title: Дело C-682/15: Преюдициално запитване от Cour administrative (Люксембург), постъпило на 18 декември 2015 г. — Berlioz Investment Fund S.A./Directeur de l'administration des Contributions directes

text:
               29.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 78/6

         Преюдициално запитване от Cour administrative (Люксембург), постъпило на 18 декември 2015 г. — Berlioz Investment Fund S.A./Directeur de l'administration des Contributions directes
   (Дело C-682/15)
   (2016/C 078/07)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour administrative

      Страни в главното производство

      Въззивник: Berlioz Investment Fund S.A.

      Въззиваем: Directeur de l'administration des Contributions directes

      Преюдициални въпроси

               1)

               Прилага ли държава членка правото на Съюза, с което съгласно член 51, параграф 1 от Хартата прави същата приложима, в случай като настоящия, когато налага парична административна санкция на административен субект за неизпълнения на задълженията му за сътрудничество, които произтичат от разпореждане, издадено от компетентния по отношение на него национален орган въз основа на процесуални правила на вътрешното право, установени за целта в рамките на изпълнението от тази държава членка, в качеството ѝ на запитана държава, на искане за обмен на информация, което изхожда от друга държава членка и е обосновано от последната по-специално с разпоредбите на Директива 2011/16 (1) относно обмена на информация при поискване?

               2)

               Ако приложимостта на Хартата по настоящия случай бъде потвърдена, може ли административен субект да се позове на член 47 от Хартата, когато счита, че горепосочената наложена му парична административна санкция цели да го задължи да предостави информация в рамките на изпълнението от компетентния орган на запитаната държава членка, на която този субект е местно лице, на изхождащо от друга държава членка искане за информация, за което не са изложени основания относно реалната данъчна цел, поради което в настоящия случай не е налице легитимна цел, и с което се иска информация, която е без предполагаема значимост за съответния случай на облагане?

               3)

               Ако приложимостта на Хартата по настоящия случай бъде потвърдена, правото на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес, прогласено в член 47 от Хартата, изисква ли — без член 52, параграф 1 от Хартата да допуска предвиждането на ограничения — компетентният национален съд да има правомощие за пълен съдебен контрол, а следователно и правомощието да упражнява поне инцидентен контрол върху действителността на разпореждане, което е взето от компетентния орган на държава членка в рамките на изпълнението на искане за обмен на информация, направено от компетентния орган на друга държава членка по-специално въз основа на Директива 2011/16, при жалба, която е подадена по съдебен ред от третото лице притежател на информацията, адресат на това разпореждане, срещу решение за налагане на парична административна санкция заради твърдяното неизпълнение от този правен субект на задължението му за сътрудничество при изпълнението на посоченото искане?

               4)

               Ако приложимостта на Хартата по настоящия случай бъде потвърдена, трябва ли член 1, параграф 1 и член 5 от Директива 2011/16 в светлината, от една страна, на паралелизма с изискването за предполагаема значимост, произтичащо от Модела на данъчна спогодба на ОИСР за доходите и имуществото, и от друга, на залегналия в член 4 ДЕС принцип на лоялно сътрудничество, заедно с целта на Директива 2011/16, да се тълкуват в смисъл, че предполагаемата значимост, що се отнася до визирания случай на облагане и до изложената данъчна цел, на поисканата от една държава членка информация от друга държава членка представлява условие, на което искането за информация трябва да отговаря, за да задейства задължението за компетентния орган на запитаната държава членка да предприеме действия по него и от своя страна да легитимира дадено разпореждане спрямо трето лице притежател?

               5)

               Ако приложимостта на Хартата по настоящия случай бъде потвърдена, трябва ли член 1, параграф 1 и член 5 от Директива 2011/16 във връзка с член 47 от Хартата да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна норма на държава членка, която ограничава общо проверката от компетентния ѝ национален орган, действащ в качеството на орган на запитаната държава, на действителността на искане за информация, до контрол за формалната редовност и налагат на националния съд, при подадена по съдебен ред жалба като описаната във въпрос 3) по-горе, с която същият е сезиран, да провери дали е спазено изискването за предполагаема значимост на поисканата информация от всички аспекти, които касаят връзките с конкретно разглеждания случай на облагане, с изложената данъчна цел и със зачитането на член 17 от Директива 2011/16?

               6)

               Ако приложимостта на Хартата по настоящия случай бъде потвърдена, допуска ли член 47, параграф 2 от Хартата правна норма на държава членка, която изключва представянето пред компетентния национален съд на запитаната държава, при подадена по съдебен ред жалба като описаната във въпрос 3) по-горе, с която същият е сезиран, на направеното от компетентния орган на друга държава членка искане за информация и налага ли цитираният член този документ да бъде представен пред компетентния национален съд и на третото лице притежател да бъде предоставен достъп, или пък този документ да бъде представен пред националния съд без на третото лице притежател да се предоставя достъп поради поверителността на въпросния документ, стига всички трудности, причинени на третото лице притежател с ограничаване на правата му, да са компенсирани в достатъчна степен с производството, провеждано пред компетентния национален съд?

      (1)  Директива 2011/16/ЕС на Съвета от 15 февруари 2011 година относно административното сътрудничество в областта на данъчното облагане и за отмяна на Директива 77/799/ЕИО (ОВ L 64, стр. 1).


title: Дело T-328/10: Решение на Общия съд от 19 септември 2012 г. — Fraas/СХВП (Кариран мотив в тъмносиво, светлосиво, бежово и тъмночервено) (Марка на Общността — Заявка за фигуративна марка на Общността, представляваща кариран мотив в тъмносиво, светлосиво, бежово и тъмночервено — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б), член 75 и член 76, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               27.10.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 331/19

      Решение на Общия съд от 19 септември 2012 г. — Fraas/СХВП (Кариран мотив в тъмносиво, светлосиво, бежово и тъмночервено)
      (Дело T-328/10) (1)

      (Марка на Общността - Заявка за фигуративна марка на Общността, представляваща кариран мотив в тъмносиво, светлосиво, бежово и тъмночервено - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б), член 75 и член 76, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 207/2009)
      (2012/C 331/32)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: V. Fraas GmbH (Хелмбрехтс-Вюстензелбиц, Германия) (представители: R. Kunze и G. Würtenberger)

         Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: първоначално B. Schmidt, а впоследствие D. Walicka)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 7 юни 2010 г. (преписка R 190/2010-4) относно заявка за регистрация на фигуративен знак, представляващ кариран мотив в тъмносиво, светлосиво, бежово и тъмночервено, като марка на Общността.

         Диспозитив

                  1.

                  Отхвърля жалбата.

                  2.

                  Осъжда V. Fraas GmbH да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 288, 23.10.2010 г.


title: Дело C-103/13: Решение на Съда (първи състав) от 5 ноември 2014 г. (преюдициално запитване от Административен съд София-град — България) — Снежана Сомова/Главен директор на столично управление „Социално осигуряване“ (Преюдициално запитване — Социална сигурност — Регламент (ЕИО) № 1408/71 — Членове 12, 45, 46 и 94 — Национална правна уредба, според която прекратяването на осигуряването за старост е условие за отпускане на пенсия — Признаване на липсващ осигурителен период срещу заплащане на осигурителни вноски — Съвпадане на осигурителните периоди в няколко държави членки — Възможност за осигуреното лице да избегне прилагането на правилото за сумиране на осигурителни периоди — Отнемане на отпуснатата пенсия и възстановяване на полученото в повече — Задължение за плащане на лихви)

text:
               12.1.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 7/4

         Решение на Съда (първи състав) от 5 ноември 2014 г. (преюдициално запитване от Административен съд София-град — България) — Снежана Сомова/Главен директор на столично управление „Социално осигуряване“
   (Дело C-103/13) (1)

   ((Преюдициално запитване - Социална сигурност - Регламент (ЕИО) № 1408/71 - Членове 12, 45, 46 и 94 - Национална правна уредба, според която прекратяването на осигуряването за старост е условие за отпускане на пенсия - Признаване на липсващ осигурителен период срещу заплащане на осигурителни вноски - Съвпадане на осигурителните периоди в няколко държави членки - Възможност за осигуреното лице да избегне прилагането на правилото за сумиране на осигурителни периоди - Отнемане на отпуснатата пенсия и възстановяване на полученото в повече - Задължение за плащане на лихви))
   (2015/C 007/05)
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Административен съд София-град

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Снежана Сомова

      Ответник: Главен директор на столично управление „Социално осигуряване“

      Диспозитив

               1)

               Член 49 ДФЕС не допуска разпоредба на държава членка като член 94, алинея 1 от Кодекса за социално осигуряване, според която условие за отпускане на пенсия за старост е предварителното прекратяване на осигуряването във връзка с упражнявана в друга държава членка дейност.

               2)

               Член 45, член 46, параграф 2 и член 94, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, в редакцията му, изменена и актуализирана с Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 година, изменен с Регламент (ЕО) № 1992/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че не предоставят на осигурените лица правото да изберат при определяне на пенсията, на която имат право в една държава членка, да не се вземат предвид осигурителните периоди, завършени в друга държава членка преди датата, на която този регламент започва да се прилага в първата държава членка.

      (1)  ОВ C 129, 4.5.2013 г.


title: Дело T-383/09: Жалба, подадена на 28 септември 2009 г. — Fuller & Thaler Asset Management/СХВП (BEHAVIOURAL INDEX)

text:
               21.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/60

         Жалба, подадена на 28 септември 2009 г. — Fuller & Thaler Asset Management/СХВП (BEHAVIOURAL INDEX)
   (Дело T-383/09)
   2009/C 282/112
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Fuller & Thaler Asset Management, Inc. (San Mateo, Съединени американски щати) (представител: S. Malynicz, Barrister)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 11 юни 2009 г. по преписка R 138/2009-1; и

               —

               да се осъди ответника да заплати собствените си разноски и тези на жалбоподателя

      Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: Словната марка „BEHAVIOURAL INDEX“ за стоки и услуги, класирани в класове 9 и 36

      Решение на проверителя: Отхвърля заявката за регистрация на марка на Общността

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: Нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав (i) е допуснал грешка по отношение на значението и синтаксиса на марката, както и по отношение на годността ѝ да бъде понятие, което непосредствено и пряко описва въпросните стоки и услуги; (ii) не е установил служебно факти, които биха доказали, че разглежданата марка на Общността е описателна за съответните потребители, макар правилно да заключава, че съответните потребители са специалисти в областта; и (iii) не е взел предвид общественият интерес, който обуславя това основание за отказ, и не приема за установено въз основа на доказателствата, че в съответната специализирана област е налице основателна вероятност други търговци, осъществяващи дейност в същата област, да искат в бъдеще да използват разглежданата марка на Общността.


title: Дело C-229/08: Преюдициално запитване, отправено от Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Германия) на 28 май 2008 г. — Colin Wolf/Stadt Frankfurt am Main

text:
               30.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/21

         Преюдициално запитване, отправено от Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Германия) на 28 май 2008 г. — Colin Wolf/Stadt Frankfurt am Main
   (Дело C-229/08)
   (2008/C 223/33)
   Език на производството: немски
   Препращаща юрисдикция
   Verwaltungsgericht Frankfurt am Main
   Страни в главното производство

      Ищец: Colin Wolf

      Ответник: Stadt Frankfurt am Main
   Преюдициални въпроси

               1.

               С оглед на предоставената с член 6, параграф 1 от Директива 2000/78/EО свобода на действие, притежава ли националният законодател широка оперативна самостоятелност или свободата на действие е ограничена все пак до това, което е необходимо, когато се касае за определяне на максимална възраст във връзка с минималния период на заетост преди пенсиониране (1) съгласно член 6, параграф 1, алинея 2, буква в) от Директива 2000/78/EО на Съвета от 27 ноември 2000 г. за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите?

               2.

               С изискването за необходимост по член 6, параграф 1, алинея 2, буква в) от Директива 2000/78/EО уточнява ли се изискването споменатата мярка по член 6, параграф 1, алинея 1 от Директива 2000/78/EО да е подходяща и ограничава ли се по този начин приложното поле на тази общо определена норма?

               3.

                           a)

                           Обстоятелството, че чрез условието за допустима максимална възраст при назначаване, администрацията в качеството си на работодател, преследва интерес, състоящ се в това — длъжностните лица да са на активна служба през възможно най-дълъг период,,съставлява ли законосъобразна цел в рамките на член 6, параграф 1, алинея 1 от Директива 2000/78/EО,?

                           б)

                           Е ли осъществяването на подобна цел неподходящо, когато то води до това, длъжностните лица да са на служба през по-продължителен период отколкото е необходимия период на заетост за придобиване на право на минимална пенсия, гарантирана по закон, при по-ранно пенсиониране, след на изтичане на пет години от постъпване на служба?

                           в)

                           Става ли осъществяването на подобна цел едва тогава неподходящо, когато то води до това, длъжностните лица да са на служба през по-продължителен период, отколкото е необходимия период на заетост за придобиване на гарантираната по закон минимална пенсия при по-ранно пенсиониране, което понастоящем е 19,51 години?

               4.

                           a)

                           Обстоятелството, благодарение на възможно най-ниска максимална възраст при назначаване, да се намали по възможност общият брой на длъжностните лица, с цел да се ограничи доколкото е възможно броят на отделните обезщетения при злополука и за здравно осигуряване (както и добавки за членове на семейството), съставлява ли законосъобразна цел по смисъла на член 6, параграф 1, алинея 1 от Директива 2000/78/EО?

                           б)

                           В това отношение, какво значение може да се отдаде на обстоятелството, че с повишаване на възрастта размерът обезщетенията при злополука и болест (включително за членове на семейството) се оказват по-високи отколкото за по-млади длъжностни лица, така че при назначаване на по-възрастни длъжностни лица общият размер на съответните разходи би могъл да се повиши?

                           в)

                           В тази връзка, трябва ли да са на разположение сигурни прогнози или статистики или е достатъчна обща вероятност?

               5.

                           a)

                           Обстоятелството, че администрацията, в качеството си на работодател, желае да прилага определена максимална възраст при назначаване, за да се гарантира „балансирана структура от гледна точка на възрастта в рамките на определена кариера“, съставлява ли законосъобразна цел по смисъла на член 6, параграф 1, алинея 1 от Директива 2000/78/EО?

                           б)

                           Какви изисквания трябва да бъдат спазени съответно какви съображения трябва да се имат предвид, за да бъдат изпълнени основанията за създаване на такава структура с оглед на възраст (създаването и да е подходящо, то да се изисква и да е необходимо)?

               6.

               Що се отнася до максималната възраст при назначаване, обстоятелството, че администрацията, в качеството си на работодател, указва, че до достигането на подобна възраст по принцип е възможно да се изпълнят материалните условия за достъп до обучение в служба жарна безопасност, средно ниво, а именно съответно средно образование или средно техническо образование, съставлява ли законосъобразно съображение по смисъла на член 6, параграф 1, алинея 1 от Директива 2000/78/ЕО?

               7.

               Според какви критерии трябва да се прецени, дали дадено минималния период на заетост преди пенсиониране е подходящо или необходимо?

                           a)

                           Необходимостта от минимален период на заетост преди пенсиониране може ли да бъде обоснована изключително с това, че то е компенсация за придобиването на квалификация по време на служба при работодателя (квалификация за кариера на пожарникар, средно ниво), финансирана изцяло от него, за да се гарантира впоследствие подходящ период на служба при съответната администрация в качеството и на работодател, като се вземе предвид тази квалификация, така че разходите за обучение да се възстановяват постепенно от длъжностното лице?

                           б)

                           Каква е максимално допустимата продължителност на минималния период на заетост преди пенсиониране след периода на обучение? Може ли тя да превиши пет години, а при утвърдителен отговор, при какви условия?

                           в)

                           Независимо от отговора на въпрос 7, буква а), характеристиките на минималния период на заетост преди пенсиониране „подходящо“ или „необходимо“ — могат ли да бъдат обосновани със съображението, съгласно което за длъжностните лица, чиято пенсия е финансирана от работодателя, очакваният период на активна служба от датата на назначаване до пенсиониране трябва да е достатъчен, за да се осигури получаването на минимална, гарантирана по закон, пенсия, вследствие на минималния период на заетост преди пенсиониране от 19,51 години?

                           г)

                           Обратно, е ли отказът за назначаване съгласно член 6, параграф 1 от Директива 2000/78/EО обоснован само тогава, когато при назначаване заинтересованото лице е на такава възраст, че предвид евентуалната дата на пенсиониране, тя би довела да това, да трябва да се плаща минималната пенсия, въпреки че от математическа гледна точка не е придобита такова право?

               8.

                           a)

                           За да се прецени понятието пенсиониране по смисъла на член 6, параграф 1, алинея 2, буква в) от Директива 2000/78/EО, уместно ли е да се изходи от законово установената възрастова граница за пенсиониране с последващо получаване на пенсия или трябва да се изходи от средно статистическата пенсионна възраст за определена категория длъжностни лица?

                           б)

                           В каква степен трябва да се вземе предвид факта, че за определени длъжностни лица пенсионирането по обичайния ред може да бъде забавено с до две години ? Води ли това обстоятелство, съответно, до повишаване на възрастта за назначаване?

               9.

               При изчисляването на минималния период на заетост преди пенсиониране по член 6, параграф 1 от Директива 2000/78/EО може ли да бъде взето предвид обучението, което трябва да бъде завършено в рамките на служебното правоотношение? В това отношение, от значение ли е въпросът дали продължителността на обучението трябва изцяло да бъде взето предвид като период на служба, въз основана на който се придобива право на пенсия, или този период на обучение трябва да се приспадне от периода, за който работодателят може да изисква минималния период на заетост преди пенсиониране съгласно член 6, параграф 1, алинея 2, буква в) от Директива 2000/78/EО?

               10.

               Съвместими ли са с член 17 от Директива 2000/78/EО разпоредбите на § 15, параграф 1, второ изречение и параграф 3 от Общия закон за равното третиране?

      (1)  ОВ L 303, стр. 16, Специално издание на български език, 2007 г, глава 5, том 6, стр. 7.


title: Дело T-565/14: Жалба, подадена на 30 юли 2014 г. — EEB/Комисия

text:
               10.11.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 395/51

      Жалба, подадена на 30 юли 2014 г. — EEB/Комисия
      (Дело T-565/14)
      (2014/C 395/64)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: European Environmental Bureau (EEB) (Брюксел, Белгия) (представител: S. Podskalská, lawyer)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение на Комисията от 12 юни 2014 г. (Ares (2014)1915757),

                  —

                  да се отмени второто обжалвано решение 2014/804/ЕС на Комисията от 17 февруари 2014 г.,

                  —

                  да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски по производството.

         Правни основания и основни доводи

      С настоящата си жалба жалбоподателят иска отмяната на решение на Комисията от 12 юни 2014 г. (Ares (2014)1915757), с което се отхвърля като недопустимо искането на жалбоподателя за вътрешно преразглеждане на Решение C(2014) 804 окончателен на Комисията от 17 февруари 2014 г. по представяне от Република Полша на преходен национален план по член 32 от Директива 2010/75/ЕС (1) на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 година относно емисиите от промишлеността. Жалбоподателят освен това иска отмяната на Решение C(2014) 804 окончателен на Комисията от 17 февруари 2014 г.
      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две правни основания.

                  1.

                  Първото правно основание, относно решение Ares (2014) 1915757, е изведено от твърдяно нарушение на Регламент № 1367/2006 (2) и Директива 2010/75:

                              —

                              тъй като решението за преходен национален план е индивидуална мярка и следователно административен акт според Регламент № 1367/2006. Според жалбоподателя Комисията е била длъжна да обяви за допустимо искането за вътрешно преразглеждане,

                              —

                              понеже Комисията е трябвало да тълкува член 10 от Регламент № 1367/2006 в съответствие с Орхуската конвенция и е приела, че член 2, параграф 1, буква ж) от Регламент № 1367/2006 е незаконосъобразен,

                              —

                              тъй като доводите на Комисията се основават на неправилно тълкуване на приложимите разпоредби от Директива 2010/75/EС.

                  2.

                  Второто правно основание, което се отнася до Решение C(2014) 804 окончателен, е изведено от твърдяно нарушение на член 17 ДЕС, Директива 2010/75/EС, Решение за изпълнение на Комисията 2012/115/EС (3), Орхуската конвенция, Директива 2001/42/EО (4) и Директива 2008/50/EО (5).

         (1)  Директива 2010/75/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 година относно емисиите от промишлеността (комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването) (OВ L 334, стp. 17).

         (2)  Регламент (ЕО) № 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността (OВ L 264, стp. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 126).

         (3)  Решение за изпълнение на Комисията 2012/115/EС от 10 февруари 2012 година за определяне на правила относно преходните национални планове, посочени в Директива 2010/75/ЕС на Европейския парламент и на Съвета относно емисиите от промишлеността (нотифицирано под номер C(2012) 612) (OВ L 52, стp. 12).

         (4)  Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 година относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда (OВ L 197, стp. 30; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 135).

         (5)  Директива 2008/50/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2008 година относно качеството на атмосферния въздух и за по-чист въздух за Европа (OВ L 152, стp. 1).


title: Дело T-210/17: Жалба, подадена на 6 април 2017 г. — International Gaming Projects/EUIPO — Zitro IP (TRIPLE TURBO)

text:
               22.5.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/40

         Жалба, подадена на 6 април 2017 г. — International Gaming Projects/EUIPO — Zitro IP (TRIPLE TURBO)
   (Дело T-210/17)
   (2017/C 161/57)
   Език на жалбата: испански

      Страни

      Жалбоподател: International Gaming Projects Ltd (Qormi, Малта) (представител: M. D. Garayalde Niño, abogada)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Zitro IP Sàrl (Люксембург, Люксембург)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител: жалбоподателят

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз със словните елементи „TRIPLE TURBO“— Заявка за регистрация № 13 140 207

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 8 февруари 2017 г. по преписка R 119/2016-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение;

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело T-7/11: Жалба, подадена на 7 януари 2011 г. — Bank Melli Iran/Съвет

text:
               26.2.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 63/30

         Жалба, подадена на 7 януари 2011 г. — Bank Melli Iran/Съвет
   (Дело T-7/11)
   2011/C 63/58
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Bank Melli Iran (Техеран, Иран) (представители: L. Defalque и S. Woog, lawyers)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отменят параграф 5, раздел Б от приложението към Решение 2010/644/ОВППС на Съвета от 25 октомври 2010 г. за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС (1) и параграф 5, раздел Б от приложение VIII към Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 г. относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕО) № 423/2007 (2) и да се отмени решението, съдържащо се в писмото на Съвета от 28 октомври 2010 г.;

               —

               да се обявят член 20, параграф 1, буква б) от Решение на Съвета от 26 юли 2010 г. (3) и член 16, параграф 2, буква a) от Регламент (ЕС) № 961/2010 за незаконосъобразни и неприложими по отношение на жалбоподателя;

               —

               да се осъди Съветът да заплати съдебните разноски, свързани с настоящото обжалване.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква следните правни основания:

               1.

               Първо правно основание, изведено от нарушение на член 215, параграфи 2 и 3 ДФЕС, както и на член 40 ДЕС, което представлява съществено процесуално нарушение, тъй като:

                           —

                           Съветът ОВППС е приел ограничителните мерки без да остави каквато и да било възможност за преценка на Съвета;

                           —

                           Решение 2010/413/ОВППС, на което се основава Регламент № 961/2010, е основано погрешно на член 29 ДЕС, тъй като то не определя подхода на Съюза по отделен въпрос от географско или тематично естество, както се изисква в член 29 ДЕС, а установява конкретни задължения за държавите членки и за лицата под тяхната юрисдикция;

                           —

                           Регламент № 961/2010 не съдържа необходимите разпоредби по отношение на правните гаранции в нарушение на член 215, параграф 3 ДФЕС.

               2.

               Второ правно основание, изведено от грешка на законодателя на Европейския съюз при избора на правно основание за обжалваното решение и обжалвания регламент, тъй като санкциите са приети срещу жалбоподателя и неговите филиали — юридически лица и недържавни образувания, които не са включени в списъка на Съвета за сигурност на ООН. В това отношение жалбоподателят твърди, че:

                           —

                           въпреки че използването на член 29 ДЕС и член 215 ДФЕС като правно основание е обосновано, когато институциите на Съюза прилагат Резолюцията на ООН, то не е непременно обосновано, когато се приемат административни мерки като замразяването на финансовите средства на юридически лица и недържавни образувания;

                           —

                           обжалваните актове е трябвало да бъдат приети въз основа на член 75 ДФЕС, като по този начин участва и Европейският парламент в рамките на процедурата за съвместно вземане на решения.

               3.

               Трето правно основание, изведено от обстоятелството, че обжалваното решение и обжалваният регламент са приети в нарушение на принципите на равенство и недопускане на дискриминация, тъй като подобни решения са били приети на различно правно основание като например член 75 ДФЕС и следователно в рамките на правните гаранции, приети от Европейския парламент и Съвета, което не важи за обжалваните актове, засягащи жалбоподателя.

               4.

               Четвърто правно основание, изведено от обстоятелството, че обжалваните актове са приети в нарушение на правото на защита на жалбоподателя и по-специално на неговото право на справедлив съдебен процес, тъй като:

                           —

                           жалбоподателят не е получил никакво доказателство или документ в подкрепа на твърденията на Съвета, предвид факта, че направените през 2009 г. и потвърдени през 2010 г. допълнителни позовавания на Решението от 2008 г. са неточни, неясни и не дават възможност на жалбоподателя да отговори;

                           —

                           на жалбоподателя са били отказани достъп до документите и право на изслушване;

                           —

                           по отношение на обжалваните актове не са изложени достатъчно мотиви, което нарушава правото на жалбоподателя на ефективна съдебна защита.

               5.

               Пето правно основание, изведено от обстоятелството, че по същите причини като посочените във връзка с четвъртото правно основание обжалваните актове представляват нарушение на принципите на добро управление и на оправданите правни очаквания.

               6.

               Шесто правно основание, изведено от обстоятелството, че Съветът не е направил уведомление относно решението си, включително относно основанията за включването в списъка, в нарушение на член 36.3, като и на член 36.4 от Регламент № 961/2010, който предвижда преразглеждане на решението, когато има внесени възражения.

               7.

               Седмо правно основание, изведено от явна грешка в тълкуването и злоупотреба с власт при прилагането на Решение 2010/413/ОВППС на Съвета от 26 юли 2010 г. спрямо жалбоподателя, тъй като Съветът е направил погрешно тълкуване на член 20, параграф 1, буква б) от това решение, като е установил, че описаните в обжалваните актове дейности на жалбоподателя отговарят на условията, за да се считат за дейности, подлежащи на санкциониране.

               8.

               Осмо правно основание, изведено от нарушение на принципа на пропорционалност и на правото на собственост, тъй като Съветът не е взел предвид решението на Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации, което следва да има за резултат неприложимостта на член 20, параграф 1, буква б) от Решение 2010/413/ОВППС на Съвета от 26 юли 2010 г.

      (1)  ОВ L 281, стр. 81.

      (2)  ОВ L 281, стр. 1.

      (3)  Решение на Съвета 2010/413/ОВППС от 26 юли 2010 г. относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС (ОВ L 195, стр. 39).


title: Дело C-291/09: Решение на Съда (първи състав) от 7 април 2011 г. (преюдициално запитване от Rechtbank van koophandel Brussel, Белгия) — Francesco Guarnieri & Cie/Vandevelde Eddy VOF (Свободно движение на стоки — Член 34 ДФЕС — Cautio judicatum solvi — Дружество, регистрирано по правото на Монако — Член 18, първа алинея ДФЕС)

text:
               28.5.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 160/7

         Решение на Съда (първи състав) от 7 април 2011 г. (преюдициално запитване от Rechtbank van koophandel Brussel, Белгия) — Francesco Guarnieri & Cie/Vandevelde Eddy VOF
   (Дело C-291/09) (1)

   (Свободно движение на стоки - Член 34 ДФЕС - Cautio judicatum solvi - Дружество, регистрирано по правото на Монако - Член 18, първа алинея ДФЕС)
   2011/C 160/04
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Rechtbank van koophandel Brussel

      Страни в главното производство

      Ищец: Francesco Guarnieri & Cie

      Ответник: Vandevelde Eddy VOF

      Предмет

   Преюдициално запитване — Rechtbank van Koophandel te Brussel — Тълкуване на членове 28 ЕО, 29 ЕО и 30 ЕО — „Cautio judicatum solvi“ Нарушение на общностните разпоредби относно свободното движение на стоките

      Диспозитив

   Член 34 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че допуска законодателството на държава членка да изисква внасянето на cautio judicatum solvi от ищец, гражданин на Монако, който предявява пред една от гражданските юрисдикции на тази държава иск срещу гражданин на същата държава, за да му бъдат изплатени суми по фактури, издадени за доставка на стоки, приравнени на стоки с произход от Общността, докато същото не може да се иска от гражданите на тази държава членка.

      (1)  ОВ C 267, 7.11.2009 г.


title: Дело T-21/16: Жалба, подадена на 19 януари 2016 г. — Karl Conzelmann/СХВП (LIKE IT)

text:
               14.3.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 98/55

         Жалба, подадена на 19 януари 2016 г. — Karl Conzelmann/СХВП (LIKE IT)
   (Дело T-21/16)
   (2016/C 098/71)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Karl Conzelmann GmbH & Co. KG (Албщат, Германия) (представител: J. Klink, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Данни за производството пред СХВП

      Спорна марка: словна марка на Общността „LIKE IT“ — заявка за регистрация № 13 180 104

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на СХВП от 11 ноември 2015 г. по преписка R 223/2015-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разноски и разноските в производството пред апелативния състав.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) във връзка с член 7, параграф 2 от Регламент № 207/2009.


title: Дело F-43/15: Определение на Съда на публичната служба (втори състав) от 30 юни 2015 г. — Centurione/Комисия (Публична служба — Длъжностни лица — Социално осигуряване — Злополука — Член 73от правилника — Общи правила за осигуряване за рисковете злополука и професионално заболяване — Определяне на степента на частична трайна инвалидност — Доклад на лекарската комисия — Член 82 от Процедурния правилник — Липса на абсолютна процесуална предпоставка — Съгласуваност между жалбата по съдебен ред и жалбата по административен ред — Липса — Недопустимост)

text:
               10.8.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 262/41

         Определение на Съда на публичната служба (втори състав) от 30 юни 2015 г. — Centurione/Комисия
   (Дело F-43/15) (1)

   ((Публична служба - Длъжностни лица - Социално осигуряване - Злополука - Член 73от правилника - Общи правила за осигуряване за рисковете злополука и професионално заболяване - Определяне на степента на частична трайна инвалидност - Доклад на лекарската комисия - Член 82 от Процедурния правилник - Липса на абсолютна процесуална предпоставка - Съгласуваност между жалбата по съдебен ред и жалбата по административен ред - Липса - Недопустимост))
   (2015/C 262/56)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Fernando Centurione (Nivelles, Белгия) (представител: S. Pappas, avocat)

      Ответник: Европейска комисия (представители: J. Currall и T. S. Bohr)

      Предмет

   Искане за отмяна на решението на Комисията, с което не се признава частична трайна инвалидност от 2 %, настъпила в резултат от трудовата злополука, от която е пострадал жалбоподателят.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Всяка от страните понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 178, 1.6.2015 г., стр. 29.


title: Дело T-37/13: Жалба, подадена на 22 януари 2013 г. — Exakt Advanced Technologies/СХВП — Exakt Precision Tools (EXAKT)

text:
               23.3.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 86/23

         Жалба, подадена на 22 януари 2013 г. — Exakt Advanced Technologies/СХВП — Exakt Precision Tools (EXAKT)
   (Дело T-37/13)
   2013/C 86/38
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Exakt Advanced Technologies GmbH (Нордерщедт, Германия) (представител: Rechtsanwalt A. von Bismarck)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Exakt Precision Tools Ltd (Абердийн, Обединено кралство)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 29 октомври 2012 г. по преписка R 1764/2011-1,

               —

               да осъди подпомагащата страна да заплати съдебните разноски, включително разноските, възникнали в производството пред апелативния състав.

      Правни основания и основни доводи

      Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за обявяване на недействителност: Фигуративна марка, която съдържа словния елемент „EXAKT“, за стоки и услуги от класове 7, 9 и 37 — Заявка за марка на Общността № 3 996 592.

      Притежател на марката на Общността: Жалбоподателят

      Страна, която иска обявяване на недействителността на марката на Общността: Exakt Precision Tools Ltd

      Основание на искането за обявяване на недействителност: Фигуративна марка, която съдържа словния елемент „EXAKT“, за стоки от класове 7, 8 и 9.

      Решение на отдела по отмяна: Уважава искането.

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и на член 53, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-104/17: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Pitești (Румъния), постъпило на 27 февруари 2017 г. — SC Cali Esprou SRL/Administraţia Fondului pentru Mediu

text:
               29.5.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 168/22

         Преюдициално запитване от Curtea de Apel Pitești (Румъния), постъпило на 27 февруари 2017 г. — SC Cali Esprou SRL/Administraţia Fondului pentru Mediu
   (Дело C-104/17)
   (2017/C 168/29)
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Curtea de Apel Pitești

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: SC Cali Esprou SRL

      Ответник: Administraţia Fondului pentru Mediu

      Преюдициален въпрос

   Следва ли член 15 от Директива 94/62/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че не допуска приемането на правна уредба на държава членка на Европейския съюз, която въвежда такса за икономическите оператори, които пускат на вътрешния пазар опаковани стоки и опаковки, но не променят вида на стоките или опаковките по никакъв начин, а ги продават в същия вид на икономически оператори, които на свой ред ги продават на крайния потребител, като размерът на таксата се определя на килограм, за разликата между количествата отпадъци от опаковки, съответстващи на минималните цели за оползотворяване или изгаряне в инсинератори с възстановяване на енергия и количествата отпадъци от опаковки, реално оползотворени или изгорени в инсинератори с възстановяване на енергия или оползотворени чрез рециклиране?

      (1)  Директива 94/62/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 1994 година относно опаковките и отпадъците от опаковки (ОВ L 365, 1994 г., стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 14, стр. 238).


title: Дело C-270/09: Решение на Съда (първи състав) от 16 декември 2010 г. (преюдициално запитване от Court of Session (Scotland), Edinburgh, Обединеното кралство) — Macdonald Resorts Limited/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs (ДДС — Шеста директива 77/388/ЕИО — Случаи на освобождаване — Член 13, Б, буква б) — Отдаване под наем на недвижими имоти — Продажба на договорни права, които могат да бъдат преобразувани в право на временно частично ползване на ваканционни жилища)

text:
               19.2.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 55/9

         Решение на Съда (първи състав) от 16 декември 2010 г. (преюдициално запитване от Court of Session (Scotland), Edinburgh, Обединеното кралство) — Macdonald Resorts Limited/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Дело C-270/09) (1)

   (ДДС - Шеста директива 77/388/ЕИО - Случаи на освобождаване - Член 13, Б, буква б) - Отдаване под наем на недвижими имоти - Продажба на договорни права, които могат да бъдат преобразувани в право на временно частично ползване на ваканционни жилища)
   2011/C 55/14
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   Court of Session (Scotland), Edinburgh

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Macdonald Resorts Limited

      Ответник: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Предмет

   Преюдициално запитване — Court of Session (Scotland), Edinburgh — Тълкуване на член 9, параграф 2, буква а) и член 13, Б, буква б) от Директива 77/388/ЕИО (Шеста директива) на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1) — Понятие за освобождаване от данъчно облагане на отдаването под наем на недвижими имоти — Продажба от ваканционен клуб на точки, предоставящи правото на временно частично ползване на ваканционно жилище през дадена година

      Диспозитив

               1.

               Характерът на доставките на услуги, извършени от оператор като жалбоподателя по главното производство в рамките на система като разглежданата в главното производство „опционна“ програма, трябва да се определя към момента, когато някой от участващите в тази система клиенти преобразува първоначално придобитите от него права в услуга, предлагана от оператора. Когато споменатите права са преобразувани в настаняване в хотел или в право на временно частично ползване на жилище, тези доставки представляват доставки на услуги, които са свързани с недвижим имот по смисъла на член 9, параграф 2, буква а) от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, изменена с Директива 2001/115/ЕО на Съвета от 20 декември 2001 година, и се извършват по местонахождението на хотела или на жилището.

               2.

               При система като разглежданата в главното производство „опционна“ програма, когато клиентът преобразува първоначално придобитите от него права в право на временно частично ползване на жилище, съответната доставка на услуги представлява отдаване под наем на недвижими имоти по смисъла на член 13, Б, буква б) от Шеста директива 77/388, изменена с Директива 2001/115 (на който понастоящем съответства член 135, параграф 1, буква л) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност). Посочената разпоредба обаче не е пречка държавите членки да изключат тази доставка от освобождаване от данъчно облагане.

      (1)  ОВ C 267, 7.11.2009 г.


title: Дело T-680/13: Иск, предявен на 20 декември 2013 г.  — K. Chrysostomides & Co. и др./Съвет и др.

text:
               24.6.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 194/25

         Иск, предявен на 20 декември 2013 г. — K. Chrysostomides & Co. и др./Съвет и др.
   (Дело T-680/13)
   2014/C 194/33
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищци Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC (Никозия, Кипър) и 50 други ищци (представител: P. Tridimas, Barrister)

      Ответници: Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия, Европейски съюз, представляван от Европейската комисия, Eurogroup, представляван от Съвета на Европейския съюз, Европейска централна банка

      Искания на ищците

   Ищците искат от Общия съд:

               —

               да осъди ответниците да заплатят на ищците сумите, посочени в приложената към исковата молба таблица, ведно с лихвата, считано от 26 март 2013 г. до датата на постановяване на решението на Общия съд,

               —

               да осъди ответниците да заплатят съдебните разноски.

         Като алтернативно искане, при условията на евентуалност, ищците искат от Общия съд:

               —

               да приеме за установено, че Европейският съюз и/или ответните институции следва да носят извъндоговорна отговорност,

               —

               да определи процедурата, по която да се установят подлежащите на възстановяване действително претърпени от ищците вреди,

               —

               да осъди ответниците да заплатят съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Ищците (общо 51 на брой) са вложители и/или акционери на Bank of Cyprus Public Company Ltd и/или на Cyprus Popular Bank Public Co. Ltd. Те искат обезщетение на основание член 268 ДФЕС, член 340, параграф 2 ДФЕС и член 340, параграф 3 ДФЕС, регламентиращи извъндоговорната отговорност на ЕС за претърпените от тях загуби в резултат на приетите от ответните институции мерки, с които на Република Кипър се налага схема „bail-in“.
   Ищците твърдят, че ответните институции приели схема „bail-in“ за Република Кипър, която довела непосредствено до загубата на техните влогове и дялови участия. Според ищците приетите от Република Кипър bail-in мерки били въведени единствено за да се приложат приетите от ответниците мерки и били също одобрени от ответните институции.
   Ищците смятат, че схемата „bail-in“ нарушава правото на собственост, защитено от член 17, параграф 1 от Хартата на основните права на ЕС и от член 1 от Протокол 1 към Европейската конвенция за защита на човешките права и основните свободи. Ищците твърдят също, че схемата „bail-in“ нарушава принципитe на пропорционалност, на защита на оправданите правни очаквания и на недопускане на дискриминация.


title: Дело C-197/12: Решение на Съда (десети състав) от 21 март 2013 г. — Европейска комисия/Френска република (Неизпълнение на задължения от държава членка — Данъчни въпроси — ДДС — Директива 2006/112/ЕО — Член 148 — Данъчно освобождаване на някои дейности, което е предвидено за плавателните съдове, осигуряващи превоз на пътници срещу заплащане или използвани за търговска дейност — Условие за наличие на предназначение за плаване в открито море)

text:
               1.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 156/14

         Решение на Съда (десети състав) от 21 март 2013 г. — Европейска комисия/Френска република
   (Дело C-197/12) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Данъчни въпроси - ДДС - Директива 2006/112/ЕО - Член 148 - Данъчно освобождаване на някои дейности, което е предвидено за плавателните съдове, осигуряващи превоз на пътници срещу заплащане или използвани за търговска дейност - Условие за наличие на предназначение за плаване в открито море)
   2013/C 156/22
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: F. Dintilhac и C. Soulay)

      Ответник: Френска република (представители: G. de Bergues, J.-S. Pilczer и D. Colas)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Нарушение на член 148, букви a), в) и г) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7) — Данъчно освобождаване на някои дейности, което е предвидено за плавателните съдове, осигуряващи превоз на пътници срещу заплащане или използвани за търговска дейност — Условие за наличие на предназначение за плаване в открито море — Съвместимост на национална мярка, която разширява неоснователно предвидените в директивата данъчни освобождавания

      Диспозитив

               1.

               Като не е обвързала освобождаването от данък върху добавената стойност на дейностите, предвидени в член 262, II, точки 2, 3, 6 и 7 от Code général des impôts, с изискването за наличие на предназначение за плаване в открито море на плавателните съдове, осигуряващи превоз на пътници срещу заплащане или използвани за търговска дейност, Френската република не е изпълнила задълженията си по Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност и в частност по член 148, букви a), в) и г) от нея.

               2.

               Осъжда Френската република да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 217, 21.7.2012 г.


title: Съединени дела C-497/09, C-499/09, C-501/09 и C-502/09: Решение на Съда (трети състав) от 10 март 2011 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzhof, Германия) — Finanzamt Burgdorf (C-497/09), CinemaxX Entertainment GmbH & Co. KG, по-рано Hans-Joachim Flebbe Filmtheater GmbH & Co. KG (C-499/09), Lothar Lohmeyer (C-501/09), Fleischerei Nier GmbH & Co. KG (C-502/09)/Manfred Bog (C-497/09), Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst (C-499/09), Finanzamt Minden (C-501/09), Finanzamt Detmold (C-502/09) (Данъчни въпроси — ДДС — Шеста директива 77/388/ЕИО — Членове 5 и 6 — Квалифициране на търговска дейност като „доставка на стоки“ или „доставка на услуги“ — Доставка на ястия или храни, готови за непосредствена консумация от щандове или каравани за хранене — Доставка в кино на пуканки и на чипсове „тортия“ (начос) за непосредствена консумация — Предприятие за кетъринг — Приложение З, категория 1 — Тълкуване на понятието „хранителни продукти“ )

text:
               30.4.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 130/6

         Решение на Съда (трети състав) от 10 март 2011 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzhof, Германия) — Finanzamt Burgdorf (C-497/09), CinemaxX Entertainment GmbH & Co. KG, по-рано Hans-Joachim Flebbe Filmtheater GmbH & Co. KG (C-499/09), Lothar Lohmeyer (C-501/09), Fleischerei Nier GmbH & Co. KG (C-502/09)/Manfred Bog (C-497/09), Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst (C-499/09), Finanzamt Minden (C-501/09), Finanzamt Detmold (C-502/09)
   (Съединени дела C-497/09, C-499/09, C-501/09 и C-502/09) (1)

   (Данъчни въпроси - ДДС - Шеста директива 77/388/ЕИО - Членове 5 и 6 - Квалифициране на търговска дейност като „доставка на стоки“ или „доставка на услуги“ - Доставка на ястия или храни, готови за непосредствена консумация от щандове или каравани за хранене - Доставка в кино на пуканки и на чипсове „тортия“ (начос) за непосредствена консумация - Предприятие за кетъринг - Приложение З, категория 1 - Тълкуване на понятието „хранителни продукти“)
   2011/C 130/10
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesfinanzhof

      Страни в главното производство

      Ищци: Finanzamt Burgdorf (C-497/09), CinemaxX Entertainment GmbH & Co. KG, по-рано Hans-Joachim Flebbe Filmtheater GmbH & Co. KG (C-499/09), Lothar Lohmeyer (C-501/09), Fleischerei Nier GmbH & Co. KG (C-502/09)

      Ответници: Manfred Bog (C-497/09), Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst (C-499/09), Finanzamt Minden (C-501/09), Finanzamt Detmold (C-502/09)

      Предмет

   Преюдициално запитване — Bundesfinanzhof — Тълкуване на член 5 от Директива 77/388/ЕИО: Шеста директива на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стp. 1), както и на понятието „хранителни продукти“, съдържащо се в приложение З към посочената директива — Определяне на дадена икономическа дейност като „доставка на стоки“ или „доставка на услуги“ — Продажба на храни (наденици, пържени картофи и др.) за непосредствена консумация, извършвана от каравана за хранене

      Диспозитив

               1.

               Членове 5 и 6 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, изменена с Директива 92/111/ЕИО на Съвета от 14 декември 1992 година, следва да се тълкуват в смисъл, че:

                           —

                           доставката на прясно приготвени ястия или храни, готови за непосредствена консумация, от щандове или каравани за хранене или във фоайетата на кината, представлява доставка на стоки по смисъла на посочения член 5, когато анализът на цялостната сделка в качествено отношение показва, че елементите на предоставяне на услуги, които предхождат и съпътстват доставката на храните, не са с по-голяма тежест,

                           —

                           дейността, осъществявана от предприятие за кетъринг, представлява доставка на услуги по смисъла на посочения член 6, освен в случаите, когато това предприятие доставя само стандартни ястия без друг елемент на предоставяне на допълнителни услуги, или когато от други специфични обстоятелства е видно, че доставката на ястия е доминиращият елемент на дадена сделка.

               2.

               При доставка на стоки понятието „хранителни продукти“, съдържащо се в категория 1 от приложение З към Шеста директива 77/388, изменена с Директива 92/111, трябва да се тълкува в смисъл, че включва и ястията и храните, които са приготвени за непосредствена консумация чрез варене, печене, пържене или по друг начин.

      (1)  ОВ C 63, 13.3.2010 г.


title: Дело C-17/12: Преюдициално запитване, отправено от Supremo Tribunal Administrativo (Португалия) на 16 януари 2012 г. — TVI Televisão Independente, S.A./Fazenda Pública

text:
               31.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 98/12

         Преюдициално запитване, отправено от Supremo Tribunal Administrativo (Португалия) на 16 януари 2012 г. — TVI Televisão Independente, S.A./Fazenda Pública
   (Дело C-17/12)
   2012/C 98/18
   Език на производството: португалски

      Запитваща юрисдикция

   Supremo Tribunal Administrativo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: TVI Televisão Independente, S.A.

      Ответник: Fazenda Pública

      Преюдициални въпроси

               1.

               Включва ли се в понятието за данъчна основа на ДДС по смисъла на член 11, част A, параграф 1, буквa а) от Директива 77/388/ЕО (1) [понастоящем член 79, буквa в) от Директива 2006/112/ЕО (2) на Съвета от 28 ноември 2006 година] таксата за излъчване, платена от жалбоподателя на рекламодателите в качеството му на встъпило лице по данъчно задължение в съответствие с член 50, параграф 1 от Декрет-закон 227/2006, по-конкретно поради това, че тя съставлява „насрещна престация, която е или ще бъде получена от доставчика или изпълнителя“ за доставките на стоки или услуги?

               2.

               Трябва ли да се квалифицира като „суми, които данъчнозадължено лице получава от купувача или получателя за възстановяване на разходи, платени от името и за сметка на последния и изрично посочени в неговите книги“, по смисъла на член 11, част A, параграф 3, буквa в) от Директива 77/388/ЕИО [понастоящем член 79, буквa в) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година], таксата за излъчване, платена от жалбоподателя на рекламодателите в качеството му на встъпило лице по данъчно задължение, която е посочена в неговото счетоводство в отделна разчетна сметка?

               3.

               Вследствие на това трябва ли да се включват в данъчната основа на ДДС тези суми, платени от жалбоподателя като такса за излъчване?

      (1)  Директива на Съвета от 17 май 1977 година, Шеста Директива относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стp. 1).

      (2)  Директива на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.).


title: Дело F-5/08: Жалба, подадена на 10 януари 2008 г. — Brune/Kommission

text:
               8.3.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 64/69

         Жалба, подадена на 10 януари 2008 г. — Brune/Kommission
   (Дело F-5/08)
   (2008/C 64/113)
   Език на производството: немски
   Страни

      Жалбоподател: Markus Brune (Брюксел, Белгия) (представител: H. Mannes, Rechtsanwalt)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Предмет и описание на спора
   Отмяна на решението на ответника относно невключване на жалбоподателя поради недостатъчен брой точки в списъка на лауреатите от конкурс EPSO AD/26/05.
   Искания на жалбоподателя

               —

               да бъдат отменени решението на ответника от 10 май 2007 г. и решението по жалбата от 2 октомври 2007 г. и да бъде обявен за недействителен списъкът на лауреатите от конкурс EPSO AD/26/05,

               —

               при условията на евентуалност, да бъдат отменени решението на ответника от 10 май 2007 г. и решението по жалбата от 2 октомври 2007 г. и да бъде задължен ответника да включи жалбоподателя в списъка на лауреатите от конкурс EPSO AD/26/05,

               —

               ако не уважи второто искане, да бъдат отменени решението на ответника от 10 май 2007 г. и решението по жалбата от 2 октомври 2007 г. и да бъде задължен ответника да определи нова дата за устен изпит на жалбоподателя с подходящ период за подготовка както и да разгледа възможността за включването му в списъка на лауреатите според съответните критерии за оценка,

               —

               да бъди задължен ответника да представи мотиви към решението от 10 май 2007 г. и да се предостави на жалбоподателя право да се запознае с протокола от устния изпит от 6 март 2007 г.,

               —

               да се осъди ответника за заплата съдебните разноски,

               —

               евентуално, да бъде постановено отсъствено решение.


title: Дело C-554/08 P: Жалба, подадена на 17 декември 2008 г. от Le Carbone Lorraine срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (пети състав) на 8 октомври 2008 г. по дело T-73/04, Carbone Lorraine/Комисия

text:
               21.2.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 44/35

         Жалба, подадена на 17 декември 2008 г. от Le Carbone Lorraine срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (пети състав) на 8 октомври 2008 г. по дело T-73/04, Carbone Lorraine/Комисия
   (Дело C-554/08 P)
   (2009/C 44/59)
   Език на производството: френски
   Страни

      Жалбоподател: Le Carbone Lorraine (представители: A. Winckler и H. Kanellopoulos, avocats)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени частично — на основание член 225, параграф 1 ЕО и член 61 от Статута ЕО — решението, постановено от Първоинстанционния съд на 8 октомври 2008 г. по дело T-73/04, Carbone Lorraine/Комисия,

               —

               да се уважат исканията, направени от Le Carbone Lorraine в първоинстанционното производство, и следователно, на основание член 229 ЕО, член 61 от Статута на Съда и член 17 от Регламент № 17/62 на Съвета (1), понастоящем член 31 от Регламент № 1/2003 на Съвета (2), да се намали размерът на глобата, наложена на Carbone Lorraine с Решение на Комисията от 3 декември 2003 г., прието по преписка C.38.359 — Продукти на основата на въглерод и графит с приложение в електричеството и в механиката (3),

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири правни основания.
   С първото си правно основание жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният съд е нарушил принципа на индивидуализиране на наказанията, доколкото постановил, че Комисията не е длъжна да анализира отделно всеки от елементите на нарушението, тъй като е налице едно-единствено нарушение и цялостна стратегия, прилагана от всички членове на картела. При положение че не са определени разглежданите в производството съответни пазари на продукти или категории продукти, подобен общ анализ на нарушението водел до определяне на размера на глобата без да се отчита действителното нарушение, извършено конкретно от всеки член на картела.
   С второто си правно основание дружеството жалбоподател твърди, че Първоинстанционният съд превратно е тълкувал решението на Комисията, тъй като счел, че то отчита конкретното въздействие на картела върху разглеждания пазар, за да определи размера на глобата, въпреки че самата Комисия приела — както в решението си от 3 декември 2003 г., така и в хода на съдебното заседание пред Първоинстанционния съд — че това въздействие не може да бъде точно определено. Всъщност нарушението е квалифицирано като „много тежко“ само въз основа на естеството му и географския му обхват.
   С третото си правно основание жалбоподателят изтъква, че Първоинстанционният съд е нарушил принципа на равно третиране, тъй като потвърдил отказа на Комисията да намали допълнително размера на глобата на жалбоподателя въз основа на известието относно сътрудничеството, въпреки че били намалени размерите на глобите, наложени на две други конкурентни по отношение на жалбоподателя дружества. Тясното и постоянно сътрудничество на жалбоподателя не било взето предвид в достатъчна степен и не било възнаградено от Първоинстанционния съд.
   На последно място, с четвъртото си и последно правно основание Carbone Lorraine изтъква, че Първоинстанционният съд нарушил принципите на пропорционалност и равно третиране, тъй като приел, че жалбоподателят не може да се ползва с намаление на размера на глобата поради значителните си финансови затруднения, въпреки че същият фактор бил приет за достатъчен, за да се намали размерът на глобата, наложена на друго конкурентно предприятие.

      (1)  Регламент № 17/62 на Съвета от 6 февруари 1962 година, Първи регламент за прилагане на членове 85 и 86 от Договора (ОВ 13, стр. 204; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 3).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).

      (3)  ОВ L 125, 2004 г., стр. 45.


title: Съединени дела C-514/11 P и С-605/11 P: Решение на Съда (пети състав) от 14 ноември 2013 г. — Liga para a Protecção da Natureza (LPN), Република Финландия/Европейска комисия (Обжалване — Достъп до документите на институциите — Регламент (ЕО) № 1049/2001 — Член 4, параграф 2, трето тире — Изключение относно защитата на целите на дейности по инспектиране, разследване и одит — Информация относно околната среда — Регламент (ЕО) № 1367/2006 — Член 6, параграф 1 — Документи, свързани с производство за установяване на неизпълнение на задължения в досъдебната му фаза — Отказ на достъп — Задължение да се извърши конкретно и индивидуално разглеждане на съдържанието на документите, за които се отнася искането за достъп — По-висш обществен интерес)

text:
               11.1.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 9/3

         Решение на Съда (пети състав) от 14 ноември 2013 г. — Liga para a Protecção da Natureza (LPN), Република Финландия/Европейска комисия
   (Съединени дела C-514/11 P и С-605/11 P) (1)

   (Обжалване - Достъп до документите на институциите - Регламент (ЕО) № 1049/2001 - Член 4, параграф 2, трето тире - Изключение относно защитата на целите на дейности по инспектиране, разследване и одит - Информация относно околната среда - Регламент (ЕО) № 1367/2006 - Член 6, параграф 1 - Документи, свързани с производство за установяване на неизпълнение на задължения в досъдебната му фаза - Отказ на достъп - Задължение да се извърши конкретно и индивидуално разглеждане на съдържанието на документите, за които се отнася искането за достъп - По-висш обществен интерес)
   2014/C 9/04
   Език на производството: португалски

      Страни

      Жалбоподатели: Liga para a Protecção da Natureza (LPN) (представители: P. Vinagre e Silva и L. Rossi, advogadas), Република Финландия (представители: J. Heliskoski, M. Pere и M. J. Leppo)

      Встъпила страна в подкрепа на жалбоподателите: Република Естония (представител: M. Linntam)

      Други страни в производството: Европейска комисия (представители: P. Costa de Oliveira и D. Recchia), Кралство Дания (представители: V. Pasternak Jørgensen и C. Thorning), Кралство Швеция (представители: A. Falk и C. Meyer-Seitz)

      Встъпила страна в подкрепа на Европейската комисия: Федерална република Германия (представители: T. Henze и A. Wiedmann)

      Предмет

   Жалби, подадени срещу Решение на Общия съд (трети състав) от 9 септември 2011 г. по дело LPN/Комисия (T-29/08), с което Общият съд е отхвърлил подадената от LPN жалба в частта ѝ, която се отнася до документи и части от документи, достъпът до които е отказан на Liga para Protecção da Natureza (LPN) с решение SG.E.3/MIB/psi D(2008) 8639 на Комисията от 24 октомври 2008 г.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбите.

               2.

               Осъжда Liga para a Protecção da Natureza и Република Финландия да заплатят в равни части съдебните разноски.

               3.

               Кралство Дания, Федерална република Германия, Република Естония и Кралство Швеция понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 58, 25.2.2012 г.


               10.11.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 413/8

         Дело, заведено на 3 август 2016 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Кралство Норвегия
   (Дело E-9/16)
   (2016/C 413/08)
   На 3 август 2016 г. в Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Кралство Норвегия от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Carsten Zatschler и Auður Ýr Steinarsdóttir в качеството им на представители на Надзорния орган на ЕАСТ, с адрес: 35 Rue Belliard, 1040 Brussels.
   Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ да постанови, че:

               1.

               Като е оставила в сила националната разпоредба от раздел 2, параграф 32 на норвежката наредба за продуктите, която забранява производството, вноса, износа и продажбата на потребителски стоки, които съдържат определени концентрации на перфлуорооктановата киселина (ПФОК), Норвегия не е изпълнила задълженията си по акта, посочен в точка 12щв от глава XV на приложение II към Споразумението за ЕИП (Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 г. относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) № 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО, изменени), и по-специално член 128, параграф 1 от него, адаптиран към Споразумението за ЕИП с Протокол 1 към него.

               2.

               Алтернативно, като е оставила в сила горепосочената национална разпоредба след задействането на процеса на ограничаване в съответствие с дял VIII от горепосочения акт, цитиран в точка 12щв от глава XV на приложение II към Споразумението за ЕИП, Норвегия не е изпълнила задълженията си по член 3 на Споразумението за ЕИП във връзка с член 128, параграф 1 от този акт.

               3.

               Като е оставила в сила горепосочената национална разпоредба, Норвегия не е изпълнила задълженията си по член 11 от Споразумението за ЕИП.

               4.

               Да осъди Кралство Норвегия да заплати разноските по делото.

      Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа на иска:

               —

               Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че Кралство Норвегия не е изпълнило задълженията си по Регламента REACH и/или задълженията си по Споразумението за ЕИП, като е запазило в сила национална наредба, забраняваща производството, вноса, износа и продажбата на продукти, съдържащи 0,001 % или повече тегловно съдържание на вещество, наричано обикновено „ПФОК“.

               —

               Надзорният орган на ЕАСТ иска да получи пояснение, че след като едно вещество вече е идентифицирано като представляващо неконтролиран риск за околната среда и за човешкото здраве, едностранна национална наредба за вещества, обхванати от REACH, е допустима само при строго определени обстоятелства, предвидени в Регламента REACH.

               —

               Настоящият иск касае националното законодателство, прието в Норвегия за ограничаването на ПФОК. С настоящия иск Надзорният орган на ЕАСТ по никакъв начин не се стреми да постави под въпрос необходимостта от регулирането на ПФОК като вещество. Става дума за важен процедурен въпрос, който накара Надзорния орган на ЕАСТ да предяви настоящия иск за установяване на нарушение: когато държава от ЕИП установява риск за здравето или околната среда, произтичащ от вещество, обхванато от REACH, от съществено значение за функционирането на системата, създадена с Регламента REACH, е на тези опасения да се отговори с предприемането на действия в рамките на тази система, а не чрез едностранни действия.

               —

               На 27 август 2013 г. норвежкото правителство уведоми Надзорния орган на ЕАСТ, че на 27 май 2013 г. е била приета наредба за изменение на норвежката наредба за продуктите чрез въвеждането на ограничения върху производството, вноса, износа и продажбата на потребителски стоки, съдържащи ПФОК и някои соли и естери на ПФОК.

               —

               На 8 юли 2015 г. Надзорният орган на ЕАСТ представи мотивирано становище по въпроса. По силата на член 31, параграф 2 от Споразумението за надзор и съд (СНС) Надзорният орган на ЕАСТ изиска от Норвегия да предприеме необходимите мерки, за да се съобрази с мотивираното становище в срок от два месеца след уведомлението, т.е. не по-късно от 8 септември 2015 г.

               —

               С писмо от 16 октомври 2015 г. Норвегия отговори на мотивираното становище, като запази позицията си и представи някои допълнителни коментари. Тъй като до изтичането на срока, определен в мотивираното становище, Норвегия все още бе запазила въпросните национални разпоредби, Надзорният орган на ЕАСТ взе решение да отнесе въпроса пред Съда на ЕАСТ съгласно член 31 от Споразумението за надзор и съд.


title: Дело C-29/15 P: Жалба, подадена на 26 януари 2015 г. от Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller, Köln e.V. срещу решението на Общия съд (трети състав), постановено на 25 ноември 2014 г. по дело T-556/13 — Verband der Kölnisch Wasser Hersteller e.V./Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

text:
               1.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/21

         Жалба, подадена на 26 януари 2015 г. от Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller, Köln e.V. срещу решението на Общия съд (трети състав), постановено на 25 ноември 2014 г. по дело T-556/13 — Verband der Kölnisch Wasser Hersteller e.V./Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
   (Дело C-29/15 P)
   (2016/C 038/30)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller, Köln e.V. (представител: T. Schulte-Beckhausen, Rechtsanwalt)

      Друга страна в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
   С определение от 3 декември 2015 г. Съдът на Европейския съюз (осми състав) отхвърля жалбата и определя, че жалбоподателят понася направените от него съдебни разноски.


title: Дело T-451/11: Жалба, подадена на 8 август 2011 г. — Giga-Byte Technology/СХВП — Haskins (Gigabyte)

text:
               8.10.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 298/26

         Жалба, подадена на 8 август 2011 г. — Giga-Byte Technology/СХВП — Haskins (Gigabyte)
   (Дело T-451/11)
   2011/C 298/48
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Giga-Byte Technology Co., Ltd (Тайпе, Тайван) (представител: F. Schwerbrock, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Robert A. Haskins (Пенсилвания, САЩ)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 20 май 2011 г. по преписка № R 2047/2010-2, както и решението на отдела по споровете.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: словната марка „Gigabyte“ за стоки и услуги от класове 9, 35, 37 и 42 — заявка за марка на Общността № 5550009

      Притежател на марката или знака, на която/който се прави позоваване в процедурата по възражение: другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка или знак, на която/който се прави позоваване в подкрепа на възражението: словната марка на Общността „GIGABITER“ № 4954095 за услуги от класове 39, 40 и 42

      Решение на отдела по споровете: уважава възражението в частта относно оспорените услуги.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 9, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав погрешно е приел, че оспорените услуги от класове 37 и 42 са сходни с услугите от клас 42 на предявилия възражението.


title: Дело C-58/17: Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichts Berlin (Германия), постъпило на 3 февруари 2017 г. — INEOS Köln GmbH/Bundesrepublik Deutschland

text:
               8.5.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 144/23

         Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichts Berlin (Германия), постъпило на 3 февруари 2017 г. — INEOS Köln GmbH/Bundesrepublik Deutschland
   (Дело C-58/17)
   (2017/C 144/29)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Verwaltungsgerichts Berlin

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: INEOS Köln GmbH

      Ответник: Bundesrepublik Deutschland

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли Решение на Комисията от 27 април 2011 година за определяне на валидни за целия Европейски съюз преходни правила за хармонизираното безплатно разпределяне на квоти за емисии съгласно член 10а от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (2011/278/ЕС) (1) да се тълкува в смисъл, че определението на „подинсталация с технологични емисии“ по член 3, буква з) от Решение 2011/278/ЕС изисква газообразно агрегатно състояние на недоокисления въглерод, или включва недоокислен въглерод и в течно агрегатно състояние?

      (1)  ОВ L 130, стр. 1.


title: Дело T-190/06: Решение на Общия съд от 14 юли 2011 г. — Total и Elf Aquitaine/Комисия ( „Конкуренция — Картели — Водороден пероксид и натриев перборат — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО — Вменяване на отговорността за неправомерното поведение — Право на защита — Презумпция за невиновност — Задължение за мотивиране — Равно третиране — Принцип на индивидуализиране на наказанието — Принцип на законоустановеност на престъплението и наказанието — Принцип на добра администрация — Правна сигурност — Злоупотреба с власт — Глоби“ )

text:
               10.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/40

         Решение на Общия съд от 14 юли 2011 г. — Total и Elf Aquitaine/Комисия
   (Дело T-190/06) (1)

   (Конкуренция - Картели - Водороден пероксид и натриев перборат - Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО - Вменяване на отговорността за неправомерното поведение - Право на защита - Презумпция за невиновност - Задължение за мотивиране - Равно третиране - Принцип на индивидуализиране на наказанието - Принцип на законоустановеност на престъплението и наказанието - Принцип на добра администрация - Правна сигурност - Злоупотреба с власт - Глоби)
   2011/C 269/88
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Total SA (Courbevoie, Франция) и Elf Aquitaine SA (Courbevoie) (представители: É. Morgan de Rivery, A. Noël-Baron, E. Lagathu, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално F. Arbault и O. Beynet, впоследствие V. Bottka, P. J. Van Nuffel и B. Gencarelli)

      Предмет

   Главно искане за частична отмяна на Решение C(2006) 1766 окончателен на Комисията от 3 май 2006 година относно производство по член 81 (ЕО) и член 53 от Споразумението за ЕИП (преписка COMP/F/38.620 — Водороден пероксид и перборат), а при условията на евентуалност — искане за изменение на член 2, буква и) от посоченото решение

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Total SA и Elf Aquitaine SA да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 212, 2.9.2006. г.


title: Дело T-294/14 R: Определение на председателя на Общия съд от 4 септември 2014 г. — Klemme/Комисия (Обезпечително производство — Държавни помощи — Насърчаване на национално равнище на производството на електроенергия от възобновяеми източници — Решение на Комисията за започване на официална процедура по разследване в областта на държавните помощи — Молба за спиране на изпълнението — Fumus boni juris)

text:
               1.12.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/25

         Определение на председателя на Общия съд от 4 септември 2014 г. — Klemme/Комисия
   (Дело T-294/14 R)
   ((Обезпечително производство - Държавни помощи - Насърчаване на национално равнище на производството на електроенергия от възобновяеми източници - Решение на Комисията за започване на официална процедура по разследване в областта на държавните помощи - Молба за спиране на изпълнението - Fumus boni juris))
   (2014/C 431/43)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Klemme AG (Лутерщад Айслебен, Германия) (представители: T. Volz и B. Wißmann, адвокати)

      Ответник: Европейска комисия (представители: T. Maxian Rusche и R. Sauer)

      Предмет

   Искане за спиране на действието на решението, с което Комисията започва официална процедура по разследване в областта на държавните помощи по отношение на германския закон за енергията от възобновяеми източници.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.

               2)

               Не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело T-427/07: Решение на Общия съд от 19 март 2010 г. — Mirto Corporación Empresarial/СХВП — Maglificio Barbara (Mirtillino) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словната марка на Общността Mirtillino — По-ранна словна марка на Общността MIRTO — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009))

text:
               22.5.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/30

         Решение на Общия съд от 19 март 2010 г. — Mirto Corporación Empresarial/СХВП — Maglificio Barbara (Mirtillino)
   (Дело T-427/07) (1)

   (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словната марка на Общността Mirtillino - По-ранна словна марка на Общността MIRTO - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   2010/C 134/50
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Mirto Corporación Empresarial, SL (Мадрид, Испания) (представител: E. Armijo Chávarri, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) (представител: Ó. Mondéjar Ortuño)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Maglificio Barbara Srl (Busto Arsizio, Италия)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 29 август 2007 г. по преписка № R 875/2006-2 относно производство по възражение между Creaciones Mirto SA и Maglificio Barbara

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Mirto Corporación Empresarial, SL, да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 22, 26.1.2008 г.


title: Дело T-409/10: Жалба, подадена на 13 септември 2010 г. — Bottega Veneta International/СХВП (Форма на ръчна дамска чанта)

text:
               6.11.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 301/56

         Жалба, подадена на 13 септември 2010 г. — Bottega Veneta International/СХВП (Форма на ръчна дамска чанта)
   (Дело T-409/10)
   ()
   2010/C 301/89
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Bottega Veneta International Sàrl (Люксембург, Люксембург) (представители: P. Roncaglia, avvocato, G. Lazzeretti, avvocato, M. Boletto, avvocato, E. Gavuzzi, avvocato)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар от 16 юни 2010 г. по преписка R 1247/2009-1,

               —

               да се осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар да заплати разноските, направени в настоящото производство и в производството по обжалване пред апелативния състав.

      Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: Марка, състояща се от триизмерен отличителен знак, познат като чанта „veneta“ (заявка за регистрация № 6632608) за стоки от клас 18 („Чанти и ръчни дамски чанти“)

      Решение на проверителя: Отхвърля заявката за регистрация.

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: Нарушение на правило 9, параграф 3, буква а) от Регламент № 2868/95 и на член 7, параграф 1, буква б) и параграф 3 от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-313/10: Определение на председателя на Съда (втори състав) от 25 октомври 2011 г. (преюдициално запитване от Landesarbeitsgericht Köln — Германия) — Land Nordrhein-Westfalen/Sylvia Jansen

text:
               10.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/25

         Определение на председателя на Съда (втори състав) от 25 октомври 2011 г. (преюдициално запитване от Landesarbeitsgericht Köln — Германия) — Land Nordrhein-Westfalen/Sylvia Jansen
   (Дело C-313/10) (1)

   2012/C 73/44
   Език на производството: немски
   Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 274, 9.10.2010 г.


title: Дело T-370/09: Решение на Общия съд от 29 юни 2012 г. — GDF Suez/Комисия (Конкуренция — Картели — Германски и френски пазар на природен газ — Решение, с което се констатира нарушение на член 81 ЕО — Разпределяне на пазара — Продължителност на нарушението — Глоби)

text:
               11.8.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 243/16

         Решение на Общия съд от 29 юни 2012 г. — GDF Suez/Комисия
   (Дело T-370/09) (1)

   (Конкуренция - Картели - Германски и френски пазар на природен газ - Решение, с което се констатира нарушение на член 81 ЕО - Разпределяне на пазара - Продължителност на нарушението - Глоби)
   2012/C 243/29
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: GDF Suez (Париж, Франция) (представители: адв. J.-P. Gunther и адв. C. Breuvart)

      Ответник: Европейска комисия (представители: V. Di Bucci, A. Bouquet и R. Sauer)

      Предмет

   Като главно искане, частична отмяна на Решение C(2009) 5355 окончателен на Комисията от 8 юли 2009 година относно производство по член 81 [ЕО] (дело COMP/39.401 — E.ON/GDF) и при условията на евентуалност — искане за отмяна или намаляване на размера на наложената на жалбоподателя глоба

      Диспозитив

               1.

               Отменя член 1 от Решение C(2009) 5355 окончателен на Комисията от 8 юли 2009 година относно производство по член 81 [ЕО] (дело COMP/39.401 — E.ON/GDF), от една страна, в частта, в която е констатирано, че нарушението е продължило от 1 януари 1980 г. поне до 24 април 1998 г., що се отнася до извършеното в Германия нарушение, и от друга страна, в частта, в която е констатирано наличието на нарушение, извършено във Франция в периода от 13 август 2004 г. до 30 септември 2005 г.

               2.

               Определя размера на глобата, наложена на GDF Suez SA с член 2, буква б) от Решение C(2009) 5355 окончателен, на 320 милиона евро.

               3.

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               4.

               Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 282, 21.11.2009 г.


title: Дело C-202/10: Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Hamburg (Германия) на 26 април 2010 г. — Vion Trading GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               31.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/12

         Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Hamburg (Германия) на 26 април 2010 г. — Vion Trading GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Дело C-202/10)
   ()
   2010/C 209/19
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Finanzgericht Hamburg

      Страни в главното производство

      Ищец: Vion Trading GmbH

      Ответник: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Преюдициални въпроси

               1.

               Намира ли се в противоречие с признатия от общностното право принцип на правна сигурност прилагането по аналогия на правилото за давностен срок, което се съдържа в член 195 от BGB [Германския граждански кодекс] в редакцията му, намираща се в сила до края на 2001 г., към право на връщане на неправомерно платено възстановяване при износ?

               2.

               Намира ли се в противоречие с признатия от общностното право принцип на пропорционалност прилагането на предвидения в член 195 от BGB тридесетгодишен давностен срок към искане за връщане на неправомерно платено възстановяване при износ?

               3.

               При утвърдителен отговор на втория въпрос: намира ли се в противоречие с признатия от общностното право принцип на правна сигурност прилагането на по-дълъг национален давностен срок по смисъла на член 3, параграф 3 от Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности (1) — срок, който даден съдебен орган е определил посредством развитие на правото от съда в изолиран случай въз основа на предполагаема извънредна компетентност?

      (1)  ОВ L 312, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 166.


title: Дело T-343/17: Жалба, подадена на 31 май 2017 г. — Cathay Pacific Airways/Комисия

text:
               24.7.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 239/64

         Жалба, подадена на 31 май 2017 г. — Cathay Pacific Airways/Комисия
   (Дело T-343/17)
   (2017/C 239/76)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Cathay Pacific Airways Ltd (Хонконг, Китай) (представители: R. Kreisberger и N. Grubeck, barristers, M. Rees, solicitor и E. Estellon, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени всички констатации за нарушение, изложени в член 1, параграфи 1—4 от Решение C(2017) 1742 окончателен на Комисията от 17 март 2017 година относно производство по прилагане на член 101 ДФЕС, член 53 от Споразумението за ЕИП и член 8 от Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария по въпроси на въздушния транспорт (дело AT.39258 — Въздушен превоз на товари), в частта относно жалбоподателя,

               —

               да отмени член 3 от обжалваното решение в частта, с която е наложена глоба в размер 57 120 000 EUR на жалбоподателя или, при условията на евентуалност, да се намали нейният размер, и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски на жалбоподателя във връзка с производството по жалбата.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем основания.

               1.

               С първото основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото и/или фактическа грешка, и/или че не удовлетворява приложимите изисквания за доказване във връзка с включването на жалбоподателя в член 1, параграфи 1—4 от разпоредителната част на обжалваното решение и с констатацията, че той е участвал в твърдяното единно продължено нарушение.

                           —

                           Жалбоподателят твърди, че липсва правно основание за включването му във вътрешноевропейските нарушения.

                           —

                           Освен това жалбоподателят сочи, че липсват фактически основания за включването му във вътрешноевропейските нарушения.

                           —

                           Освен това жалбоподателят твърди, че позоваването от страна на Комисията на нови мотиви е в нарушение на правото му на защита.

                           —

                           Накрая, жалбоподателят отбелязва, че незаконосъобразното включване на жалбоподателя от страна на Комисията в член 1, параграфи 1—4 необратимо осуетява опита ѝ да установи, че той е участвал в твърдяното единно продължено нарушение.

               2.

               С второто основание се твърди, че с приемането на второто решение срещу жалбоподателя, което му вменява нови нарушения, Комисията нарушава член 25 от Регламент № 1/2003, както и принципите на правна сигурност, справедливост и добро правораздаване.

               3.

               С третото основание се твърди, че Комисията не успява да докаже в съответствие с изискванията, че жалбоподателят носи отговорност за участието си в твърдяното единно продължено нарушение.

                           —

                           Според жалбоподателя Комисията не разглежда случая му конкретно и по отношение на него не установява индивидуалните елементи на единното продължено нарушение.

                           —

                           В допълнение жалбоподателят сочи, че Комисията не доказва наличието на цялостен план, преследващ обща цел.

                           —

                           Освен това жалбоподателят твърди, че Комисията не доказва, че той е участвал или че е имал изискваното намерение да участва в единното продължено нарушение.

                           —

                           Накрая, жалбоподателят отбелязва, че липсва констатация, че той е бил запознат с обстоятелствата, с които се изисква да е бил запознат.

               4.

               С четвъртото основание се твърди, че Комисията не излага достатъчни мотиви в подкрепа на констатацията, че жалбоподателят е участвал в твърдяното единно продължено нарушение.

               5.

               С петото основание се твърди, че Комисията допуска грешка, позовавайки се на действията на жалбоподателя в трети страни, разполагащи със собствена уредба, като доказателство за участие в твърдяното единно продължено нарушение, както и че не излага мотиви в тази връзка.

                           —

                           Според жалбоподателя Комисията не изпълнява изисквания съобразно приложимата тежест на доказване във връзка с действията му в Хонг Конг и/или не излага достатъчни мотиви.

                           —

                           Освен това жалбоподателят сочи, че Комисията не доказва, че действията му в Хонг Конг имат антиконкурентна цел.

                           —

                           Освен това жалбоподателят твърди, че в съответствие с правната уредба в Хонг Конг е бил задължен да внася колективни молби.

                           —

                           Накрая, жалбоподателят сочи, че е налице нарушение на принципите на взаимно зачитане и ненамеса.

               6.

               С шестото основание се твърди, че Комисията не е компетентна да прилага член 101 ДФЕС към действия, свързани с насочени към вътрешността полети, тоест за услуги по въздушен превоз на товари от трети страни към Европа.

               7.

               Със седмото основание се твърди, че Комисията допуска грешка при прилагане на правото при изчисляване на наложената на жалбоподателя глоба.