title: Дело T-140/14: Жалба, подадена на 28 февруари 2014 г.  — Bora Creations/СХВП (gel nails at home)

text:
               5.5.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 135/56

         Жалба, подадена на 28 февруари 2014 г. — Bora Creations/СХВП (gel nails at home)
   (Дело T-140/14)
   2014/C 135/73
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Bora Creations, SL (Сеута, Испания) (представители: Rechtsanwälte R. Lange, G. Hild и E. Schalast)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 5 декември 2013 г. по преписка № R 450/2013-1,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: Славната марка „gel nails at home“ за стоки от класове 3, 8, 11 и 21 — Заявка за марка на Общността № 11 331 634

      Решение на проверителя: Отхвърля заявката.

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания:

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 207/2009,

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело T-513/14: Жалба, подадена на 7 юли 2014 г.  — GreenPack/СХВП (greenpack)

text:
               8.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 303/48

         Жалба, подадена на 7 юли 2014 г. — GreenPack/СХВП (greenpack)
   (Дело T-513/14)
   2014/C 303/56
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: GreenPack GmbH (Хенигсдорф, Германия) (представители: P. Ruess и A. Doepner-Thiele, Rechtsanwälte)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 29 април 2014 г., постановено по преписка R 2324/2013-1,

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „greenpack“ за стоки от клас 9 — заявка за марка на Общността № 1 1 9 26  706

      Решение на проверителя: отхвърля заявката.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания:

               —

               нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009,

               —

               нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-340/14: Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 14 юли 2014 г.  — R.L. Trijber, упражняващ стопанска дейност с фирма Amstelboats/College van Burgemeester en Wethouders van Amsterdam

text:
               29.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 339/8

         Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 14 юли 2014 г. — R.L. Trijber, упражняващ стопанска дейност с фирма Amstelboats/College van Burgemeester en Wethouders van Amsterdam
   (Дело C-340/14)
   2014/C 339/09
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Raad van State

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: R.L. Trijber, предприемач с фирма Amstelboats

      Ответник: College van Burgemeester en Wethouders van Amsterdam

      Преюдициални въпроси

               1.

               Следва ли да се приеме, че превозът на пътници с открита рибарска лодка по вътрешните водни пътища на Амстердам, при който по-специално срещу възнаграждение се предлага извършването на обиколни турове или лодката се отдава под наем за партита, какъвто е разглежданият случай, представлява услуга, към която се прилага Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (ОВ L 376, стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50), като се отчита дерогацията за транспортните услуги, установена в член 2, параграф 2, буква г) от тази директива?

               2.

               При утвърдителен отговор на този въпрос: Приложима ли е глава III от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (ОВ L 376, стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50) в изцяло вътрешни положения, или при преценката на въпроса дали е приложима тази глава следва да се вземе предвид практиката на Съда по приложимостта на разпоредбите от Договора относно свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги в изцяло вътрешни положения?

               3.

               В случай че отговорът на първия въпрос е в смисъл, че при преценката дали е приложима глава III от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (ОВ L 376, стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50), следва да се вземе предвид практиката на Съда по приложимостта на разпоредбите от Договора относно свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги в изцяло вътрешни положения:

                           а)

                           трябва ли националните съдилища да прилагат разпоредбите от глава III от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (ОВ L 376, стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50) в случай като настоящия, в който доставчикът на услугите не е нито установен извън границите на съответната държава членка, нито предоставя трансгранични услуги, но въпреки това се позовава на тези разпоредби?

                           б)

                           за отговора на този въпрос от значение ли е обстоятелството, че се предвижда услугите да се предоставят основно на лица с местоживеене в Нидерландия?

                           в)

                           за отговора на този въпрос следва ли да се установи дали предприятия, установени в други държави членки, действително проявяват интерес или действително ще проявят интерес да открият витрини за проституция в Амстердам?

               4.

               От разпоредбата на член 11, параграф 1, буква б) от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (ОВ L 376, стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50) следва ли, че когато броят на разрешителните е ограничен поради наложителни причини, свързани с обществения интерес, след като се вземе предвид и целта на тази директива — да се осигури свободен достъп до пазара на услуги — трябва да бъде ограничен също така и срокът на валидност на разрешителните, или това решение е предоставено на преценката на компетентните органи на съответната държава членка?


title: Дело C-316/08: Определение на председателя на първи състав на Съда от 23 февруари 2010 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione, Италия) — Latex srl/Agenzia delle Entrate, Amministrazione dell'economia e delle Finanze

text:
               22.5.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/28

         Определение на председателя на първи състав на Съда от 23 февруари 2010 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione, Италия) — Latex srl/Agenzia delle Entrate, Amministrazione dell'economia e delle Finanze
   (Дело C-316/08) (1)

   2010/C 134/44

      Език на производството: италиански

   Председателят на първи състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 260 от 11.10.2008 г.


title: Дело T-158/11: Жалба, подадена на 10 март 2011 г. — Magnesitas de Rubián и др./Парламент и Съвет

text:
               7.5.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 139/25

         Жалба, подадена на 10 март 2011 г. — Magnesitas de Rubián и др./Парламент и Съвет
   (Дело T-158/11)
   2011/C 139/48
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподатели: Magnesitas de Rubián, SA (Incio, Испания), Magnesitas Navarras, SA (Zubiri, Испания), Ellinikoi Lefkolithoi Anonimos Metalleftiki Viomichaniki Naftiliaki kai Emporiki Etaireia (Атина, Гърция) (представители: H. Brokelmann и P. Martínez-Lage Sobredo, abogados)

      Ответници: Парламент и Съвет

      Искания на жалбоподателите

   Предметът на настоящото производство е отмяната на индивидуалното решение, посочено в член 13, параграф 7 от Директива 2010/75/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 24 декември 2010 година относно емисиите от промишлеността (ОВ L 334, стр. 17), доколкото с него се създава задължението за държавите членки да се съобразяват със заключенията относно най-добрите налични техники, съдържащи се в точка 3.5 от „референтен документ на Комисията за най-добрите налични техники за промишлените отрасли за производство на цимент, вар и магнезиев оксид“ (ОВ C 166, стр. 5), при определяне на условията за даване на разрешително от компетентните власти на инсталациите за производство на магнезиев оксид, за които по силата посочената директива се изисква такова разрешително
   Жалбоподателите молят Общия съд:

               —

               като главно искане, да отмени обжалваното решение;

               —

               при условията на евентуалност и в хипотезата, в която Общият съд не отмени изцяло посоченото решение във връзка с точка 3.5 от референтния документ, да го отмени при всички случаи във връзка с точка 3.5.5.4 от този документ, включително да отмени и стойностите на емисиите, определени в таблица 3.11.; и

               —

               при всички случаи да осъди Европейският парламент и Съветът да заплатят съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите посочват четири правни основания:

               1.

               Първо правно основание, изведено от липсата на компетентност на Европейската комисия.
               В това отношение се твърди, че Европейската комисия не е компетентна да включи производството на магнезиев оксид в референтния документ.

               2.

               Второ правно основание, изведено от съществено процесуално нарушение, в частност:

                           —

                           Неуведомяване на жалбоподателите за започването на процедурата по изготвяне на референтния документ, в която те успяват да вземат участие едва със закъснение.

                           —

                           Неотчитане в референтния документ на „split views“, представени от жалбоподателите.

                           —

                           Неспазване на предвидения срок за анализиране на окончателния проект на референтния документ.

               3.

               Трето правно основание, изведено от нарушение на член 1 от Директива 2008/1/ЕО за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването.
               В тази връзка се твърди, че референтният документ нарушава целта, прогласена в член 1 от посочената директива, която се изразява в защита на околната среда като цяло, също както тази цел е нарушена и от заключенията, съдържащи се в точка 3.5 от този документ, на които обжалваното решение придава обвързващ характер.

               4.

               Четвърто правно основание, изведено от нарушение на общия принцип на равно третиране, доколкото обжалваното решение третира по един и същ начин предприятия, които се намират в различни положения.


title: Дело T-318/01: Решение на Първоинстанционния съд от 11 юни 2009 г. — Othman/Съвет и Комисия (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, насочени срещу лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните — Замразяване на средства — Жалба за отмяна — Промяна на исканията — Основни права — Право на зачитане на собствеността, право на лицето да бъде изслушано и право на ефективен съдебен контрол)

text:
               1.8.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 180/37

         Решение на Първоинстанционния съд от 11 юни 2009 г. — Othman/Съвет и Комисия
   (Дело T-318/01) (1)

   (Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки, насочени срещу лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните - Замразяване на средства - Жалба за отмяна - Промяна на исканията - Основни права - Право на зачитане на собствеността, право на лицето да бъде изслушано и право на ефективен съдебен контрол)
   2009/C 180/66
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Omar Mohammed Othman (Лондон, Обединено кралство) (представители: първоначално J. Walsh, barrister, F. Lindsley и S. Woodhouse, solicitors, впоследствие S. Cox, barrister, и H. Miller, solicitor)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: първоначално M. Vitsentzatos и M. Bishop, впоследствие M. Bishop и E. Finnegan), и Комисия на Европейските общности (представители: първоначално A. van Solinge и C. Brown, впоследствие E. Paasivirta и P. Aalto)

      Встъпила страна в подкрепа на ответника: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: първоначално J. Collins, впоследствие C. Gibbs, впоследствие E. O’Neill и накрая I. Rao, подпомагани първоначално от S. Moore, впоследствие от M. Hoskins, barristers)

      Предмет

   Първоначално, искане за отмяна, от една страна, на Регламент (ЕО) № 467/2001 на Съвета от 6 март 2001 година за забрана на износа на някои стоки и услуги за Афганистан, за засилване на забраната на полети и удължаване на замразяването на финансови средства и други финансови ресурси по отношение на талибаните в Афганистан и за отмяна на Регламент (ЕО) № 337/2000 (ОВ L 67, стр. 1) и, от друга страна, на Регламент (ЕО) № 2062/2001 на Комисията от 19 октомври 2001 година за изменение за трети път на Регламент № 467/2001 (ОВ L 277, стр. 25), впоследствие, искане за отмяна на Регламент (ЕО) № 881/2002 на Съвета от 27 май 2002 година за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени физически лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните, и за отмяна на Регламент № 467/2001 (ОВ L 139, стр. 9) в частта, в която тези актове засягат жалбоподателя.

      Диспозитив

               1)

               Липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество по исканията за отмяна на Регламент (ЕО) № 467/2001 на Съвета от 6 март 2001 година за забрана на износа на някои стоки и услуги за Афганистан, за засилване на забраната на полети и удължаване на замразяването на финансови средства и други финансови ресурси по отношение на талибаните в Афганистан и за отмяна на Регламент (ЕО) № 337/2000 и на Регламент (ЕО) № 2062/2001 на Комисията от 19 октомври 2001 година за изменение за трети път на Регламент № 467/2001.

               2)

               Отменя Регламент (ЕО) № 881/2002 на Съвета от 27 май 2002 г. за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени физически лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните и за отмяна на Регламент № 467/2001 в частта, в която последният засяга г-н Omar Mohammed Othman.

               3)

               Осъжда Съвета на Европейския съюз да понесе наред с направените от него съдебни разноски съдебните разноски, направени от г-н Othman, както и сумите, предварително отпуснати от касата на Първоинстанционния съд като правна помощ.

               4)

               Комисията на Европейските общности и Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 68, 16.3.2002 г.


title: Дело C-10/08: Решение на Съда (първи състав) от 19 март 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Република Финландия (Данъчно облагане във Финландия на употребявани превозни средства, внесени от други държави-членки — Съответствие на националната правна уредба с член 90, първа алинея ЕО, Шеста директива относно ДДС и Директива 2006/112/ЕО)

text:
               16.5.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/9

         Решение на Съда (първи състав) от 19 март 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Република Финландия
   (Дело C-10/08) (1)

   (Данъчно облагане във Финландия на употребявани превозни средства, внесени от други държави-членки - Съответствие на националната правна уредба с член 90, първа алинея ЕО, Шеста директива относно ДДС и Директива 2006/112/ЕО)
   2009/C 113/17
   Език на производството: фински

      Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: I. Koskinen и D. Triantafyllou)

      Ответник: Република Финландия (представител: J. Heliskoski)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Нарушение на член 90, първа алинея ЕО и на член 17, параграфи 1 и 2 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1), понастоящем член 167 и член 168 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1.; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7) — Национално законодателство, което предвижда данък върху добавената стойност за данъка върху моторните превозни средства и правото да се приспада предварително от данъка върху добавената стойност съответната сума — Прилагане на идентична данъчна стойност за превозни средства, за които са изтекли по-малко от три години от първата регистрация, и за нови превозни средства — Прилагане на обезценяване от 0,8 % на месец за превозни средства, за които се изтекли по-малко от шест месеца от първата регистрация, когато на националния пазар не се срещат превозни средства със същите характеристики

      Диспозитив

               1)

               Като е разрешила приспадането на данъка съгласно § 5 от Закон № 1482/1994 относно данъка върху моторните превозни средства (Autoverolaki 1482/1994) от данъка върху добавената стойност съгласно § 102, параграф 1, точка 4 от Закон № 1501/1993 относно данъка върху добавената стойност (Arvonlisäverolaki 1501/1993), Финландската република не е изпълнила задълженията си по член 90, първа алинея ЕО и член 17, параграфи 1 и 2 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, понастоящем член 167 и член 168 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета относно общата система на данъка върху добавената стойност.

               2)

               Като в рамките на данъка върху моторните превозни средства е взела предвид същата данъчна стойност както за нови превозни средство, за които са изтекли по-малко от три месеца от първата регистрация, Република Финландия е нарушила задълженията си по член 90, първа алинея ЕО.

               3)

               Отхвърля иска в останалата му част.

               4)

               Република Финландия понася наред с направените от нея съдебни разноски три четвърти от съдебните разноски, направени от Комисията на Европейските общности.

               5)

               Комисията на Европейските общности понася останалата част от направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 79, 29.3.2008 г.


title: Дело C-132/09: Иск, предявен на 6 април 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Белгия

text:
               4.7.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 153/21

         Иск, предявен на 6 април 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Белгия
   (Дело C-132/09)
   2009/C 153/39
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: B. Eggers и J.-P. Keppenne)

      Ответник: Кралство Белгия

      Искания на ищеца

               —

               Да се установи, че като е отказало да поеме финансовата тежест за разходите за обзавеждане и дидактически материали на европейските училища, Кралство Белгия не е изпълнило задълженията си по Споразумението за седалища от 1962 година във връзка с член 10 ЕО;

               —

               да се осъди Кралство Белгия да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Комисията изтъква нарушение на споразумението, сключено през октомври 1962 година между Управителния съвет на европейските училища и Кралство Белгия, във връзка с отказа на последното да поеме разходите за обзавеждане и дидактически материали на европейските училища, намиращи се на негова територия.
   В подкрепа на иска си ищецът изтъква на първо място, че от член 6, втора алинея от Конвенцията за определяне на статута на Европейските Училища от 21 юни 1994 година (1) следва, че всяка държава-членка трябва да разглежда европейските училища като образователни организации, регламентирани от публичното право. Следователно европейските училища трябвало да се финансират от белгийските публични органи и да се третират еднакво с националните публични училища както по отношение на първоначалното обзавеждане във връзка с откриване или във връзка с разширение на европейско училище, така и по отношение на годишните разходи за поддръжка и за функциониране на тези училища. В този контекст федерализацията на образованието в Белгия не можела да обоснове отказ от страна на белгийските власти да финансират годишните разходи по функционирането на европейските училища, доколкото съгласно постоянна съдебна практика, държава-членка не може да се освободи от задълженията, които е поела, като делегира упражняването на тази компетентност на публични органи на държавата.
   В отговори на повдигнати от белгийските власти възражения Комисията отбелязва на второ място, че заключенията от срещата на Управителния съвет, проведена в Карлсруе през май 1967 година, по никакъв начин не поставя под съмнение задълженията за финансиране, които носи тази държава в качеството си на държава на седалище.
   Всъщност в Карлсруе Управителният съвет изготвил най-вече насоки за модел на протокол за споразумение с държавите-членки седалища на европейски училища и при всички положения, предвид йерархията на нормите, нямал компетентност да измени Споразумението за седалище от 1962 година.
   На следващо място, това „решение“ от Карлсруе в никакъв случай не можело да се тълкува като „последващо споразумение или по-късна практика на страните“ по смисъла на член 31, параграф 3, букви a) и б) от Виенската конвенция за правото на договорите по отношение на тълкуването, което трябва да се даде на споразумение за седалище при липса на последващи установени актове или декларации, поставящи под въпрос задължението за финансиране, предвидено от Споразумението за седалище. Впрочем много документи и финансирания, извършени от Белгия след 1967 година, свидетелствали за това задължение за поемане на разходите за обзавеждане и за дидактически материали за европейските училища.

      (1)  ОВ L 212, стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 16, том 1, стр. 16


title: Решение на Съда от 29 юли 2016 година по дело E-25/15 — Надзорен орган на ЕАСТ/Исландия (Неизпълнение на задължения от държава от ЕАСТ — Държавна помощ — Член 14, параграф 3 от част II на протокол 3 към Споразумението за надзорен орган и съд — Несъбиране на неправомерно предоставена помощ)

text:
               6.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 108/12

         РЕШЕНИЕ НА СЪДА
   от 29 юли 2016 година
   по дело E-25/15
   Надзорен орган на ЕАСТ/Исландия
   (Неизпълнение на задължения от държава от ЕАСТ — Държавна помощ — Член 14, параграф 3 от част II на протокол 3 към Споразумението за надзорен орган и съд — Несъбиране на неправомерно предоставена помощ)
   (2017/C 108/10)
   По дело E-25/15, Надзорен орган на ЕАСТ/Исландия — ИСК за постановяване, че като не е предприела в предвидения срок всички необходими мерки за събиране от получателите на държавната помощ, обявена за несъвместима с функционирането на Споразумението за Европейското икономическо пространство съгласно членове 2, 3, 4 и 5 от Решение № 404/14/COL на Надзорния орган на ЕАСТ от 8 октомври 2014 г.относно схемата за стимули на инвестициите в Исландия; като не е отменила в предвидения срок всички неизвършени плащания, посочени в член 7, трето изречение от това решение; и като не е предоставила на Надзорния орган на ЕАСТ в предвидения срок информацията, посочена в член 8 от това решение, Исландия не е изпълнила задълженията си по член 14, параграф 3 от част II на Протокол 3 към Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд и по членове 6, 7 и 8 от Решение № 404/14/COL на Надзорния орган на ЕАСТ, Съдът в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen (съдия-докладчик) и Páll Hreinsson, съдии, постанови решение на 29 юли 2016 г., чийто диспозитив гласи:
   С настоящото Съдът:

               1.

               Постановява, че Исландия не е изпълнила задълженията си по член 14, параграф 3 от част II на Протокол 3 към Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд и по членове 6, 7 и 8 от Решение № 404/14/COL на Надзорния орган на ЕАСТ от 8 октомври 2014 г. относно схемата за стимули на инвестициите в Исландия, като не е предприела в предписания срок всички необходими мерки за събиране от получателите на държавната помощ, обявена за несъвместима с функционирането на Споразумението за Европейското икономическо пространство съгласно членове 3, 4 и 5 от това решение, за отмяна на всички неизвършени плащания, посочени в член 7, трето изречение от това решение, и за предоставяне на Надзорния орган на ЕАСТ на информацията, посочена в член 8 от това решение.

               2.

               Осъжда Исландия да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-288/11: Жалба, подадена на 1 юни 2011 г. — Kieffer Omnitec/Комисия

text:
               27.8.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/34

         Жалба, подадена на 1 юни 2011 г. — Kieffer Omnitec/Комисия
   (Дело T-288/11)
   2011/C 252/79
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: A+P Kieffer Omnitec Sàrl (Люксембург, Люксембург) (представители:: A. Delvaux и V. Bertrand, avocats)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви за допустима жалбата за отмяна;

               —

               да отмени решението, с което Европейската комисия отхвърля неговата оферта и възлага поръчката на друг оферент, за което решение жалбоподателят е информиран с писмо от 1 април 2011 г., получено на 5 април същата година;

               —

               да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   С настоящата жалба се цели отмяната на решението на Комисията от 1 април 2011 г., с което се отхвърля подадената от жалбоподателя оферта в рамките на обществената поръчка за сключване на договор за поддръжка на инсталациите HVAC, на sprinkler и хидро-санитарните инсталации на сградата Joseph Bech в Люксембург и поръчката се възлага на друг оферент (JO 2010/S 241-367523).
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от нарушаване на член 89, параграфи 1 и 2 и член 92 от Финансовия регламент, на член 135, параграфи 1 и 5 от Регламента за изпълнение и на член 49 от Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (1), както и на принципите на прозрачност, равнопоставеност и пропорционалност, доколкото Европейската комисия изисква оферентът да представи „валидния ISO сертификат за цялостната осъществявана от него дейност по поддръжка, издаден от сертифициращата организация“. Жалбоподателят твърди, че Европейската комисия, на първо място, не е формулирала критерия за подбор по ясен и точен начин, доколкото в документацията за обществената поръчка не е бил посочен номерът на изисквания ISO сертификат, на второ място, че тя е изискала от оферентите сертифициране по ISO „за цялостната осъществявана от тях дейност по поддръжка“, а не само за съответната обществена поръчка и на трето място, че тя не е позволила на оферентите да докажат, че предлагат ниво на качеството, което е сходно с това на сертифицирането по ISO.

               2.

               Второто правно основание е изведено от нарушаване на задължението за мотивиране, произтичащо от член 296 ДФЕС, член 100, параграф 2 от Финансовия регламент, от неспазване на документацията за обществената поръчка и приложенията към нея и от явна грешка в преценката, доколкото Европейската комисия отхвърлила офертата на A+P KIEFFER OMNITEC на основание, че жалбоподателят не отговарял на критерии № 16, тъй като то не е представило никакви имащи доказателствена сила и релевантни документи, с които да докаже, че кандидатите разполагали с изискуемите квалификации. Жалбоподателите подчертават, от една страна, че критерий № 16 се отнася до „декларацията, в която се посочва средната годишна работна сила, която притежава изискуемия профил през последните три години, представена в лицето на всички членове на дадена група“ и че страница 27/37 от Приложение II от документацията за обществената поръчка се отнасяла само до езиковите познания на кандидатите и от друга страна, че жалоподателят е доказал, че един от кандидатите разполагал с квалификациите, изискуеми съгласно страница 28/38 от Приложение II от документацията за обществената поръчка, предоставяйки документи, имащи доказателствена сила. Що се отнася до другия кандидат, документите за сключване на договора не изисквали да бъдат изпълнени изискванията за квалификация за заемащото ръководна позиция лице.

      (1)  ОВ L 134, стp. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116.


title: Дело T-59/09: Жалба, подадена на 11 февруари 2009 г. — Германия/Комисия

text:
               16.5.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/35

         Жалба, подадена на 11 февруари 2009 г. — Германия/Комисия
   (Дело T-59/09)
   2009/C 113/73
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: M. Lumma и B. Klein)

      Ответник: Комисия на Европейските общности

      Искания на жалбоподателя

               —

               Отмяна на решението на Комисията от 5 декември 2008 година (SG.E.3/RG/mbp D(2008) 10067) за предоставяне на заявилите частноправни субекти на достъп до изхождащи от германските органи документи от преписката по производство за неизпълнение на задължения от държава-членка № 2005/4569, въпреки възражението на федералното правителство съгласно член 2, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 1049/2001,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят оспорва решението на Комисията от 5 декември 2008 г., взето в противовес на възражението на федералното правителство съгласно член 2, параграф 5 от Регламент № 1049/2001 (1), да предостави на трети лица частноправни субекти достъп до изхождащи от германските органи документи от преписка по производство за неизпълнение на задължения от държава-членка.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква, че с оспорваното решение се нарушава член 4, параграф 5 от Регламент № 1049/2001 във връзка с принципа на лоялното сътрудничество между Общността и държавите членки съгласно член 10 ЕО.
   С член 4, параграф 5 от Регламент № 1049/2001 се предоставяла възможност на държавите-членки да се противопоставят на предоставянето на разположение на изхождащи от техните органи документи, които се намират в притежание на общностни органи. Комисията нямала право лично да извършва всеобхватна проверка на основанията за отказ на достъп до документи съгласно член 4, параграфи 1—3 от Регламент № 1049/2001. Със съдебната практика по дело Швеция/Комисия и др., C-64/05 P (2), Съдът бил установил категорични критерии, съгласно които засегнатият общностен орган можел да не се съобрази с подобно възражение и да извърши сам преценка относно наличието на основания за отказа съгласно член 4, параграфи 1—3 от Регламент № 1049/2001: възражението трябвало да бъде или „напълно неоснователно“ или „без всякаква връзка“ с основанията за отказ.
   От гореизложеното във връзка с принципа на лоялно сътрудничество между Общността и държавите-членки в член 10 ЕО, следвало, че по принцип преценката за наличието на основания за отказ съгласно член 4, параграфи 1—3 от Регламент № 1049/2001 принадлежала на държавата-членка. Само по изключение Комисията можела да не се съобрази с отказа да се допусне достъп, когато мотивите на държавата-членка не отговаряли в достатъчна степен на тези критерии. Това повелявало също и сравнението с член 4, параграф 4 от Регламент № 1049/2001. И при двата критерия, установени в съдебната практика, става дума за съществени процедурни изисквания, които, от гледна точка на тяхното съдържание, трябва да бъдат оформени съгласно задължението за излагане на мотиви по член 253 ЕО. Що се отнася до контрола за законосъобразност, т.е. да прецени дали отказът на достъп до документи отговаря на член 4, параграфи 1—3 от Регламент № 1049/2001, бил компетентен общностният съд, а не Комисията.
   При условията на евентуалност, жалбоподателят изтъква, че дори Съдът да следвало да тълкува съдебната практика по дело C-64/05 P в смисъл, че възражение от страна на държава-членка съгласно член 4, параграф 5 от Регламент № 1049/2001 било обвързващо за общностния орган, само когато отказът бил съвместим с член 4, параграфи 1—3 от този регламент, Комисията при всички случаи била оправомощена да направи проверка дали мотивите на държавата-членка съдържа очевидни грешки. Мотивите за отказа на Германия не можели да бъдат разглеждани като такива, които съдържат очевидни грешки.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, стр. 43; Специално издание на Български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр.76)

      (2)  Решение на Съда от 18 декември 2007 г. по дело Швеция/Комисия и др., C-64/05 P, Сборник 2007 г., I-113839


title: Дело C-26/09: Преюдициално запитване, отправено от Court of Appeal (Обединеното кралство) на 19 януари 2009 г. — The Motor Insurers' Bureau/Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited

text:
               18.4.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 90/8

         Преюдициално запитване, отправено от Court of Appeal (Обединеното кралство) на 19 януари 2009 г. — The Motor Insurers' Bureau/Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited
   (Дело C-26/09)
   2009/C 90/13
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   Court of Appeal

      Страни в главното производство

      Ищец: The Motor Insurers' Bureau

      Ответници: Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited

      Преюдициални въпроси

   Въпрос 1

               а)

               В случаите, в които националното законодателство на държавата-членка предвижда, че разходите, направени от пострадалия от пътнотранспортно произшествие във връзка с последващото наемане на заместващ автомобил, се възстановяват от отговорното лице, член 1, параграф 4 от директивата (1) допуска ли MIB да изключи своята отговорност за тези разходи, при положение че ако отговорното лице не ги заплати, обезщетението в крайна сметка ще бъде предоставено на застрахователя, издал застрахователна полица за настъпили след пътнотранспортно произшествие вреди, която покрива разходите за наем?

               б)

               При отрицателен отговор на въпрос 1(a), допустимо ли е обезщетението, дължимо от MIB, да бъде ограничено до премията, ако има такава, платима на застрахователите, които са заплатили разходите за наем?

         Въпрос 2
   При отрицателен отговор на въпрос 1(a):
   Следва ли националната юрисдикция да тълкува Споразумението относно незастрахованите водачи на превозни средства [Uninsured Drivers Agreement] така, че директивата да се приложи в съответствие с принципите, посочени от Съда в Решение по дело Marleasing/La Comercial Internacional de Alimentacion (C-106/89, Recueil, стр. I-4135)? С други думи изразът „всички национални правни норми“, съдържащ се в третото тире на точка 120 от решението на Съда Pfeiffer/Deutsches Rotes Kruz (C-397/01—C-403/01, Recueil, стр. I-8835), включва ли споразумение като Споразумението относно незастрахованите водачи на превозни средства?
   Въпрос 3
   При отрицателен отговор на въпрос 1(a):
   Има ли член 1, параграф 4 от Директивата непосредствено действие?
   Въпрос 4
   При утвърдителен отговор на въпрос 3:

               а)

               За да се прецени дали на организация като MIB е възможно да бъдат противопоставени разпоредбите на директива, които могат да имат непосредствено действие:

                           i)

                           Приложими ли са при извършването на тази преценка критериите, установени от Съда в Решение по дело Foster и др./British Gas (C-188/89, Recueil, стр. 1-3313)?

                           ii)

                           В случай, че преценката следва да се извърши въз основа на някои от тези критерии (но не на всички) и/или въз основа на допълнителни критерии, кои са критериите, които трябва да бъдат приложени?

               б)

               Само националната юрисдикция ли има право да прецени дали дадена организация отговаря на приложимите критерии?

               в)

               Отговаря ли организация с характеристики като тези на MIB на критериите, които позволяват да ѝ бъдат противопоставени разпоредбите на директива с непосредствено действие?

      (1)  Втора директива 84/5/ЕИО на Съвета от 30 декември 1983 година относно сближаването на законодателствата на държавите-членки, свързани със застраховките гражданска отговорност при използването на моторни превозни средства (МПС) (ОВ L 8, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 104)


title: Дело C-159/15: Решение на Съда (първи състав) от 16 юни 2016 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof — Австрия) — Franz Lesar/Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt (Преюдициално запитване — Социална политика — Директива 2000/78/ЕО — Равно третиране в областта на заетостта и професиите — Член 2, параграф 1 и параграф 2, буква а) — Член 6, параграф 2 — Дискриминация, основана на възраст — Определяне на пенсионните права на бившите държавни служители — Периоди на професионално обучение и работа — Незачитане на тези периоди, ако са отпреди навършване на 18-годишна възраст)

text:
               22.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 305/8

         Решение на Съда (първи състав) от 16 юни 2016 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof — Австрия) — Franz Lesar/Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt
   (Дело C-159/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Социална политика - Директива 2000/78/ЕО - Равно третиране в областта на заетостта и професиите - Член 2, параграф 1 и параграф 2, буква а) - Член 6, параграф 2 - Дискриминация, основана на възраст - Определяне на пенсионните права на бившите държавни служители - Периоди на професионално обучение и работа - Незачитане на тези периоди, ако са отпреди навършване на 18-годишна възраст))
   (2016/C 305/12)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Verwaltungsgerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Franz Lesar

      Ответник: Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt

      Диспозитив

   Член 2, параграф 1 и параграф 2, буква a) и член 6, параграф 2 от Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба като разглежданата в главното производство, съгласно която периодите на професионално обучение и работа на държавния служител отпреди навършването на 18-годишна възраст не се зачитат като стаж за целите на признаването на право на пенсия и изчисляването на размера на пенсията, доколкото тази правна уредба цели да гарантира уеднаквено определяне на възраст за достъп до пенсионната схема за държавните служители и на възраст за придобиване на право на пенсия по тази схема.

      (1)  ОВ C 254, 3.8.2015 г.


title: Дело T-313/15: Жалба, подадена на 12 юни 2015 г. — Италия/Комисия

text:
               10.8.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 262/35

         Жалба, подадена на 12 юни 2015 г. — Италия/Комисия
   (Дело T-313/15)
   (2015/C 262/47)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Италианска република (представители: P. Gentili, avvocato dello Stato, и G. Palmieri)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обявление за конкурс EPSO/AD/301/15 — администратори (AD 5),

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски

      Правни основания и основни доводи

   Изтъкнатите правни основания и основни доводи са същите като предявените по дело T-17/15, Италианска република/Комисия (ОВ C 81, 9.3.2015 г., стр. 27).


title: Дело C-285/11: Решение на Съда (трети състав) от 6 декември 2012 г. (преюдициално запитване от Административен съд-Варна — България) — Боник ЕООД/Директор на дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“ , Варна, при Централно управление на Националната агенция за приходите (ДДС — Директива 2006/112/ЕО — Право на приспадане — Отказ)

text:
               26.1.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 26/10

         Решение на Съда (трети състав) от 6 декември 2012 г. (преюдициално запитване от Административен съд-Варна — България) — Боник ЕООД/Директор на дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“, Варна, при Централно управление на Националната агенция за приходите
   (Дело C-285/11) (1)

   (ДДС - Директива 2006/112/ЕО - Право на приспадане - Отказ)
   2013/C 26/17
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Административен съд-Варна

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Боник ЕООД

      Ответник: Директор на дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“, Варна, при Централно управление на Националната агенция за приходите

      Предмет

   Преюдициално запитване — Административен съд–Варна — Тълкуване на членове 14, 62, 63, 167, 168 и 178, букви а) и б) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7) — Формалности на държавите членки във връзка с правото на приспадане на ДДС — Мерки за избягване на някои форми на данъчна измама или избягване на данъци — Отказ да се признае право на приспадане на ДДС на данъчнозадължено лице, получател по вътреобщностни доставки, поради липсата на доказателства за реалност на доставките между предходните доставчици въпреки наличието на доказателства за осъществяването на доставките от прекия доставчик на данъчнозадълженото лице

      Диспозитив

   Членове 2, 9, 14, 62, 63, 167, 168 и 178 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкуват в смисъл, че при обстоятелства като разглежданите в главното производство не допускат на данъчнозадължено лице да бъде отказано правото да приспадне данъка върху добавената стойност за доставката на стоки, поради това че поради измами или нередности, извършени нагоре или надолу по веригата спрямо тази доставка, се счита, че последната не е била реално осъществена, без въз основа на обективни данни да е доказано, че това данъчнозадължено лице е знаело или е трябвало да знае, че посочената от него сделка, на която то основава правото на приспадане, е част от измама с данък върху добавената стойност, извършена нагоре или надолу по веригата от доставки, което следва да провери запитващата юрисдикция.

      (1)  ОВ C 238, 13.8.2011 г.


title: Дело C-88/12: Определение на председателя на Съда от 14 септември 2012 г. — (преюдициално запитване от Rechtbank Roermond — Нидерландия) — Наказателно производство срещу Jibril Jaoo

text:
               8.12.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 379/20

         Определение на председателя на Съда от 14 септември 2012 г. — (преюдициално запитване от Rechtbank Roermond — Нидерландия) — Наказателно производство срещу Jibril Jaoo
   (Дело C-88/12) (1)

   2012/C 379/34
   Език на производството: нидерландски
   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 126, 28.4.2012 г.


title: Дело C-185/10: Иск, предявен на 13 април 2010 г. — Европейска комисия/Република Полша

text:
               31.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/11

         Иск, предявен на 13 април 2010 г. — Европейска комисия/Република Полша
   (Дело C-185/10)
   ()
   2010/C 209/16
   Език на производството: полски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: M. Simerdova и K. Herrmann)

      Ответник: Република Полша

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като приема и запазва в сила член 4 от Ustawa „Prawo farmaceutyczne“ (Закон за лекарствените продукти) от 6 септември 2001 г., изменен със Закон от 30 март 2007 г. (Dz. U. № 75, поз. 492), доколкото този член допуска внесените от чужбина лекарствени продукти, които имат същите активни съставки, същата дозировка и същата форма като лекарствените продукти с разрешение за търговия в Полша, да бъдат пускани на пазара в Полша без за тях да е издадено разрешение в тази държава, ако цената на първите лекарствени продукти е конкурентна спрямо цената на последните, Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 6 от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (1).

               —

               да се осъди Република Полша да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   С приемането и прилагането от Република Полша на член 4, параграфи 1 и 3a от Ustawa „Prawo farmaceutyczne“ се допуска търговията с лекарствени продукти в Полша без за същите да е налице разрешение за търговия в тази държава, издадено от компетентните национални органи — положение, което противоречи на член 6, параграф 1 от Директива 2001/83.
   Според ищеца полската разпоредба не попада в приложното поле нито на член 5, параграф 1, нито на член 126а от Директива 2001/83, в които се предвижда изключение от общото задължение по член 6, параграф 1 от Директивата за лекарствените продукти да е издадено национално разрешение.
   Преди всичко, доколкото поставя като изискване за допускане на внесени от чужбина лекарствени продукти цената им да бъде „конкурентна“ спрямо цената на вече допуснатите на националния пазар лекарствени продукти, член 4, параграф 3a от Ustawa „Prawo farmaceutyczne“ се основава само на икономически критерий. Такъв вид критерий обаче не може да обоснове изключение от член 6, параграф 1 от Директива 2001/83/ЕО. Освен това полската разпоредба се отнася до лекарствени продукти със същите активни съставки, същата дозировка и същата форма като вече допуснатите на националния пазар лекарствени продукти, така че те не могат да се разглеждат като липсващи на националния пазар — случай, който може да обоснове необходимостта от целеви внос съгласно член 5, параграф 1 от Директивата.

      (1)  ОВ L 311, стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3.


title: Дело C-498/14 PPU: Решение на Съда (четвърти състав) от 9 януари 2015 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Bruxelles — Белгия) — (Информацията е заличена или заменена в съответствие с правната рамка относно личните данни и/или поверителността.) / (Информацията е заличена или заменена в съответствие с правната рамка относно личните данни и/или поверителността.) (Преюдициално запитване — Спешно преюдициално производство — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по брачни дела и по дела, свързани с родителска отговорност — Отвличане на дете — Регламент (ЕО) № 2201/2003 — Член 11, параграфи 7 и 8)

text:
                  2.3.2015

                  BG

                  Официален вестник на Европейския съюз

                  C 73/8

         Решение на Съда (четвърти състав) от 9 януари 2015 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Bruxelles — Белгия) — RG (*1)/ SF (*1)

         (Дело C-498/14 PPU) (1)

         (Преюдициално запитване - Спешно преюдициално производство - Съдебно сътрудничество по граждански дела - Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по брачни дела и по дела, свързани с родителска отговорност - Отвличане на дете - Регламент (ЕО) № 2201/2003 - Член 11, параграфи 7 и 8)
         (2015/C 073/11)
         Език на производството: френски

            Запитваща юрисдикция

         Cour d'appel de Bruxelles

            Страни в главното производство

            Жалбоподател: RG (*1)

            Ответник: SF (*1)

            Диспозитив

         Член 11, параграфи 7 и 8 от Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000, трябва да се тълкува в смисъл, че по принцип допуска държава членка да предоставя на специализиран съд компетентността да се произнася по връщането на детето или по упражняването на родителските права върху него в предвиденото в тези разпоредби производство дори когато пред друг съд вече е образувано производство по същество относно родителската отговорност за детето.

            (*1)  Информацията е заличена или заменена в съответствие с правната рамка относно личните данни и/или поверителността.

            (1)  ОВ C 16, 19.1.2015 г.


title: Дело C-263/09 P: Жалба, подадена на 14 юли 2009 г. от Edwin Co. Ltd срещу Решение на Първоинстанционния съд (пети състав) от 14 май 2009 г. по дело T-165/06, Elio Fiorucci/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

text:
               12.9.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/25

         Жалба, подадена на 14 юли 2009 г. от Edwin Co. Ltd срещу Решение на Първоинстанционния съд (пети състав) от 14 май 2009 г. по дело T-165/06, Elio Fiorucci/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
   (Дело C-263/09 P)
   2009/C 220/51
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Edwin Co. Ltd (представители: D. Rigattti, M. Bertani, S. Verea, K.P. Muraro, M. Balestriero, avvocati)

      Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) и Elio Fiorucci

      Искания

   Жалбоподателят моли Съда:

               —

               да отмени обжалваното съдебно решение;

               —

               да осъди г-н Fiorucci да възстанови на жалбоподателя съдебните разноски във връзка с първоинстанционното производство и с производството по обжалване или — в оспорваната хипотеза, когато жалбата не бъде уважена — да разпореди тези разноски да бъдат споделени.

      Правни основания и основни доводи

               1.

               Обжалваното съдебно решение е засегнато преди всичко от нарушение или неправилно прилагане на член 52, параграф 2, буква а) от РМО (1). Относителното основание, което въз основа на тази разпоредба води до недействителност на регистрацията на марка на Общността, състояща се от име на лице, различно от това на регистриращия, се изразява в обстоятелството, че лицето, което иска такова обявяване на недействителност, е титулярът съгласно националното право на изключителното право за използване на това име. Съгласно член 8, параграф 3 от CPI (2) обаче, на който се позовава другата страна в производството, г-н Fiorucci не е титуляр на никакво право с такова съдържание. По-скоро член 8, параграф 3 от CPI му предоставя просто едно евентуално право за регистриране на знака „Elio Fiorucci“, от което обаче той самият никога не би могъл да се възползва, тъй като така регистрираната марка би влязла в конфликт с правата на Edwin върху думата „Fiorucci“. На този фон Първоинстанционният съд е обявил за недействителна търговската марка на Edwin „Elio Fiorucci“ въз основа на пречка, която не съществува и никога не би могла да възникне. Това представлява нарушение или неправилно прилагане на член 52, параграф 2, буква а) от РМО, който — ако бъде тълкуван правилно — може да се прилага единствено когато искащото обявяване на недействителност лице е вече титуляр на (или поне има възможността да получи) изключително право на използване на собственото име като марка.

               2.

               Обжалваното съдебно решение е засегнато от нарушение или неправилно прилагане на член 8, параграф 3 от CPI. Противно на възприетото от Първоинстанционния съд, тази разпоредба всъщност е приложима само към имената на лица, които са станали известни в нетърговския сектор: следователно разпоредбата не може да намери приложение към фамилното име „Elio Fiorucci“, което — въз основа на фактическа преценка, която не може да се оспорва в това производство — първоначално е добило известност в търговския сектор.
               Това тълкуване на член 8, параграф 3 от CPI се подсказва преди всичко от буквалната формулировка на вече цитираната разпоредба, която изрично постановява, че е предназначена да ограничи предоставяната от нея защита единствено до имената на лица, които са станали известни „в артистичната, литературна, научна, политическа или спортна сфера“. Този извод се потвърждава по-нататък от систематичен анализ на италианското право в областта на марките, от който е видно, че възникналата в търговския сектор известност е защитена от член 12, параграф 1, букви b) и f) от CPI, докато член 8, параграф 3 от CPI се отнася само до известността, първоначално възникнала в нетърговския сектор. Съвместното прилагане на тези две разпоредби към един и същ знак не е възможно, тъй като това би довело до възникването на две изключителни права върху марка, които са несъвместими помежду си. Като регистрира собственото си презиме като марка (впоследствие прехвърлена на Edwin), г-н Fiorucci е изчерпал всички инструменти за възползване от собствената си известност за търговски цели. Следователно той не може да се позовава на член 8, параграф 3 от CPI, за да претендира недействителността на марката „Elio Fiorucci“ на Edwin.
               От друга страна, предложеното от Edwin тълкуване на член 8, параграф 3 от CPI, от което следва неговото неприлагане към настоящия спор, е в съответствие с ratio на тази разпоредба, която е предназначена да предотвратява паразитното извличане на облаги от лице, регистриращо знак, който е придобил известност поради заслугите на друго лице. Всъщност на Edwin не може да се вмени никакво паразитно поведение, тъй като с придобиването на марките „Fiorucci“ срещу значителна сума жалбоподателят е заплатил висока цена за правото да се ползва от известността, свързана с името на прочутия милански стилист.
               Не е убедителен доводът на Първоинстанционния съд, според който предвидената от член 8, параграф 3 от CPI закрила е по-широка и не съвпада със закрилата, предвидена за известността, придобита от отличителните знаци в търговския сектор. Според най-авторитетните италиански теоретични трудове евентуалното право за регистриране на знаци с известност в нетърговския сектор не е абсолютно право. Преди всичко обаче тази защита не е по-широка от предоставената в член 12, параграф 1, букви b) и f) от CPI за знаци с известност или добра репутация в търговския сектор. Съвпадението в приложното поле на тези разпоредби още веднъж потвърждава изискването за алтернативното им прилагане.
               Противно на повърхностния извод на Първоинстанционния съд, внимателният и точен анализ на теоретичните трудове, в които се коментира член 8, параграф 3 от CPI (първоначално член 21, параграф 3, буква m), показва, че според господстващото мнение тази разпоредба се прилага единствено към знаците, които са придобили известност в нетърговския сектор. Това заключение се потвърждава от малкото на брой съдебни решения, постановени до този момент от италианските съдилища във връзка с член 8, параграф 3 от CPI.
               Не по-убедителен е доводът на Първоинстанционния съд, че тъй като е получил известност и в нетърговския сектор (по-специално в артистичната, културна и екологична сфера и в областта на защитата на децата), г-н Fiorucci във всеки случай би могъл да се ползва от закрилата по член 8, параграф 3 от CPI. По-скоро, съгласно най-авторитетните италиански теоретични трудове, когато фамилно име, вече регистрирано от друго лице и ползващо се с добра репутация, придобие известност в нетърговския сектор, неговият титуляр (в конкретния случай Elio Fiorucci) не може да се ползва от член 8, параграф 3 от CPI, тъй като приоритет има необходимостта от закрила на титуляра (в конкретния случай Edwin) на регистрираната преди това марка с добра репутация (в конкретния случай знака „Fiorucci“).

               3.

               Обжалваното съдебно решение е незаконосъобразно поради липса на мотиви, доколкото Първоинстанционният съд е пропуснал да разгледа доводите и доказателствата, подкрепящи твърдението на Edwin, че е получило от Elio Fiorucci съгласието му да регистрира неговото фамилно име като марка. При условията на евентуалност Edwin посочва, че ако Съдът приеме, че нито той, нито Първоинстанционният съд са компетентни да разгледат посочения довод, Съдът трябва изрично да поиска разглеждането му (както обаче Първоинстанционният съд не е направил) от апелативния състав (или от друга служба или отдел) на СХВП, в съответствие с член 63, параграф 6 от РМО и член 1d от Регламент № 216/96 (3).

               4.

               Обжалваното съдебно решение е незаконосъобразно и поради нарушение или неправилно прилагане на член 63 от РМО, както и поради отказ от правосъдие, доколкото Първоинстанционният съд погрешно е отказал да разгледа довода на Edwin, основаващ се на факта, че жалбоподателят е придобил от дружеството Fiorucci s.p.a. марка de facto, свързана с (или във всеки случай каквото и да било друго право да се ползва от известността на) фамилното име „Elio Fiorucci“. При условията на евентуалност Edwin посочва, че ако Съдът приеме, че нито той, нито Първоинстанционният съд са компетентни да разгледат посочения довод, Съдът трябва изрично да поиска разглеждането му (както обаче Първоинстанционният съд не е направил) от апелативния състав (или от друга служба или отдел) на СХВП, в съответствие с член 63, параграф 6 от РМО и член 1d от Регламент № 216/96.

      (1)  Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).

      (2)  Codice della Proprietà industriale italiano (италиански Кодекс на индустриалната собственост).

      (3)  Регламент (ЕО) № 216/96 на Комисията от 5 февруари 1996 година за установяване на процедурни правила за организацията на дейността на апелативните състави към Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (ОВ L 28, стр. 11; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 221).


title: Дело C-155/15: Преюдициално запитване от Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstolen (Швеция), постъпило на 1 април 2015 г. — George Karim/Migrationsverket

text:
               15.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 198/23

         Преюдициално запитване от Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstolen (Швеция), постъпило на 1 април 2015 г. — George Karim/Migrationsverket
   (Дело C-155/15)
   (2015/C 198/31)
   Език на производството: шведски

      Запитваща юрисдикция

   Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstolen

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: George Karim

      Ответник: Migrationsverket

      Преюдициални въпроси

               1)

               Означават ли новите разпоредби в Регламент № 604/2013 (1) относно ефективната правна защита (съображение 19 и член 27, параграфи 1 и 5), че кандидатът за убежище трябва да има право да оспорва прилагането на критериите по глава III от Регламента, въз основа на които ще бъде прехвърлен в друга държава членка, която се е съгласила да го приеме, или правото на ефективна правна защита може да бъде ограничено само до право да се изиска преценка дали не са налице системни недостатъци на процедурата за предоставяне на убежище и на условията за приемане в държавата членка, в която ще бъде прехвърлен кандидатът (съобразно постановеното от Съда по дело C-394/12)?

               2)

               Ако Съдът приеме, че е възможно да се оспорва прилагането на критериите по глава III от Регламента, ще е необходим и отговор на следващия въпрос. Означава ли член 19, параграф 2 от Регламент № 604/2013, че този регламент не се прилага, когато кандидатът за убежище докаже, че е бил извън територията на държавите членки за най-малко три месеца?

      (1)  Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство (ОВ L 180, стр. 31).


title: Дело C-182/06: Решение на Съда (първи състав) от 18 юли 2007 г. (искане за преюдициално заключение от Cour administrative — Люксембург) — Etat du grand-duché de Luxembourg/Hans Ulrich Lakerbrink, Katrin Peters-Lakerbrink ( Член 39 ЕО — Данък върху дохода на чуждестранни лица — Изчисление на данъчната ставка — Недвижимо имущество, намиращо се на територията на друга държава-членка — Неотчитане на отрицателни доходи от наеми )

text:
               8.9.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 211/7

         Решение на Съда (първи състав) от 18 юли 2007 г. (искане за преюдициално заключение от Cour administrative — Люксембург) — Etat du grand-duché de Luxembourg/Hans Ulrich Lakerbrink, Katrin Peters-Lakerbrink
   (Дело C-182/06) (1)

   („Член 39 ЕО - Данък върху дохода на чуждестранни лица - Изчисление на данъчната ставка - Недвижимо имущество, намиращо се на територията на друга държава-членка - Неотчитане на отрицателни доходи от наеми“)
   (2007/C 211/12)
   Език на производството: френски
   Препращаща юрисдикция
   Cour administrative
   Страни в главното производство

      Ищец: Великото херцогство Люксембург

      Ответник: Hans Ulrich Lakerbrink, Katrin Peters-Lakerbrink
   Предмет
   Преюдициално запитване — Cour administrative (Люксембург) — Тълкуване на член 39 от Договора ЕО — Национална правна уредба на данъка върху дохода на чуждестранни лица — Отказ от отчитане при определяне на данъчната ставка на отрицателните доходи от наеми на недвижими имоти, които се намират в друга държава-членка
   Диспозитив
   Член 39 ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че той не допуска национална правна уредба, която не позволява на гражданин на Общността — който е чуждестранно лице в държавата-членка, в която получава основната част от своите облагаеми доходи — при определяне на данъчната ставка, приложима към посочените доходи, да иска отчитане на своите отрицателни доходи от наеми на недвижими имоти, които не обитава лично и които се намират в друга държава-членка, докато местно лице в първата държава може да иска отчитане на посочените отрицателни доходи от наеми.

      (1)  ОВ C 143, 17.6.2006 г.


title: Дело C-643/13 P: Определение на Съда (шести състав) от 17 юли 2014 г.  — Melkveebedrijf Overenk BV и др./Европейска комисия (Обжалване — Извъндоговорна отговорност — Регламент (ЕО) № 1468/2006 — Такса в сектора на млякото и млечните продукти — Явна недопустимост)

text:
               15.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/30

         Определение на Съда (шести състав) от 17 юли 2014 г. — Melkveebedrijf Overenk BV и др./Европейска комисия
   (Дело C-643/13 P) (1)

   ((Обжалване - Извъндоговорна отговорност - Регламент (ЕО) № 1468/2006 - Такса в сектора на млякото и млечните продукти - Явна недопустимост))
   2014/C 315/48
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Жалбоподатели: Melkveebedrijf Overenk BV, Maatschap Veehouderij Kwakernaak, Mulders Agro vof, Melkveebedrijf Engelen vof, Melkveebedrijf De Peel, Mathijs H. H. M. Moonen (представители: P. E. Mazel и A van Beelen, advocaten)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: H. Kranenborg и Z. Malůšková)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Melkveebedrijf Overenk BV, Maatschap Veehouderij Kwakernaak, Mulders Agro vof, Melkveebedrijf Engelen vof, Melkveebedrijf De Peel et Mathijs Moonen да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 52, 22.2.2014 г.


title: Дело T-168/12: Решение на Общия съд от 18 септември 2014 г.  — Georgias и др./Съвет и Комисия (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Зимбабве — Замразяване на средства — Извъндоговорна отговорност — Причинно-следствена връзка — Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти — Явна грешка в преценката — Задължение за мотивиране)

text:
               3.11.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 388/10

         Решение на Общия съд от 18 септември 2014 г. — Georgias и др./Съвет и Комисия
   (Дело T-168/12) (1)

   ((Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Зимбабве - Замразяване на средства - Извъндоговорна отговорност - Причинно-следствена връзка - Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти - Явна грешка в преценката - Задължение за мотивиране))
   2014/C 388/10
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищци: Aguy Clement Georgias (Хараре, Зимбабве), Trinity Engineering (Private) Ltd (Хараре); и Georgiadis Trucking (Private) Ltd (Хараре) (представители: първоначално M. Robson, E. Goulder, solicitors, и H. Mercer, QC, впоследствие M. Robson, H. Mercer и I. Quirk, barrister)

      Ответници: Съвет на Европейския съюз (представители: B. Driessen и G. Étienne) и Европейска комисия (представители: M. Konstantinidis и S. Bartelt)

      Предмет

   Иск за обезщетение, целящ поправяне вредите, които ищците твърдят, че са претърпели в следствие от приемането на Регламент (ЕО) № 412/2007 на Комисията от 16 април 2007 година за изменение на Регламент (ЕО) № 314/2004 на Съвета относно някои ограничителни мерки по отношение на Зимбабве (ОВ L 101, стр. 6)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля иска.

               2)

               Г н Aguy Clement Georgias, Trinity Engineering (Private) Ltd и Georgiadis Trucking (Private) Ltd понасят направените от тях съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от Съвета на Европейския съюз и Европейската комисия.

      (1)  ОВ C 165, 9.6.2012 г.


title: Дело T-328/14: Решение на Общия съд от 18 февруари 2016 г. — Jannatian/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки срещу Иран с цел предотвратяване на разпространението на ядрено оръжие — Замразяване на средства — Забрана за влизане или транзитно преминаване — Жалба за отмяна — Липса на основание за произнасяне по същество — Извъндоговорна отговорност — Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти — Неимуществена вреда)

text:
               29.3.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 111/21

         Решение на Общия съд от 18 февруари 2016 г. — Jannatian/Съвет
   (Дело T-328/14) (1)

   ((Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки срещу Иран с цел предотвратяване на разпространението на ядрено оръжие - Замразяване на средства - Забрана за влизане или транзитно преминаване - Жалба за отмяна - Липса на основание за произнасяне по същество - Извъндоговорна отговорност - Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти - Неимуществена вреда))
   (2016/C 111/25)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Mahmoud Jannatian (Техеран, Иран) (представители: I. Smith Monnerville и S. Monnerville, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: F. Naert и M. Bishop)

      Предмет

   Жалба за отмяна на Решение на Съвета 2010/413/ОВППС от 26 юли 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС (OВ L 195, стp.39); Решение 2010/644/ОВППС на Съвета от 25 октомври 2010 година за изменение на Решение 2010/413 (OВ L 281, стp.81); Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕО) № 423/2007 (OВ L 281, стp.1); Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕС) № 961/2010 (OВ L 88, стp.1); Регламент за изпълнение (ЕС) № 350/2012 на Съвета от 23 април 2012 г. (OВ L110, стp.17); Регламент за изпълнение (ЕС) № 709/2012 на Съвета от 2 август 2012 г. (OВ L 208, стp.2); Регламент за изпълнение (ЕС) № 945/2012 на Съвета от 15 октомври 2012 г. (OВ L 282, стp.16); Регламент за изпълнение (ЕС) № 1264/2012 на Съвета от 21 декември 2012 г. (OВ L 356, стp.55); Регламент за изпълнение (ЕС) № 522/2013 на Съвета от 6 юни 2013 г. (OВ L 156, стp.3); Регламент за изпълнение (ЕС) № 1203/2013 на Съвета от 26 ноември 2013 г. (OВ L 316, стp.1); и Регламент за изпълнение (ЕС) № 397/2014 на Съвета от 16 април 2014 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 267/2012 относно ограничителни мерки срещу Иран (OВ L 356, стp.1), доколкото засягат жалбоподателя, както и искане за заплащане на обезщетение за вредите, които той твърди, че е претърпял.

      Диспозитив

               1)

               Липсва основание за произнасяне по същество по жалбата относно отмяната на Решение на Съвета 2010/413/ОВППС от 26 юли 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС; Решение 2010/644/ОВППС на Съвета от 25 октомври 2010 година за изменение на Решение 2010/413; Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕО) № 423/2007; Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕС) № 961/2010; Регламент за изпълнение (ЕС) № 350/2012 на Съвета от 23 април 2012 г.; Регламент за изпълнение (ЕС) № 709/2012 на Съвета от 2 август 2012 г.; Регламент за изпълнение (ЕС) № 945/2012 на Съвета от 15 октомври 2012 г.; Регламент за изпълнение (ЕС) № 1264/2012 на Съвета от 21 декември 2012 г.; Регламент за изпълнение (ЕС) № 522/2013 на Съвета от 6 юни 2013 г.; Регламент за изпълнение (ЕС) № 1203/2013 на Съвета от 26 ноември 2013 г.; и Регламент за изпълнение (ЕС) № 397/2014 на Съвета от 16 април 2014 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 267/2012.

               2)

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               3)

               Г-н Mahmoud Jannatian и Съветът на Европейския съюз понасят направените от всеки от тях разноски.

      (1)  ОВ C 212, 7.7.2014 г.


title: Дело T-708/15: Иск, предявен на 3 декември 2015 г. — Cham и Bena Properties/Съвет

text:
               15.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 59/31

         Иск, предявен на 3 декември 2015 г. — Cham и Bena Properties/Съвет
   (Дело T-708/15)
   (2016/C 059/34)
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищци: Cham Holding Co. SA (Дамаск, Сирия) и Bena Properties Co. SA (Дамаск) (представител: E. Ruchat, avocat)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на ищците

   Ищците искат от Общия съд:

               —

               да приеме, че искът им е допустим и основателен,

               —

               въз основа на това да осъди Съвета на Европейския съюз да поправи претърпените от ищците вреди в размер, определен от Общия съд по справедливост,

               —

               да назначи експерт, който да определи пълния размер на претърпените от ищците вреди,

               —

               да осъди Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на иска си ищците излагат три главни основания и едно—при условията на евентуалност, изведени от вредите, които те твърдят, че са претърпели и за които Съветът на Европейския съюз носи отговорност.

               1.

               Първото основание е изведено от незаконосъобразността на приетите от Съвета актове, тъй като той не изпълнил задължението си за предпазливост и полагане на дължимата грижа, понеже основал решенията си за включване на ищците в списъците за санкциите на неясни и неточни мотиви и то, независимо от съдебната практика, която го задължава да мотивира прецизно решенията си, и пренебрегнал задължението си да изслуша ищците, преди да остави наименованията им в списъците за санкции. Освен това приетите срещу ищците ограничителни мерки били необосновани и непропорционални и нарушавали правото им на добро име и правото им на собственост.

               2.

               Второто основание е изведено от неимуществените вреди, които ищците твърдят, че са претърпели, тъй като включването им в списъците за санкции засегнало доброто им име.

               3.

               Третото основание е изведено от имуществените вреди, които ищците са претърпели поради включването им в списъците на лицата и образуванията, по отношение на които се прилагат ограничителните мерки, тъй като поради това те изгубили много договори и много източници на доходи.

               4.

               Четвъртото основание, изложено при условията на евентуалност, е изведено от невиновната отговорност на Европейския съюз за вредите, причинени на ищците в резултат на включването им в списъците на лицата и образуванията, засегнати от санкциите срещу Сирия.


title: Дело T-201/15: Жалба, подадена на 22 април 2015 г. — Unicorn/СХВП — Mercilink Equipment Leasing (UNICORN)

text:
               15.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 198/44

         Жалба, подадена на 22 април 2015 г. — Unicorn/СХВП — Mercilink Equipment Leasing (UNICORN)
   (Дело T-201/15)
   (2015/C 198/61)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Unicorn a.s. (Прага, Чешка република) (представител: L. Lorenc, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Mercilink Equipment Leasing Ltd (Лимасол, Кипър)

      Данни за производството пред СХВП

      Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: словна марка на Общността „UNICORN“ — Марка на Общността № 5 992 805

      Производство пред СХВП: производство по обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на СХВП от 16 февруари 2015 г. по преписка R 1699/2014-5

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение;

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               СХВП не е разгледала надлежно доказателствата, представени от жалбоподателя;

               —

               СХВП не е разгледала доказателствата на чешки език;

               —

               СХВП е допуснала грешка при преценката си на репутацията на по-ранната марка.


title: Дело T-231/14 P: Жалба, подадена на 15 април 2014 г. от Европейска агенция по лекарствата срещу решението, постановено на 5 февруари 2014 г. от Съда на публичната служба по дело F-29/13, Drakeford/ЕАЛ

text:
               30.6.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 202/27

         Жалба, подадена на 15 април 2014 г. от Европейска агенция по лекарствата срещу решението, постановено на 5 февруари 2014 г. от Съда на публичната служба по дело F-29/13, Drakeford/ЕАЛ
   (Дело T-231/14 P)
   2014/C 202/34
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Европейска агенция по лекарствата (ЕАЛ) (представители: T. Jabłoński и N. Rampal Olmedo, подпомагани от D. Waelbroeck и A. Duron, avocats)

      Друга страна в производството: David Drakeford (Дъблин, Ирландия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на Съда на публичната служба по дело F-29/13 в частта му, с която се отменя решението на ЕАЛ да не поднови договора на ответника в настоящото производство по обжалване,

               —

               да уважи исканията, направени в първоинстационното производство от жалбоподателя по настоящото производство по обжалване, тоест да отхвърли жалбата като напълно неоснователна,

               —

               да осъди ответника в настоящото производство по обжалване да заплати съдебните разноски, направени в това производство и в производството пред Съда на публичната служба.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага три основания в подкрепа на жалбата си.

               1.

               Първото основание е изведено от грешки при прилагането на правото от Съда на публичната служба при тълкуването на член 8, алинея 1 от Условията за работа на другите служители на Европейския съюз, доколкото той е приел, че изразът „всяко последващо подновяване“ следва да се тълкува като визиращо всички форми, под които срочно нает служител по смисъла на член 2, буква а) от Условията за работа на другите служители на Европейския съюз в края на своя срочен договор продължава в това си качество своето трудово правоотношение с работодателя си, дори това подновяване на договора да е придружено от израстване в степен или разширяване на упражняваните функции.

               2.

               Второто основание е изведено грешка при прилагане на правото от Съда на публичната служба, допусната при излагането на изключението от тълкуването на член 8, алинея 1 от Условията за работа на другите служители на Европейския съюз.

               3.

               Третото основание е изведено от грешка при прилагане на правото от страна на Съда на публичната служба, доколкото той е упражнил своето правомощие за пълен съдебен контрол.


title: Дело C-290/09: Преюдициално запитване, отправено от Tribunale Amministrativo per la Sardegna (Италия) на 27 юли 2009 г. — Telecom Italia SpA/Regione autonoma della Sardegna

text:
               26.9.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 233/10

         Преюдициално запитване, отправено от Tribunale Amministrativo per la Sardegna (Италия) на 27 юли 2009 г. — Telecom Italia SpA/Regione autonoma della Sardegna
   (Дело C-290/09)
   2009/C 233/16
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale Amministrativo per la Sardegna

      Страни в главното производство

      Ищец: Telecom Italia SpA

      Ответник: Regione autonoma della Sardegna

      Преюдициални въпроси

               1.

               Трябва ли разпоредите на Директива 2004/18/ЕО (1) (относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки), посочени в параграф 10, да се тълкуват в смисъл, че изключват участието на временно обединение на предприятия, сред които фигурира и служба на държавната администрация от описания в точка 12 вид, в търг за възлагане на услуги, като услугата по документиране, разпространение и изграждане на „Единна система за визуална идентификация на местата от културно значение и на културните институти: културно наследство на Сардиния“, предмет на процедура за възлагане на обществена поръчка, открита от регион Сардиния?

               2.

               Противоречат ли на Директива 2004/18/ЕО разпоредби от италианската правна уредба, като тези на член 3, параграфи 22 и 19 от Кодекса за обществените поръчки, тези на законодателен декрет № 163/2006 (по силата на които съответно „терминът икономически оператор“ обхваща понятията предприемач, снабдител и доставчик на услуги или обединение на същите, а „термините „предприемач“,„снабдител“ и „доставчик на услуги“ означават физическо или юридическо лице или образувание без правосубектност, включително Европейското обединение по икономически интереси (ЕОИИ), създадено по силата на законодателен декрет № 240 от 23 юли 1991 г., които предлагат на пазара, съответно изпълнение на строителство и/или строеж, доставка на стоки или предоставяне на услуги“) и тези на член 34 от същия кодекс за обществените поръчки (който изброява допуснатите до участие в процедури за възлагане на обществени поръчки субекти), ако се тълкуват в смисъл, че допускат до участие в процедурите за възлагане на обществени поръчки само професионалните доставчици на услуги, изключвайки държавни образувания с предимно нестопанска цел като изследванията?

      (1)  ОВ L 134, стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116.


title: Дело C-558/12 P: Решение на Съда (шести състав) от 23 януари 2014 г. — Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)/riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (по-рано Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG), Lidl Stiftung & Co. KG (Обжалване — Марка на Общността — Словна марка „WESTERN GOLD“ — Възражение на притежателя на националните словни марки, международната словна марка и словната марка на Общността „WeserGold“ , „Wesergold“ и „WESERGOLD“ )

text:
               22.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 85/9

         Решение на Съда (шести състав) от 23 януари 2014 г. — Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)/riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (по-рано Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG), Lidl Stiftung & Co. KG
   (Дело C-558/12 P) (1)

   (Обжалване - Марка на Общността - Словна марка „WESTERN GOLD“ - Възражение на притежателя на националните словни марки, международната словна марка и словната марка на Общността „WeserGold“, „Wesergold“ и „WESERGOLD“)
   2014/C 85/15
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) (представител: A. Pohlmann)

      Други страни в производството: riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (по-рано Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG) (представител: T. Melchert, Rechtsanwalt), Lidl Stiftung & Co. KG (представители: M. Wolter и A. K. Marx, Rechtsanwälte)

      Предмет

   Жалба срещу Решение на Общия съд (първи състав) от 21 септември 2012 г. по дело Wesergold Getränkeindustrie/СХВП — Lidl Stiftung (T-278/10), с което Общият съд отменя решението на първи апелативен състав на СХВП от 24 март 2010 г. (преписка R 770/2009-1), постановено в производство по възражение със страни Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG и Lidl Stiftung & Co. KG — Заявка за регистрация на словния знак „WESTERN GOLD“ като марка на Общността — Вероятност от объркване с националните марки, международната марка и марката на Общността „WeserGold“, „Wesergold“ и „WESERGOLD“ — Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стр. 1).

      Диспозитив

               1.

               Отменя Решение на Общия съд на Европейския съюз от 21 септември 2012 г. по дело Wesergold Getränkeindustrie/СХВП — Lidl Stiftung (WESTERN GOLD) (T-278/10).

               2.

               Връща делото на Общия съд на Европейския съюз за ново разглеждане.

               3.

               Не се произнася по съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 32, 2.2.2013 г.


title: Дело T-652/14: Жалба, подадена на 8 септември 2014 г.  — AF Steelcase/СХВП

text:
               27.10.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 380/21

         Жалба, подадена на 8 септември 2014 г. — AF Steelcase/СХВП
   (Дело T-652/14)
   2014/C 380/28
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: AF Steelcase, SA (Мадрид, Испания) (представител: S. Rodríguez Bajón, abogado)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на СХВП от 8 юли 2014 г. относно изключването на AF Steelcase от участие в разглежданата процедура за възлагане на обществена поръчка;

               —

               да отмени всички останали решения на СХВП във връзка с разглежданата процедура за възлагане на обществена поръчка, включително при необходимост тези, с които се възлага договорът — предмет на разглежданата процедура, като се върне процедурата за възлагане на обществена поръчка на етап, предхождащ изключването на AF Steelcase, за да бъде оценена неговата оферта;

               —

               при условията на евентуалност, в случай, че връщането на по-ранен етап не е възможно, да осъди СХВП да заплати на жалбоподателя обезщетение в размер на 20  380 EUR за имуществени вреди, причинени на AF Steelcase с решението за изключване; да осъди също така СХВП да заплати на жалбоподателя обезщетение в размер на 24  000 EUR за неимуществени вреди, причинени на AF Steelcase с решението за изключване, и

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Настоящата жалба е насочена срещу изключването на представената от страна на жалбоподателя оферта в обществената поръчка, обявена за снабдяване и инсталиране на мебели и аксесоари (лот 1) и указателни материали (лот 2) в сградите на СХВП (TED 214/S 023-035020 от 1.2.2014 г.).
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят се позовава на три правни основания.

               1.

               Първо правно основание, изведено от липса на мотиви и промяна на критерия в решението за изключване на AF Steelcase от разглежданата обществена поръчка.

                           —

                           В това отношение се твърди, че независимо от оскъдната мотивация на решението за изключване следва да се констатира, че администрацията е променила критериите, което води до тежко накърняване на правото на защита на жалбоподателя, като се има предвид, че ако от самото начало беше указано, че основанието за изключване на офертата е, че се смята, че изменението в графа 20 прави офертата непълна, доводите в молбата за допълнително разглеждане щяха да са различни, въз основа на тези мотиви.

               2.

               Второ правно основание, изведено от нарушение на принципите на добра администрация и на пропорционалност, които ръководят дейността на европейската администрация.

                           —

                           В това отношение се твърди, че в конкретния случай СХВП е трябвало, след като е установила различния формат на приложение 20, да се свърже с AF Steelcase, за да се направят необходимите пояснения, като се има предвид че от СХВП може да се изисква да действа с дължимата грижа и предпазливост при разглеждането и оценяването на въпросната оферта.

               3.

               Трето правно основание, изведено от нарушението на Делегиран регламент (ЕС) № 1268/2012 на Комисията от 29 октомври 2012 г. относно правилата за прилагане на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза.

                           —

                           В това отношение се твърди, че СХВП е пропуснала да поиска от AF Steelcase необходимите пояснения съгласно член 158, параграф 3 от посочения регламент, и че в случая те не засягат съществено условията на офертата.


title: Дело F-19/09: Жалба, подадена на 6 март 2009 г. — Lopez Sanchez/Съвет

text:
               16.5.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/46

         Жалба, подадена на 6 март 2009 г. — Lopez Sanchez/Съвет
   (Дело F-19/09)
   2009/C 113/97
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Carolina Lopez Sanchez (Брюксел, Белгия) (представители: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Предмет на производството

   Отмяна на решението за повишаване на жалбоподателката в степен AST 3 в процедурата за повишаване за 2008 година и, при необходимост, на решенията за повишаване в тази степен на длъжностните лица с по-малко заслуги.

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени решението на органа по назначаване за повишаване на жалбоподателката в степен AST 3 в процедурата за повишаване за 2008 година и, при необходимост, на решенията за повишаване в тази степен на длъжностните лица с по-малко заслуги,

               —

               да се осъди Съветът на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.


title: Дело C-374/09 P: Жалба, подадена на 23 септември 2009 г. от г-н Constantin Hârsulescu срещу Определение на Първоинстанционния съд (шести състав) от 22 юли 2009 г. по дело T-234/09, Hârsulescu/Румъния

text:
               19.6.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/14

      Жалба, подадена на 23 септември 2009 г. от г-н Constantin Hârsulescu срещу Определение на Първоинстанционния съд (шести състав) от 22 юли 2009 г. по дело T-234/09, Hârsulescu/Румъния
      (Дело C-374/09 P)
      (2010/C 161/20)
      Език на производството: румънски

         Страни

         Жалбоподател: Constantin Hârsulescu (представител: C. Stanciu)

         Друга страна в производството: Румъния
      С Определение от 4 март 2010 година Съдът (пети състав) отхвърли жалбата.


title: Дело C-654/13: Определение на Съда (трети състав) от 17 юли 2014 г. (преюдициално запитване от Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — Delphi Hungary Autóalkatrész Gyártó kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága (NAV) (Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — ДДС — Директива 2006/112/ЕО — Член 183 — Възстановяване на надвзетия ДДС — Национален режим, изключващ плащането на лихви за забава върху неподлежащия на възстановяване ДДС в разумен срок поради условие, обявено за противоречащо на правото на Съюза — Принцип на равностойност)

text:
               15.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/31

         Определение на Съда (трети състав) от 17 юли 2014 г. (преюдициално запитване от Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — Delphi Hungary Autóalkatrész Gyártó kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága (NAV)
   (Дело C-654/13) (1)

   ((Преюдициално запитване - Член 99 от Процедурния правилник на Съда - ДДС - Директива 2006/112/ЕО - Член 183 - Възстановяване на надвзетия ДДС - Национален режим, изключващ плащането на лихви за забава върху неподлежащия на възстановяване ДДС в разумен срок поради условие, обявено за противоречащо на правото на Съюза - Принцип на равностойност))
   2014/C 315/49
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Delphi Hungary Autóalkatrész Gyártó kft

      Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága (NAV)

      Диспозитив

   Правото на Съюза, и по-конкретно член 183 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба и практика на държава членка, като разглежданите в делото по главното производство, които изключват възможността за плащане на лихви за забава върху данъка върху добавената стойност, който не е подлежал на възстановяване в разумен срок, поради национална разпоредба, обявена за противоречаща на правото на Съюза. При липсата на законодателство на Европейския съюз в тази област националното право трябва да определи, при спазване на принципите на равностойност и ефективност, реда и условията за плащане на подобни лихви, които не трябва да бъдат по-неблагоприятни от приложимите към исковете и жалбите, основани на неспазването на вътрешното право, имащи предмет или основание, сходни на тези, основани на нарушение на правото на Съюза, нито да бъдат уредени така, че да правят на практика невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правата, предоставени от правния ред на Съюза, което запиващата юрисдикция е длъжна да провери в делото, с което е сезирана. Националните юрисдикции са длъжни, ако е необходимо, да оставят без приложение всяка разпоредба на националното законодателство, която противоречи на правото на Съюза.

      (1)  ОВ C 85, 22.3.2014 г.


title: Дело C-608/13 P: Решение на Съда (пети състав) от 9 юни 2016 г. — Compañía Española de Petróleos (CEPSA), SA/Европейска комисия (Обжалване — Картели — Член 81 CE — Испански пазар на битум за пътни настилки — Разпределение на пазара и съгласуване на цените — Прекомерна продължителност на производството пред Общия съд на Европейския съюз — Прекомерна продължителност на процедурата пред Европейската комисия — Обжалване по отношение на съдебните разноски)

text:
               16.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 296/4

         Решение на Съда (пети състав) от 9 юни 2016 г. — Compañía Española de Petróleos (CEPSA), SA/Европейска комисия
   (Дело C-608/13 P) (1)

   ((Обжалване - Картели - Член 81 CE - Испански пазар на битум за пътни настилки - Разпределение на пазара и съгласуване на цените - Прекомерна продължителност на производството пред Общия съд на Европейския съюз - Прекомерна продължителност на процедурата пред Европейската комисия - Обжалване по отношение на съдебните разноски))
   (2016/C 296/05)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Compañía Española de Petróleos (CEPSA) SA (представители: O. Armengol i Gasull и J.M. Rodríguez Cárcamo, abogados)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: C. Urraca Caviedes и F. Castillo de la Torre, подпомагани от J. Rivas Andrés, адвокат)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Compañía Española de Petróleos (CEPSA) SA да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 24, 25.1.2014 г.


title: Дело C-357/11: Преюдициално запитване, отправено от Korkein hallinto-oikeus (Финландия) на 7 юли 2011 г. — Maahanmuuttovirasto

text:
               10.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/36

         Преюдициално запитване, отправено от Korkein hallinto-oikeus (Финландия) на 7 юли 2011 г. — Maahanmuuttovirasto
   (Дело C-357/11)
   2011/C 269/75
   Език на производството: фински

      Запитваща юрисдикция

   Korkein hallinto-oikeus

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Maahanmuuttovirasto

      Ответник: L

      Преюдициални въпроси

               1.

               Допуска ли член 20 ДФЕС да бъде отказано издаването на разрешение за пребиваване на гражданин на трета държава, тъй като не са осигурени средствата за неговата издръжка, предвид семейните отношения между засегнатите лица в конктетния случай, в който съпругата на гражданина на третата държава упражнява родителските права върху дете с гражданство на Съюза, но гражданинът на третата държава не е нито родител на това дете, нито упражнява родителските права спрямо него и същевременно не живее съвместно нито със своята съпруга, нито с това дете?

               2.

               При отрицателен отговор на първия въпрос: Следва ли въздействието на член 20 ДФЕС да се оценява по различен начин предвид обстоятелството, че гражданинът на третата държава няма разрешение за пребиваване и не живее във Финландия, но със съпругата си имат общо дете, спрямо което упражняват съвместно родителските права, при положение че това дете живее във Финландия, но е с гражданство на трета държава?