title: Дела T-131/16 и T-263/16: Решение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Белгия и Magnetrol International/Комисия (Държавни помощи — Схема за помощ, приведена в действие от Белгия — Решение, с което схемата за помощ се обявява за несъвместима с общия пазар и за неправомерна и се разпорежда възстановяване на платената помощ — Предварително данъчно становище (tax ruling) — Освобождаване на свръхпечалбата — Данъчна автономия на държавите членки — Понятие за схема за помощ — Допълнителни мерки за прилагане)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/39

      Решение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Белгия и Magnetrol International/Комисия
      (Дела T-131/16 и T-263/16) (1)

      (Държавни помощи - Схема за помощ, приведена в действие от Белгия - Решение, с което схемата за помощ се обявява за несъвместима с общия пазар и за неправомерна и се разпорежда възстановяване на платената помощ - Предварително данъчно становище (tax ruling) - Освобождаване на свръхпечалбата - Данъчна автономия на държавите членки - Понятие за схема за помощ - Допълнителни мерки за прилагане)
      (2019/C 131/43)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател по дело Т-131/16: Кралство Белгия (представители: първоначално C. Pochet, M. Jacobs и J.-C. Halleux, впоследствие C. Pochet и J.-C. Halleux, подпомагани от M. Segura Catalán и M. Clayton, адвокати)

         Жалбоподател по дело Т-263/16: Magnetrol International (Целе, Белгия) (представители: H. Gilliams и J. Bocken, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално P.J. Loewenthal и B. Stromsky, впоследствие P.J. Loewenthal и F. Tomat)

         Встъпила страна по дело T-131/16: Ирландия (представители: първоначално E. Creedon, G. Hodge и A. Joyce, впоследствие K. Duggan, M. Browne и M. Joyce, и накрая M. Joyce и J. Quaney, подпомагани от P. Gallagher, M. Collins, SC, B. Doherty и S. Kingston, barristers)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решение (ЕС) 2016/1699 на Комисията от 11 януари 2016 година относно схемата за държавна помощ във връзка с освобождаването от данък на свръхпечалбата SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), прилагана от Белгия (ОВ L 260, 2016 г., стр. 61)

         Диспозитив

                  1)

                     Съединява дела T-131/16 и T-263/16 за целите на настоящото решение.

                  2)

                     Отменя решение (ЕС) 2016/1699 на Комисията от 11 януари 2016 година относно схемата за държавна помощ във връзка с освобождаването от данък на свръхпечалбата SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), прилагана от Белгия.

                  3)

                     Европейската комисия понася, наред с направените от нея съдебни разноски, съдебните разноски на Кралство Белгия, включително тези във връзка с обезпечителното производство, и на Magnetrol International.

                  4)

                     Ирландия понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 191, 30.5.2016 г.


title: Дело T-162/18: Решение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Beko/EUIPO — Acer (ALTUS) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „ALTUS“ — По-ранни национални словни марки „ALTOS“å — Образувани пред националните органи производства за отмяна някои по-ранни марки — Вероятност от объркване — Спиране на административното производство — Правило 20, параграф 7, буква в) от Регламент (ЕО) № 2868/95 (понастоящем член 71, параграф 1 от Делегиран регламент (ЕС) 2018/625)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/45

      Решение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Beko/EUIPO — Acer (ALTUS)
      (Дело T-162/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „ALTUS“ - По-ранни национални словни марки „ALTOS“å - Образувани пред националните органи производства за отмяна някои по-ранни марки - Вероятност от объркване - Спиране на административното производство - Правило 20, параграф 7, буква в) от Регламент (ЕО) № 2868/95 (понастоящем член 71, параграф 1 от Делегиран регламент (ЕС) 2018/625)
      (2019/C 131/51)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Beko plc (Watford, Обединено кралство) (представител: G. Tritton, barrister)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: J. Ivanauskas и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Acer, Inc. (Тайпей, Тайван)

         Предмет

      Жалба срещу решение на пети апелативен състав на EUIPO от 13 декември 2017 г. (преписка R 1991/2016-5), постановено в производство по възражение със страни Acer и Beko

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя решението на пети апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 13 декември 2017 г. (преписка R 1991/2016-5).

                  2)

                     Осъжда EUIPO да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези, направени от Beko plc.

         (1)  ОВ C 152, 30.4.2018 г.


title: Дело T-224/18 R II: Определение на председателя на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — PV/Комисия (Обезпечително производство — Публична служба — Дисциплинарно производство — „Нулиране“ на заплатата — Промяна в обстоятелствата — Недопустимост — Липса на нови факти)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/49

      Определение на председателя на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — PV/Комисия
      (Дело T-224/18 R II)
      (Обезпечително производство - Публична служба - Дисциплинарно производство - „Нулиране“ на заплатата - Промяна в обстоятелствата - Недопустимост - Липса на нови факти)
      (2019/C 131/57)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: PV (представител: M. Casado García-Hirschfeld, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия (представители: G. Berscheid, B. Mongin и R. Striani)

         Предмет

      Искане на основание членове 278 ДФЕС и 279 ДФЕС, целящо да се постанови спиране на изпълнението, първо, на дисциплинарно производство CMS 17/025, и второ, на решението за „нулиране“ на заплатата на ищеца

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.

                  2)

                     Не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело T-106/19: Жалба, подадена на 20 февруари 2019 г. — Abarca/EUIPO — Abanca Corporación Bancaria (ABARCA SEGUROS)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/57

      Жалба, подадена на 20 февруари 2019 г. — Abarca/EUIPO — Abanca Corporación Bancaria (ABARCA SEGUROS)
      (Дело T-106/19)
      (2019/C 131/66)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Abarca — Companhia de Seguros SA (Лисабон, Португалия) (представители: J. Pimenta и Á. Pinho, lawyers)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Abanca Corporación Bancaria, SA (Бетанзос, Испания)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорна марка: Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „ABARCA SEGUROS“ в розово, светло синьо, светло зелено и черно — Заявка да регистрация № 16 041 519

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 22 ноември 2018 г. по преписка R 1370/2018-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени изцяло обжалваното решение,

                  —

                  в резултат на това, да разреши регистрацията на марка на ЕС по заявка № 16 041 519 в нейната цялост;

                  —

                  да осъди другите страни да заплатят съдените разноски в настоящото производство, както и разноските, направени в производството по възражение и в производството по обжалване пред EUIPO.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело C-54/18: Определение на Съда (четвърти състав) от 14 февруари 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte — Италия) — Cooperativa Animazione Valdocco S.C.S. Impresa Sociale Onlus/Consorzio Intercomunale Servizi Sociali di Pinerolo, Azienda Sanitaria Locale To3 di Collegno e Pinerolo (Преюдициално запитване — Обществени поръчки — Производства по преразглеждане — Директива 89/665/ЕИО — Членове 1 и 2в — Жалби срещу решения за допускане или изключване на оферентите — Срокове за обжалване — Тридесетдневен преклузивен срок — Национална правна уредба, изключваща възможността за повдигане на възражение за незаконосъобразност на решение за допускане в производство по обжалване на последващите актове — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 47 — Право на ефективна съдебна защита)

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/3

      Определение на Съда (четвърти състав) от 14 февруари 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte — Италия) — Cooperativa Animazione Valdocco S.C.S. Impresa Sociale Onlus/Consorzio Intercomunale Servizi Sociali di Pinerolo, Azienda Sanitaria Locale To3 di Collegno e Pinerolo
      (Дело C-54/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Обществени поръчки - Производства по преразглеждане - Директива 89/665/ЕИО - Членове 1 и 2в - Жалби срещу решения за допускане или изключване на оферентите - Срокове за обжалване - Тридесетдневен преклузивен срок - Национална правна уредба, изключваща възможността за повдигане на възражение за незаконосъобразност на решение за допускане в производство по обжалване на последващите актове - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 47 - Право на ефективна съдебна защита)
      (2019/C 172/03)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Cooperativa Animazione Valdocco S.C.S. Impresa Sociale Onlus

         Ответници: Consorzio Intercomunale Servizi Sociali di Pinerolo, Azienda Sanitaria Locale To3 di Collegno e Pinerolo

         в присъствието на: Ati Cilte Soc. coop. soc., Coesa Pinerolo Soc. coop. soc. arl, La Dua Valadda Soc. coop. soc., Consorzio di Cooperative Sociali il Deltaplano Soc. coop. soc., La Fonte Soc. coop. soc. Onlus, Società Italiana degli Avvocati Amministrativisti (SIAA), Associazione Amministrativisti.it, Camera degli Avvocati Amministrativisti

         Диспозитив

                  1)

                  Директива 89/665/ЕИО на Съвета от 21 декември 1989 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прилагането на производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки за доставки и за строителство, изменена с Директива 2014/23/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 г., и по-специално членове 1 и 2в във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, в която се предвижда, че жалбите срещу решенията на възлагащите органи за допускане до участие или изключване от участие в процедурите за възлагане на обществените поръчки трябва да се подадат в преклузивен срок от 30 дни, считано от съобщаването им на заинтересованите лица, при положение че така съобщените решения са надлежно мотивирани, като се придружават от обобщение на основанията и причините за приемането им, за да се гарантира, че заинтересованите лица са се запознали или са могли да се запознаят с нарушението на правото на Съюза, което твърдят, че е налице.

                  2)

                  Директива 89/665, изменена с Директива 2014/23, и по-конкретно членове 1 и 2в във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която предвижда, че когато не е подадена жалба срещу решенията на възлагащите органи за допускане на оферентите до участие в процедурите за възлагане на обществени поръчки в преклузивен срок от 30 дни, считано от съобщаването им, заинтересованите лица вече не могат да повдигат възражение за незаконосъобразност на посочените решения в производството по жалба срещу последващите актове, а именно срещу решенията за възлагане, при условие че този преклузивен срок може да бъде приложен по отношение на заинтересованите лица само ако с това съобщение те са се запознали или са могли да се запознаят с незаконосъобразността, която твърдят, че е налице.

         (1)  ОВ C 142, 23.4.2018 г.


title: Дело C-373/18: Определение на Съда (първи състав) от 31 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunal Administrativo e Fiscal de Penafiel — Португалия) — Prosa — Produtos e Serviços Agrícolas/Autoridade Tributária e Aduaneira (Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Косвени данъци върху набирането на капитал — Директива 69/335/ЕИО — Членове 4 и 7 — Учредяване на капиталово дружество — Гербов налог в сила от 1 юли 1984 г. — Последващо премахване на гербовия налог и повторното му въвеждане впоследствие)

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/4

      Определение на Съда (първи състав) от 31 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunal Administrativo e Fiscal de Penafiel — Португалия) — Prosa — Produtos e Serviços Agrícolas/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Дело C-373/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 99 от Процедурния правилник на Съда - Косвени данъци върху набирането на капитал - Директива 69/335/ЕИО - Членове 4 и 7 - Учредяване на капиталово дружество - Гербов налог в сила от 1 юли 1984 г. - Последващо премахване на гербовия налог и повторното му въвеждане впоследствие)
      (2019/C 172/04)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Administrativo e Fiscal de Penafiel

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Prosa — Produtos e Serviços Agrícolas

         Ответник: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Диспозитив

      Член 4, параграф 1, буква а) и член 7, параграф 1 от Директива 69/335/ЕИО на Съвета от 17 юли 1969 година относно косвените данъци върху набирането на капитал, изменена с Директива 85/303/ЕИО на Съвета от 10 юни 1985 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, по силата на която държава членка въвежда повторно данък върху вноските в капитала, с който облага трансакциите по учредяване на капиталово дружество, попадащи в обхвата на първата от тези разпоредби, които трансакции към 1 юли 1984 г. са се облагали с подобен данък, но впоследствие са били освободени от него.

         (1)  ОВ C 294, 20.8.2018 г.


title: Дело C-489/18: Определение на Съда (седми състав) от 15 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — Farmland Kft./Földművelésügyi Miniszter (Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда — Земеделие — Схеми за директно подпомагане — Схема на единно плащане — Заявление за единно плащане на площ — Критерии — Законен ползвател на земеделската земя)

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/5

      Определение на Съда (седми състав) от 15 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — Farmland Kft./Földművelésügyi Miniszter
      (Дело C-489/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда - Земеделие - Схеми за директно подпомагане - Схема на единно плащане - Заявление за единно плащане на площ - Критерии - Законен ползвател на земеделската земя)
      (2019/C 172/05)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Farmland Kft.

         Ответник: Földművelésügyi Miniszter

         Диспозитив

      Преюдициалното запитване, отправено от Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Административен и трудов съд, район Будапеща, Унгария) с акт от 17 юли 2018 г., е явно недопустимо.

         (1)  ОВ C 381, 22.10.2018 г.


title: Дело C-689/18: Определение на Съда (шести състав) от 7 март 2019 г. (преюдициално запитване от Dioikitiko Protodikeio Patron — Гърция — XT/Elliniko Dimosio (Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Вътрешно данъчно облагане — Забрана за дискриминация при данъчното облагане — Данък върху луксозните стоки — Автомобили — Освобождаване от данъка в зависимост от датата на първата регистрация за движение в държавата членка на данъчно облагане — Неотчитане на датата на първата регистрация за движение в друга държава членка)

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/5

      Определение на Съда (шести състав) от 7 март 2019 г. (преюдициално запитване от Dioikitiko Protodikeio Patron — Гърция — XT/Elliniko Dimosio
      (Дело C-689/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 99 от Процедурния правилник на Съда - Вътрешно данъчно облагане - Забрана за дискриминация при данъчното облагане - Данък върху луксозните стоки - Автомобили - Освобождаване от данъка в зависимост от датата на първата регистрация за движение в държавата членка на данъчно облагане - Неотчитане на датата на първата регистрация за движение в друга държава членка)
      (2019/C 172/06)
      Език на производството: гръцки

         Запитваща юрисдикция

      Dioikitiko Protodikeio Patron

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: XT

         Ответник: Elliniko Dimosio

         Диспозитив

      Член 110 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, съгласно която собственикът или ползвателят на автомобил за лична употреба с голям работен обем на двигателя на възраст повече от десет години, считано от датата на първата му регистрация за движение в тази държава членка, се освобождава от данък върху луксозните стоки, без да се отчита евентуална предходна регистрация за движение в друга държава членка.

         (1)  ОВ C 25, 21.1.2019 г.


title: Дело C-8/19 PPU: Определение на Съда (първи състав) от 12 февруари 2019 г. (преюдициално запитване от Специализиран наказателен съд — България) — наказателно производство срещу RH (Преюдициално запитване — Спешно преюдициално производство — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Директива (ЕС) 2016/343 — Член 4 — Публично позоваване на вината — Решение за задържане под стража — Правни средства за защита — Производство за проверка на законосъобразността на това решение — Зачитане на презумпцията за невиновност — Член 267 ДФЕС — Член 47, втора алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз — Право на разглеждане в разумен срок — Национална правна уредба, която ограничава правото на националните юрисдикции да сезират Съда с преюдициално запитване или ги задължава да се произнесат, без да изчакат отговора на това запитване — Дисциплинарни наказания при неспазване на тази правна уредба)

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/6

      Определение на Съда (първи състав) от 12 февруари 2019 г. (преюдициално запитване от Специализиран наказателен съд — България) — наказателно производство срещу RH
      (Дело C-8/19 PPU) (1)

      (Преюдициално запитване - Спешно преюдициално производство - Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси - Директива (ЕС) 2016/343 - Член 4 - Публично позоваване на вината - Решение за задържане под стража - Правни средства за защита - Производство за проверка на законосъобразността на това решение - Зачитане на презумпцията за невиновност - Член 267 ДФЕС - Член 47, втора алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз - Право на разглеждане в разумен срок - Национална правна уредба, която ограничава правото на националните юрисдикции да сезират Съда с преюдициално запитване или ги задължава да се произнесат, без да изчакат отговора на това запитване - Дисциплинарни наказания при неспазване на тази правна уредба)
      (2019/C 172/07)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Специализиран наказателен съд

         Страна в главното наказателно производство

      RH

         Диспозитив

                  1)

                  Член 267 ДФЕС и член 47, втора алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, от чието тълкуване в съдебната практика следва, че националната юрисдикция е длъжна да се произнесе по законността на решение за задържане под стража, без да има възможност да отправи преюдициално запитване до Съда или да изчака неговия отговор.

                  2)

                  Членове 4 и 6 от Директива (ЕС) 2016/343 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 година относно укрепването на някои аспекти на презумпцията за невиновност и на правото на лицата да присъстват на съдебния процес в наказателното производство във връзка със съображение 16 от същата директива трябва да се тълкуват в смисъл, че изискванията, произтичащи от презумпцията за невиновност, не са пречка, когато компетентната юрисдикция разглежда обосновано предположение, че заподозреният или обвиняемият е извършил твърдяното престъпление, за да се произнесе по законността на решение за задържане под стража, тази юрисдикция да извърши претегляне на представените пред нея елементи на уличаващи и оневиняващи доказателства и да мотивира решението си, като не само посочи приетите елементи на доказателства, но и се произнесе по възраженията на защитата, при условие че това решение не представя задържаното лице като виновно.

         (1)  ОВ C 93, 11.3.2019 г.


title: Дело C-755/18 P: Жалба, подадена на 30 ноември 2018 г. от Harry Shindler и др. срещу определението, постановено от Общия съд (девети разширен състав) на 26 ноември 2018 г. по дело T-458/17, Shindler и др./Съвет

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/7

      Жалба, подадена на 30 ноември 2018 г. от Harry Shindler и др. срещу определението, постановено от Общия съд (девети разширен състав) на 26 ноември 2018 г. по дело T-458/17, Shindler и др./Съвет
      (Дело C-755/18 P)
      (2019/C 172/08)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: Harry Shindler и др. (представител: J. Fouchet, адвокат)

         Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз
      С определение от 19 март 2019 г. Съдът (четвърти състав) отхвърли жалбата.


title: Дело C-88/19: Преюдициално запитване от Judecătoria Zărnești (Румъния), постъпило на 7 февруари 2019 г. — Asociația „Alianța pentru combaterea abuzurilor“/TM, UN, Asociația DMPA

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/7

      Преюдициално запитване от Judecătoria Zărnești (Румъния), постъпило на 7 февруари 2019 г. — Asociația „Alianța pentru combaterea abuzurilor“/TM, UN, Asociația DMPA
      (Дело C-88/19)
      (2019/C 172/09)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Judecătoria Zărnești

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Asociația „Alianța pentru combaterea abuzurilor“

         Ответници: TM, UN, Asociația DMPA

         Преюдициален въпроси

      […] Следва ли член 16 от Директива 92/43/ЕИО (1) да се тълкува в смисъл, че изисква от държавите членки да предвидят дерогации от членове 12, 13, 14 и 15, букви а) и б) и за случаите, в които животните от застрашените видове напускат естественото си местообитание и се намират в непосредствена близост или изцяло извън него?

         (1)  Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, 1992 г., стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109).


title: Дело C-96/19: Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Niederösterreich (Австрия), постъпило на 8 февруари 2019 г. — VO/Bezirkshauptmannschaft Tulln

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/8

      Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Niederösterreich (Австрия), постъпило на 8 февруари 2019 г. — VO/Bezirkshauptmannschaft Tulln
      (Дело C-96/19)
      (2019/C 172/10)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesverwaltungsgericht Niederösterreich

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: VO

         Ответник: Bezirkshauptmannschaft Tulln

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли Регламент (ЕС) № 165/2014 (1), и по-специално член 34, параграф 3, последно изречение и член 36, параграф 2 от него да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба, която в случаите, когато в картата на водача (член 2, параграф 2, буква е) от посочения регламент) липсват отделни работни дни, за които не са на разположение и тахографски листове, изисква водачите на моторни превозни средства, оборудвани с дигитален тахограф по смисъла на член 2, параграф 2, буква з) от Регламент (ЕС) № 165/2014, да носят със себе си и при проверки да представят съответни издадени от работодателя удостоверения за тези дни, които трябва да отговарят на минималните изисквания към формуляра, изготвен от Комисията съгласно член 11, параграф 3 от Директива 2006/22/ЕО (2)?

                  2)

                  При отрицателен отговор на първия въпрос:
                  Невалиден ли е, изцяло или отчасти, формулярът, установен от Комисията с Решение 2009/959/ЕС (3)?

         (1)  Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 4 февруари 2014 година относно тахографите в автомобилния транспорт, за отмяна на Регламент (ЕИО) № 3821/85 на Съвета относно контролните уреди за регистриране на данните за движението при автомобилен транспорт и за изменение на Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт (ОВ L 60, 2014 г., стр. 1).

         (2)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година относно минималните условия за изпълнение на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85 на Съвета относно социалното законодателство, свързано с дейностите по автомобилния транспорт, и за отмяна на Директива 88/559/ЕИО на Съвета (ОВ L 102, 2006 г., стр. 35; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 15, стр. 187).

         (3)  Решение на Комисията от 14 декември 2009 година за изменение на Решение 2007/230/ЕО относно формуляр във връзка със социалното законодателство, свързано с дейностите по автомобилния транспорт (нотифицирано под номер C(2009) 9895) (ОВ L 330, 2009 г., стр. 80).


title: Дело C-101/19: Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht (Германия), постъпило на 11 февруари 2019 г. — Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/9

      Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht (Германия), постъпило на 11 февруари 2019 г. — Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland
      (Дело C-101/19)
      (2019/C 172/11)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesverwaltungsgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG

         Ответник: Bundesrepublik Deutschland

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Съдържа ли член 69 от Директива 2001/83/ЕО (1) изчерпателни предписания по отношение на допустимото съдържание на листовката с упътвания в опаковката на посочените в член 14, параграф 1 лекарствени продукти или може да бъде включена и друга информация по смисъла на член 62 от Директива 2001/83/ЕО?

                  2.

                  Могат ли данните за дозирането на посочените в член 14, параграф 1 от Директива 2001/83/ЕО лекарствени продукти да представляват информация, която е полезна за пациента по смисъла на член 62 от Директива 2001/83/ЕО?

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3), изменена с Директива 2012/26/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г. (ОВ L 299, стр. 1).


title: Дело C-102/19: Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht (Германия), постъпило на 11 февруари 2019 г. — Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/10

      Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht (Германия), постъпило на 11 февруари 2019 г. — Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland
      (Дело C-102/19)
      (2019/C 172/12)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesverwaltungsgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Deutsche Homöopathie-Union (DHU) Arzneimittel GmbH & Co. KG

         Ответник: Bundesrepublik Deutschland

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съдържа ли член 69 от Директива 2001/83/ЕО (1) изчерпателни предписания по отношение на допустимото съдържание на листовката с упътвания в опаковката на посочените в член 14, параграф 1 лекарствени продукти или може да бъде включена и друга информация по смисъла на член 62 от Директива 2001/83/ЕО?

                  2)

                  Могат ли данните за дозирането на посочените в член 14, параграф 1 от Директива 2001/83/ЕО лекарствени продукти да представляват информация, която е полезна за пациента по смисъла на член 62 от Директива 2001/83/ЕО?

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, 2001 г., стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3), изменена с Директива 2012/26/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г. (ОВ L 299, 2012 г., стр. 1).


title: Дело C-118/19: Преюдициално запитване от Landesgericht Salzburg (Австрия), постъпило на 15 февруари 2019 г. — ZS/PVA Landesstelle Salzburg

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/12

      Преюдициално запитване от Landesgericht Salzburg (Австрия), постъпило на 15 февруари 2019 г. — ZS/PVA Landesstelle Salzburg
      (Дело C-118/19)
      (2019/C 172/15)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesgericht Salzburg

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: ZS

         Ответник: PVA Landesstelle Salzburg
      С определение на председателя на Съда от 22 март 2019 г. делото се заличава от регистъра на Съда.


title: Дело C-139/19 P: Жалба, подадена на 18 февруари 2019 г. от Bank Refah Kargaran срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 10 декември 2018 г. по дело T-552/15, Bank Refah Kargaran/Съвет

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/12

      Жалба, подадена на 18 февруари 2019 г. от Bank Refah Kargaran срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 10 декември 2018 г. по дело T-552/15, Bank Refah Kargaran/Съвет
      (Дело C-139/19 P)
      (2019/C 172/16)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Bank Refah Kargaran (представител: J.-M. Thouvenin, адвокат)

         Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отмени частично решението от 10 декември 2018 г., постановено от втори състав на Общия съд на Европейския съюз по дело T-552/15,

                  —

                  главно искане, да се уважат исканията на жалбоподателя, направени пред Общия съд на Европейския съюз, а именно присъждане на обезщетение за претърпени от него имуществени вреди в размер на 68 651 319 EUR и неимуществени вреди в размер на 52 547 415 EUR,

                  —

                  при условията на евентуалност — да се върне делото на Общия съд за ново разглеждане,

                  —

                  и в двата случая да се осъди Съветът на Европейския съюз да заплати съдебните разноски пред двете инстанции.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква седем основания.

                  1.

                  Първо основание: грешка при прилагане на правото
                  Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че липсата на достатъчно мотиви на отмененото решение не представлява достатъчно съществено нарушение на норма от правото на Европейския съюз.

                  2.

                  Второ основание: грешка при прилагане на правото
                  Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е постановил, че фактът, че жалбоподател, на когото е била наложена незаконосъобразна санкция от Съвета на Европейския съюз, е подал жалба и санкцията е била отменена, обезсмисля позоваването на достатъчно съществено нарушение на правото на ефективна съдебна защита.

                  3.

                  Трето основание: грешка при прилагане на правото
                  Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е отхвърлил, посочено от жалбоподателя в неговата писмена реплика основание, без да провери, както изисква съдебната практика, дали посочването на това основание в писмената реплика е следствие от обичайното развитие на обсъжданията във връзка с жалбата в хода на съдебното производство.

                  4.

                  Четвърто и пето основание: грешка при прилагане на правото
                  Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като неправилно е тълкувал решението по дело T-24/11 (1) и като е приел, че с констатацията, според която Съветът е нарушил задължението си да уведоми жалбоподателя за уличаващите го доказателства относно мотива за приемане на мерките за замразяване на средства, не се установява наличието на достатъчно съществено нарушение на правото на Европейския съюз, ангажиращо отговорността на Съюза.

                  5.

                  Шесто основание: изопачаване на жалбата
                  Общият съд е изопачил жалбата, като е приел с цел да постанови, че доводите му са недопустими, че на етапа на подаване на жалбата жалбоподателят не е изтъкнал твърдение за незаконосъобразност, изведено от липсата на съвместимост на мотива за вписване на името му в списъците на лицата, за които се отнасят ограничителните мерки, с приложения от Съвета критерий.

                  6.

                  Седмо основание: изопачаване на жалбата
                  Общият съд е изопачил жалбата, като е ограничил изтъкнатите от жалбоподателя основания само до нарушение на задължението за мотивиране.

         (1)  Решение от 6 септември 2013 г., Bank Refah Kargaran/Съвет (T-24/11, EU:T:2013:403).


title: Дело C-135/19: Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 20 февруари 2019 г. — Pensionsversicherungsanstalt/CW

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/14

      Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 20 февруари 2019 г. — Pensionsversicherungsanstalt/CW
      (Дело C-135/19)
      (2019/C 172/17)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberster Gerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Pensionsversicherungsanstalt

         Ответник: CW

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли австрийската парична помощ за рехабилитация да се квалифицира с оглед на разпоредбите на Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност (1):

                              —

                              като обезщетение за болест по смисъла на член 3, параграф 1, буква а) от Регламента или

                              —

                              като обезщетение за инвалидност по смисъла на член 3, параграф 1, буква в) от Регламента, или

                              —

                              като обезщетение за безработица по смисъла на член 3, параграф 1, буква з) от Регламента?

                  2)

                  Трябва ли Регламент (ЕО) № 883/2004 да се тълкува в светлината на първичното право в смисъл, че в качеството ѝ на държава по предходно пребиваване и по предходна месторабота, държава членка е длъжна да изплаща обезщетения като австрийската парична помощ за рехабилитация на лице, което пребивава в друга държава членка, когато това лице е придобило голяма част от осигурителните периоди за клоновете болест и пенсия за старост в качеството му на заето лице в тази друга държава членка (след като преди години се премества да живее в нея) и оттогава не е получавало обезщетения от здравноосигурителната схема и пенсионната схема на държавата по предходното пребиваване и предходната месторабота?

         (1)  ОВ L 166, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 82.


title: Дело C-157/19 P: Жалба, подадена на 21 февруари 2019 г. от Ehab Makhlouf срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-409/16, Makhlouf/Съвет

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/15

      Жалба, подадена на 21 февруари 2019 г. от Ehab Makhlouf срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-409/16, Makhlouf/Съвет
      (Дело C-157/19 P)
      (2019/C 172/18)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Ehab Makhlouf (представител: E. Ruchat, адвокат)

         Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се обяви жалбата му за допустима и основателна,

                  —

                  съответно, да се отмени решение от 12 декември 2018 г., постановено от Общия съд на Европейския съюз по дело T-409/16, Ehab Makhlouf/Съвет на Европейския съюз,

            и да се постанови ново решение, с което

                  —

                  да се отмени Решение (ОВППС) 2016/850 от 27 май 2016 г. (1) и последващите актове за изпълнението му, доколкото се отнасят до жалбоподателя,

                  —

                  да се осъди Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски по настоящото производство.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят излага три основания в подкрепа на жалбата си.
      Първо основание — грешка при прилагане на правото, тъй като Общият съд е нарушил правото на жалбоподателя да бъде изслушан преди приемането на новите ограничителни мерки, закрепено в член 41 от Хартата на основните права.
      Второ основание — грешка при прилагане на правото, изопачаване на фактите, тъй като той не е обърнал внимание на статиите, представени от жалбоподателя в подкрепа на жалбата му за отмяна, за да докаже, че не поддържа сирийския режим.
      Трето основание — грешка при прилагане на правото, тъй като той не е приел за незаконни разпоредбите на членове 27 и 28 от Решение 2013/255/ОВППС (2), съгласно които принадлежността към семейство Al-Assad или семейство Makhlouf представлява самостоятелен критерий, обосноваващ налагането на санкция, обръщайки по този начин тежестта на доказване.

         (1)  Решение (ОВППС) 2016/850 на Съвета от 27 май 2016 година за изменение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 141, 2016 г., стр. 125).

         (2)  Решение 2013/255/ОВППС на Съвета от 31 май 2013 година относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 147, 2013 г., стр. 14).


title: Дело C-158/19 P: Жалба, подадена на 21 февруари 2019 г. от Razan Othman срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-416/16, Othman/Съвет

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/16

      Жалба, подадена на 21 февруари 2019 г. от Razan Othman срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-416/16, Othman/Съвет
      (Дело C-158/19 P)
      (2019/C 172/19)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Razan Othman (представител: E. Ruchat, avocat)

         Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да приеме, че жалбата на жалбоподателя е допустима и основателна;

                  —

                  в резултат от това да отмени решение от 12 декември 2018 г. на Общия съд на Европейския съюз по дело T-416/16, Razan Othman/Съвет на Европейския съюз;

            и да се произнесе по същество, като:

                  —

                  отмени Решение (ОВППС) 2016/850 от 27 май 2016 година (1) последващите актове за неговото изпълнение в частта им относно жалбоподателя;

                  —

                  осъди Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски в настоящото производство.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква три основания:
      Първото основание е грешка при прилагане на правото, тъй като Общият съд е нарушил правото на жалбоподателя да бъде изслушан преди приемането на нови ограничителни мерки, което е установено в член 41 от Хартата на основните права.
      Второто основание е грешка при прилагане на правото и изопачаване на фактите, тъй като Общият съд не е взел предвид материалите, които е представил жалбоподателят в подкрепа на жалбата си за отмяна, с оглед на това да докаже, че не поддържа сирийския режим.
      Третото основание е грешка при прилагане на правото, тъй като Общият съд не се е произнесъл по членове 27 и 28 от Решение 2013/255/ОВППС (2), съгласно които принадлежността към семейство Al-Assad или към семейство Makhlouf съставлява самостоятелен критерий, обосноваващ налагането на незаконосъобразна санкция, като в същото време обръща тежестта на доказване.

         (1)  Решение (ОВППС) 2016/850 на Съвета от 27 май 2016 година за изменение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 141, стр. 125).

         (2)  Решение 2013/255/ОВППС на Съвета от 31 май 2013 година относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 147, стр. 14).


title: Дело C-159/19 P: Жалба, подадена на 21 февруари 2019 г. от Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-411/16, Syriatel Mobile Telecom/Съвет

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/17

      Жалба, подадена на 21 февруари 2019 г. от Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-411/16, Syriatel Mobile Telecom/Съвет
      (Дело C-159/19 P)
      (2019/C 172/20)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) (представител: E. Ruchat, avocat)

         Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да приеме, че жалбата на жалбоподателя е допустима и основателна;

                  —

                  в резултат от това да отмени решение от 12 декември 2018 г. на Общия съд на Европейския съюз по дело T-411/16, Syriatel Mobile Telecom/Съвет на Европейския съюз

            и да се произнесе по същество, като:

                  —

                  отмени Решение (ОВППС) 2016/850 от 27 май 2016 година (1) и последващите актове за неговото изпълнение в частта им относно жалбоподателя;

                  —

                  осъди Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски в настоящото производство.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква три основания:
      Първото основание е грешка при прилагане на правото, тъй като Общият съд е нарушил правото на жалбоподателя да бъде изслушан преди приемането на нови ограничителни мерки, което е установено в член 41 от Хартата на основните права.
      Второто основание е грешка при прилагане на правото и изопачаване на фактите, тъй като Общият съд не е взел предвид материалите, които е представил жалбоподателят в подкрепа на жалбата си за отмяна, с оглед на това да докаже, че не поддържа сирийския режим.
      Третото основание е грешка при прилагане на правото, тъй като Общият съд не се е произнесъл по членове 27 и 28 от Решение 2013/255/ОВППС (2), съгласно които принадлежността към семейство Al-Assad или към семейство Makhlouf съставлява самостоятелен критерий, обосноваващ налагането на незаконосъобразна санкция, като в същото време обръща тежестта на доказване.

         (1)  Решение (ОВППС) 2016/850 на Съвета от 27 май 2016 година за изменение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 141, стр. 125).

         (2)  Решение 2013/255/ОВППС на Съвета от 31 май 2013 година относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 147, стр. 14).


title: Дело C-182/19: Преюдициално запитване от First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Обединеното кралство), постъпило на 26 февруари 2019 г. — Pfizer Consumer Healthcare Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/18

      Преюдициално запитване от First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Обединеното кралство), постъпило на 26 февруари 2019 г. — Pfizer Consumer Healthcare Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Дело C-182/19)
      (2019/C 172/21)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Pfizer Consumer Healthcare Ltd

         Ответник: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Преюдициален въпрос

      Невалиден ли е Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1140 (1) на Комисията от 8 юли 2016 година относно класирането на някои стоки в Комбинираната номенклатура, доколкото класира в код 3824 от КН, и по-конкретно в код 38249096, продукти, които:

                  i.

                  се състоят от подобен на бинт материал, който съдържа „топлинни клетки“, включително химични вещества,

                  ii.

                  действат подобно на синапизъм, но носят и допълнителни ползи,

                  iii.

                  чрез екзотермична химична реакция облекчават болката, намаляват сковаността и допринасят за оздравяването на тъканта (както е потвърдено в множество клинични изследвания),

                  iv.

                  са пригодени за продажба на дребно и

                  v.

                  са представени и търгувани изрично за медицински цели и с действието, описано в подточка iii) по-горе,
                  въз основа на факта, че химичните вещества са материалът или компонентът, придаващ на продуктите техния основен характер, а не в позиция 3005 (въз основа на текста на съответните позиции, раздели или забележки към глави и на поясненията към Общо правило за тълкуване 1, като се има предвид, че прилагането на Общо правило за тълкуване 3(a) изисква класиране в съответствие с най-специфичното описание, или по друг начин)?

         (1)  ОВ L 189, 2016 г., стр. 1.


title: Дело C-208/19: Преюдициално запитване от Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (Австрия), постъпило на 4 март 2019 г. — NK/MS и AS

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/19

      Преюдициално запитване от Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (Австрия), постъпило на 4 март 2019 г. — NK/MS и AS
      (Дело C-208/19)
      (2019/C 172/22)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: NK

         Ответник: MS, AS

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Представлява ли договорът между архитект и потребител, с който архитектът приема да извърши (само) проектирането на нова еднофамилна къща и да изготви съответните проекти, договор „за строеж на нови сгради“ по смисъла на член 3, параграф 3, буква е) от Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година относно правата на потребителите, за изменение на Директива 93/13/ЕИО на Съвета и Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 85/577/ЕИО на Съвета и Директива 97/7/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (1)?

                  2)

                  При отрицателен отговор на първия въпрос:
                  Представлява ли договорът между архитект и потребител, с който архитектът приема да извърши проектирането на нова еднофамилна къща и да изготви съответните проекти в съответствие с указанията и желанията на възложителите, договор за „доставка на стоки, изработени по поръчка на потребителя или недвусмислено персонализирани“ по смисъла на член 16, буква в) и член 2, точки 3 и 4 от Директива 2011/83/ЕС?

         (1)  ОВ L 304, 2011 г., стр. 64.


title: Дело C-217/19: Иск, предявен на 8 март 2019 г. — Европейска комисия/Република Финландия

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/20

      Иск, предявен на 8 март 2019 г. — Европейска комисия/Република Финландия
      (Дело C-217/19)
      (2019/C 172/23)
      Език на производството: английски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: C. Hermes, E. Ljung Rasmussen)

         Ответник: Република Финландия

         Искания на ищеца

                  —

                  да се приеме за установено, че издавайки периодично разрешения за пролетен лов на мъжки индивиди от вида обикновена гага (Somateria mollissima) в провинция Оланд от 2011 г. насам, Република Финландия не е изпълнила задълженията си по член 7, параграф 4 и по член 9, параграф l, буква в) от Директива 2009/147/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 година относно опазването на дивите птици;

                  —

                  да се осъди Република Финландия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      От 2011 г. нататък регионалното правителство на Оландските острови, които са автономна област във Финландия, ежегодно допуска „дерогация във връзка с пролетния лов“ на мъжки индивиди от вида обикновена гага с обща квота 2000—3800 птици за две-три седмици през май.Този период съвпада с периода на размножаване на обикновената гага.
      Член 7, параграф 4 от Директива 2009/147/ЕО забранява лова през периода на размножаване.
      Финландия твърди, че пролетният лов на обикновена гага на Оландските острови се обосновава с дерогиращата разпоредба, която се съдържа в член 9, параграф l, буква в) от Директива 2009/147/ЕО. Съгласно практиката на Съда съответната държава членка носи тежестта на доказване, че условията на тази разпоредба са изпълнени.
      Според Комисията на първо място Финландия не е доказала, че дерогационният режим съставлява „разумно използване“ по смисъла на член 9, параграф l, буква в) от Директива 2009/147/ЕО. По-специално Финландия не е подкрепила с убедителни научни доказателства обстоятелството, че съществуват гаранции, че релевантната популация на вида обикновена гага се поддържа на задоволително ниво.

         (1)  Директива 2009/147/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 година относно опазването на дивите птици (ОВ L 20, 2010 г., стр. 7).


title: Дело C-231/19: Преюдициално запитване от Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Обединеното кралство), постъпило на 15 март 2019 г. — Blackrock Investment Management (UK) Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/21

      Преюдициално запитване от Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Обединеното кралство), постъпило на 15 март 2019 г. — Blackrock Investment Management (UK) Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Дело C-231/19)
      (2019/C 172/24)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Blackrock Investment Management (UK) Limited

         Ответник: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Преюдициален въпрос

      Когато единна доставка на услуги по управление по смисъла на член 135, параграф 1, буква ж) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета се прави от трето лице доставчик на управител на фонд и се използва от последния както за управлението на специални инвестиционни фондове („СИФ“), така и за управлението на други фондове, които не са специални инвестиционни фондове („други фондове“), следва ли тази разпоредба да се тълкува:

                  (a)

                  в смисъл, че тази единна доставка трябва да се облага с единна данъчна ставка? Ако да, как следва да се определи тази единна данъчна ставка? или

                  (б)

                  в смисъл, че възнаграждението за тази единна доставка трябва да бъде пропорционално разпределено според използването на услугите по управление (например в зависимост от размера на средствата, управлявани съответно в СИФ и други фондове), така че част от единната доставка да се третира като освободена, а част от нея — като облагаема?


title: Дело C-235/19: Преюдициално запитване от Court of Appeal (Обединеното кралство), постъпило на 18 март 2019 г. — United Biscuits (Pensions Trustees) Limited и United Biscuits Pension Investments Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/22

      Преюдициално запитване от Court of Appeal (Обединеното кралство), постъпило на 18 март 2019 г. — United Biscuits (Pensions Trustees) Limited и United Biscuits Pension Investments Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Дело C-235/19)
      (2019/C 172/25)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Court of Appeal

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: United Biscuits (Pensions Trustees) Limited и United Biscuits Pension Investments Limited

         Ответник: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Преюдициален въпрос

      Представляват ли доставките на услуги по управление на пенсионен фонд — като предоставяните на доверениците от лица, които а) са застрахователи и/или б) не са застрахователи — „застрахователни сделки“ по смисъла на член 135, параграф 1, буква а) от Директива [2006/112/ЕО] (1) за ДДС (по-рано член 13, част Б, буква а) от Шеста директива [77/388/ЕИО])?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-239/19: Преюдициално запитване от High Court of Justice (Chancery Division) (Обединеното кралство), постъпило на 20 март 2019 г. — Eli Lilly and Company/Genentech Inc.

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/22

      Преюдициално запитване от High Court of Justice (Chancery Division) (Обединеното кралство), постъпило на 20 март 2019 г. — Eli Lilly and Company/Genentech Inc.
      (Дело C-239/19)
      (2019/C 172/26)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      High Court of Justice (Chancery Division)

         Страни в главното производство

         Ищец: Eli Lilly and Company

         Ответник: Genentech Inc.

         Преюдициален въпрос

      Недопустимо ли е съгласно Регламента относно сертификата за допълнителна закрила (1) на притежателя на основен патент да се предостави сертификат за допълнителна закрила за продукт, за който е налице притежавано от трето лице разрешение за пускане на пазара, без съгласието на това лице?

         (1)  Регламент (ЕО) № 469/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 година относно сертификата за допълнителна закрила на лекарствените продукти (ОВ L 152, 2009 г., стр. 1).


title: Дело C-564/17: Определение на председателя на Съда от 4 февруари 2019 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия, подпомагано от: Федерална република Германия, Република Естония, Ирландия, Кралство Испания, Френска република, Италианска република, Република Латвия, Република Литва, Унгария

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/23

      Определение на председателя на Съда от 4 февруари 2019 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия, подпомагано от: Федерална република Германия, Република Естония, Ирландия, Кралство Испания, Френска република, Италианска република, Република Латвия, Република Литва, Унгария
      (Дело C-564/17) (1)

      (2019/C 172/28)
      Език на производството: френски
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 328, 13.11.2017 г.


title: Дело C-399/18: Определение на председателя на Съда от 18 януари 2019 г. (преюдициално запитване, отправено от College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Нидерландия) — Vereniging Gasopslag Nederland, TAQA Onshore BV, TAQA Piek Gas BV/Autoriteit Consument en Markt, в присъствието на: Gas Transport Services BV

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/25

      Определение на председателя на Съда от 18 януари 2019 г. (преюдициално запитване, отправено от College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Нидерландия) — Vereniging Gasopslag Nederland, TAQA Onshore BV, TAQA Piek Gas BV/Autoriteit Consument en Markt, в присъствието на: Gas Transport Services BV
      (Дело C-399/18) (1)

      (2019/C 172/33)
      Език на производството: нидерландски
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 294, 20.8.2018 г.


title: Дело C-48/19: Преюдициално запитване от Bundesfinanzhofs (Германия), постъпило на 25 януари 2019 г. — X-GmbH/Finanzamt Z

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/14

      Преюдициално запитване от Bundesfinanzhofs (Германия), постъпило на 25 януари 2019 г. — X-GmbH/Finanzamt Z
      (Дело C-48/19)
      (2019/C 148/14)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesfinanzhof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: X-GmbH

         Ответник: Finanzamt Z

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Представлява ли при обстоятелства като тези в главното производство предоставянето на услуги от данъчнозадължено лице, които са възложени от здравноосигурителни каси и се състоят в даване на консултации по телефон на осигурени лица по въпроси, свързани с тяхното здраве и заболявания, дейност, попадаща в обхвата на член 132, параграф 1, буква в) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1)?

                  2)

                  Достатъчно ли е за целите на изискването за доказана професионална квалификация, що се отнася до посочените в първия въпрос услуги, както и до дейностите в рамките на т.нар. „програми за придружаване на пациентите“ това, че консултациите по телефон се извършват от т.нар. „Gesundheitscoaches“ (здравни консултанти) (медицински работници, медицински сестри) и че в около една трета от случаите е привлечен лекар?

         (1)  ОВ. 2006, L 347, стр. 1.


title: Дело C-56/19 P: Жалба, подадена на 25 януари 2019 г. от RFA International, LP срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 15 ноември 2018 г. по дело T-113/15, RFA International/Комисия

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/15

      Жалба, подадена на 25 януари 2019 г. от RFA International, LP срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 15 ноември 2018 г. по дело T-113/15, RFA International/Комисия
      (Дело C-56/19 P)
      (2019/C 148/15)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: RFA International, LP (представители: Б. Евтимов, адвокат, M. Krestiyanova, avocate, D. O'Keeffe, Solicitor, N. Tuominen, E. Borovikov, avocats)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното съдебно решение;

                  —

                  да се произнесе с окончателно решение по спора, ако етапа на производството позволява това;

                  —

                  при условията на евентуалност да препрати делото на Общия съд, който да се произнесе по него;

                  —

                  да осъди Комисията да плати съдебните разноски в производството пред Съда, както и в производството пред Общия съд.

         Основания и основни доводи

      Настоящата жалба е ограничена до оспорване на констатациите на Общия съд относно второто основание на жалбоподателя, изтъкнато в първоинстанционното производство.
      При своите констатации Общият съд е допуснал грешка при тълкуването на член 11, параграфи 9 и 10 от Основния регламент (1) и е определил твърде общо обхвата на правото на преценка на Комисията при разглеждането на комплексни положения по силата на тези разпоредби. Жалбоподателят моли Съда да отмени обжалваното съдебно решение по изложените по-долу причини.
      Общият съд е допуснал две грешки при прилагане на правото по отношение на Основния регламент.

                  a)

                  Първо Общият съд е изтълкувал неправилно член 11, параграф 9 от Основния регламент. Според тази разпоредба при провеждането на всяко разследване за възстановяване на мита Комисията прилага, ако няма промяна в обстоятелствата, същата методология, която е била приложена при разследването, довело до налагане на мито, при надлежно отчитане на член 2. Преценявайки дали антидъмпинговите мита са отразени в препродажните цени, Комисията обаче не прави това въз основа на препродажните цени, установени в проверката, довела до първоначалния регламент, а въз основа на настоящите производствени цени в Русия. Това съставлява промяна в методологията по смисъла на член 11, параграф 9 от Основния регламент. Комисията посочва, че обстоятелствата са се променили значително от момента на провеждане на първоначалното разследване и по-специално, производствените разходи на руските производители са нараснали с около 100 %. При все това увеличаването на разходите е било вече известно през периода 2008—2010, когато са проведени разследванията за възстановяване на мита.

                  б)

                  Второ, Общият съд неправилно е изтълкувал член 11, параграф 10 от Основния регламент, като е приложил неправилна разпоредба. Правният критерий, установен от Общият съд, изисква доказването, че антидъмпинговите мита са включени в експортните цени, да може да се осъществи единствено посредством цените ДМП (2) и чрез доказване не само, че новите цени обхващат антидъмпинговите мита, но също и съвкупността от производствените разходи. Нито член 11, параграф 10 от Основния регламент, нито съобщението на Комисията относно възстановяването на антидъмпинговите мита (3) съдържа подобно изискване.

            Накрая, Общият съд прави неправилни във фактическо отношение констатации, като заключава, че:

                  a)

                  Увеличаването на производствените разходи е било установено едва на първия и втория етап от разследването за възстановяване на мита и следователно съставлява промяна в обстоятелствата, която обосновава промяна в методологията. Всъщност, както през периода на първоначалното разследване, така и по време на проведените през 2008—2010 година разследвания за възстановяване на мита Комисията е била наясно с увеличаването на разходите.

                  б)

                  Промяната в методологията е била обоснована с оглед на създаване на условия за конкуренция и за избягване на дискриминационно третиране между операторите, по отношение на които биха били приложени същите мерки. Всъщност всички руски производители са претърпели подобно увеличение на цените.

         (1)  Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 343, 2009 г., стр. 51).

         (2)  „доставено, мито платено“.

         (3)  ОВ C 164, 2014 г., стр. 9.


title: Дело C-57/19 P: Жалба, подадена на 25 януари 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (трети разширен състав) на 15 ноември 2018 г. по дело T-793/14, Tempus Energy и Tempus Energy Technology/Комисия

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/16

      Жалба, подадена на 25 януари 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (трети разширен състав) на 15 ноември 2018 г. по дело T-793/14, Tempus Energy и Tempus Energy Technology/Комисия
      (Дело C-57/19 P)
      (2019/C 148/16)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: É. Gippini Fournier, P. Němečková)

         Други страни в производството: Tempus Energy Ltd, Tempus Energy Technology Ltd, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени решението на Общия съд (трети разширен състав) от 15 ноември 2018 г., връчено на Комисията на следващия ден, по дело T‒793/14, Tempus Energy Ltd и Tempus Energy Technology Ltd/Европейска комисия
                  и

                  —

                  да отхвърли искането за отмяна на Решение C(2014)5083 окончателен (1) на Комисията от 23 юли 2014 година да не се повдигат възражения срещу схема за помощи, свързана с пазара на капацитет в Обединеното кралство,

            при условията на евентуалност,

                  —

                  да отмени решението на Общия съд (трети разширен състав) от 15 ноември 2018 г., връчено на Комисията на следващия ден, по дело T‒793/14, Tempus Energy Ltd и Tempus Energy Technology Ltd/Европейска комисия,

                  —

                  да върне делото на Общия съд, който да разгледа второ основание в първоинстанционото производство,

            и във всички случаи да осъди жалбоподателите в първоинстанционното производство да заплатят разноските по първоинстанционното производство и по производството по обжалване.

         Основания и основни доводи

      В жалбата е посочено едно-единствено основание: Общият съд е тълкувал неправилно член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз и член 4, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (2), като е приел, че мярката за помощ, за която е отправено уведомление, поражда сериозни съмнения относно съвместимостта ѝ с вътрешния пазар.
      Като се има предвид, че Общият съд се основава на серия от индиции за сериозни затруднения, единственото основание се разделя на следните две части по двете серии от индиции, разгледани в обжалваното решение:

                  —

                  първа част: Общият съд е допуснал грешка, като е приел като главно основание за съмнения продължителността и обстоятелствата във връзка с контактите преди отправяне на уведомлението и сложното и новаторско естество на мярката.

                  —

                  втора част: Общият съд неправилно е приел, че Комисията не е извършила съответното разследване на някои аспекти от пазара на капацитет в Обединеното кралство.

         (1)  Разрешение за отпускане на държавни помощи по силата на членове 107 и 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) — случаи, в които Комисията няма възражения (ОВ C 348, 2014 г., стр. 5).

         (2)  ОВ L 248, 2015 г., стр. 9.


title: Дело C-74/19: Преюдициално запитване от Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa (Португалия), постъпило на 31 януари 2019 г. — LE/Transportes Aéreos Portugueses, SA

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/18

      Преюдициално запитване от Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa (Португалия), постъпило на 31 януари 2019 г. — LE/Transportes Aéreos Portugueses, SA
      (Дело C-74/19)
      (2019/C 148/17)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa — Juízo Local Cível de Lisboa — Juiz 18

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: LE

         Ответник: Transportes Aéreos Portugueses, SA

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Попада ли в понятието „извънредни обстоятелства“, посочено в съображение 14 от Регламент (ЕО) № 261/2004 (1), обстоятелство, при което по време на полет пътник ухапва други пътници и напада членове на екипажа, опитващи се да го успокоят, по начин, който според командира на полета обосновава отклонение към най-близкото летище, за да бъдат свалени този пътник и съответният му багаж, като това води до закъснение на въпросния полет на дестинацията му?

                  2)

                  Достатъчно ли е „извънредно обстоятелство“, възникнало по време на непосредствено предхождащия пристигащ полет, изпълнен със същото въздухоплавателно средство, за да освободи от отговорност въздушния превозвач по отношение на закъснението при излитане на въздухоплавателното средство при обратния полет, на който се качва подалият оплакването пътник, ищец в настоящото производство?

                  3)

                  Съответстват ли преценката и заключението на ответника, че изпращането на друго въздухоплавателно средство не би избегнало вече натрупаното закъснение и пренасочването на пътуващия с прехвърляне пътник, ищец в настоящото производство, към полет на следващия ден, тъй като въздушният превозвач и ответник в настоящото производство изпълнява само един полет дневно до крайната дестинация на пътника, на поведение от страна на въздушния превозвач и ответник в настоящото производство, при което са взети всички разумни мерки по смисъла на разпоредбата на член 5, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 261/2004 и въпреки това закъснението не е могло да бъде избегнато?

         (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския Парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (текст от значение за ЕИП) (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело C-105/19: Преюдициално запитване от Monomeles Protodikeio Serron (Гърция), постъпило на 8 февруари 2019 г. — WP/Trapeza Peiraios AE

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/20

      Преюдициално запитване от Monomeles Protodikeio Serron (Гърция), постъпило на 8 февруари 2019 г. — WP/Trapeza Peiraios AE
      (Дело C-105/19)
      (2019/C 148/19)
      Език на производството: гръцки

         Запитваща юрисдикция

      Monomeles Protodikeio Serron (Гърция)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: WP

         Ответник: Trapeza Peiraios AE

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 6, параграф 1 от Директива 93/13 (1) да се тълкува в смисъл, че въвежда императивна процесуалноправна разпоредба, която изисква националните съдилища да разгледат служебно, включително във фазата, в която от тях се иска да издадат заповед за изпълнение, неравноправния характер на клауза, уговорена между доставчик и потребител, като се вземе предвид следното: в гръцкото право съгласно членове 623, 624, 628 и 629 от Гражданския процесуален кодекс (kodikas politikis dikonomias) не само че такова задължение не съществува, но дори заповедта за изпълнение се издава без изслушване на заинтересованите лица, след формален контрол на документите, включително на договора за кредит; компетентност за издаване на заповед за изпълнение имат гръцките съдилища; заповедта за изпълнение представлява изпълнителен титул с незабавно действие, въз основа на който доставчикът може, след изтичането на три (3) дни, да поиска образуването на производство по принудително изпълнение, което не подлежи на спиране?

                  2)

                  Трябва ли член 6, параграф 1 от Директива 93/13 да се тълкува в смисъл, че въвежда императивна процесуалноправна разпоредба, която изисква националните съдилища да не издават заповед за изпълнение, когато е установено с писмени доказателства пред съда, който издава заповедта за изпълнение, че кредитът се основава на общи договорни условия (ОДУ), които поради неравноправния си характер вече са били обявени за нищожни с влезли в сила съдебни решения в рамките на искове за преустановяване на нарушение, подадени срещу доставчици от съюзи на потребителите, и които са изброени в Министерско решение Z1-798/25-06-2008 (FEK B 1353/11-07-2008), което съдържа национален регистър на неравноправните клаузи (изменено и допълнено с Министерско решение Z1-21/17-01-2011, което Държавният съвет (Symvoulio tis Epikrateias) е обявил за законосъобразно с решение № 1210/2010, след като е отчел, от една страна, решения № 1219/2001 и № 430/2005 на Касационния съд (Areios Pagos), решения № 5253/2003 и № 6291/2000 на Апелативен съд Атина (Efeteio Athinon), решения № 1119/2002 и № 1208/1998 на Първоинстанционен съд Атина (Polymeles Protodikeio Athinon), влезли в сила, както и решение № 961/2007 на същия Polymeles Protodikeio Athinon в частта му, която е влязла в сила, и от друга страна, обстоятелството, че силата на пресъдено нещо, която имат тези съдебни решения, е от значим обществен интерес за доброто функциониране на пазара и за защитата на потребителите (член 10, параграф 2 от Закон 2251/1994); с посоченото Министерско решение е въведена „забраната в договорите между кредитни институции и потребители да се включват общи договорни условия, които вече са били приети за неравноправни с окончателни съдебни решения по искове, предявени от съюзи на потребителите“, и са класифицирани ОДУ, които са били обявени за нищожни поради неравноправния си характер вследствие на колективни искове, предявени от съюзи на потребителите срещу банки —доставчици), като се има предвид, че в Гърция компетентност за издаването на заповед за изпълнение имат съдилищата — по-специално Eirinodikeia (мировите съдии) и Protodikeia (първоинстанционните съдилища) — и че заповедта за изпълнение представлява изпълнителен титул с незабавно действие, въз основа на който доставчикът може, след изтичането на три (3) дни, да поиска образуването на производство по принудително изпълнение, което не подлежи на спиране?

                  3)

                  Трябва ли член 6, параграф 1, член 7, параграф 1 и член 8 от Директива 93/13 да се тълкуват в смисъл, че силата на пресъдено нещо на уважителните решения по искове за преустановяване на нарушение, предявени от съюзи на потребителите срещу доставчици, изисква като допълнително условие за да важи erga omnes (съгласно член 10, параграф 20 от Закон 2251/1994) да е налице идентичност на страните и идентичност на фактическите и правните обстоятелства — както предвижда в националното процесуално право член 324 от Гражданския процесуален кодекс (kodikas politikis dikonomias), като вследствие на това е възможно силата на пресъдено нещо на уважителните решения по колективните искове за преустановяване на нарушение да не се разпростира и прилага спрямо всеки конкретен случай, в който национален съд разглежда иск на потребител срещу доставчик?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело C-113/19: Преюдициално запитване от Cour administrative (Люксембург), постъпило на 12 февруари 2019 г. — Luxaviation SA/Ministre de l'Environnement

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/21

      Преюдициално запитване от Cour administrative (Люксембург), постъпило на 12 февруари 2019 г. — Luxaviation SA/Ministre de l'Environnement
      (Дело C-113/19)
      (2019/C 148/20)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour administrative

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Luxaviation SA

         Ответник: Ministre de l'Environnement

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Трябва ли член 12, параграф 3 от Директива 2003/87/ЕО (1), който гласи, че държавите членки гарантират връщането от операторите им на издадените квоти, да се тълкува във връзка с член 41 от Хартата, в който е прогласен принципът на добра администрация, в смисъл, че установява задължение за националния компетентен орган за въвеждане на индивидуално наблюдение на изпълнението на задълженията за връщане преди крайния срок 30 април на съответната година, когато същата администрация е компетентна за надзора на ограничен брой оператори, в случая 25 оператори на национално равнище?

                  2.

                              а.

                              Следва ли незавършена операция за връщане на квотите, като тази в настоящия случай, при която операторът се е доверил на получено електронно потвърждение, удостоверяващо завършването на процедурата за прехвърляне, да се тълкува в смисъл че е можела основателно да породи в съзнанието на добросъвестния оператор оправдани правни очаквания, че е завършил операцията за връщане, предвидена в член 6, параграф 2, буква д) от Директива 2003/87/ЕО?

                              б.

                              Като се има предвид отговорът на втория въпрос, може ли да се предполага, че това правно очакване е оправдано в още по-голяма степен в съзнанието на добросъвестен оператор, когато при предходното връщане, националната администрация по собствена инициатива се е свързала с него, за да му напомни няколко дни преди изтичането на срока, предвиден в член 6, параграф 2, буква д) от Директива 2003/87/ЕО, че процедурата за връщане на квотите все още не е завършена, като при това положение му позволява основателно да предполага, че е изправен по отношение на задълженията си за връщане за следващата текуща година, след като тогава същата администрация не е установила пряк контакт?

                              в.

                              Предвид отговорите на двата предходни въпроса, независимо дали те са анализирани поотделно или заедно, може ли принципът на защита на оправданите правни очаквания да се тълкува в смисъл, че той представлява непреодолима сила, позволяваща добросъвестният оператор да бъде частично или изцяло освободен от санкцията, посочена в член 16, параграф 3 от Директива 2003/87/ЕО?

                  3.

                              а.

                              Допуска ли член 49, параграф 3 от Хартата, в който е прогласен принципът на пропорционалност, определянето на глоба с фиксиран размер като санкция за липсата на връщане на квотите за емисии, предвидена в член 16, параграф 3 от Директива 2003/87/ЕО, след като тази разпоредба не позволява да се наложи санкция, съразмерна на извършеното от оператора нарушение?

                              б.

                              При отрицателен отговор на предходния въпрос, трябва ли принципът на равенство, прогласен в член 20 от Хартата, [както и] общият принцип на добросъвестност и този на „fraus omnia corrumpit“, да се тълкуват в смисъл, че не допускат по отношение на санкцията с фиксиран размер, която трябва да се наложи съгласно член 16, параграф 3 от Директива 2003/87/ЕО, към която автоматично се прибавя публикуването, предвидено в член 20, параграф 7 [от Закона от 23 декември 2004 г.], добросъвестният само небрежен оператор, който освен това е вярвал, че е изпълнил задълженията си за връщане на права за емисии преди изтичането на релевантния краен срок 30 април, да бъде третиран по същия начин като оператор с измамно поведение?

                              в.

                              При отрицателен отговор на предходния въпрос, съответстват ли на член 47 от Хартата, който гарантира съществуването на ефективни правни средства за защита, прилагането на санкцията с фиксиран размер без възможност за изменение от националния съд, освен при непреодолима сила, [както и] автоматичната санкция за публикуване?

                              г.

                              При отрицателен отговор на предходния въпрос, с оглед на членове 47 и 49, параграф 3 от Хартата, потвърждаването на фиксирана парична санкция въз основа на изведена по този начин на преден план воля на европейския законодател, [както и] автоматичната санкция за публикуване, без прилагане на принципа на пропорционалност, с изключение на стриктно тълкувания случай на непреодолима сила, не е ли отстъпление на националния съд пред предполагаемата воля на европейския законодател и неоснователна липса на съдебен контрол?

                              д.

                              Compte tenu de la réponse apportée à la question précédente, l’absence de contrôle judiciaire du juge national, dans le contexte de la sanction forfaitaire prévue à l’article 16, paragraphe 3, de la directive 2003/87/CE, [de même que] la sanction automatique de publication prévue à [l’]article 20, paragraphe 7, [de la loi du 23 décembre 2004] ne revient-elle pas à rompre le dialogue essentiellement fructueux engagé entre la CJUE et les juridictions suprêmes nationales sous l’effet d’une solution préfixe entérinée par la CJUE, sauf le cas de force majeure strictement entrevu, équivalant à une impuissance de dialogue effectif de la part du juge suprême national auquel il ne reste qu’à entériner la sanction, une fois le cas de force majeure jugé non vérifié ?

                  4.

                  Като се има предвид отговорът на предходния въпрос, не означава ли липсата на съдебен контрол от страна на националния съд във връзка със санкцията с фиксиран размер, предвидена в член 16, параграф 3 от Директива 2003/87/ЕО, [както и] с автоматичната санкция за публикуване, предвидена в [ч]лен 20, параграф 7 [от Закона от 23 декември 2004 г.], прекъсване на ползотворния по същността си диалог между Съда на ЕС и националните върховни юрисдикции при действието на предопределено разрешение, потвърдено от Съда на ЕС, освен в стриктно тълкувания случай на непреодолима сила, което е равносилно на безсилие за водене на ефективен диалог от страна на националния върховен съд, който може само да потвърди санкцията, след като бъде постановено, че случаят на непреодолима сила не е доказан?

         (1)  Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 година за установяване на система за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Съюза и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (ОВ L 275, 2003 г., стр. 32; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 78, Поправка ОВ L 140, 14.5.2014, стp. 177)


title: Дело C-117/19: Преюдициално запитване от Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Литва), постъпило на 15 февруари 2019 г. — AB „Linas Agro“/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/22

      Преюдициално запитване от Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Литва), постъпило на 15 февруари 2019 г. — AB „Linas Agro“/Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Дело C-117/19)
      (2019/C 148/21)
      Език на производството: литовски

         Запитваща юрисдикция

      Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: AB „Linas Agro“

         Ответник: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли изявленията в преамбюла на Регламент № 945/2005 (1), и по-специално в съображения 20—23 — а именно че „ако съдържанието на азот във въпросния продукт надхвърля 28 % на единица тегло, то тогава съдържанието на амониев нитрат в продукта винаги надхвърля 80 % на единица тегло“ — да се разглеждат като установена презумпция, позволяваща да се направи заключението, че ако въпросният продукт (амониево-нитратен тор) съдържа 28 % или повече азот (N), съдържанието на амониев нитрат (AN) в продукта винаги превишава 80 %?

                  2)

                  Приложима ли е тази презумпция за новите видове на въпросния продукт, посочени в Регламент № 945/2005, а именно торовете NPK със съдържание на азот (N) 28 % или повече на единица тегло, съотношение между амонячен и нитратен азот приблизително 1:1 и съдържание на фосфор (P) и/или калий (К) не повече от 12 % на единица тегло, като например разглеждания в настоящото производство тор NPK 30-4-4?

                  3)

                  Ако отговорът на горните въпроси е утвърдителен, посочената по-горе презумпция в Регламент № 945/2005 има ли задължителна правна сила, тоест може ли да послужи като основание за класирането на торовете NPK, посочени в точка 17 от решението на Комисията по данъчни спорове, в кодовете по ТАРИК и съответно за целите на прилагането на действащите мерки (антидъмпингово мито), при положение че член 1, параграф 1 и член 1, параграф 3 от Регламент № 945/2005 (и съответно член 1, параграф 1 и член 1, параграф 2, буква в) от Регламент № 999/2014 (2), който е бил в сила към момента на приключване на разглежданите процедури при внос) обвързват налагането на окончателно антидъмпингово мито не със съдържанието на химичния елемент азот (N) в даден продукт, а със съдържанието на химичното съединение амониев нитрат (AN) и съдържанието на фосфор и калий в продукта?

                  4)

                  Може ли за целите на класирането в кодове по ТАРИК на торовете NPK, посочени в точка 17 от решението на Комисията по данъчни спорове, и съответно за целите на прилагането на действащите мерки (антидъмпингово мито) — предвид посочените в съображения 35 и 36 от Регламент № 945/2005 цели за прилагане на съществуващите мерки за новите видове на продукта въз основа на принципа на пропорционалност и за опростяване на митническата процедура и прилагането на подходящите митнически ставки, съответстващи на количеството на въпросния продукт, участващ в химичното съединение — презумпцията, посочена в точка 16 от решението на Комисията по данъчни спорове, да се прилага при изчисляването (определянето) на съдържанието на амониев нитрат в такива торове? С други думи, след като съдържанието на азот (N) в торовете NPK, посочени в точка 17 от решението на Комисията по данъчни спорове, е било определено (въз основа на предоставените от вносителя документи към момента на митническото освобождаване или по време на лабораторни изследвания), следва ли съдържанието на амониев нитрат да се изчислява (определя), като се вземе предвид съотношението между съдържанието на амониев нитрат (AN) и съдържанието на азот (N) — което съотношение е определено в съображение 20 от Регламент № 945/2005, зависи от атомното тегло на елементите и е 2.86 — без да се провеждат никакви допълнителни лабораторни изследвания за определяне на точното съдържание на амониев нитрат?

         (1)  Регламент (ЕО) № 945/2005 на Съвета от 21 юни 2005 година за изменение на Регламент (ЕО) № 658/2002 относно въвеждане на окончателно антидъмпингово мито по вноса на амониев нитрат с произход от Русия и Регламент (ЕО) № 132/2001 за налагане на окончателно антидъмпингово мито по вноса на амониев нитрат с произход, inter alia, от Украйна след частично междинно преразглеждане съгласно член 11, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 384/96 (ОВ L 160, 2005 г. стр. 1; Специално издание на български език, глава 11, том 40, стр. 255).

         (2)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 999/2014 на Комисията от 23 септември 2014 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на амониев нитрат с произход от Русия след преразглеждане с оглед изтичане на срока съгласно член 11, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета (ОВ L 280, 2014 г. стр. 19).


title: Дело С-130/19: Иск, предявен на 15 февруари 2019 г. — Европейска сметна палата/Karel Pinxten

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/24

      Иск, предявен на 15 февруари 2019 г. — Европейска сметна палата/Karel Pinxten
      (Дело С-130/19)
      (2019/C 148/22)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: Европейска сметна палата (представители: C. Lesauvage, E. von Bardeleben, J. Vermer)

         Ответник: Karel Pinxten

         Искания

      Ищецът моли Общия съд:

                  —

                  да констатира, че г-н Pinxten е спрял да изпълнява задълженията, произтичащи от неговата функция на основание членове 285 и 286 ДФЕС и правилата, приети в приложение на същите;

                  —

                  вследствие на това да наложи санкцията, предвидена в член 286, параграф 6 ДФЕС, като Сметната палата предоставя на преценката на Съда определянето на нейния размер;

                  —

                  да осъди г-н Pinxten да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Сметната палата упреква г-н Pinxten за това, че:

                  —

                  първо, злоупотребил със средствата на Сметната палата, за да финансира дейности, които нямат връзка или са несъвместими с неговите функции на член;

                  —

                  второ, злоупотребил и незаконно използвал данъчни привилегии;

                  —

                  трето, посочил невярна информация в застрахователни претенции в рамките на твърдени пътнотранспортни произшествия със служебното моторно превозно средство, предоставено на негово разположение;

                  —

                  четвърто, упражнил дейност по управление на търговско дружество и интензивна политическа дейност в рамките на политическа партия, докато бил на длъжност в Сметната палата;

                  —

                  пето, създал положение на конфликт на интереси като направил предложение за услуга на лице, отговарящо за одитирано образувание.


title: Дело C-144/19 P: Жалба, подадена на 20 февруари 2019 г. от Lupin Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-680/14, Lupin/Комисия

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/24

      Жалба, подадена на 20 февруари 2019 г. от Lupin Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-680/14, Lupin/Комисия
      (Дело C-144/19 P)
      (2019/C 148/23)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Lupin Ltd (представители: S. Smith, A. White, solicitors, M. Hoskins QC, V. Wakefield, barrister)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отмени решението на Общия съд, що се отнася до разликата в третирането на Lupin и Krka, и

                  —

                  в съответствие с член 61 от Статута Съдът да постанови окончателно решение по делото, като отмени или намали наложената от Комисията глоба.

         Основания и основни доводи

                  1.

                  Първо основание: грешка на Общия съд при прилагането на правото, доколкото приема, че споразумението за доброволно уреждане на патентния спор между Lupin и Servier от 30 януари 2007 г. съставлява ограничение с оглед на целта по смисъла на член 101, параграф 1 ДФЕС. По-конкретно:

                              а)

                              Общият съд неправилно определя приложимия правен критерий за констатирането на нарушение с оглед на целта, конкретно в светлината на правните принципи, възприети в решение C-67/13 P, Cartes Bancaires;

                              б)

                              Общият съд неправилно отхвърля твърдението, че създаваният за конкуренцията резултат от клаузи за неконкуриране и за неоспорване, съдържащи се в споразумения за доброволно уреждане на спорове, е един и същ, независимо от наличието на стимули;

                              в)

                              Общият съд не разглежда или не обяснява разликата между оправдани и неоправдани обратни плащания, което е в противоречие с принципа на правната сигурност;

                              г)

                              Общият съд неправилно приема, че наличието на „стимули“ за дружеството за генерични лекарствени продукти обосновава констатацията за ограничение с оглед на целта. Обстоятелството, че дружеството за генерични лекарствени продукти получава „полза“, също не обосновава такава констатация.

                              д)

                              Общият съд допуска грешка при прилагането на правото, като приема, че неясното описание на ограниченията съгласно споразумението трябва да се тълкува като отнасящо се до продукти извън обхвата на спорния между страните патент.
                              Липса на ограничение с оглед на резултата

                  2.

                  Общият съд приема, че доводите на Lupin срещу констатацията на Комисията за наличието на ограничение с оглед на резултата са безпредметни, тъй като Общият съд вече е потвърдил констатацията на Комисията за наличието на ограничение с оглед на целта. Като второ основание за обжалване Lupin поддържа, че ако отхвърли констатацията за ограничение с оглед на целта, Съдът следва да постанови окончателно решение по жалбата на Lupin, като отмени решението на Комисията и в частта относно констатацията за наличието на ограничение с оглед на резултата. По-конкретно:

                              а)

                              Комисията допуска грешка при прилагането на правото, тъй като се обосновава с обратните плащания и/или съществените стимули;

                              б)

                              Комисията е трябвало да прецени наличието на ограничение с оглед на резултата въз основа на доктрината за съпътстващите ограничения и/или въз основа на принципите, възприети в решение C-309/99, Wouters, и/или член 102 ДФЕС;

                              в)

                              когато преценява пазарното положение на Servier за целите на член 101, параграф 1 ДФЕС, Комисията пряко прилага констатациите си за господстващо положение по член 102 ДФЕС, въпреки че решението, в което е направила тези констатации, е отменено (дело T-691/14, Servier/Комисия).
                              Санкция

                  3.

                  Трето основание: във връзка с глобата Общият съд неправилно преценява въпроса за новостта на нарушението.

                  4.

                  Четвърто основание: неправилност на изводите на Общия съд относно задължението глобата да се определя както с оглед на тежестта, така и с оглед на продължителността на нарушението.

                  5.

                  Пето основание: Общият съд допуска грешка, като при определянето на глобата не взема предвид стойността на патентните заявки, прехвърлени от Servier към Lupin.

                  6.

                  Шесто основание, в случай на уважаване на жалбата на Комисията срещу решението на Общия съд по дело T-684/14, Krka: Общият съд неправилно приема, че при съпоставяне на решенията на Комисията спрямо Lupin и спрямо Krka не се установява нарушение на принципа на равно третиране.