               6.

               Шесто основание (при условията на евентуалност): нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания
               В заключение жалбоподателят посочва, че Комисията приела, че финансирането на качествения контрол на млякото в периода 2000 — 2006 г. било съвместимо с вътрешния пазар. Освен това още през 2012 г. Комисията окачествила финансирането на качествения контрол на млякото като съществуваща помощ. По този начин тя породила оправдани правни очаквания, че най-малкото нямало да изисква връщане на плащанията, които се твърди, че били помощи.

      (1)  Регламент (EО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г, глава 8, том 1, стр. 41).


title: Дело T-151/17: Жалба, подадена на 8 март 2017 г. — Marriott Worldwide/EUIPO — Graf (Изображение на крилат бик)

text:
               24.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/35

         Жалба, подадена на 8 март 2017 г. — Marriott Worldwide/EUIPO — Graf (Изображение на крилат бик)
   (Дело T-151/17)
   (2017/C 129/54)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Marriott Worldwide Corp. (Бъдезда, Мериленд, Съединени щати) (представител: A. Reid, Solicitor)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Johann Graf (Гумполдскирхен, Австрия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз (Изображение на крилат бик) — марка на Европейския съюз № 10 511 723

      Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 17 януари 2017 г. по преписка R 165/2016-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на член 76, параграф 1 от Регламент № 207/2009,

               —

               Нарушение на член 53, параграф 1, буква а), във връзка с член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009,

               —

               Нарушение на член 53, параграф 2, буква в) от Регламент № 207/2009.


title: Дело T-700/13: Жалба, подадена на 30 декември 2013 г. — Bankia/Комисия

text:
               22.2.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 52/45

         Жалба, подадена на 30 декември 2013 г. — Bankia/Комисия
   (Дело T-700/13)
   2014/C 52/87
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Bankia, SA (Валенсия, Испания) (представители: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, A. Lamadrid de Pablo и A. Biondi, abogados)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение, доколкото то квалифицира съвкупността от мерки, които според посоченото в него съставляват т. нар. испанска система за финансов лизинг (наричана по-нататък „ИСФЛ“), като нова и несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ,

               —

               при условията на субсидиарност, да отмени членове 1 и 4 от обжалваното решение, които определят инвеститорите от обединенията по икономически интереси като бенефициери на предполагаемите помощи и като единствени адресати на разпореждането за възстановяване,

               —

               при условията на субсидиарност, да отмени член 4 от обжалваното решение, доколкото с него се разпорежда възстановяването на предполагаемите помощи в нарушение на общите принципи на правото на ЕС,

               —

               да отмени член 4 от обжалваното решение, доколкото той се произнася относно законосъобразността на частноправните договори между инвеститорите и други организации, и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски по това производство.

      Правни основания и основни доводи

   Обжалваното в настоящото производство решение е същото като по дело T-515/13, Испания/Комисия (ОВ C 336, стр. 29).
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет правни основания.

               1.

               Първото правно основание

                           —

                           Жалбоподателят счита, че квалифицирането на разглежданата ИСФЛ и включените в нея индивидуални мерки като държавна помощ нарушава член 107 ДФЕС. Жалбоподателят твърди, че Комисията е допуснала грешка, като е разгледала съвместно и като е вменила на Кралство Испания отговорността за съвкупност от независими и автономни публични мерки и мерки с частен характер. Жалбоподателят отрича също така обстоятелството, че въпросните мерки са в състояние да предоставят селективно икономическо предимство на своите предполагаеми бенефициери, възможността те да нарушат конкуренцията между посочените бенефициери и други организации и влиянието, което се твърди, че оказват върху търговията между държавите членки.

               2.

               Второто правно основание

                           —

                           На второ място, жалбоподателят посочва, че Комисията е допуснала явна грешка в прилагането на правото и е нарушила членове 107 и 108 ДФЕС, като е квалифицирала прилагането на испанската система за облагане според тонажа към определени случаи като нова помощ вместо като вече съществуваща такава. Доколкото през 2002 г. Комисията е одобрила нотифицираната от Испания система за облагане според тонажа, ако тя иска да постави под въпрос нейното прилагане, във всеки случай е трябвало да го направи съгласно процедурата, приложима към съществуващите помощи. Жалбоподателите считат, че аргументите, изложени в решението в защита на тезата за наличие на нова помощ, са очевидно неоснователни.

               3.

               Третото правно основание

                           —

                           В третото си правно основание при условията на субсидиарност жалбоподателят се позовава на нарушение на членове 107 и 296 ДФЕС, тъй като Комисията е допуснала грешка, и във всеки случай не е мотивирала надлежно причините, поради които организации като жалбоподателя (инвеститори в обединения по икономически интереси, които са осъществявали операции, обхванати от решението) са приети за крайни и единствени бенефициери на спорните мерки.

               4.

               Четвъртото правно основание

                           —

                           На четвърто място, също при условията на евентуалност, жалбоподателят твърди, че разпореждането за възстановяване, предвидено в член 4 от спорното решение, нарушава общия принцип на правна сигурност, тъй като неоснователно въвежда краен срок за прилагането на този принцип.

               5.

               Петото правно основание

                           —

                           В петото си правно основание жалбоподателят излага причините, поради които с обжалваното решение са били също така нарушени принципът за разпределение на правомощията, членове 107 и 108 ДФЕС, член 14 от Регламент № 659/1999 на Съвета и член 16 от Хартата на основните права на ЕС, доколкото обжалваното решение се произнася относно валидността на договорни клаузи, съдържащи се в частноправни договори, сключени съгласно испанското право между инвеститорите и други частноправни организации.


title: Дело T-259/03: Решение на Първоинстанционния съд от 12 септември 2007 г. — Nikolaou/Комисия (Извъндоговорна отговорност — Разследване на Европейската служба за борба с измамите (OLAF), свързано с член на Сметната палата — Оповестяване на информация — Защита на лични данни — Достъп до преписката по разследването и до доклада на OLAF — Достатъчно съществено нарушение на правни норми, предоставящи права на лицата — Причинно-следствена връзка — Вреда)

text:
               20.10.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 247/23

         Решение на Първоинстанционния съд от 12 септември 2007 г. — Nikolaou/Комисия
   (Дело T-259/03) (1)

   (Извъндоговорна отговорност - Разследване на Европейската служба за борба с измамите (OLAF), свързано с член на Сметната палата - Оповестяване на информация - Защита на лични данни - Достъп до преписката по разследването и до доклада на OLAF - Достатъчно съществено нарушение на правни норми, предоставящи права на лицата - Причинно-следствена връзка - Вреда)
   (2007/C 247/33)
   Език на производството: гръцки
   Страни

      Ищец: Kalliopi Nikolaou (Атина, Гърция) (представители: V. Christianos и V. Vlassi, avocats)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: M. Condou-Durande и C. Ladenburger)
   Предмет
   Искане за обезщетение на основание член 288, алинея втора ЕО за вреди, причинени на ищеца вследствие на публикуването на информация по отношение на разследване, свързано с него, водено от Европейската служба за борба с измамите (OLAF), както и на отказа на OLAF да му предостави достъп до преписката по разследването и препис от своя краен доклад.
   Диспозитив

               1)

               Осъжда Комисията да изплати на г-жа Kalliopi Nikolaou обезщетение в размер на 3 000 EUR.

               2)

               Отхвърля иска в останалата му част.

               3)

               Постановява г-жа Nikolaou да понесе три четвърти от своите собствени разноски и три четвърти от разноските, направени от Комисията, която съответно да понесе една четвърт от своите собствени разноски и една четвърт от разноските, направени от г-жа Nikolaou.

      (1)  ОВ C 264, 1.11.2003 г.


title: Дело T-141/17: Жалба, подадена на 6 март 2017 г. — Amisi Kumba/Съвет

text:
               24.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/31

         Жалба, подадена на 6 март 2017 г. — Amisi Kumba/Съвет
   (Дело T-141/17)
   (2017/C 129/47)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Gabriel Amisi Kumba (Каза-Вубу, Демократична република Конго) (представител: O. Okito, avocat)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Регламент (ЕС) 2016/2230 за изпълнение на Решение 2016/2231/ОВППС на Съвета от 12 декември 2016 година за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу лица, нарушаващи оръжейното ембарго по отношение на Демократична република Конго и за изменение на Решение 2010/788/ОВППС в частта, която се отнася до г-н Gabriel Amisi Kumba,

               —

               да осъди Съвета да понесе наред със собствените си разноски и разноските на жалбоподателя и на всички встъпили страни.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания, които в основната си част са идентични или сходни на изложените по дело T-139/17, Kibelisa/Съвет.


title: Дело F-32/06: Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 4 октомври 2007 г. — De la Cruz и други/Европейска агенция за безопасност и здраве при работа (Публична служба — Договорно наети служители — Реформа на Правилника на длъжностните лица — Бивш местен персонал — Определяне на класирането и на заплатата при наемане на длъжността — Еквивалентност на длъжностите — Консултации с Комитета по персонала)

text:
               10.11.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/68

         Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 4 октомври 2007 г. — De la Cruz и други/Европейска агенция за безопасност и здраве при работа
   (Дело F-32/06) (1)

   (Публична служба - Договорно наети служители - Реформа на Правилника на длъжностните лица - Бивш местен персонал - Определяне на класирането и на заплатата при наемане на длъжността - Еквивалентност на длъжностите - Консултации с Комитета по персонала)
   (2007/C 269/122)
   Език на производството: английски
   Страни

      Ищец: Maria del Carmen de la Cruz (Galdakao, Испания) и други (представители: G. Vandersanden и L. Levi, avocats)

      Ответник: Европейска агенция за безопасност и здраве при работа (представители: E. Ortega, C. Georges и J. G. Blanch, подпомагани от S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и E. Marchal, avocats)
   Предмет на делото
   От една страна, отмяна на решенията на органа по назначаване, с които се отказва преназначаване на ищците, класирани във функционална група II, във функционална група III, и от друга страна, искане за обезщетение.
   Диспозитив на решението

               1)

               Отменят се решенията на Европейската агенция за безопасност и здраве при работа (ЕАБЗР), които класират ищците във функционална група II в техните договори, подписани на 28 и 29 април 2005 г.

               2)

               Исканията се отхвърлят в останалата си част.

               3)

               ЕАБЗР се осъжда да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 131 от 3.6. 2006 г., стр. 51.


               8.5.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 138/32

         Дело, заведено на 10 януари 2014 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Кралство Норвегия
   (Дело E-3/14)
   (2014/C 138/09)
   На 10 януари 2014 г. в Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Кралство Норвегия от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Xavier Lewis и Markus Schneider в качеството им на агенти на Надзорния орган на ЕАСТ, с адрес: Rue Belliard 35, 1040 Brussels, Belgium.
   Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ:

               1.

               да постанови, че като не е приела в предвидения срок и/или не е уведомила Надзорния орган незабавно за мерките, необходими за прилагането на акта, посочен в точка 65а от приложение XIII към Споразумението за създаване на Европейското икономическо пространство (Директива 2009/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2009 г. относно летищните такси), адаптиран към Споразумението посредством Протокол 1 към него, Исландия не е изпълнила задълженията си по посочения акт и по член 7 от Споразумението за ЕИП.

               2.

               да нареди на Кралство Норвегия да заплати съдебните разноски.

      Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа на иска:

               —

               Искът се отнася до неспазването от страна на Норвегия в срок до 30 март 2013 г. на мотивираното становище, издадено от Надзорния орган на ЕАСТ на 30 януари 2013 г., отнасящо се до невъвеждането в нейния национален правен ред на Директива 2009/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2009 г. относно летищните такси (наричана по-долу „актът“), посочена в точка 65а от приложение ХIII към Споразумението за Европейското икономическо пространство и адаптирана към Споразумението с Протокол 1 към него.

               —

               Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че като не е приела и/или не е уведомила Надзорния орган в предвидения срок за мерките, необходими за прилагането на акта, Норвегия не е изпълнила задълженията си по член 13 от акта и член 7 от Споразумението за ЕИП.


title: Дело C-582/10: Определение на председателя на шести състав на Съда от 22 ноември 2011 г. — Европейска комисия/Република Австрия

text:
               18.2.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 49/22

         Определение на председателя на шести състав на Съда от 22 ноември 2011 г. — Европейска комисия/Република Австрия
   (Дело C-582/10) (1)

   2012/C 49/39
   Език на производството: немски
   Председателят на шести състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 30, 29.1.2011 г.


title: Дело T-361/14: Решение на Общия съд от 5 април 2017 г. — HB и др./Комисия (Институционално право — Европейска гражданска инициатива — Закрила на бездомните животни — Психологически последици за възрастните и децата — Отказ за регистрация — Явна липса на правомощия на Комисията — Член 4, параграф 2, буква б) и параграф 3 от Регламент (ЕС) № 211/2011)

text:
               22.5.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/21

         Решение на Общия съд от 5 април 2017 г. — HB и др./Комисия
   (Дело T-361/14) (1)

   ((Институционално право - Европейска гражданска инициатива - Закрила на бездомните животни - Психологически последици за възрастните и децата - Отказ за регистрация - Явна липса на правомощия на Комисията - Член 4, параграф 2, буква б) и параграф 3 от Регламент (ЕС) № 211/2011))
   (2017/C 161/29)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподатели: HB (Линц, Австрия) и останалите шест жалбоподатели, чиито имена са поместени като приложение към решението (представители: първоначално C. Kolar, впоследствие F. Moyse, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: H. Krämer и J. Vondung)

      Предмет

   Искане съгласно член 263 ДФС за отмяна на Решение C (2014) 2119 окончателен на Комисията от 26 март 2014 година за отказ на заявка за регистрация на гражданската инициатива под надслов „Ethics for Animals and Kids“.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда HB и останалите жалбоподатели, чиито имена са поместени като приложение, да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 409, 17.11.2014 г.


title: Дело T-63/11: Жалба, подадена на 24 януари 2011 г. — Air France/Комисия

text:
               26.3.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/9

         Жалба, подадена на 24 януари 2011 г. — Air France/Комисия
   (Дело T-63/11)
   2011/C 95/14
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Société Air France (Roissy Charles de Gaulle, Франция) (представители: A. Wachsmann и S. Thibault-Liger, avocats)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени изцяло на основание член 263 ДФЕС Решение на Европейската комисия № C(2010) 7694 окончателен от 9 ноември 2010 г. относно процедура за прилагане на член 101 от Договора за функционирането на Европейския съюз, на член 53 от Споразумението за ЕИП и на член 8 от Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария по въпроси на въздушния транспорт, Преписка COMP/39.258 — Превоз на товари по въздуха в частта, която се отнася до Société Air France, както и мотивите, на които се основава неговия диспозитив,

               —

               да отмени поне член 5 б) от Решение № C(2010) 7694 окончателен от 9 ноември 2010 г., с който на Société Air France се налага глоба и мотивите, на които той се основава, или размера на тази глоба да се намали до подходящ размер на основание член 261 ДФЕС,

               —

               във всички случаи Комисията да бъде осъдена да заплати всички съдебни разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят се позовава на десет правни основания, които като цяло са еднакви или подобни на изложените в рамките на дело T-62/11, Air France — KLM/Комисия.


title: Дело C-258/10: Преюдициално запитване, отправено от Tribunalul Dâmbovița (Румъния) на 25 май 2010 г. — Nicușor Grigore/Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București

text:
               14.8.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 221/20

         Преюдициално запитване, отправено от Tribunalul Dâmbovița (Румъния) на 25 май 2010 г. — Nicușor Grigore/Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București
   (Дело C-258/10)
   ()
   2010/C 221/33
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunalul Dâmbovița

      Страни в главното производство

      Ищец: Nicușor Grigore

      Ответник: Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București

      Преюдициални въпроси

               1.

               Представлява ли периодът, през който горски надзирател с работно време от осем часа дневно съгласно индивидуалния си трудов договор, е длъжен да осигурява опазването на горски участък, като носи дисциплинарна, имуществена, административнонаказателна или наказателна отговорност, според случая, за установените щети в поверения му участък, независимо от момента, в който са настъпили щетите, „работно време“ по смисъла на разпоредбите на член 2, точка 1 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета [от 4 ноември 2003 година ] (1) относно някои аспекти на организацията на работното време?

               2.

               Различен ли би бил отговорът на първия въпрос в положение, при което горският надзирател живее в служебно жилище, намиращо се в района на поверения му горски участък?

               3.

               Нарушават ли се разпоредбите на член 6 от Директива 2003/88/ЕО, член със заглавие „Максимална продължителност на седмично работно време“ в положение, при което макар и трудовият договор да предвижда работно време с максимална продължителност от осем часа дневно, 40 часа седмично, в действителност, въз основа на законоустановеното си задължение, горският надзирател осигурява постоянното опазване на поверения му горски участък?

               4.

               При утвърдителен отговор на първия въпрос, длъжен ли е работодателят да заплаща възнаграждение или други права, които са приравнени на него, за периода, през който горският надзирател е длъжен да осигурява опазването на гората?

               5.

               При отрицателен отговор на първия въпрос, какъв е правният режим на времето, през което горски надзирател отговаря за опазването на поверената му гора?

      (1)  ОВ L 299, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3.


title: Дело C-470/16: Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 22 август 2016 г. — North East Pylon Pressure Campaing Limited, Maura Sheehy/An Bord Pleanála, The Minister for Communications Energy and Natural Resources, Ireland, Attorney General

text:
               21.11.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 428/7

         Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 22 август 2016 г. — North East Pylon Pressure Campaing Limited, Maura Sheehy/An Bord Pleanála, The Minister for Communications Energy and Natural Resources, Ireland, Attorney General
   (Дело C-470/16)
   (2016/C 428/09)
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   High Court (Ирландия)

      Страни в главното производство

      Оспорващи: North East Pylon Pressure Campaing Limited, Maura Sheehy

      Ответници: An Bord Pleanála, The Minister for Communications Energy and Natural Resources, Ireland, Attorney General

      Преюдициални въпроси

               i.

               В случай че по националното право законодателят не е определил изрично и окончателно на кой етап от процедурата може да се оспори решение и съдът разрешава този въпрос за всеки конкретен случай поотделно в съответствие с правилата на общото право (common-law), приложимо ли е предвиденото в член 11, параграф 4 от Директива 2011/92/ЕС (1) право на процедура, която „да не бъде възпрепятстващо скъпа“, по отношение на производството пред националния съд, в рамките на което се установява дали въпросното оспорване е предявено на правилния етап?

               ii.

               Отнася ли се предвиденото в член 11, параграф 4 от Директива 2011/92/ЕС изискване за процедура, която „да не бъде възпрепятстващо скъпа“, за всички елементи на съдебно производство, в рамките на което се оспорва законосъобразността (с оглед на националното право или на правото на Съюза) на решение, действие или бездействие, попадащо в приложното поле на разпоредбите от същата директива за участие на обществеността, или се отнася само за тези елементи на оспорването, които са основани на правото на Съюза (или по-конкретно само за елементите на оспорването, които имат отношение към разпоредбите от директивата за участие на обществеността)?

               iii.

               Попадат ли в обхвата на съдържащия се в член 11, параграф 1 от Директива 2011/92/ЕС израз „решения, действия или бездействия“ административните решения, които са приети в рамките на разглеждане на заявка за разрешение за осъществяване, независимо дали с тези решения се установяват окончателно права на страните?

               iv.

               Трябва ли националният съд, за да осигури ефективна съдебна защита в областите, които попадат в приложното поле на правото на Съюза относно околната среда, да даде тълкуване по националното си право, което да съответства, доколкото е възможно, на определените цели в член 9, параграф 3 от Конвенцията на ИКЕ на ООН за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда, съставена в Орхус на 25 юни 1998 г. (наричана по-нататък „Конвенцията от Орхус“), а) при оспорване на валидността на процедура за издаване на разрешение за осъществяване на проект от общ интерес по смисъла на Регламент (ЕС) № 347/2013 (2) на Европейския парламент и на Съвета от 17 април 2013 година относно указания за трансевропейската енергийна инфраструктура и/или б) при оспорване на валидността на процедура за издаване на разрешение за осъществяване относно европейска област по смисъла на Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна?

               v.

               При утвърдителен отговор на четвъртия въпрос, точки а) и/или б), изискването оспорващите да „отговарят на критериите, ако има такива, посочени в националното право“, представлява ли пречка да се приеме, че Конвенцията от Орхус има непосредствено действие, при положение че оспорващите изпълняват всички критерии по националното право, за да могат да оспорват и/или изрично имат право да предявят искане за оспорване а) на валидността на процедура за издаване на разрешение за осъществяване на проект от общ интерес по смисъла на Регламент (ЕС) № 347/2013 и/или б) на валидността на процедура за издаване на разрешение за осъществяване относно европейска област по смисъла на Директива 92/43/ЕИО?

               vi.

               Възможно ли е държава членка да предвиди в законодателството си изключения от правилото, че процедурите в областта на околната среда не трябва да бъдат възпрепятстващо скъпи, при положение че нито Директива 2011/92/ЕС, нито Конвенцията от Орхус предвижда такова изключение?

               vii.

               По-специално допуска ли Конвенцията от Орхус национално право да изисква наличие на причинно-следствена връзка между твърдяното незаконосъобразно действие или решение и увреждането на околната среда като условие за прилагането на имплементиращото член 9, параграф 4 от Конвенцията от Орхус национално законодателство за гарантиране, че производствата в областта на околната среда не са възпрепятстващо скъпи?

      (1)  Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (ОВ L 26, стр. 1)

      (2)  Регламент (ЕС) № 347/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 април 2013 година относно указания за трансевропейската енергийна инфраструктура и за отмяна на Решение № 1364/2006/ЕО, както и за изменение на регламенти (ЕО) № 713/2009, (ЕО) № 714/2009 и (ЕО) № 715/2009 (ОВ L 115, стр. 39).


title: Дело C-98/11: Жалба, подадена на 1 март 2011 г. от Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG срещу решението на Общия съд (първи състав), постановено на 17 декември 2010 г. по дело T-336/08 — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

text:
               14.5.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 145/11

         Жалба, подадена на 1 март 2011 г. от Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG срещу решението на Общия съд (първи състав), постановено на 17 декември 2010 г. по дело T-336/08 — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
   (Дело C-98/11)
   2011/C 145/16
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG (представители: G. Hild, Rechtsanwältin, R. Lange, Rechtsanwalt)

      Друга страна в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска да се отмени Решение на Общия съд (първи състав) от 17 декември 2010 г. по дело T-336/08 и СХВП да бъде осъдена да заплати съдебните разноски

      Правни основания и основни доводи

   С настоящото се обжалва решението на Общия съд, с което се отхвърля жалбата за отмяна на решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (СХВП) от 11 юни 2008 г. да не се регистрира заявената от жалбоподателя триизмерна марка, представляваща форма на шоколадов заек с червена панделка.
   Като основания за обжалване жалбоподателят посочва нарушения на член 7, параграф 1, буква б) и член 7, параграф 3 от Регламент № 40/94.
   Във връзка с първото основание за обжалване, което се отнася до преценката на отличителния характер на марката, жалбоподателят твърди, че нито проверката на СХВП, нито съдебният контрол, упражнен от Общия съд, отговарят на законовите изисквания, тъй като решенията и в двете производства са основани на предположения. СХВП предположила, че във всички държави — членки на Съюза, важи констатацията, че шоколадовият великденски заек е типична форма за великденските празници, и че това е безспорно. Това обстоятелство обаче изобщо не било безспорно, тъй като жалбоподателят изрично го оспорил и посочил множество факти в подкрепа на твърдението си. СХВП и Общият съд трябвало да вземат предвид това, за да изпълнят надлежно задълженията си за проверка по член 74, параграф 1 от Регламент № 40/94. Освен това Общият съд стигнал до извода, че използването на златисто фолио за опаковане на шоколадовите великденски зайчета е обичайно за пазара, въпреки че в решението всъщност се посочват само три други продукта, опаковани в златисто фолио. Толкова малък брой стоки не можел да обоснове извода, че тази характеристика е „обичайна за пазара“.
   Неоснователността на допускането на Общия съд, че марката е лишена от присъщ отличителен характер за целия Европейски съюз, личи и от факта, че въпросната марка е регистрирана в 15 държави — членки на Европейския съюз.
   Второто основание за обжалване се отнася до застъпеното от Общия съд становище, че в целия Европейски съюз марката трябва да е придобила отличителен характер чрез използване, което било неправилно по две съображения.
   Първо, Общият съд не взема предвид правилото, че отличителен характер трябва да е придобит чрез използване само там, където марката няма присъщ отличителен характер. В петнадесетте държави членки, в които въпросната марка има присъщ отличителен характер, не е необходимо да е придобила отличителен характер чрез използване. Ако следваше да се приеме, че трябва отново да се преценява отличителният характер за всяка отделна държава членка, би било необходимо да се установят съответните факти за всяка държава. Доколкото съгласно член 74 от Регламента трябва служебно да преценява дали марката има отличителен характер, СХВП в този случай би трябвало да установява конкретните факти за всяка отделна държава — членка на Съюза. Нито СХВП, нито Общият съд направили това.
   Второ, съображенията на Общия съд не отговаряли на принципа за единност на марката на Общността. Когато се преценява дали може да се регистрира марката и, в конкретния случай, дали тя има отличителен характер, Европейският съюз трябвало да се разглежда като общ единен пазар. Ако за голяма част от населението на Европейския съюз марката е придобила отличителен характер чрез използване, това трябвало да е достатъчно основание за закрила на марката на целия европейски пазар.


title: Дело C-481/12: Решение на Съда (втори състав) от 16 януари 2014 г. (преюдициално запитване от Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Литва) — UAB „Juvelta“ /VĮ „Lietuvos prabavimo rūmai“ (Свободно движение на стоки — Член 34 ДФЕС — Количествени ограничения върху вноса — Мерки с равностоен ефект — Търговия с изделия от благородни метали — Знак — Изисквания, наложени от правната уредба на държавата членка на вноса)

text:
               22.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 85/9

         Решение на Съда (втори състав) от 16 януари 2014 г. (преюдициално запитване от Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Литва) — UAB „Juvelta“/VĮ „Lietuvos prabavimo rūmai“
   (Дело C-481/12) (1)

   (Свободно движение на стоки - Член 34 ДФЕС - Количествени ограничения върху вноса - Мерки с равностоен ефект - Търговия с изделия от благородни метали - Знак - Изисквания, наложени от правната уредба на държавата членка на вноса)
   2014/C 85/14
   Език на производството: литовски

      Запитваща юрисдикция

   Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: UAB „Juvelta“

      Ответник: VĮ „Lietuvos prabavimo rūmai“

      Предмет

   Преюдициално запитване — Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Тълкуване на членове 34 ДФЕС и 36 ДФЕС — Мерки с равностоен ефект — Маркиране на изделията от благородни метали — Национална правна уредба, съгласно която изделията трябва да носят специален знак на упълномощеното независимо ведомство — Защита на потребителите — Забрана за търгуване с изделия, носещи знак на страната на произход, който не отговаря на националните изисквания — Наличие на допълнителен знак, който съдържа необходимата информация, но не е поставен от упълномощеното независимо ведомство

      Диспозитив

               1.

               Член 34 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че той не допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, съгласно която, за да се продават на пазара на държава членка, внесени от друга държава членка изделия от благородни метали, които са били разрешени за търговия в последната и са били маркирани със знак съгласно правната ѝ уредба, трябва, когато указанието за пробата на тези изделия върху знака не отговаря на изискванията на правната уредба на първата държава членка, да бъдат маркирани отново от упълномощено от първата държава членка независимо ведомство по пробите и изпитванията чрез поставянето на знак, който удостоверява, че посочените изделия са проверени, и указва пробата им в съответствие с тези изисквания.

               2.

               Обстоятелството, че допълнителното маркиране на внесени изделия от благородни метали, предназначено да предостави информация за пробата на тези изделия по начин, разбираем за потребителите в държавата членка на вноса, не е било извършено от упълномощено от държава членка независимо ведомство по пробите и изпитванията, е без значение за отговора на първия въпрос, доколкото върху посочените изделия предварително е бил поставен знак за проба от упълномощено от държавата членка на износа независимо ведомство по пробите и изпитванията и предоставената посредством това маркиране информация съответства на фигуриращата върху знака.

      (1)  ОВ C 9, 12.1.2013 г.


title: Дело T-95/13: Решение на Общия съд (шести състав) от 22 май 2014 г.  — Walcher Meßtechnik/СХВП (HIPERDRIVE) (Марка на Общността — Заявка за словна марка на Общността „HIPERDRIVE“  — Абсолютни основания за отказ — Описателен характер — Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               7.7.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 212/29

         Решение на Общия съд (шести състав) от 22 май 2014 г. — Walcher Meßtechnik/СХВП (HIPERDRIVE)
   (Дело T-95/13) (1)

   ((Марка на Общността - Заявка за словна марка на Общността „HIPERDRIVE“ - Абсолютни основания за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   2014/C 212/36
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Walcher Meßtechnik GmbH (Кирхцартен, Германия) (представител: S. Walter, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Poch)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 13 декември 2012 г. (преписка R 1779/2012-1), постановено по заявка за регистрация на словния знак „HIPERDRIVE“ като марка на Общността.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Walcher Meßtechnik GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 108, 13.4.2013 г.


title: Дело C-114/12: Иск, предявен на 1 март 2012 г. — Европейска комисия/Съвет на Европейския съюз

text:
               12.5.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 138/5

         Иск, предявен на 1 март 2012 г. — Европейска комисия/Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-114/12)
   2012/C 138/09
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre, J. Samnadda)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на ищеца

               —

               Да се отмени Решение на Съвета и на представителите на правителствата на държавите членки, заседаващи в рамките на Съвета, относно участието на Европейския съюз и неговите държави членки в преговори за Конвенция на Съвета на Европа относно защитата на правата на излъчващите организации;

               —

               да се осъди Съветът да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

                  Първо правно основание: Нарушение на член 2, параграф 2 и член 3, параграф 2 ДФЕС, тъй като Съветът е приел, че въпросът е от областта на споделената компетентност, и е разрешил на държави членки или институция, различна от Комисията, да договаря споразумението в област на изключителна компетентност. Бъдещата конвенция на Съвета на Европа може да засегне или да промени обхвата на директивите на ЕС, посветени на правата на излъчващите организации, както и обхвата на директивите на ЕС относно правото на интелектуална собственост като цяло. Бъдещата конвенция ще се основава на съществуващите достижения на правото на ЕС и неизбежно ще доведе до изменението на директивите на ЕС, ако в рамките на Съвета на Европа на излъчващите организации се предостави по-висока степен на защита.

                  Второ правно основание: Нарушение на процедурата и условията за разрешаване на преговори относно сключването на международни споразумения от Съюза. Само Съветът (а не Съветът съвместно с държави членки) е компетентен да разрешава воденето на преговори от Съюза.

                  Трето правно основание: Нарушение на правилата за гласуване в Съвета. При приемането на оспорваното решение Съветът е нарушил член 218, параграф 8, съгласно който Съветът действа с квалифицирано мнозинство.

                  Четвърто правно основание: Нарушение на целите на Договорите и на принципа на лоялно сътрудничество. Като действа съвместно с държавите членки, Съветът подкопава репутацията на Съюза и отслабва институционалната рамка на Съюза.


title: Дело T-418/11 P: Решение на Общия съд от 16 септември 2013 г. — De Nicola/ЕИБ (Обжалване — Публична служба — Персонал на ЕИБ — Здравно осигуряване — Отказ да се поемат медицински разходи — Искане за определяне на независим лекар — Разумен срок — Отхвърляне на искане за образуване на помирително производство — Искане за отмяна — Искане за възстановяване на медицински разходи — Висящ процес)

text:
               26.10.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 313/23

         Решение на Общия съд от 16 септември 2013 г. — De Nicola/ЕИБ
   (Дело T-418/11 P) (1)

   (Обжалване - Публична служба - Персонал на ЕИБ - Здравно осигуряване - Отказ да се поемат медицински разходи - Искане за определяне на независим лекар - Разумен срок - Отхвърляне на искане за образуване на помирително производство - Искане за отмяна - Искане за възстановяване на медицински разходи - Висящ процес)
   2013/C 313/45
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Carlo De Nicola (Strassen, Люксембург) (представител: L. Isola, avocat)

      Друга страна в производството: Европейска инвестиционна банка (ЕИБ) (представители: първоначално T. Gilliams и F. Martin, впоследствие T. Gilliams и G. Nuvoli, подпомагани от A. Dal Ferro, avocat)

      Предмет

   Жалба против Решение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (първи състав) от 28 юни 2011 г. по дело De Nicola/ЕИБ (F-49/10, все още непубликувано в Сборника), с която е поискана отмяна на същото.

      Диспозитив

               1.

               Отменя Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 28 юни 2011 г. по дело De Nicola/ЕИБ (F-49/10) в частта, с която се отхвърля искането на г-н Carlo De Nicola за отмяна на решението на Европейската инвестиционна банка (ЕИБ), с което се отхвърля искането му за определянето на трети лекар.

               2.

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               3.

               Отменя решението на ЕИБ, с което поради просрочие се отхвърля искането на г-н De Nicola за определянето на трети лекар.

               4.

               Г-н De Nicola и ЕИБ понасят направените от тях съдебни разноски в производството както пред Съда на публичната служба, така и в настоящото производство.

      (1)  ОВ C 282, 24.9.2011 г.


title: Дело T-513/08 P: Определение на Общия съд от 27 април 2012 г. — Комисия/Smadja

text:
               23.6.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 184/19

         Определение на Общия съд от 27 април 2012 г. — Комисия/Smadja
   (Дело T-513/08 P) (1)

   2012/C 184/35
   Език на производството: френски
   Председателят на състава по жалбите разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 44, 21.2.2009 г.


title: Дело T-159/16: Решение на Общия съд от 16 май 2017 г. — Metronia/EUIPO — Zitro IP (TRIPLE O NADA) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „TRIPLE O NADA“ — По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „TRIPLE BINGO“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               3.7.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/29

         Решение на Общия съд от 16 май 2017 г. — Metronia/EUIPO — Zitro IP (TRIPLE O NADA)
   (Дело T-159/16) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „TRIPLE O NADA“ - По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „TRIPLE BINGO“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   (2017/C 213/38)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Metronia, SA (Мадрид, Испания) (представител: A. Vela Ballesteros, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: J. Crespo Carrillo)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Zitro IP Sàrl (Люксембург, Люксембург) (представител: A. Canela Giménez, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 15 февруари 2016 г. (преписка R 2605/2014-4) относно производство по възражение между Zitro IP и Metronia

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Metronia, SA да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 211, 13.6.2016 г.


title: Дело C-50/10: Иск, предявен на 29 януари 2010 г. — Европейска комисия/Италианска република

text:
               17.4.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 100/24

         Иск, предявен на 29 януари 2010 г. — Европейска комисия/Италианска република
   (Дело C-50/10)
   2010/C 100/36
   Език на производството: италиански

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: A. Alcover San Pedro и C. Zadra)

      Ответник: Италианска република

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като не е приела необходимите мерки, за да гарантира, че компетентните органи осигуряват привеждането на експлоатацията на съществуващите инсталации по смисъла на член 2, параграф 4 от Директива 2008/1/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 г. за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването в съответствие с изискванията на членове 3, 7, 9, 10 и 13, член 14, букви а) и б) и член 15, параграф 2 от същата директива, посредством предоставяне на разрешителни в съответствие с членове 6 и 8 или — в случаите, когато това е необходимо — посредством преразглеждане и актуализиране на приложимите условия, Италианската република не е изпълнила задълженията си по член 5, параграф 1 от посочената директива.

               —

               да се осъди Италианска република да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Член 5, параграф 1 от директивата предвижда, че държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че компетентните органи осигуряват в срок до 30 октомври 2007 г. привеждането на експлоатацията на съществуващите инсталации по смисъла на член 2, параграф 4 от директивата в съответствие с предвидените от самата директива изисквания посредством предоставяне на разрешителни в съответствие с членове 6 и 8 или — в случаите, когато това е необходимо — посредством преразглеждане и актуализиране на условията.
   Въпреки това към месец януари 2010 година и по-специално към датата на предявяване на настоящия иск италианското правителство все още не изпълнило задълженията си по член 5, параграф 1 от директивата.

      (1)  ОВ L 24, стр. 8.


title: Дело T-535/08: Жалба, подадена на 8 декември 2008 г.  — Tuzzi fashion/СХВП — El Corte Inglés (Emidio Tucci)

text:
               7.3.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 55/28

         Жалба, подадена на 8 декември 2008 г. — Tuzzi fashion/СХВП — El Corte Inglés (Emidio Tucci)
   (Дело T-535/08)
   (2009/C 55/52)
   Език, на който е подадена жалбата: английски
   Страни

      Жалбоподател: Tuzzi fashion GmbH (Fulda, Германия) (представители: R. Kunze и G. Würtenberger, lawyers)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: El Corte Inglés, SA (Мадрид, Испания)
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) от 23 септември 2008 г. по преписка R 1561/2007-2 и

               —

               да се осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: Другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка на Общността, предмет на спора: Фигуративна марка „Emidio Tucci“, за стоки от клас 25

      Притежател на марката или знака, на който е направено позоваване в процедурата по възражението: Жалбоподателят

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Германска словна марка „TUZZI“, регистрирана под № 1 078 843 за стоки от клас 25; международна словна марка „TUZZI“, регистрирана под № 496 835 с действие в Австрия, Франция, страните от Бенелюкс и Полша за стоки от клас 25; наименование на дружеството „TUZZI FASHION GMBH“, използвано в Германия при търговията с облекло.

      Решение на отдела по споровете: Отхвърля изцяло възражението

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграфи 1 и 4 от Регламент № 40/94 на Съвета, тъй като апелативният състав неправилно е приел, че е налице вероятност от объркване между разглежданите марки; нарушение на член 73 от Регламент № 40/94, тъй като апелативният състав не е разгледал обстойно изложените от жалбоподателя доводи и не е изложил обективно мотивите, въз основа на които постановява решението си; Нарушение на член 74 от Регламент № 40/94 на Съвета, тъй като апелативният състав не се е ограничил в разглеждане на изложените от страните факти, доказателствата и доводи; Нарушение на член 79 от Регламент № 40/94 на Съвета, тъй като при преценката на търсената от жалбоподателя защита на нарушени права апелативният състав не е взел предвид признатите в държавите-членки общи принципи на процесуалното право.


title: Дело T-328/12: Жалба, подадена на 24 юли 2012 г. — Mundipharma/СХВП — AFP Pharmaceuticals (Maxigesic)

text:
               22.9.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 287/34

         Жалба, подадена на 24 юли 2012 г. — Mundipharma/СХВП — AFP Pharmaceuticals (Maxigesic)
   (Дело T-328/12)
   2012/C 287/63
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Mundipharma GmbH (Лимбург на Лан, Германия) (представител: F. Nielsen)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: AFP Pharmaceuticals Ltd (Такапуна, Нова Зеландия)

      Искания

   Жалбоподателят иска:

               —

               да се отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 23 май 2012 г. по преписка R 1788/2010-4,

               —

               ответникът да бъде осъден да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: AFP Pharmaceuticals Ltd

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „Maxigesic“ за стоки от клас 5 — заявка за регистрация като марка на Общността № 7 056 104

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: жалбоподателят

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: словна марка „OXYGESIC“ за стоки от клас 5

      Решение на отдела по споровете: уважава възражението.

      Решение на апелативния състав: уважава жалбата и отхвърля възражението.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009.


title: Дело T-31/13 P: Жалба, подадена на 24 януари 2013 г. от Vincent Bouillez срещу решението, постановено на 14 ноември 2012 г. от Съда на публичната служба по дело F-75/11, Bouillez/Съвет

text:
               23.3.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 86/22

         Жалба, подадена на 24 януари 2013 г. от Vincent Bouillez срещу решението, постановено на 14 ноември 2012 г. от Съда на публичната служба по дело F-75/11, Bouillez/Съвет
   (Дело T-31/13 P)
   2013/C 86/35
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Vincent Bouillez (Overijse, Белгия) (представители: D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis и É. Marchal, avocats)

      Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 14 ноември 2012 г. по дело F-75/11, Vincent Bouillez/Съвет;

               —

               да отмени решението жалбоподателят да не бъде повишаван;

               —

               да осъди Съвета да понесе съдебните разноски и в двете производства.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага три правни основания в подкрепа на жалбата си.

               1.

               Първото правно основание е изведено от грешка при прилагане на правото, доколкото СПС приел, без действително да провери това, че обжалваното в първоинстанционното производство решение е в съответствие с принципа, който задължава да се предоставят мотиви, макар че СПС не изискал никакво доказателство от Съвета относно конкретното прилагане на критериите по член 45 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз при съпоставяне на заслугите на жалбоподателя с тези на другите подлежащи на повишаване лица.

               2.

               Второто правно основание е изведено от грешка при прилагане на правото, тъй като СПС се основал само на твърденията на Съвета, според които равнището на отговорности действително е било взето предвид при съпоставянето на заслугите, за да приеме, че жалбоподателят не е доказал обратното, въпреки представената от него информация в рамките на процесуално-организационните действия, от която било видно, че нито равнището на отговорности и хармонизираната оценка на редица повишени длъжностни лица, нито броят на използваните езици от тях били толкова високи, колкото тези на жалбоподателя (относно точки 45 и 46 от обжалваното решение).

               3.

               Третото правно основание е изведено от противоречиви мотиви, доколкото СПС не би могъл да твърди, от една страна, че правилно Съветът е решил да извърши ново съпоставяне на заслугите на всички длъжностни лица от степен AST 6, които подлежат на повишаване в процедурата по повишаване за 2007 г., за да потвърди след това, че Съветът не е длъжен да взема предвид заслугите на конкретно длъжностно лице, вече повишено в тази процедура и чието повишаване е окончателно (относно точки 69 и 70 от обжалваното решение).
               Освен това жалбоподателят твърди, че СПС е допуснал грешка при прилагане на правото, като въз основа материали от делото не е квалифицирал фактите като съставляващи явна грешка в преценката.


title: Дело T-213/10 P: Решение на Общия съд от 24 октомври 2011 г. — Р/Парламент (Обжалване — Публична служба — Срочно наети служители — Уволнение — Загуба на доверие — Мотивиране — Изопачаване на доказателства)

text:
               26.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 347/29

         Решение на Общия съд от 24 октомври 2011 г. — Р/Парламент
   (Дело T-213/10 P) (1)

   (Обжалване - Публична служба - Срочно наети служители - Уволнение - Загуба на доверие - Мотивиране - Изопачаване на доказателства)
   2011/C 347/47
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: P. (Брюксел, Белгия) (представител: É. Boigelot, avocat)

      Друга страна в производството: Европейски парламент (представители: първоначално S. Seyr и R. Ignătescu, впоследствие S. Seyr)

      Предмет

   Жалба срещу Решение от Съда на публичната служба на Европейския съюз (трети състав) от 24 февруари 2010 г. по дело P/Парламент (F-89/08, все още непубликувано в Сборника), с която се иска отмяна на това решение.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда г-жа Р. да заплати направените от нея съдебни разноски, както и тези на Европейския парламент в настоящото производство.

      (1)  ОВ C 195, 17.7.2010 г.


title: Дело F-18/05 RENV: Определение на Съда на публичната служба от 29 септември 2009 г. D/Комисия

text:
               21.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/67

         Определение на Съда на публичната служба от 29 септември 2009 г.
   D/Комисия
   (Дело F-18/05 RENV) (1)

   2009/C 282/128

      Език на производството: френски

   Председателят на първи състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 155, 25.6.2005 г., стр. 25.


title: Дело F-30/15: Жалба, подадена на 20 февруари 2015 г. — ZZ/ЕСВД

text:
               4.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 146/50

         Жалба, подадена на 20 февруари 2015 г. — ZZ/ЕСВД
   (Дело F-30/15)
   (2015/C 146/70)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представители: S. Orlandi и T. Martin, адвокати)

      Ответник: Европейска служба за външна дейност (ЕСВД)

      Предмет на производството

   Отмяната на решението, прието в изпълнение на отменителното решение на Съда на публичната служба на Европейския съюз от 26 февруари 2014 г., постановено по дело F-53/13, Diamantopoulos/ЕСВД, да не се повиши жалбоподателят в степен AD12 в рамките на процедурата за повишаване за 2012 г. и искане за обезщетение на твърдените имуществени и неимуществени вреди.

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се обяви за незаконосъобразно решението от 29 април 2014 г. да не се повиши жалбоподателят в степен AD 12 в рамките на процедурата за повишаване за 2012 г;

               —

               да се осъди ответника да заплати на жалбоподателя обезщетение в размер на 25  000 EUR;

               —

               да се осъди ЕСВД да заплати съдебните разноски.


title: Дело C-522/08: Решение на Съда (трети състав) от 11 март 2010 г. (преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny — Република Полша) — Telekomunikacja Polska S.A. w. Warszawie/Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej ( Електронни съобщения — Далекосъобщителни услуги — Директива 2002/21/ЕО — Директива 2002/22/ЕО — Поставяне сключването на договор за предоставяне на услуги в зависимост от сключването на договор за доставка на други услуги — Забрана — Високоскоростен интернет )

text:
               1.5.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/12

         Решение на Съда (трети състав) от 11 март 2010 г. (преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny — Република Полша) — Telekomunikacja Polska S.A. w. Warszawie/Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
   (Дело C-522/08) (1)

   („Електронни съобщения - Далекосъобщителни услуги - Директива 2002/21/ЕО - Директива 2002/22/ЕО - Поставяне сключването на договор за предоставяне на услуги в зависимост от сключването на договор за доставка на други услуги - Забрана - Високоскоростен интернет“)
   2010/C 113/16
   Език на производството: полски

      Запитваща юрисдикция

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Страни в главното производство

      Ищец: Telekomunikacja Polska S.A. w. Warszawie

      Ответник: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

      Предмет

   Преюдициално запитване — Naczelny Sad Administracyjny — Тълкуване на член 95 от Договора за ЕО, както и на съображение 13 и на членове 5 и 8 от Директива 2002/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно достъпа до електронни съобщителни мрежи и тяхната инфраструктура и взаимосвързаността между тях (Директива за достъпа) (ОВ L 108, стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 169), на разпоредбите на Директива 2002/20/ЕO на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно разрешението на електронните съобщителни мрежи и услуги („Директива за разрешение“)) (ОВ L 108, стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 183), на съображения 1 и 28, на член 1, параграф 3 и на членове 3, 7, 8, 14, 15, 16 и 19 от Директива 2002/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (Рамкова директива) (ОВ L 108, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 195), и на съображение 26 и на членове 16 и 17 от Директива 2002/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги (Директива за универсалната услуга) (ОВ L 108, стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 213) — Национално законодателство, което забранява на доставчиците на далекосъобщителни услуги да поставят сключването на договор за предоставяне на услуги в зависимост от закупуването на друга услуга — Поставяне на сключването на договор за високоскоростен достъп до Интернет в зависимост от сключването на договор за предоставяне на телефония

      Диспозитив

   Директива 2002/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (Рамкова директива) и Директива 2002/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги (Директива за универсалната услуга) трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба като предвидената в член 57, параграф 1, точка 1 от Закона за далекосъобщенията (ustawa — Prawo telekomunikacyjne) от 16 юли 2004 г. в редакцията му, приложима към фактите по главното производство, която забранява сключването на договор за доставка на услуги да се поставя в зависимост от сключването от крайния потребител на договор за доставка на други услуги.
   Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/ЕО, 98/27/ЕО и 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (ЕО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) трябва обаче да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която — извън определени изключения и без да се отчитат специфичните обстоятелства по конкретния случай — забранява всяка свързана оферта от търговец към потребител.

      (1)  ОВ C 69, 21.3.2009 г.


title: Дело T-179/17: Жалба, подадена на 17 март 2017 г. — Laboratoire Nuxe/EUIPO — Camille и Tariot (NYOUX)

text:
               8.5.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 144/59

         Жалба, подадена на 17 март 2017 г. — Laboratoire Nuxe/EUIPO — Camille и Tariot (NYOUX)
   (Дело T-179/17)
   (2017/C 144/80)
   Език на жалбата: френски

      Страни

      Жалбоподател: Laboratoire Nuxe (Париж, Франция) (представители: P. Wilhelm и J. Roux, адвокати)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Elisabeth Camille (Аликанте, Испания), Jean Yves Tariot (Аликанте, Испания)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз със словния елемент „NYOUX“ — заявка за регистрация № 12 931 739

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 16 януари 2017 г. по преписка R 718/2016-5

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-108/08 Р: Определение на председателя на Съда от 22 април 2008 г. — Portela & Companhia, SA/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни), Juan Torrens Cuadrado, Josep Gilbert Sanz

text:
               15.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/38

         Определение на председателя на Съда от 22 април 2008 г. — Portela & Companhia, SA/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни), Juan Torrens Cuadrado, Josep Gilbert Sanz
   (Дело C-108/08 Р) (1)

   (2008/C 209/64)

      Език на производството: португалски

   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 158, 21.6.2008 г.


title: Дело T-505/10: Решение на Общия съд от 10 април 2013 г. — Höganäs/СХВП — Haynes (ASTALOY) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Общността „ASTALOY“ — По-ранна словна марка на Общността „HASTELLOY“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Съвместно съществуване на марките)

text:
               25.5.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 147/16

         Решение на Общия съд от 10 април 2013 г. — Höganäs/СХВП — Haynes (ASTALOY)
   (Дело T-505/10) (1)

   (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността „ASTALOY“ - По-ранна словна марка на Общността „HASTELLOY“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Съвместно съществуване на марките)
   2013/C 147/27
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Höganäs AB (Höganäs, Швеция) (представител: L.-E. Ström, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: J. Crespo Carrillo)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Haynes International, Inc. (Кокомо, Индиана, САЩ) (представители: E. Armijo Chávarri и A. Castán Pérez-Gómez, avocats)

      Предмет

   Жалба срещу Решение на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 18 август 2010 г. по преписка № R 1530/2009-4 относно производство по възражение между Haynes International, Inc. и Höganäs AB.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Höganäs AB да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 346, 18.12.2010 г.


title: Дело C-170/09: Решение на Съда (пети състав) от 25 февруари 2010 г. — Европейска комисия/Френска република (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 2005/60/ЕО — Изпиране на пари и финансиране на тероризма — Липса на транспониране в предвидения срок)

text:
               17.4.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 100/8

         Решение на Съда (пети състав) от 25 февруари 2010 г. — Европейска комисия/Френска република
   (Дело C-170/09) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 2005/60/ЕО - Изпиране на пари и финансиране на тероризма - Липса на транспониране в предвидения срок)
   2010/C 100/11
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: V. Peere и P. Dejmek)

      Ответник: Френска република (представители: G. de Bergues и B. Messmer)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Неприемане или несъобщаване в предвидения срок на всички необходими разпоредби за съобразяване с Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 година за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм (ОВ L 309, стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 214).

      Диспозитив

               1.

               Като не е приела в предвидения срок всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 година за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм, Френската република не е изпълнила задълженията си по тази директива.

               2.

               Осъжда Френската република да плати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 153, 4.7.2009 г.


title: Дело T-545/08: Определение на Първоинстанционния съд от 8 юли 2009 г. — Thoss/Сметна палата (Жалба за отмяна — Срок за обжалване — Просрочие — Липса на извинима грешка — Явна недопустимост)

text:
               12.9.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/32

         Определение на Първоинстанционния съд от 8 юли 2009 г. — Thoss/Сметна палата
   (Дело T-545/08) (1)

   (Жалба за отмяна - Срок за обжалване - Просрочие - Липса на извинима грешка - Явна недопустимост)
   2009/C 220/68
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Thérèse Nicole Thoss (Dommeldange, Люксембург) (представител: P. Goergen, avocat)

      Ответник: Сметна палата на Европейските общности (представители: T. Kennedy и J.-M. Stenier)

      Предмет

   Искане за отмяна на решението от 20 март 2006 г. на Сметната палата, с което се отказва на жалбоподателката, вдовица на бивш член на Сметната палата, предоставяне на пенсия за преживял съпруг, с мотива, че не е изпълнено условието за петгодишна продължителност на брака към момента на смъртта (дело, заведено под номер F-46/08 и върнато от Съда на публичната служба).

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата като явно недопустима.

               2)

               Осъжда г-жа Thérèse Nicole Thoss да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 171 от 5.07.2008 г. (предишно дело F-46/08).


title: Дело T-36/15: Определение на Общия съд от 14 януари 2016 г. — Hispasat/Комисия (Държавни помощи — Цифрова телевизия — Помощ за въвеждане на цифрова наземна телевизия в отдалечени и слабо урбанизирани райони на Кастилия-Ла Манча — Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с вътрешния пазар — Поправяне на това решение след подаването на жалбата — Липса на основание за произнасяне)

text:
               29.3.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 111/25

         Определение на Общия съд от 14 януари 2016 г. — Hispasat/Комисия
   (Дело T-36/15) (1)

   ((Държавни помощи - Цифрова телевизия - Помощ за въвеждане на цифрова наземна телевизия в отдалечени и слабо урбанизирани райони на Кастилия-Ла Манча - Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с вътрешния пазар - Поправяне на това решение след подаването на жалбата - Липса на основание за произнасяне))
   (2016/C 111/30)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Hispasat, SA (Мадрид, Испания) (представители: първоначално J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo и A. Balcells Cartagena, впоследствие J. Buendía Sierra и A. Lamadrid de Pablo, адвокати)

      Ответник: Европейска комисия (представители: É. Gippini Fournier, P. Němečková и B. Stromsky)

      Предмет

   Искане за частична отмяна на решение C (2014) 6846 окончателен на Комисията от 1 октомври 2014 г. относно държавна помощ SA.27408 (C 24/2010) (ex NN 37/2010, ex CP 19/2009), предоставена от властите на Кастилия-Ла Манча за въвеждане на цифрова наземна телевизия в отдалечени и слабо урбанизирани райони на Кастилия-Ла Манча

      Диспозитив

               1)

               Липсва основание за произнасяне по съществото на настоящата жалба.

               2)

               Липсва основание за произнасяне по молбата за встъпване на SES Astra.

               3)

               Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски, както и съдебните разноски на Hispasat, SA.

      (1)  ОВ C 89, 16.3.2015 г.


title: Дело C-279/09: Преюдициално запитване, отправено от Kammergericht Berlin (Германия) на 22 юли 2009 г. — DEB Deutsche Energiehandels- und Beratungsgesellschaft mbH/Bundesrepublik Deutschland

text:
               7.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 267/31

         Преюдициално запитване, отправено от Kammergericht Berlin (Германия) на 22 юли 2009 г. — DEB Deutsche Energiehandels- und Beratungsgesellschaft mbH/Bundesrepublik Deutschland
   (Дело C-279/09)
   2009/C 267/54
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Kammergericht Berlin

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: DEB Deutsche Energiehandels- und Beratungsgesellschaft mbH

      Ответник: Bundesrepublik Deutschland

      Преюдициален въпрос

   На основание на член 234 ЕО на Съда на Европейските общности е изпратено преюдициално запитване със следния текст:
   С оглед на обстоятелството, че като определят на национално равнище предпоставките за предоставяне на обезщетение за вреди и производствата за установяване на отговорността на държавата съгласно общностното право, държавите членки не могат да направят практически невъзможно или прекомерно трудно получаването на обезщетение в съответствие с общностните принципи за отговорността на държавата, съществуват ли съображения срещу национална правна уредба, според която за да се предяви претенция по съдебен ред е необходимо авансово да се платят разноски, а на юридическо лице, което не може да направи това авансово плащане, не следва да се предоставя правна помощ?