title: Дело T-125/17: Жалба, подадена на 28 февруари 2017 г. — BASF Grenzach/ECHA

text:
               10.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/48

         Жалба, подадена на 28 февруари 2017 г. — BASF Grenzach/ECHA
   (Дело T-125/17)
   (2017/C 112/67)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: BASF Grenzach GmbH (Гренцах-Вилен, Германия) (представители: K. Nordlander и M. Abenhaïm, адвокати)

      Ответник: Европейска агенция по химикали

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви жалбата за отмяна за допустима;

               —

               да отмени решението на апелативния съвет на Европейската агенция по химикали (ECHA) от 19 декември 2016 г. относно оценката на веществото триклозан съгласно член 46, параграф 1 от Регламент (EC) № 1907/2006 (1) (преписка № A-018-2014) (наричано по-нататък „Решението Триклозан“) в частта, в която апелативният съвет отхвърля подадената по административен ред жалба от жалбоподателя, потвърждава поисканите преди това от ECHA тестове — а именно с плъхове, с риби и за устойчивост — и решава, че допълнителната информация трябва да се представи до 28 декември 2018 г., и

               —

               да осъди ECHA да заплати направените от жалбоподателя съдебни разноски в настоящото производство.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

               1.

               Първо основание: нарушение на съществени процесуални правила

                           —

                           Жалбоподателят твърди, че апелативният съвет нарушава съществено процесуално правило, тъй като свежда ролята си до извършване на ограничен контрол за законосъобразност вместо да осъществи пълен административен контрол върху Решението Триклозан. Според жалбоподателя апелативният съвет освен това нарушава две съществени процесуални права, тъй като пренебрегва редица представени от жалбоподателя ключови доводи и научни доказателства без да ги обсъди по същество. Жалбоподателят счита, че по този начин апелативният съвет не само не упражнява правомощието си за извършване на административен контрол, но нарушава и правото на жалбоподателя на защита.

               2.

               Второ основание: нарушение на принципа на пропорционалност във връзка с член 13 ДФЕС, член 25, параграф 1 и член 47 от Регламента REACH, както и с постоянната практика на Общия съд относно съдебния контрол и тежестта на доказване.

                           —

                           Що се отнася до теста с плъхове, жалбоподателят твърди, че макар ECHA и апелативният съвет да признават различията между системите на щитовидната жлеза при плъховете и хората, те същевременно използват основно данните от проучвания върху плъхове, за да определят възможните последици за човешкия тироксин (при положение, че според проведени върху хора изследвания такива последици няма). Жалбоподателят съответно твърди, че Решението Триклозан (i) не отчита цялата налична релевантна информация, (ii) съдържа противоречия, (iii) се основава на противоречиви доказателства, и поради тези причини е опорочено от явна грешка в преценката на необходимостта от теста с плъхове, доколкото в това решение се изразява загриженост за предполагаема невротоксичост, засягаща човешкия растеж. Що се отнася до заключенията от изследването с плъхове относно токсичността за половата репродукция, жалбоподателят също така счита, че ECHA и апелативният съвет не вземат предвид цялата налична релевантна информация и се позовават на противоречиви доказателства. Според жалбоподателя, по този начин ECHA и апелативния съвет допускат явна грешка при преценката на необходимостта от теста с плъхове за извеждането на заключения относно токсичността за репродукцията. Според жалбоподателя тестът с плъхове е явно неподходящ и поради това, че резултатите от него не могат да помогнат на ECHA да даде отговор на загрижеността относно твърдените ендокринни смущения при хората. На последно място, жалбоподателят твърди, че Решението Триклозан е незаконосъобразно, тъй като апелативният съвет потвърждава необходимостта от теста с плъхове без да проверява дали са изпълнени изискванията, произтичащи от принципа на пропорционалност; по-специално апелативният съвет не проверява дали на загрижеността относно твърдените ендокринни смущения във връзка с триклозана може да се даде отговор с по-малко ограничителни мерки.

                           —

                           Що се отнася до теста с риби, жалбоподателя твърди, че (i) апелативният съвет на практика не упражнява правото си на преценка и не определя дали предвид наличните научни доказателства съществува „потенциален риск“, който може да обоснове искането за допълнителни тестове; (ii) ECHA и апелативният съвет не доказват, че предвид наличните научни доказателства съществува потенциален риск от настъпване на ендокринни смущения, който може да обоснове извършването на допълнителни тестове с риби; и (iii) ECHA и апелативния съвет обръщат тежестта на доказване и нарушават член 25, параграф 1 от Регламента REACH, тъй като изискват от жалбоподателя да докаже отсъствието на такъв риск.

                           —

                           Що се отнася до теста за устойчивост, жалбоподателят твърди, че ECHA и апелативният съвет не отчитат надлежно доказателствената тежест относно устойчивостта на триклозана и изискването за отчитане на подходящите от гледна точка на околната среда условия съгласно приложение XIII, тъй като изкисват от жалбоподателя да извърши теста за устойчивост в сладка и в морска вода, за да можел да се изясни потенциалният риск от устойчивост на триклозана в околната среща. Жалбоподателят също така твърди, че ECHA и апелативният съвет не спазват и ясното изискване в приложение XIII от Регламента REACH, а именно да се анализират доказателствата, които отразяват „подходящи“ от гледна точка на околната среда условия, тъй като искат от жалбоподателя да извърши теста за устойчивост във вода в открито море (тоест в чиста вода без утайка). Жалбоподателят също така твърди, че след като решават, че симулиращият [разграждане] тест трябва да отразява „подходящи“ от гледна точка на околната среда условия, ECHA и апелативният съвет не дават правилна експертна преценка при определянето на съответните условия за провеждане на теста.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) № 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО на Комисията (ОВ L 396, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 60, стр. 3).


title: Дело T-101/16: Определение на Общия съд от 6 април 2017 г. — Klausner Holz Niedersachsen/Комисия (Иск за установяване на неправомерно бездействие — Държавни помощи — Доставка на дървен материал — Предварително разглеждане на държавна помощ, която се твърди, че германските органи са предоставили под формата на договори за доставка на дървен материал — Непроизнасяне от Комисията в разумен срок — Явна недопустимост)

text:
               6.6.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 178/20

         Определение на Общия съд от 6 април 2017 г. — Klausner Holz Niedersachsen/Комисия
   (Дело T-101/16) (1)

   ((Иск за установяване на неправомерно бездействие - Държавни помощи - Доставка на дървен материал - Предварително разглеждане на държавна помощ, която се твърди, че германските органи са предоставили под формата на договори за доставка на дървен материал - Непроизнасяне от Комисията в разумен срок - Явна недопустимост))
   (2017/C 178/26)
   Език на производството: немски

      Страни

      Ищец: Holz Niedersachsen GmbH (Залбург-Еберсдорф, Германия) (представители: D. Reich, C. Hipp и T. Ilgner, адвокати)

      Ответник: Европейска комисия (представители: L. Flynn и T. Maxian Rusche)

      Предмет

   Искане по член 265 ДФЕС да се установи, че Комисията неправомерно не е взела решение в разумен срок в процедурата по предварително разглеждане на държавна помощ, която се твърди, че германските органи са предоставили на ищеца под формата на договори за доставка на дървен материал

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля иска като явно недопустим.

               2)

               Осъжда Klausner Holz Niedersachsen GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 145, 25.4.2016 г.


title: Дело T-50/12: Жалба, подадена на 7 февруари 2012 г. — AMC-Representações Têxteis/СХВП — MIP Metro (METRO KIDS COMPANY)

text:
               14.4.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 109/21

         Жалба, подадена на 7 февруари 2012 г. — AMC-Representações Têxteis/СХВП — MIP Metro (METRO KIDS COMPANY)
   (Дело T-50/12)
   2012/C 109/45
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: AMC-Representações Têxteis Lda (Taveiro, Португалия) (представител: V. Caires Soares, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Дюселдорф, Германия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 24 ноември 2011 г. по преписка R 2314/2010-1,

               —

               да осъди ответника и, при необходимост, встъпилата в производството страна, да заплатят съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративната марка „METRO KIDS COMPANY“ за стоки и услуги от класове 24, 25 и 39 — заявка за марка на Общността № 8200909

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: международна фигуративна марка „METRO“, регистрирана под № 852751 за стоки и услуги от класове 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44 и 45

      Решение на отдела по споровете: уважава възражението

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав е допуснал грешка, като е установил, че противопоставените марки са сходни и не може да се изключи вероятността от объркване и/или свързване между тях.


title: Дело C-556/11: Преюдициално запитване, отправено от Juzgado Contencioso-Administrativo de Valladolid (Испания) на 3 ноември 2011 г. — María Jesús Lorenzo Martínez/Dirección Provincial de Educación Valladolid

text:
               28.1.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/33

      Преюдициално запитване, отправено от Juzgado Contencioso-Administrativo de Valladolid (Испания) на 3 ноември 2011 г. — María Jesús Lorenzo Martínez/Dirección Provincial de Educación Valladolid
      (Дело C-556/11)
      (2012/C 25/62)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado Contencioso-Administrativo de Valladolid

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: María Jesús Lorenzo Martínez

         Ответник: Dirección Provincial de Educación de Valladolid

         Преюдициален въпрос

      Обстоятелството, че дадено лице е назначено за неопределено време като държавен служител и поради това се включва в една от категориите държавни служители от структурата на публичната служба в областта на образованието, съставлява ли достатъчна обективна причина, за да бъде обосновано, че единствената съставна част на специфичната надбавка за „продължаващо обучение“ (наричана „допълнително възнаграждение за шест години прослужено време“) се получава само от преподавателите държавни служители на безсрочен трудов договор, след като бъде доказано, че са изпълнени необходимите условия за това?


title: Дело C-492/09: Преюдициално запитване, отправено от Commissione Tributaria Provinciale di Taranto (Италия) на 30 ноември 2009 г. — Soc Agricola Esposito srl/Agenzia Entrate — Ufficio Taranto 2

text:
               30.1.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 24/43

         Преюдициално запитване, отправено от Commissione Tributaria Provinciale di Taranto (Италия) на 30 ноември 2009 г. — Soc Agricola Esposito srl/Agenzia Entrate — Ufficio Taranto 2
   (Дело C-492/09)
   2010/C 24/75
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Commissione tributaria provinciale di Taranto

      Страни в главното производство

      Ищец: Soc Agricola Esposito srl

      Ответник: Agenzia Entrate — Ufficio Taranto 2

      Преюдициални въпроси

               1.

               Дали член 21 от Тарифата, приложена към D. P. R. № 641 от 1972 г. и член 160 от D. Lgs. № 259 от 2003 г. в момента, в който поставят необходимостта от разрешително в полза на потребителя, притежаващ абонаментен договор, са съвместими с принципите на Директива 2002/20/ЕО (1), която обаче споменава индивидуални разрешителни в полза на предприятията, които доставят услугата или предоставят мрежите;

               2.

               Дали членове 1 и 9 от D. P. R. № 641 от 1972 г., както и член 21 от приложената Тарифа противоречат на правилото да се осъществяват повече удръжки по отношение на един-единствен разрешителен контекст, което се извлича от тълкуването на членове 12 и 13 от Директива 2002/20/ЕО;

               3.

               Дали е съвместим с принципите, съдържащи се в Директива 2002/21/ЕО (2) и в частност, с „принципа, че разпределянето и предоставянето на радиочестоти от националните регулаторни власти се основава на недискриминационни критерии“, регламентиран в член 9, параграф 1 от същата Директива, фактът, че италианската правителствена концесионна такса се дължи от правни субекти, които притежават абонаментен договор, но не и от тези, които използват презареждащи се карти;

               4.

               Дали правителствената концесионна такса е съвместима с принципите на Директива 2002/77/ЕО (3) и на Директива 2002/21/ЕО, които установяват, че „всяка национална схема, която служи за поделяне на нетните разходи за изпълнение на задълженията за предоставяне на универсална услуга, се основава на обективни, прозрачни и недискриминационни критерии и съответства на принципите на пропорционалност и минимално изкривяване на пазара“;

               5.

               Дали италианската правителствена концесионна такса, като определя увеличаване на разходите за ползвателите на услугата за мобилни съобщения, които сключват абонаментни договори, не възпира навлизането на италианския пазар, като възпрепятства, за сметка на националните потребители, образуването на конкурентен пазар в нарушение на съдържащите се в Директива 2002/21/ЕО принципи;

               6.

               Дали италианската правителствена концесионна такса нарушава принципа по член 25 от Договора, въз основа на който „се забраняват митата по вноса и износа и такси с равностоен ефект между държавите-членки. Тази забрана се прилага също така спрямо митата с фискален характер“.

      (1)  ОВ L 108, стp. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 183.

      (2)  ОВ L 108, стp. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 195.

      (3)  ОВ L 249, стp. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 132.


title: Дело T-302/10: Определение на Общия съд от 23 ноември 2012 г. — Crocs/СХВП — Holey Soles Holdings и PHI (Изображения на обувка) (Марка на Общността — Искане за обявяване на недействителност — Оттегляне на искането за обявяване на недействителност — Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)

text:
               26.1.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 26/45

         Определение на Общия съд от 23 ноември 2012 г. — Crocs/СХВП — Holey Soles Holdings и PHI (Изображения на обувка)
   (Дело T-302/10) (1)

   (Марка на Общността - Искане за обявяване на недействителност - Оттегляне на искането за обявяване на недействителност - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
   2013/C 26/87
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Crocs, Inc. (Ниуот, САЩ) (представител: I.R. Craig, solicitor)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: S. Hanne)

      Други страни в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпили в производството пред Общия съд: Holey Soles Holdings Ltd (Ванкувър, Канада) и Partenaire Hospitalier International (Ла Е-Фуасиер, Франция)

      Предмет

   Жалба срещу решение на трети апелативен състав на СХВП от 26 март 2010 г. (преписка № R 9/2008-3), постановено в производство за обявяване на недействителност със страни Holey Shoes Holdings Ltd и Partenaire Hospitalier International et Crocs, Inc.

      Диспозитив

               1.

               Липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество.

               2.

               Осъжда жалбоподателя да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези на ответника.

      (1)  ОВ C 260, 25.9.2010 г.


title: Дело C-183/14: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Cluj (Румъния), постъпило на 11 април 2014 г.  — Radu Florin Salomie, Nicolae Vasile Oltean/Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj

text:
               4.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 253/16

         Преюдициално запитване от Curtea de Apel Cluj (Румъния), постъпило на 11 април 2014 г. — Radu Florin Salomie, Nicolae Vasile Oltean/Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj
   (Дело C-183/14)
   2014/C 253/21
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Curtea de Apel Cluj

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Radu Florin Salomie, Nicolae Vasile Oltean

      Ответник: Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj

      Преюдициални въпроси

               1)

               Може ли физическо лице, което сключва договор за сдружаване с други физически лица, сдружение без правосубектност, което не е декларирано и регистрирано за данъчни цели, и чиято цел е реализацията на бъдещ обект (сграда) върху терен — лична собственост на някои от страните по договора, да се счита, с оглед на обстоятелствата по главното производство, за данъчнозадължено лице за целите на ДДС по смисъла на член 9, параграф 1 от Директивата за ДДС (1), при положение че от гледна точка на данъчния режим първоначално доставката на сгради върху терен — лична собственост на някои от страните по договора, е била разглеждана от данъчните органи като продажба в рамките на управлението на личното имущество на тези лица?

               2)

               Трябва ли, с оглед на обстоятелствата по главното производство, принципът на правна сигурност, принципът на защита на оправданите правни очаквания, както и другите общи принципи в областта на ДДС, произтичащи от Директива 2006/112, да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална практика, въз основа на която данъчният орган, след като първоначално е събрал от физическото лице данъка върху доходите от прехвърлянето на собствеността, които са част от личното имущество, без да е имало съществено изменение на първичното право, въз основа на същите фактически обстоятелства, след период от две години, преразглежда позицията си и квалифицира същите сделки като икономическа дейност, която подлежи на облагане с ДДС, и изчислява за минал период свързаните с тези сделки допълнителни задължения?

               3)

               Трябва ли членове 167, 168 и 213 от Директивата за ДДС, разглеждани с оглед на принципа на данъчен неутралитет, да се тълкуват в смисъл, че не допускат, при обстоятелствата по главното производство, данъчният орган да отказва да признае на данъчнозадълженото лице правото на приспадане на данъка върху добавената стойност, дължим или платен по отношение на стоки и услуги във връзка с облагаеми сделки, само с мотива, че лицето не е било регистрирано като данъчнозадължено лице за целите на ДДС към датата на предоставяне на съответните услуги?

               4)

               Могат ли, с оглед на обстоятелствата по главното производство, разпоредбите на член 179 от Директивата да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която предвижда за данъчнозадължено лице, за което се прилага специалният режим на освобождаване и което е поискало със закъснение регистрация за целите на ДДС, задължението за плащане на данъка, който е трябвало да бъде събран, без да има правото да извади подлежащия на приспадане данък за всеки данъчен период — право на приспадане, което се упражнява впоследствие чрез данъчната декларация, подадена след регистрацията на данъчнозадълженото лице за целите на ДДС, което би могло да се отрази на изчисляването на допълнителните задължения?

      (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1;Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-151/07: Искане за преюдициално заключение, направено от Simvoulio tis Epikrateias (Гърция) на 19 март 2007 г. — Theologos-Grigorios Chatzithanasis/Ypourgos Igeias kai Koinonikis Allilengis и Organismos Epangelmatikis Ekpaidefsis kai Katartisis (OEEK)

text:
               26.5.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 117/17

         Искане за преюдициално заключение, направено от Simvoulio tis Epikrateias (Гърция) на 19 март 2007 г. — Theologos-Grigorios Chatzithanasis/Ypourgos Igeias kai Koinonikis Allilengis и Organismos Epangelmatikis Ekpaidefsis kai Katartisis (OEEK)
   (Дело C-151/07)
   (2007/C 117/28)
   Език на производството: гръцки
   Препращаща юрисдикция
   Simvoulio tis Epikrateias (Държавен съвет)
   Страни в главното производство

      Ищец: Theologos-Grigorios Chatzithanasis

      Ответник: Ypourgos Igeias kai Koinonikis Allilengis (Министерство на здравето и социалната солидарност), Organismos Epangelmatikis Ekpaidefsis kai Katartisis (Организация за професионално образование и обучение, ΟΕΕΚ)
   Преюдициални въпроси
   „Като се има предвид, че когато гражданин на държава-членка, който се позовава на документ за образование или обучение, доколкото той попада в приложното поле на Директива 92/51/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 г. относно втора обща система за признаване на професионално образование и обучение, и за допълване на Директива 89/48/ЕИО (ОВ L 209, стp. 25), отправи искане до компетентните органи на приемащата държава-членка да му разрешат достъп до определена регламентирана професия в тази държава или упражняването й, оправомощени ли са тези органи по смисъла на членове 1, 2, 3 и 4 от Директива 92/51, тълкувани с оглед членове 149 и 150 от Договора за създаване на Европейската общност да отхвърлят искането на заинтересованото лице (изключвайки по този начин възможността му за достъп или за упражняване на съответната професия в приемащата държава-членка), като се основават единствено на факта, че посоченият документ за образование или обучение е издаден от държавата-членка по произход, но по-голямата си част от обучението е завършил в приемащата държава-членка в институт, който въпреки че свободно развива дейност в приемащата държава-членка, не е признат в тази държава като образователно заведение по силата на обща разпоредба от правната уредба на съответната държава“.


title: Дело C-488/10: Преюдициално запитване, отправено от Juzgado de lo Mercantil n o 1 de Alicante (Испания) на 11 октомври 2010 г. — Celaya Emparanza y Galdos Internacional S.A./Proyectos Integrales de Balizamientos S.L.

text:
               18.12.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 346/33

         Преюдициално запитване, отправено от Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Испания) на 11 октомври 2010 г. — Celaya Emparanza y Galdos Internacional S.A./Proyectos Integrales de Balizamientos S.L.
   (Дело C-488/10)
   ()
   2010/C 346/56
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Juzgado de lo Mercantil

      Страни в главното производство

      Ищец: Celaya Emparanza y Galdos Internacional S.A.

      Ответник: Proyectos Integrales de Balizamientos S.L.

      Преюдициални въпроси

               1.

               В рамките на спор за нарушение на изключителното право, предоставяно от регистриран промишлен дизайн на Общността, приложното поле на правото да се забрани използването от третите лица на този дизайн, предвидено в член 19, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 6/2002 (1) на Съвета от 12 декември 2001 година относно промишления дизайн на Общността, обхваща ли всяко трето лице, което използва друг промишлен дизайн, който не създава у информирания потребител различно цялостно възприятие, или обратно на това, от приложното поле на посочения член се изключва това трето лице, което използва промишлен дизайн на Общността, регистриран по-късно в негова полза, докато не бъде обявен за недействителен?

               2.

               Отговорът на предходния въпрос независим ли е от умисъла на третото лице или зависи от неговото поведение, като е определящо това, че посоченото трето лице е заявило и е регистрирало последващия промишлен дизайн на Общността след като е получило извънсъдебното искане на притежателя на по-ранния промишлен дизайн на Общността за преустановяване на продажбата на продукта поради нарушаване на правата, произтичащи от посочения по-ранен промишлен дизайн?

      (1)  ОВ L 3, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 70.


title: Дело T-471/09: Решение на Общия съд от 28 юни 2011 г. — Oetker Nahrungsmittel/СХВП — Bonfait (Buonfatti) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Общността „Buonfatti“ — По-ранна словна марка на Бенелюкс „Bonfait“ — Липса на вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               6.8.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 232/24

         Решение на Общия съд от 28 юни 2011 г. — Oetker Nahrungsmittel/СХВП — Bonfait (Buonfatti)
   (Дело T-471/09) (1)

   (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността „Buonfatti“ - По-ранна словна марка на Бенелюкс „Bonfait“ - Липса на вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2011/C 232/41
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG (Билефелд, Германия) (представител: F. Graf von Stosch)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: R. Manea)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Bonfait BV (Денекамп, Нидерландия)

      Предмет

   Жалба за отмяна на решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 2 октомври 2009 г. (преписка R 340/2007-4) в производство по възражение със страни Bonfait BV и Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG.

      Диспозитив

               1.

               Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 2 октомври 2009 г. (преписка R 340/2007-4).

               2.

               СХВП понася направените от нея съдебни разноски, както и тези на Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG.

      (1)  ОВ C 24 от 30.1.2010 г.


title: Дело C-317/15: Преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия), постъпило на 26 юни 2015 г. — X, Staatssecretaris van Financiën

text:
               21.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/23

         Преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия), постъпило на 26 юни 2015 г. — X, Staatssecretaris van Financiën
   (Дело C-317/15)
   (2015/C 311/28)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Hoge Raad der Nederlanden

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: X, Staatssecretaris van Financiën

      Преюдициални въпроси

               1)

               Закрепеният в член 64, параграф 1 ДФЕС принцип, че се запазва прилагането на ограниченията по отношение на трети страни, важи ли и за прилагането на ограниченията, действащи по силата на национално правило като разглеждания удължен срок за установяване на допълнителни данъчни задължения, което може да се прилага включително в случаи, които изобщо нямат връзка с преките инвестиции, предоставянето на финансови услуги или допускането на ценни книжа на капиталовите пазари?

               2)

               Закрепеният в член 64, параграф 1 ДФЕС принцип, че се запазва прилагането на ограниченията върху движението на капитали във връзка с предоставянето на финансови услуги, важи ли и за ограничения, които — като разглеждания удължен срок за установяване на допълнителни данъчни задължения — нито се прилагат по отношение на доставчика на услугите, нито уреждат предпоставките за предоставянето на услугите или вида на тези услуги?

               3)

               Понятието „движението на капитали […], свързано с […] предоставянето на финансови услуги“ по смисъла на член 64, параграф 1 ДФЕС, обхваща ли и случаи като настоящия, в който местно лице на държава членка има сметка (за ценни книжа) в банкова институция извън Съюза, и има ли значение в това отношение дали тази банкова институция извършва съответни дейности за притежателя на сметката и ако извършва — в какъв обхват?


title: Дело C-584/15: Преюдициално запитване от Tribunal administratif de Melun (Франция), постъпило на 11 ноември 2015 г. — Glencore Céréales France/Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

text:
               1.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/30

         Преюдициално запитване от Tribunal administratif de Melun (Франция), постъпило на 11 ноември 2015 г. — Glencore Céréales France/Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
   (Дело C-584/15)
   (2016/C 038/43)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal administratif de Melun

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Glencore Céréales France

      Ответник: Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

      Преюдициални въпроси

               1)

               Може ли въз основа на решението от 9 март 2012 г. по дело C-564/10, Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung срещу Pfeifer & Langen KG да се направи извод, че член 3 от Регламент № 2988/95 (1), с който се определя общностният давностен режим, е приложим по отношение на мерки за събиране на лихвите, дължими на основание член 52 от Регламент (ЕО) № 800/1999 (2) и член 5а от Регламент (ЕО) № 770/96 (3)?

               2)

               Трябва ли да се счита, че по естеството си вземането за лихвите произтича от „продължаваща или повторно извършена“ нередност, която приключва в деня на плащането на главницата, като така се отлага за тази дата началото на давностния срок за това вземане?

               3)

               В случай на отрицателен отговор на въпрос 2) трябва ли за начало на давностния срок да се приеме денят на възникване на нередността, довела до възникването на вземането за главницата, или пък за начало на този срок трябва да се смята само денят на изплащане на помощта или на освобождаване на гаранцията, от който момент започват да се изчисляват посочените лихви?

               4)

               Трябва ли за целите на прилагането на определените с Регламент № 2988/95 правила за давността да се приеме, че всяко действие, което прекъсва давностния срок за главницата, прекъсва и давностния срок, който тече по отношение на лихвите, дори ако същите не са посочени в съответния акт, прекъсващ давностния срок за главницата?

               5)

               Налице ли е погасяване по давност при изтичане на максималния срок, предвиден в член 3, параграф 1, четвърта алинея от Регламент № 2988/95, ако в този срок разплащателната агенция иска връщането на недължимо изплатената помощ, без да иска едновременно с това плащане на лихвите?

               6)

               Може ли по силата на дерогацията по член 3, параграф 3 от Регламент № 2988/95 петгодишният общ давностен срок, въведен в националното право в член 2224 от Гражданския кодекс със Закон № 2008-561 от 17 юни 2008 г., да е заменил — що се отнася до давностните срокове, които все още не са изтекли към датата на влизане в сила на този закон — четиригодишния давностен срок, предвиден с посочения регламент?

      (1)  Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности (ОВ L 312, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 166).

      (2)  Регламент (ЕО) № 800/1999 на Комисията от 15 април 1999 година за установяване на общи подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на земеделски продукти (ОВ L 102, стр. 11; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 27, стр. 187).

      (3)  Регламент (ЕО) № 770/96 на Комисията от 26 април 1996 година за изменение на Регламент (ЕИО) № 3002/92 относно определяне на общи подробни правила за проверка на употребата и/или предназначението на продукти, които произхождат от интервенционните запаси (ОВ L 104, стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 8, стр. 215).


title: Дело T-214/07: Иск, предявен на 15 юни 2007 г. — Република Гърция/Комисия

text:
               25.8.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 199/39

         Иск, предявен на 15 юни 2007 г. — Република Гърция/Комисия
   (Дело T-214/07)
   (2007/C 199/75)
   Език на производството: гръцки
   Страни

      Ищец: Република Гърция (представители: I. Chalkiás, G. Kanellopoulos)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени оспорваното решение в неговата цялост, при условията на евентуалност то да се измени в съответствие с по-конкретно изложеното, а именно оспорваната корекция да се ограничи до 24-месечния срок, който действително е взет под внимание, да не се извършва каквато и да било корекция в сектора на обработваемите култури за реколта 2003 година, или, при всяко положение, корекцията да се ограничи единствено до 2 % от разходите за твърдо жито, да не се извършва каквато и да било финансова корекция в сектора на мерките относно някои селскостопански продукти в полза на малките острови в Егейско море, или, при всички положения, тя да бъде ограничена до 2 %;

               —

               да се осъди Комисията на Европейските общности да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи
   Със своя иск за оспорване на Решение на Комисията С (2007) 1663 окончателен от 18 април 2007 година, публикувано под номер 2007/243/ЕО (ОВ L 106, стр. 55), по силата на което Комисията е изключила от финансиране на Общността някои разходи, направени от държавите-членки — и в конкретния случай Гръцката република — в рамките на уравняването на сметките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, Гръцката република изтъква следните правни основания за отмяна:
   С първото общо правно основание за отмяна, което се отнася до корекцията в сектора на обработваемите култури, мярката POSEI и сектора на преработка на доматите, ищецът поддържа, че ответникът е нарушил съществена процесуална предпоставка, като не е подложил на обсъждане преценката на тежестта на нарушенията, в които е упреквана Гърция, на вредата, претърпяна от Общността, и на общия размер на съществуващата корекция; при условията на евентуалност, решението подлежи на отмяна, според ищеца, поради липсата на компетентност rationae materiae на Комисията да налага корекции извън 24-месечния срок, предшестващ издаването на документа, с който тя изразява своето окончателно становище по отношение на тази корекция и нейната стойност.
   С второто правно основание за отмяна, което се отнася до корекцията за обработваемите култури, ищецът се позовава на неправилно тълкуване и прилагане на член 4 от Регламент (ЕИО) № 3508/92 (1), на член 1, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1593/2000 (2) и на член 58 от Регламент (ЕО) № 445/2002 (3), тъй като по силата на посочените разпоредби е разрешено да се идентифицират недвижими имоти чрез картографски материал, равностоен на ортофотографски карти; при условията на евентуалност ищецът се позовава на неправилна преценка на фактите и на недостатъчни мотиви за спорните корекции. Ищецът се позовава също така и на неправилно тълкуване и прилагане на член 60 от Регламент (ЕО) № 445/2002 и при условията на евентуалност, на неправилна преценка на фактите, свързани с проверките на място и с периода, през който те са извършени, както и на липса на правно основание за налагането на корекция, поради това, че според ищеца Комисията е дала неправилно тълкуване на член 15 от Регламент (ЕО) № 2419/2001 (4). Ищецът поддържа освен това, че по отношение по-конкретно на корекцията от 10 % за разходите за твърдо жито, Комисията не е оценила правилно фактите и е излязла извън рамките на своите дискреционни правомощия за преценка.
   С третото правно основание за отмяна ищецът счита, че налагането на корекциите от 5 % и от 10 % по отношение на обработваемите култури е нарушило принципа на пропорционалността, доколкото, по отношение на предходната година, в системата са били въведени съществени подобрения, което е подчертано и от Комисията.
   С четвъртото правно основание за отмяна, което се отнася до мярката POSEI — Малките острови в Егейско море, ищецът изтъква че: а) член 3, параграф 3 от Регламент № 2019/1993 (5) и член 3, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 2958/1993 (6), отнасящи се до контрола над режима на снабдяване на малките острови в Егейско море, са били изтълкувани и приложени неправилно, или, при условията на евентуалност, че е била направена неправилна преценка на фактите, тъй като гръцките власти са действали в съответствие с предвиденото в регламентите, б) относно картофените и маслинените култури в малките острови в Егейско море, фактите са били преценени неправилно, тъй като LPIS (7) и регистрите са функционирали нормално, и че при всички положения, по отношение на незначителните пропуски на ищеца е била наложена обща корекция, свързана с режима на обработваемите култури, както и че не би могла да бъде налагана втора санкция на същото основание по отношение на различните режими, и, накрая, в) корекцията, внесена в мярката POSEI, е нарушила принципа на пропорционалността.

      (1)  Регламент (ЕИО) № 3508/92 на Съвета от 27 ноември 2000 година относно определяне на интегрирана система за администриране и контрол на определени схеми за подпомагане на Общността (ОВ L 355, 5.12.1992 г., стр. 1).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1593/2000 на Съвета от 17 юли 2000 година за изменение на Регламент (ЕИО) № 3508/92 относно определяне на интегрирана система за администриране и контрол на определени схеми за подпомагане на Общността (ОВ L 182, 21.7.2000 г., стр. 4).

      (3)  Регламент (ЕО) № 445/2002 на Комисията от 26 февруари 2002 година предвиждащ подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 1257/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА) и за изменение и отмяна на някои регламенти (ОВ L 74, 15.3.2002 г., стр. 1).

      (4)  Регламент № 2419/2001 на Комисията от 11 декември 2001 година предвиждащ подробни правила за прилагане на интегрираната система за администриране и контрол за определени схеми а помощ на Общността, установени от Регламент на Съвета (ЕИО) № 3508/92 (ОВ L 327, 12.12.2001 г., стр. 11).

      (5)  Регламент (ЕИО) № 2019/93 на Съвета от 19 юли 1993 година относно въвеждане на специфични мерки за малките острови в Егейско море относно някои селскостопански продукти (ОВ L 184, 27.7.1993 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 13, стр. 79).

      (6)  Регламент (ЕИО) № 2958/93 на Комисията от 27 октомври 1993 година за определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2019/93 на Съвета относно специфичния режим на снабдяване с някои селскостопански продукти (ОВ L 267 от 28 октомври 1993 г., стр. 4; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 14, стр. 76).

      (7)  Система за идентификация на земеделските парцели.


title: Дело C-492/08: Иск, предявен на 14 ноември 2008 г.  — Комисия на Европейските общности/Френска република

text:
               24.1.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/17

         Иск, предявен на 14 ноември 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Френска република
   (Дело C-492/08)
   (2009/C 19/30)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представител: M. Afonso)

      Ответник: Френска република
   Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като прилага намалена ставка за данък върху добавената стойност (ДДС) при предоставяне на услуги от адвокати, адвокати към Conseil d'État [Върховен административен съд] и към Cour de cassation [Върховен касационен съд] и адвокати към апелативен съд, за които същите са обезщетени изцяло или отчасти от държавата в рамките на правната помощ, Френската република не е изпълнила задълженията си по силата на членове 96 и 98, параграф 2 от Директивата по ДДС (1)

               —

               да се осъди Френската република да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Комисията оспорва прилагането от ответника на намалена ДДС ставка при доставките на услуги в рамките на предоставяната от адвокатите, адвокатите към Conseil d'État [Върховен административен съд] и Cour de cassation [към Върховен касационен съд], както и адвокатите към апелативен съд правна помощ, като подобни доставки на услуги не попадат в нито една от категориите, посочени в приложение III към Директива 2006/112/ЕО.
   За да опровергае трите основни довода на ответника Комисията приема, първо, че гарантирането на достъп до правосъдие не може да бъде релевантна причина, за да не се прилага нормалната ДДС ставка за адвокатските услуги, доколкото това гарантиране било по-скоро предимство, свързано с обхвата на предоставяната от държавата помощ, отколкото с ДДС ставката, която е определена по еднакъв начин на общностно равнище.
   Освен това, според ищеца социалният характер на разглежданите дейности не е достатъчен, за да могат да бъдат включени в другите категории услуги, посочени в приложение III към директивата, за които е допустимо намаление на ставката спрямо приложимата стандартна ставка. Всъщност, съгласно постоянната практика на Съда било необходимо естеството на тези услуги да се тълкува стеснително, за да се запази ограничителния характер на приложението.
   Накрая, Комисията припомня, че преследваната както с членове 96 и 98, параграф 2 от Директивата относно ДДС, така и с приложение III цел не е да се избегне нарушаването на конкуренцията между икономическите оператори, които предлагат едни и същи стоки или услуги, а по-скоро да се насърчи постепенната хармонизация на законодателствата на държавите-членки, като се сближават прилаганите ставки на ДДС и като се ограничават сделките, които могат да са предмет на намалени ставки.

      (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело F-142/06: Иск, предявен на 28 декември 2006 година — Bligny/Комисия

text:
               27.1.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 20/39

         Иск, предявен на 28 декември 2006 година — Bligny/Комисия
   (Дело F-142/06)
   (2007/C 20/61)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: Francesco Bligny (Tassin-la-Demi-Lune, Франция) [представител: P.Lebel-Nourissat, адвокат]

      Ответник: Комисия на европейските общности
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени решението на комисия по конкурс EPSO/AD/06/05 от 7 декември 2006 г., както и това от 23 ноември 2006 г., с които се отказва допускане на ищеца до участие в конкурса и следователно проверка на писмената му работа;

               —

               да се постанови, че формулярът за кандидатстване, публикуван за кандидатите в конкурса на 15 май 2006 г. на интернет страницата на EPSO, не отговаря на предвидените изисквания;

               —

               да се осъди ответникът да заплати на ищеца сума в размер на 5 000 еуро като обезщетение за претърпените от него вреди;

               —

               да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Ищецът, след като успешно издържал тестовете за предварителен подбор в рамките на посочения по-горе конкурс, не бил допуснат до следващия етап, тъй като, противно на посоченото в обявлението за конкурса, публикувано в Официален вестник (1), не е приложил към своя формуляр за кандидатстване документ, удостоверяващ гражданството му.
   В подкрепа на иска си, ищецът твърди, че е налице нарушение на принципа за защита на законните очаквания, на принципа за добро управление и на задължението за полагане на грижа. Той поддържа по-специално, че що се отнася до гражданството, моделът на формуляра за кандидатстване, достъпен на интернет страницата на EPSO, съдържа единствено изискване за представяне на декларация и уведомление до кандидатите, че при поискване следва да приложат удостоверяващ документ.

      (1)  ОВ C 178 A, 27.7.2005 г., стр. 3.


title: Дело T-509/09: Жалба, подадена на 18 декември 2009 г. — Португалия/Комисия

text:
               27.3.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 80/26

         Жалба, подадена на 18 декември 2009 г. — Португалия/Комисия
   (Дело T-509/09)
   2010/C 80/47
   Език на производството: португалски

      Страни

      Жалбоподател: Португалска република (Лисабон, Португалия) (представители: L. Inez Fernandes, A. Trindade Mimoso и A. Miranda Boavida)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Решението на Комисията от 14 октомври 2009 г., за което португалското правителство е уведомено с писмо № 11 656 и с което се отказва изплащането на първоначално одобрената сума (11 025 000 EUR) за придобиването на два океански патрулни плавателни съда, предназначени за надзор на риболовната дейност,

               —

               да се осъди ответникът да приеме благоприятно решение относно исканията за изплащане, поставени от португалското правителство в рамките на Решението 2002/978/ЕО на Комисията от 10 декември 2002 г.,

               —

               да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Допусната е грешка относно правните изисквания, тъй като португалското правителство е изпълнило изцяло всички норми в областта на обществените поръчки.
   Допусната е грешка относно фактическите изисквания.
   Не е изпълнено задължението за мотивиране, тъй като в обжалваното решение не се споменава нито един довод, който обосновава приемането му. Тъй като то накърнява и засяга в значителна степен определени правни позиции на държава членка и доколкото нанася тежки последици за тази държава членка, едно подобно решение трябва да съдържа в по-голяма степен от други решения солидни и убедителни мотиви, което не е направено в конкретния случай.


title: Дело T-280/07: Жалба, подадена на 18 юли 2007 г. — Sepracor/СХВП — Laboratorios Ern (LEVENIA)

text:
               6.10.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 235/14

         Жалба, подадена на 18 юли 2007 г. — Sepracor/СХВП — Laboratorios Ern (LEVENIA)
   (Дело T-280/07)
   (2007/C 235/26)
   Език на жалбата: английски
   Страни

      Жалбоподател: Sepracor, Inc. (Malborough, Съединени щати) (представители: E. De Gryse, E. Cornu, D. Moreau, lawyers)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Laboratorios Ern, SA (Барселона, Испания)
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар от 18 април 2007 г., прието по дело R 155/2006-1;

               —

               да се осъди Службата да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: Sepracor, Inc.

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка на Общността „LEVENIA“ за стоки в клас 5 — Заявка № 2 563 799

      Притежател на марката или знака, на който е направено позоваване в процедурата по възражението: Laboratorios Ern, SA

      Марка или знак, на който е направено позоваване в подкрепа на възражението: национална словна марка „LEVELINA“ за стоки в класове 1 и 5

      Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението в неговата цялост

      Решение на апелативния състав: уважава жалбата

      Изложени правни основания: Жалбоподателят твърди, че обжалваното решение нарушавало член 43 от РМО и правило 22 от РПРМО, тъй като обосновката на първи апелативен състав, който приема, че неизползаването на националната марка „LEVELINA“ е обосновано за определен вид фармацевтични продукти и препарати, не можела да представлява „основателна причина“ за неизползването по смисъла на член 43, параграф 2 от РМО. В допълнение, жалбоподателят поддържа, че дори и Първоинстанционният съд да приеме, че заключението на състава е правилно и че неизползването е достатъчно обосновано, обжалваното решение нарушавало член 8, параграф 1, буква б) от РМО.


title: Дело C-360/13: Решение на Съда (четвърти състав) от 5 юни 2014 г. (преюдициално запитване от Supreme Court of the United Kingdom — Royaume-Uni) — Public Relations Consultants Association Ltd/The Newspaper Licensing Agency Ltd и др. (Авторско право — Информационно общество — Директива 2001/29/EО — Член 5, параграфи 1 и 5 — Възпроизвеждане — Изключения и ограничения — Създаване на копия от сайт в интернет на екрана и в кешираната памет на твърдия диск при търсенето в интернет — Действие на временно възпроизвеждане — Преходно или инцидентно действие — Неразделна и съществена част от технологичен процес — Законно използване — Самостоятелно стопанско значение)

text:
               4.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 253/13

         Решение на Съда (четвърти състав) от 5 юни 2014 г. (преюдициално запитване от Supreme Court of the United Kingdom — Royaume-Uni) — Public Relations Consultants Association Ltd/The Newspaper Licensing Agency Ltd и др.
   (Дело C-360/13) (1)

   ((Авторско право - Информационно общество - Директива 2001/29/EО - Член 5, параграфи 1 и 5 - Възпроизвеждане - Изключения и ограничения - Създаване на копия от сайт в интернет на екрана и в кешираната памет на твърдия диск при търсенето в интернет - Действие на временно възпроизвеждане - Преходно или инцидентно действие - Неразделна и съществена част от технологичен процес - Законно използване - Самостоятелно стопанско значение))
   2014/C 253/16
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   Supreme Court of the United Kingdom

      Страни в главното производство

      Ищец: Public Relations Consultants Association Ltd

      Ответници: The Newspaper Licensing Agency Ltd и др.

      Предмет

   Преюдициалното запитване — Supreme Court of the United Kingdom — Тълкуване на член 5, параграф 1 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (OВ L 167, стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230). — Право на възпроизвеждане — Изключения и ограничения — Понятие за действия по възпроизвеждане, които са временни, с преходен или инцидентен характер и представляват неразделна и съществена част от технологичен процес — Възпроизвеждане на автоматично записана в кешираната памет и на екрана на компютър уеб страница.

      Диспозитив

   Член 5 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество трябва да се тълкува в смисъл, че копията на екрана на компютъра на потребителя и копията в кешираната памет на твърдия диск на този компютър, направени от краен потребител при разглеждане на сайт в интернет, отговарят на условията тези копия да са временни, да имат преходен или инцидентен характер и да представляват неразделна и съществена част от технологичен процес, както и на определените в член 5, параграф 5 от тази директива условия и при това положение могат да се правят без разрешението на титулярите на авторски права.

      (1)  ОВ C 260 от 7.9.2013 г.


title: Дело C-356/12: Решение на Съда (пети състав) от 22 май 2014 г. (преюдициално запитване от Bayerischer Verwaltungsgerichtshof. — Германия) — Wolfgang Glatzel/Freistaat Bayern (Преюдициално запитване — Транспорт — Директива 2006/126/ЕО — Точка 6.4 от приложение III — Валидност — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 20, член 21, параграф 1 и член 26 — Конвенция на Организацията на обединените нации за правата на хората с увреждания — Свидетелство за управление на моторни превозни средства — Физическа и психическа годност за управление на моторно превозно средство — Минимални изисквания — Острота на зрението — Равно третиране — Липса на възможност за дерогиране — Пропорционалност)

text:
               4.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 253/5

         Решение на Съда (пети състав) от 22 май 2014 г. (преюдициално запитване от Bayerischer Verwaltungsgerichtshof. — Германия) — Wolfgang Glatzel/Freistaat Bayern
   (Дело C-356/12) (1)

   ((Преюдициално запитване - Транспорт - Директива 2006/126/ЕО - Точка 6.4 от приложение III - Валидност - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 20, член 21, параграф 1 и член 26 - Конвенция на Организацията на обединените нации за правата на хората с увреждания - Свидетелство за управление на моторни превозни средства - Физическа и психическа годност за управление на моторно превозно средство - Минимални изисквания - Острота на зрението - Равно третиране - Липса на възможност за дерогиране - Пропорционалност))
   2014/C 253/07
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Wolfgang Glatzel

      Ответник: Freistaat Bayern

      Предмет

   Преюдициално запитване — Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — Валидност на точка 6.4 от приложение III към Директива 2006/126/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно свидетелства за управление на превозни средства (OВ L 403, стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 17, стр. 216), изменена с Директива 2009/113/ЕО на Комисията от 25 август 2009 година (OВ L 223, стр. 31) — Тълкуване на член 20, член 21 и член 26 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Минимални стандарти за физическа и умствена годност за управление на превозни средства от категории C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 и D1E — Изискване за острота на зрението, при необходимост с коригиращи лещи, минимум 0,1 на по-слабото око

      Диспозитив

   При разглеждането на поставения въпрос не се установяват никакви обстоятелства, които могат да засегнат валидността на точка 6.4 от приложение III към Директива 2006/126/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно свидетелства за управление на превозни средства, изменена с Директива 2009/113/ЕО на Комисията от 25 август 2009 г., предвид член 20, член 21, параграф 1 или член 26 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

      (1)  ОВ C 9 от 12.1.2013 г.


title: Дело F-72/12: Жалба, подадена на 9 юли 2012 г. — ZZ/Комисия

text:
               25.8.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 258/29

         Жалба, подадена на 9 юли 2012 г. — ZZ/Комисия
   (Дело F-72/12)
   2012/C 258/54
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представители: адв. S. Orlandi, адв. A. Coolen, адв. J.-N. Louis, адв. É. Marchal и адв. D. Abreu Caldas)

      Ответник: Европейска комисия

      Предмет на производството

   Отмяната на решението на Комисията за връщане на основание член 85 от Правилника на част от възнаграждението на жалбоподателката, по-рано срочно нает служител със степен A4 (AD12), впоследствие длъжностно лице със степен AD6.

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени решението от 20 декември 2011 г., с което на основание член 85 от Правилника се налага връщане на сума в размер от 172 236,42 EUR;

               —

               при условията на евентуалност, да се осъди Комисията да плати на жалбоподателката обезщетение в размер от 172 236,42 EUR или, при условията на още по-голяма евентуалност, до размера на недължимо платените суми до деня, в който тази нередност е била открита, но не е била поправена, или при условията на пълна евентуалност, до размера на недължимо платените суми до ноември 2010 г., когато е бил коригиран единствено нейният коефициент;

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-354/14: Жалба, подадена на 19 май 2014 г.  — Comercializadora Eloro/СХВП — Zumex Group (zumex)

text:
               4.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 253/41

         Жалба, подадена на 19 май 2014 г. — Comercializadora Eloro/СХВП — Zumex Group (zumex)
   (Дело T-354/14)
   2014/C 253/55
   Език на жалбата: испански

      Страни

      Жалбоподател: Comercializadora Eloro, SA (Ecatepec, Мексико) (представител: J. L. de Castro Hermida, abogado)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Zumex Group, SA (Moncada, Испания)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               въз основа на материалите по административното производство и приложените към настоящата жалба, да обяви, че е доказано в достатъчна степен използването от жалбоподателя на по-ранната марка „JUMEX“ за плодови сокове от клас 32,

               —

               да откаже регистрацията на заявената марка „ZUMEX“ за всички продукти от клас 32 въз основа на доказаното използване от автора на възражението, който е жалбоподател в настоящото производство, тъй като съществува опасност от объркване за потребителите, произтичаща от съвместното съществуване на пазара на двете марки, поради приликата между тях в наименованията и идентичното им прилагане.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: Zumex Group, SA

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративната марка със словния елемент „zumex“ за продукти от клас 32 — Заявка за марка на Общността 6 8 45  598

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: жалбоподателят

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: словната марка „JUMEX“ за продукти от клас 32

      Решение на отдела по споровете: уважава възражението

      Решение на апелативния състав: отменя решението на отдела по споровете и отхвърля възражението

      Изложени правни основания:

               —

               доказателство за използването на по-ранната марка,

               —

               нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и параграф 2 от Регламент № 207/2009


title: Дело C-444/10: Решение на Съда (втори състав) от 10 ноември 2011 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzhof — Германия) — Finanzamt Lüdenscheid/Christel Schriever (ДДС — Шеста директива — Член 5, параграф 8 — Понятие „прехвърляне на съвкупност или на част от активи“ — Прехвърляне на правото на собственост върху стоките в наличност и върху търговското оборудване едновременно с отдаването под наем на търговските помещения)

text:
               28.1.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/17

      Решение на Съда (втори състав) от 10 ноември 2011 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzhof — Германия) — Finanzamt Lüdenscheid/Christel Schriever
      (Дело C-444/10) (1)

      (ДДС - Шеста директива - Член 5, параграф 8 - Понятие „прехвърляне на съвкупност или на част от активи“ - Прехвърляне на правото на собственост върху стоките в наличност и върху търговското оборудване едновременно с отдаването под наем на търговските помещения)
      (2012/C 25/28)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesfinanzhof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Finanzamt Lüdenscheid

         Ответник: Christel Schriever

         Предмет

      Преюдициално запитване — Bundesfinanzhof — Тълкуване на член 5, параграф 8 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (OB L 145, стр.1) — Възможност за държавите членки да освобождават от облагане с ДДС прехвърлянето на определена съвкупност от активи — Отдаване под наем за неопределен срок на търговските помещения на магазин, като на наемателя се прехвърля правото на собственост върху стоките в наличност и върху търговското оборудване на този магазин — Възможност за квалифициране на такава сделка като „прехвърляне на съвкупност от активи“ по смисъла на член 5, параграф 8 от Директива 77/388/ЕИО

         Диспозитив

      Член 5, параграф 8 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, следва да се тълкува в смисъл, че представлява прехвърляне на съвкупност или на част от активи по смисъла на тази разпоредба прехвърлянето на правото на собственост върху стоките в наличност и върху търговското оборудване на магазин за търговия на дребно — едновременно с отдаването под наем на приобретателя за неопределен срок на помещенията на посочения магазин, като обаче договорът за наем може да се прекрати с краткосрочно предизвестие от всяка от двете страни, — при условие че прехвърлените активи са достатъчни, за да може посоченият приобретател да продължи трайно дадена независима стопанска дейност.

         (1)  ОВ C 317, 20.11.2010 г.


title: Дело C-145/15: Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 26 март 2015 г. — K. Ruijssenaars, A. Jansen/Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu, Royal Air Maroc

text:
               15.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 198/22

         Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 26 март 2015 г. — K. Ruijssenaars, A. Jansen/Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu, Royal Air Maroc
   (Дело C-145/15)
   (2015/C 198/29)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Raad van State

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: K. Ruijssenaars, A. Jansen

      Ответници: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu, Royal Air Maroc

      Преюдициален въпрос

   С оглед на обстоятелството, че нидерландското право предоставя на пътниците достъп до гражданските съдилища за защита на правата, които могат да произтичат от разпоредбите на правото на Съюза в член 5, параграф 1, буква в) и член 7 от Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218), задължава ли член 16 от същия регламент националните органи да приемат мерки за прилагане, които дават основание на определения съгласно член 16 орган за предприемането на принудителни административни действия във всеки отделен случай на нарушение на член 5, параграф 1, буква в) и член 7 от Регламента, за да може във всеки такъв случай да се гарантира правото на обезщетение на пътника?


title: Дело F-150/12: Определение на Съда на публичната служба от 24 юни 2013 г. — Weissenfels/Парламент

text:
               31.8.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/52

         Определение на Съда на публичната служба от 24 юни 2013 г. — Weissenfels/Парламент
   (Дело F-150/12) (1)

   2013/C 252/97
   Език на производството: немски
   Председателят на първи състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 147, 25.5.2013 г., стр. 36.


title: Дело T-4/09: Определение на Първоинстанционния съд от 4 юни 2009 г. — UniCredit/СХВП — Union Investment Privatfonds (UniCredit) (Марка на Общността — Възражение — Оттегляне на възражението — Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)

text:
               1.8.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 180/50

         Определение на Първоинстанционния съд от 4 юни 2009 г. — UniCredit/СХВП — Union Investment Privatfonds (UniCredit)
   (Дело T-4/09) (1)

   (Марка на Общността - Възражение - Оттегляне на възражението - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
   2009/C 180/94
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: UniCredit SpA (Рим, Италия) (представители: G. Floridia и R. Floridia, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: O. Montalto)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Union Investment Privatfonds GmbH (Франкфурт, Германия) (представител: J. Zindel)

      Предмет

   Жалба срещу решение от 3 ноември 2008 г. на втори апелативен състав на СХВП (преписка R 1449/2006-2) относно процедура по възражение между UniCredit SpA и Union Investment Privatfonds GmbH.

      Диспозитив

               1)

               Липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество.

               2)

               Осъжда жалбоподателя да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези на ответника.

      (1)  ОВ C 55 от 7.3.2009 г.


title: Дело T-137/07: Иск, предявен на 2 май 2007 г. — Portela — Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares/Комисия

text:
               7.7.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 155/25

         Иск, предявен на 2 май 2007 г. — Portela — Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares/Комисия
   (Дело T-137/07)
   (2007/C 155/51)
   Език на производството: португалски
   Страни

      Ищец: Portela, Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda. (Queluz, Португалия) [представител: C. Mourato, advogado]

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищеца

               —

               да се задължи Комисията да действа в съответствие с разпоредбата на член 14б на Директива 93/42/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година (1), по-специално, като посредством Германската държава, изиска от уведомения орган да поеме отговорността за претърпените от ищеца вреди въз основа на задължителната застраховка за гражданска отговорност, предвидена в точка 6 от Приложение ХI на Директива 93/42 и в буква а) на точка 7 от документа MEDDEV 2.10 2 Rev 1 от април 2001 г;

               —

               при условията на евентуалност и в случай, че ищецът не бъде обезщетен за претърпените вреди въз основа на задължителната застраховка за гражданска отговорност, да се осъди Комисията да заплати на ищеца сумата от 2 419 665,42 еуро като обезщетение за претърпените вреди;

               —

               да се осъди Комисията да заплати на ищеца лихвите за забава, които се изчисляват по курса на Централната Европейска банка, увеличен с два пункта, и се дължат от датата на предявяване на иска;

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски в съответствие с разпоредбата на член 87, параграф 2 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд и по-специално, необходимите разходи, направени от ответника за целите на производството, в които се включват разходите за път и престой и възнаграждението на адвокат в съответствие с предвиденото в член 91, буква б) от същия Правилник.

         Правни основания и основни доводи
   В рамките на своята търговска дейност, ищецът — търговско дружество със седалище в Португалия — през първата половина на 2002 г. внася от Тайван две партиди от 5 184 електронни термометри, произведени от предприятието Geon Corporation (наричано по-нататък „Geon“), които се оказват дефектни.
   Системата на Geon за контрол на качеството била проверена от TÜV Rheinland [Technischer Überwachungs-Verein, Сдружение за технически надзор, област Рейн] — компетентния уведомен орган, който е длъжен да извършва съответните инспекции и оценки и има възможност да осъществява неочаквани посещения на производителя, за да се увери, че последният прилага одобрената система за качество. По време на тези посещения уведоменият орган може, ако счита за необходимо, да провежда или изисква да се проведат изпитвания, за да провери дали системата за качество работи правилно, както е предвидено в точки 4.2 и 4.3 от Приложение V на Директива 93/42.
   Споменатият уведомен орган TÜV Rheinland се явява неспособен да гарантира, че сертифицирания от него продукт отговаря на изискванията за безопасност, за да може да се пуска на пазара в Европа и също така отказва да поеме отговорността след като бил уведомен от ищеца за сериозните проблеми, които този продукт е предизвикал.
   По този начин, споменатият орган нарушил разпоредбата на точка 4 от Приложение V на Директивата и точки 1.2 и 4, по-специално, точки 4.1, 4.3 и 4.4 от Модул Г (Осигуряване на качеството на производството) на Решение 93/465/ЕИО на Съвета от 22 юли 1993 година (2).
   Съгласно предвиденото в точка 6.2.2, първи параграф от Ръководство за прилагане на директивите, основани на новия подход и на глобалния подход, процедурата, която Комисията и държавите-членки трябва да следват, когато възникне някакво съмнение относно компетентността на уведомен орган, се изразява в извършване на нова оценка на способността на споменатия орган да осъществява дейностите, за които е бил назначен.
   В съответствие с част A, глава I от Приложение на Решение 93/465 Комисията била оправомощена да изисква от компетентния орган в Германия да предприеме съответните мерки, предвидени в документа MEDDEV 2.10 2 Rev 1 от април 2001 г. и да предяви иск срещу назначения от него орган.
   При случаи като настоящия, при които се установява пропуск в процедурата по оценяване на качеството на продукцията на предприятие и последващото пускане на пазара на продукти, които не отговарят на изискванията и създават риск за здравето на потребителите, точка 6 от приложение ХI на Директивата предвижда, че уведоменият орган трябва да направи застраховка гражданска отговорност, която покрива всеки възникнал риск, включително съответните случаи, в които уведоменият орган е длъжен да отнеме или да спре действието на сертификатите, както е предвидено и в точка 7 на документа MEDDEV 2.10 2 Rev 1.
   Независимо от отговорността, която носят осъществяващите надзор на пазара национални власти при проверката на правомощията на уведомения орган, и въпреки, че Комисията не може да действа пряко срещу този орган, тя била длъжна, след като била уведомявана системно за възникналия сериозен проблем, да действа съвместно с държавата-членка, на чиято територия се намира седалището на въпросния орган и да я задължи да вземе необходимите поправителни мерки, така че да се гарантира безопасността и здравето на европейските граждани в съответствие с член 152, параграф 1 ЕО.
   Ищецът молил единствено Комисията да задължи, посредством германската държава, компетентния национален орган BfArM [Bundesinstitut für Arzneimittel und Medizinprodukte, Федерален институт за лекарствени средства и медицински продукти] да ползва предвидената в закона застраховка гражданска отговорност по такъв начин, че ищецът да бъде обезщетен за причинените вреди поради пускането на пазара на дефектните продукти, носещи маркировката на ЕО.
   В своята точка 8.3.3, Ръководството предвижда, че „Комисията е отговорна за управлението на предпазната клауза на общностно ниво и за гарантиране на нейното приложение в цялата Общност“.
   Infarmed (Национален институт по фармацевтика и медицина) спира продажбата в Португалия на въпросния продукт и нарежда неговото изтегляне по силата, по-специално, на член 14б от Директивата.
   Следователно, Комисията е нарушила следните разпоредби: член 152 ЕО, параграф 1; член 14б от Директива 93/42; точки 6.2.2, първи параграф, 8.2.2, 8.2.3, 8.3.2 и 8.3.3 от Ръководството за прилагане на директивите, основани на новия подход и на глобалния подход; част A, глава I от Приложението на Решение 93/465.
   Тъй като не е изпълнила задълженията си по споменатите разпоредби, Комисията попречила ищецът да бъде обезщетен за претърпените вреди посредством споменатата задължителна застраховка гражданска отговорност.
   Ищецът очаквал да може да продаде най-малко 500 000 термометри на година.
   Той уточнява, че в резултат на решението за изтегляне на продукта от пазара, са му били затворени вратите на този пазар, тъй като неговият имидж бил неминуемо свързван с несъответствието с изискванията на продуктите, които продава.
   Претърпените от ищеца вреди възлизат на 2 419 665,42 еуро.

      (1)  Директива 93/42/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно медицинските продукти (ОВ L 169, стр. 1).

      (2)  ОВ L 220, стр. 23.


title: Дело C-403/10 P: Решение на Съда (трети състав) от 28 юли 2011 г. — Mediaset SpA/Европейска комисия, Sky Italia Srl (Обжалване — Субсидии, предоставени от Италианската република с цел да насърчи закупуването на цифрови декодери — Невключване на декодери, които позволяват единствено приемането на телевизионни програми, разпространявани по сателит — Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с общия пазар)

text:
               8.10.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 298/9

         Решение на Съда (трети състав) от 28 юли 2011 г. — Mediaset SpA/Европейска комисия, Sky Italia Srl
   (Дело C-403/10 P) (1)

   (Обжалване - Субсидии, предоставени от Италианската република с цел да насърчи закупуването на цифрови декодери - Невключване на декодери, които позволяват единствено приемането на телевизионни програми, разпространявани по сателит - Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с общия пазар)
   2011/C 298/17
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Mediaset SpA (представители: K. Adamantopoulos, dikigoros, G. Rossi, avvocato, E. Petritsi, dikigoros)

      Други страни в производството: Европейска комисия (представител: B. Martenczuk и B. Stromsky), Sky Italia Srl (представител: F. González Díaz, abogado и F. Salerno, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу Решение на Общия съд (втори състав) от 15 юни 2010 г. по дело Mediaset/Комисия (T-177/07), с което Общият съд отхвърля жалба за частична отмяна на Решение на Комисията C(2006) 6634 окончателен от 24 януари 2007 г., с което се обявяват за несъвместими с общия пазар субсидиите, предоставени от Италия през 2004 г. и 2005 г. с цел да позволят на потребителите да закупят или да наемат интерактивни цифрови декодери, позволяващи приемането на програми чрез наземна цифрова или кабелна технология, с мотива, че те изключват декодерите, позволяващи приемането на програми чрез технология за сателитно телевизионно радиоразпръскване (държавна помощ № C 52/2005, ex NN 88/2005, ex CP 101/2004)

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Mediaset SpA да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на Европейската комисия и на Sky Italia Srl.

      (1)  ОВ C 301, 6.11.2010 г.


title: Дело C-545/10: Решение на Съда (първи състав) от 11 юли 2013 г. — Европейска комисия/Чешка република (Неизпълнение на задължения от държава членка — Транспорт — Директива 91/440/ЕИО — Развитие на железниците в Общността — Член 10, параграф 7 — Регулаторен орган — Правомощия — Директива 2001/14/ЕО — Разпределяне на капацитета на железопътната инфраструктура — Член 4, параграф 1 — Рамка на таксите — Член 6, параграф 2 — Мерки, насърчаващи управителя на инфраструктурата да намалява разходите за предоставяне на инфраструктурата и размера на таксите за достъп — Член 7, параграф 3 — Определяне на таксите, събирани за минималния пакет достъп и релсов достъп до обслужващите съоръжения — Разходи, свързани пряко с извършване на железопътната услуга — Член 11 — Система за подобряване на ефективността — Член 30, параграф 5 — Регулаторен орган — Правомощия — Обжалване по административен ред на решенията на регулаторния орган)

text:
               31.8.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/5

         Решение на Съда (първи състав) от 11 юли 2013 г. — Европейска комисия/Чешка република
   (Дело C-545/10) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Транспорт - Директива 91/440/ЕИО - Развитие на железниците в Общността - Член 10, параграф 7 - Регулаторен орган - Правомощия - Директива 2001/14/ЕО - Разпределяне на капацитета на железопътната инфраструктура - Член 4, параграф 1 - Рамка на таксите - Член 6, параграф 2 - Мерки, насърчаващи управителя на инфраструктурата да намалява разходите за предоставяне на инфраструктурата и размера на таксите за достъп - Член 7, параграф 3 - Определяне на таксите, събирани за минималния пакет достъп и релсов достъп до обслужващите съоръжения - Разходи, свързани пряко с извършване на железопътната услуга - Член 11 - Система за подобряване на ефективността - Член 30, параграф 5 - Регулаторен орган - Правомощия - Обжалване по административен ред на решенията на регулаторния орган)
   2013/C 252/06
   Език на производството: чешки

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: M. Šimerdová и H. Støvlbæk)

      Ответник: Чешка република (представители: M. Smolek и T. Müller)

      Встъпила страна в подкрепа на ответника: Кралство Испания (представител: S. Centeno Huerta)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Неприемане в предвидения срок на всички необходими разпоредби за съобразяване с член 10, параграф 7 от Директива 91/440/ЕИО на Съвета от 29 юли 1991 година относно развитието на железниците в Общността (ОВ L 237, стp. 25, Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 2, стр. 86), както и с член 4, параграф 1, член 6, параграф 2, член 7, параграф 3, член 11 и член 30, параграф 5 от Директива 2001/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2001 година за разпределяне капацитета на железопътната инфраструктура и събиране на такси за ползване на железопътна инфраструктура и за сертифициране за безопасност (ОВ L 75, стp. 29, Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 8, стр. 66)

      Диспозитив

               1.

               Като не е приела законовите, подзаконовите и административните мерки, необходими за да се съобрази с член 4, параграф 1, член 6, параграф 2, член 11 и член 30, параграф 5 от Директива 2001/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2001 година относно разпределянето на капацитета на железопътната инфраструктура и събирането на такси за ползване на железопътната инфраструктура, изменена с Директива 2004/49/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г., Чешката република не е изпълнила задълженията си по тези разпоредби.

               2.

               Отхвърля иска в останалата му част.

               3.

               Европейската комисия, Чешката република и Кралство Испания понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 38, 5.2.2011 г.


title: Дело T-429/13: Жалба, подадена на 19 август 2013 г. — Bayer CropScience/Комисия

text:
               9.11.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 325/37

         Жалба, подадена на 19 август 2013 г. — Bayer CropScience/Комисия
   (Дело T-429/13)
   2013/C 325/62
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Bayer CropScience AG (Monheim am Rhein, Германия) (представители: K. Nordlander, lawyer, и P. Harrison, Solicitor)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да обяви жалбата му за допустима,

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) № 485/2013 на Комисията от 24 май 2013 година за изменение на Регламент за изпълнение (ЕС) № 540/2011 по отношение на условията за одобрение на активните вещества клотианидин, тиаметоксам и имидаклоприд и за забрана на употребата и продажбата на семена, третирани с продукти за растителна защита, съдържащи посочените активни вещества (ОВ L 139, 25.5.2013 г., стр.12), и

               —

               да осъди Комисията да заплати направените от жалбоподателя съдебни разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага шест правни основания.

               1.

               В рамките на първото правно основание се твърди, че като е приела обжалвания акт, Комисията е превишила пределите на правомощията, които са ѝ предоставени с Регламент № 1107/2009 (1) (наричан по-нататък „оправомощаващият регламент“), и че поради това обжалваният акт не е приет на подходящо правно основание, тъй като:

                           —

                           Комисията е нарушила член 21 от оправомощаващия регламент, като: (i) не е взела предвид данните от наблюдението, които показват, че въпросните активни вещества не са свързани с неприемлив риск за пчелите, и (ii) неправилно е заключила, че има нови относими научни данни, поради които Комисията има правомощие да действа, и

                           —

                           Комисията е нарушила член 49 от оправомощаващия регламент, като е забранила продажбата на третирани с въпросните активни вещества семена, без да докаже, че са налице „значителни опасения“, че третираните семена „вероятно представляват сериозен риск за здравето на хората или на животните или за околната среда“, който „не може да бъде задоволително овладян“ посредством други мерки.

               2.

               В рамките на второто правно основание се твърди, че обжалваният акт е приет в нарушение на член 12, параграф 2 и точка 3.8.3. от приложение II към оправомощаващия регламент, както и при незачитане на оправданите правни очаквания на жалбоподателя, тъй като:

                           —

                           оправомощаващият регламент предвижда и жалбоподателят има оправданото очакване, че при оценка на риска, във връзка с който се приема обжалваният акт, се използват наличните относими насоки; последните обаче не са взети предвид, а вместо тях са взети предвид научно становище, което не може да се разглежда като насока, и подготвителен документ с насоки, който не е бил на разположение и не е бил одобрен.

               3.

               В рамките на третото правно основание се твърди, че при приемане на обжалвания акт Комисията е приложила оправомощаващия регламент така, че е нарушила основните права на жалбоподателя на собственост и на стопанска инициатива, тъй като:

                           —

                           решенията за отнемане (и изменение) на разрешенията, предоставени за продуктите на жалбоподателя, се основават на неправилно прилагане на оправомощаващия регламент, при което не е бил надлежно отчетен дългият период на безопасна употреба на въпросните активни вещества и значението на правата на интелектуална собственост на жалбоподателя върху тези вещества и направените от него дългосрочни инвестиции във връзка с тях.

               4.

               Във връзка с четвъртото правно основание се твърди, че обжалваният акт е приет в рамките на процедура, при която не е спазено правото на жалбоподателя да бъде изслушан, тъй като:

                           —

                           извършването на съответните оценки на риска въз основа на научно становище и подготвителен документ с насоки (а не въз основа на наличните относими насоки) автоматично води до установяване на „пропуски в данните“, по които жалбоподателят не е имал възможност да се произнесе.

               5.

               В рамките на петото правно основание се твърди, че обжалваният акт е приет в нарушение на принципа на пропорционалност, тъй като:

                           —

                           по редица въпроси (включително ограниченията за листната употреба на продуктите на жалбоподателя и употребата им в затворени помещения или от непрофесионалисти) обжалваният акт надхвърля необходимото за постигане на легитимните му цели и може дори да възпрепятства осъществяването им, и Комисията не е взела предвид наличните свързани с по-малко ограничения възможности за регламентиране.

               6.

               В рамките на шестото правно основание се твърди, че обжалваният акт е приет в нарушение на принципа на предпазните мерки, тъй като:

                           —

                           по-специално Комисията, като отговорен за управление на риска орган, е възприела напълно хипотетичен подход към риска, който е основан само на предположения и не е научно доказан (което до голяма степен се дължи на факта, че оценката на риска не представлява задълбочена научна оценка), и Комисията е отказала да направи анализ на потенциалните предимства и разходи, които могат да произтекат от действията ѝ.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1107/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 година относно пускането на пазара на продукти за растителна защита и за отмяна на директиви 79/117/ЕИО и 91/414/ЕИО на Съвета.


title: Дело C-49/07: Искане за преюдициално заключение, представено от Διοικητικό Εφετείο Αθηνών (Гърция) на 5 февруари 2007 г. — Μοτοσυκλετισική Ομοσπονδία Ελλαδός Ν.Π.Ι.Δ (MOT.O.E)/Република Гърция

text:
               28.4.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/16

         Искане за преюдициално заключение, представено от Διοικητικό Εφετείο Αθηνών (Гърция) на 5 февруари 2007 г. — Μοτοσυκλετισική Ομοσπονδία Ελλαδός Ν.Π.Ι.Δ (MOT.O.E)/Република Гърция
   (Дело C-49/07)
   (2007/C 95/27)
   Език на производството: гръцки
   Препращаща юрисдикция
   Διοικητικό Εφετείο Αθηνών
   Страни в главното производство

      Ищец: Μοτοσυκλετισική Ομοσπονδία Ελλαδός Ν.Π.Ι.Δ (MOT.O.E)

      Ответник: Република Гърция
   Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли членове 82 и 86 ЕО да бъдат тълкувани в смисъл, че тяхното приложно поле обхваща и дейността на юридическо лице, което има качеството на национален представител на Международната федерация по мотоциклетизъм и осъществява стопанска дейност, като сключва договори за спонсорство, за реклама и за застраховка в рамките на организираните от него спортни прояви с моторни превозни средства?

               2)

               При положителен отговор, съвместим ли е с посочените разпоредби на Договора за ЕО член 49 от Закон 2696/1999, който предоставя на горепосоченото юридическо лице правомощието да изразява съгласие относно организирането на състезание с моторни превозни средства, с цел компетентният национален орган (в конкретния случай Министерството на обществения ред) да може да издаде разрешение за организирането на това състезание, без въпросното правомощие да бъде съпроводено от ограничения, задължения и контрол?


title: Дело T-222/07 P: Решение на Първоинстанционния съд от 8 септември 2008 г. — Kerstens/Комисия (Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица — Доклад за развитие на кариерата — Срок за обжалване — Закъснение — Неоснователна жалба)

text:
               25.10.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 272/25

         Решение на Първоинстанционния съд от 8 септември 2008 г. — Kerstens/Комисия
   (Дело T-222/07 P) (1)

   (Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица - Доклад за развитие на кариерата - Срок за обжалване - Закъснение - Неоснователна жалба)
   (2008/C 272/48)
   Език на производството: френски
   Страни

      Жалбоподател: Petrus Kerstens (Overijse, Белгия) (представител: C. Mourato, avocat)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности (представители: D. Martin и K. Herrmann)
   Предмет
   Жалба, подадена срещу определението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 25 април 2007 г. по дело Kerstens/Комисия (F-59/06, все още непубликувано в Сборника), с която се иска отмяна на това определение.
   Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда г-н Petrus Kerstens да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 199, 25.8.2007 г.


title: Дело T-551/13: Решение на Общия съд от 26 март 2015 г. — Radecki/СХВП — Vamed (AKTIVAMED) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Общността „AKTIVAMED“ — По-ранна национална фигуративна марка „VAMED“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               11.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 155/25

         Решение на Общия съд от 26 март 2015 г. — Radecki/СХВП — Vamed (AKTIVAMED)
   (Дело T-551/13) (1)

   ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността „AKTIVAMED“ - По-ранна национална фигуративна марка „VAMED“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   (2015/C 155/28)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Michael Radecki (Кьолн, Германия) (представители: C. Menebröcker и V. Töbelmann, адвокати)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: първоначално A. Pohlmann, впоследствие S. Hanne)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Vamed AG (Виена, Австрия) (представител: R. Paulitsch, адвокат)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 18 юли 2013 г. (преписка R 365/2012-1), постановено в производство по възражение със страни Vamed AG и Michael Radecki.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда г-н Michael Radecki да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 367, 14.12.2013 г.


title: Дело C-159/14: Определение на Съда (десети състав) от 15 юли 2015 г. (преюдициално запитване от Административен съд — Варна (България) — „Коела-Н“ ЕООД/Директор на дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ Варна при Централно управление на Националната агенция за приходите (Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Данъчни въпроси — ДДС — Директива 2006/112/ЕО — Принцип на данъчен неутралитет — Приспадане на ДДС, платен за получена доставка — Понятие за доставка на стоки — Условие за наличие на доставка на стоки — Прехвърляне на стоките чрез превозвача директно от доставчика на трето лице — Липса на доказателства за фактическо владеене на стоките от прекия доставчик — Неоказване на съдействие на данъчните власти от страна на доставчиците — Липса на претоварване на стоките — Данни, които обосновават съмнение за данъчна измама)

text:
               28.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 320/7

         Определение на Съда (десети състав) от 15 юли 2015 г. (преюдициално запитване от Административен съд — Варна (България) — „Коела-Н“ ЕООД/Директор на дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ Варна при Централно управление на Националната агенция за приходите
   (Дело C-159/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Член 99 от Процедурния правилник на Съда - Данъчни въпроси - ДДС - Директива 2006/112/ЕО - Принцип на данъчен неутралитет - Приспадане на ДДС, платен за получена доставка - Понятие за доставка на стоки - Условие за наличие на доставка на стоки - Прехвърляне на стоките чрез превозвача директно от доставчика на трето лице - Липса на доказателства за фактическо владеене на стоките от прекия доставчик - Неоказване на съдействие на данъчните власти от страна на доставчиците - Липса на претоварване на стоките - Данни, които обосновават съмнение за данъчна измама))
   (2015/C 320/09)
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Административен съд — Варна

      Страни в главното производство

      Жалбоподател:„Коела-Н“ ЕООД

      Ответник: Директор на дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ Варна при Централно управление на Националната агенция за приходите

      Диспозитив

               1)

               Член 14, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска данъчната администрация на държава членка да приеме, че няма извършена доставка на стоки, като последица от което е налице пречка купувачът да приспадне платения при покупката данък върху добавената стойност, по съображение че купувачът не е получил закупената от него стока, а я е изпратил директно на трето лице, на което я е препродал, или по съображение че прекият доставчик на купувача не е получил закупената от него стока, а я е изпратил директно на купувача.

               2)

               Неоказването на съдействие на данъчните власти от страна на предходните доставчици на данъчнозадълженото лице по веригата от доставчици и липсата на претоварване на съответните стоки не представляват сами по себе си обективни данни, достатъчни за да се заключи, че това данъчнозадължено лице е знаело или е трябвало да знае, че сделката, с която обосновава правото на приспадане на данъка върху добавената стойност, е част от данъчна измама. Тези две обстоятелства обаче са обективни данни, които могат да бъдат взети предвид при общата преценка на всички доказателства и фактически обстоятелства, за да се определи дали данъчнозадълженото лице е знаело или е трябвало да знае, че сделката, с която обосновава правото на приспадане, е част от данъчна измама.

      (1)  ОВ C 175, 10.6.2014 г.


title: Дело C-648/16: Преюдициално запитване от Commissione Tributaria Provinciale di Reggio Calabria (Италия), постъпило на 16 декември 2016 г. — Fortunata Silvia Fontana/Agenzia delle Entrate — Direzione provinciale di Reggio Calabria

text:
               20.3.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 86/10

         Преюдициално запитване от Commissione Tributaria Provinciale di Reggio Calabria (Италия), постъпило на 16 декември 2016 г. — Fortunata Silvia Fontana/Agenzia delle Entrate — Direzione provinciale di Reggio Calabria
   (Дело C-648/16)
   (2017/C 086/12)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Commissione Tributaria Provinciale di Reggio Calabria

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Fortunata Silvia Fontana

      Ответник: Agenzia delle Entrate — Direzione provinciale di Reggio Calabria

      Преюдициален въпрос

   Съвместима ли е с членове 113 и 114 ДФЕС, както и с Директива 112/2006/ЕО (1), италианската правна уредба, която включва член 62 sexies, параграф 3 и член 62 bis от Декрет-закон 331/1993, [преобразуван в Закон] № 427 от 29 октомври 1993 г., в частта ѝ, в която допуска прилагането на ДДС към индуктивно установен общ оборот, с оглед зачитането на правото на приспадане и на задължението за отразяване на данъка в цената, и, по-общо, във връзка с принципа на неутралитет и прехвърляне на данъка?

      (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7 и поправки в ОВ L 74, 2011 г., стр. 3, ОВ L 249, 2012 г., стр. 15 и ОВ L 323, 2015 г., стр. 31).