title: Дело C-380/07: Преюдициално запитване, отправено от Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно (Гърция) на 8 август 2007 г. — Georgios Karabousanos и Sofoklis Michopoulos/Dimos Geropotamou

text:
               10.11.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/27

         Преюдициално запитване, отправено от Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно (Гърция) на 8 август 2007 г. — Georgios Karabousanos и Sofoklis Michopoulos/Dimos Geropotamou
   (Дело C-380/07)
   (2007/C 269/49)
   Език на производството: гръцки
   Препращаща юрисдикция
   Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно
   Страни в главното производство

      Ищец: Georgios Karabousanos и Sofoklis Michopoulos

      Ответник: Dimos Geropotamou
   Преюдициални въпроси

               1)

               Дали клауза 5 и клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено между CES [Европейската конфедерация на профсъюзите], UNICE [Съюза на индустриалците в Европейската общност] и CEEP [Европейския център на предприятията с държавно участие], което представлява неразделна част от Директива 1999/70/ЕО на Съвета (ОВ L 175, 10 юли 1999 г., стр. 42; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129), следва да се тълкуват в смисъл, че общностното право не позволява на държава-членка, като се позовава на изискването за прилагане на това Рамково споразумение, да приема разпоредби, когато: а) в националната правна уредба отпреди влизането в сила на директивата вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от рамковото споразумение, и б) когато с приетите за прилагане на Рамковото споразумение разпоредби в националната правна уредба се намалява общото ниво на закрила, предоставена на работниците на срочни трудови договори?

               2)

               При положителен отговор на първия въпрос, в случай че в националната правна уредба при влизането в сила на Директива 1999/70/ЕО вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение, като член 8, параграф 3 от Закон № 2112/1920, за който става въпрос в спора по главното производство, дали представлява непозволено намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори в националната правна уредба по смисъла на клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение приемането на нормативна разпоредба, обоснована с изискването за прилагане на Рамковото споразумение, като член 11 от Президентски указ № 164/2004, за който става въпрос в делото по главното производство:

                           а)

                           когато тази нормативна разпоредба, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, е приета след изтичането на срока за транспониране на Директива 1999/70/ЕО, но в нейния обсег на приложение във времето попадат само срочни трудови договори и правоотношения, действащи към момента на нейното влизане в сила или изтекли в рамките на определен период преди влизането й в сила, но след изтичането на срока за транспониране на директивата, докато предшестващите еквивалентни правни мерки нямат ограничен във времето обсег на приложение и обхващат всички срочни трудови договори, които са били сключени, действали са или са изтекли към датата на влизане в сила на Директива 1999/70/ЕО и на изтичане на срока за нейното транспониране;

                           б)

                           когато в приложното поле на тази нормативна разпоредба, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, попадат само срочни трудови договори или правоотношения, които — за да се считат за последователни по смисъла на посочената разпоредба — трябва да отговарят едновременно на следните условия:

                                       1)

                                       между тях да има период, не по-дълъг от три месеца;

                                       2)

                                       те да имат обща продължителност от поне 24 месеца към момента на влизане в сила на тази разпоредба, независимо от броя на подновяванията на договорите, или въз основа на тези подновявания да е имало общ период на работа от поне 18 месеца в рамките на общ период от 24 месеца, считано от първоначалния договор, при условие че има поне три подновявания след първоначалния договор, докато предшестващите еквивалентни правни мерки не поставят такива изисквания, а обхващат всички срочни (последователни) трудови договори, независимо от минимален период на работа и минимален брой подновявания на договори;

                           в)

                           когато разглежданата национална правна мярка, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, предвижда като правна последица във връзка със закрилата на работниците на срочни трудови договори и предотвратяването на злоупотреба по смисъла на Рамковото споразумение за срочната работа квалифицирането на срочния трудов договор като договор с неопределена продължителност с действие занапред (ex nunc), докато предшестващите еквивалентни правни мерки предвиждат квалифицирането на срочните трудови договори като договори с неопределена продължителност от момента на първоначалното им сключване (ex tunc)?

               3)

               При положителен отговор на първия въпрос, в случай че в националната правна уредба при влизането в сила на Директива 1999/70/ЕО вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение за срочната работа, което представлява неразделна част от тази директива, като член 8, параграф 3 от Закон № 2112/1920, за който става въпрос в разглежданото дело, дали представлява непозволено намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори в националната правна уредба по смисъла на клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение приемането на нормативна разпоредба, обоснована с изискването за прилагане на Рамковото споразумение, като член 7 от Президентски указ № 164/2004, представляващ предмет на разглеждане в делото по главното производство, когато този член предвижда като единствен способ за закрила на работниците на срочни трудови договори срещу злоупотреба задължението от страна на работодателя за заплащане на възнаграждението и на обезщетението за уволнение, в случай на противозаконно наемане на работници с последователни срочни трудови договори, като се отчита фактът, че:

                           а)

                           задължението за заплащане на възнаграждението и на обезщетението за уволнение е предвидено от националното право във всеки случай на трудово правоотношение и не е специално насочено към предотвратяване на злоупотреба по смисъла на Рамковото споразумение и

                           б)

                           прилагането на предшестващата еквивалентна правна мярка има за правна последица признаването на срочни трудови договори за договори с неопределена продължителност?

               4)

               При положителен отговор на предишните въпроси, дали националният съд при тълкуване на своето национално право в съответствие с Директива 1999/70/ЕО следва да остави без приложение несъответстващите на тази директива разпоредби, съдържащи се в законовата уредба, приета с позоваване на изискването за прилагане на Рамковото споразумение, която обаче предвижда намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори във вътрешната правна уредба, като разпоредбите на член 7 и член 11 от Президентски указ № 164/2004, и да приложи вместо тях разпоредбите, съдържащи се в еквивалентната национална уредба, предшестваща влизането в сила на директивата, като разпоредбите на член 8, параграф 3 от Закон № 2112/1920?

               5)

               В случай, че националният съд възприеме по принцип за приложима по дело, отнасящо се до срочната работа, разпоредба (в конкретния случай член 8, параграф 3 от Закон № 2112/1920), която представлява еквивалентна правна мярка по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение за срочната работа, представляващо неразделна част от Директива 1999/70/ЕО, и — въз основа на тази разпоредба — констатацията, че ако последователни трудови договори са сключени като срочни договори без обективна причина, свързана с естеството, с вида и с всички характеристики на предоставяната дейност, това води след себе си признаването, че тези договори са трудови договори с неопределена продължителност:

                           а)

                           дали е съвместимо с общностното право тълкуване и прилагане на националното право от страна на националния съд, съгласно което във всеки случай представлява обективна причина за сключването на срочни трудови договори обстоятелството, че като правно основание за сключването им е използвана разпоредба относно работата по срочни трудови договори за задоволяването на нужди със сезонен, периодичен, временен или извънреден характер, дори и в действителност задоволяваните нужди да са „устойчиви и дълготрайни“;

                           б)

                           дали е съвместимо с общностното право тълкуване и прилагане на националното право от страна на националния съд, съгласно което разпоредба, забраняваща преобразуването на срочни трудови договори в обществения сектор в трудови договори с неопределена продължителност, следва да се тълкува в смисъл, че в обществения сектор във всички случаи съществува абсолютна забрана за преобразуването на срочен трудов договор или правоотношение в договор или правоотношение с неопределена продължителност, даже в случай, че противозаконно е сключен като срочен договор, доколкото в действителност задоволяваните нужди са „устойчиви и дълготрайни“, и на националния съд не е оставена възможността в такива случаи да прогласи действителния характер на разглежданото трудово правоотношение и неговата правилна квалификация като договор с неопределена продължителност; или тази забрана следва да се ограничи единствено до срочните трудови договори, които действително са сключени за задоволяването на временни, непредвидими, спешни, извънредни или други подобни нужди, а не и в случай, при който всъщност са сключени за задоволяването на „устойчиви и дълготрайни“ нужди?


title: Дело F-61/09: Жалба, подадена на 25 юни 2009 г. — Strack/Комисия

text:
               15.8.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 193/36

         Жалба, подадена на 25 юни 2009 г. — Strack/Комисия
   (Дело F-61/09)
   2009/C 193/60
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Guido Strack (Кьолн, Германия) (представител: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

      Ответник: Комисия на Европейските общности

      Предмет и описание на правния спор

   Отмяна на решението на ответника да отхвърли искането на жалбоподателя да му бъде гарантирана възможност за запознаване с материалите по делото

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отменят изричните решения и мълчаливите откази на ответника, по-специално свързаните с гарантиране на възможност за запознаване с материалите по делото на 12 септември 2008 г., на 03 октомври 2008 г. и на 14 ноември 2008 г., решението на г-н Jansen от 19 септември 2008 г. и, доколкото е необходимо, решението от 25 март 2009 г. за отхвърляне на жалбата R/554/08 на жалбоподателя, доколкото с тях се отказва или се ограничава пълната възможност за запознаване с всички налични при ответника данни и документи както и с надлежно водените, единни, пълни, разбираеми и достъпни за жалбоподателя от езикова и формална гладна точка, отговарящи на изискванията на членове 26 и 26а от Правилника за персонала, евентуално с внесени в тях предварителни подобрения, служебни, медицински и други досиета, и с които изрични решения и мълчаливи откази се отхвърлят най-малкото частично исканията на жалбоподателя, между другото, от 10 юли 2008 г., от 19 септември 2008 г. и от 28 ноември 2008 г.,

               —

               да се осъди ответникът, поради описаното в настоящата жалба противоправно поведение, да заплати подходящо обезщетение на жалбоподателя, определено по справедливост от Съда на публичната служба, чийто размер би следвало да възлиза най-малко на 2 500 EUR,

               —

               да се осъди ответникът да плаща месечно обезщетение на жалбоподателя от момента на връчване на настоящата жалба до гарантирането на действителен и пълен достъп до всички свързани с предмета на спора данни и документи и до неговите надлежно водени служебно и медицинско досиета, като месечният размер се определи по справедливост от Съда на публичната служба, чийто размер би следвало да възлиза най-малко на 200 EUR,

               —

               да се осъди ответникът да възстанови на жалбоподателя необходимите разноски и разходи, свързани с допълнително запознаване с материалите по преписката аналогично на възстановяването на разходи за мисии, и при условията на евентуалност на същото основание да се възстановят разноските, вече възникнали по повод на пътуванията му до Люксембург на 12 септември 2008 г. и на 14 ноември 2008 г.,

               —

               да се осъди Европейската комисия за заплати съдебните разноски.


title: Дело C-207/17: Преюдициално запитване от Commissione tributaria di primo grado di Bolzano (Италия), постъпило на 21 април 2017 г. — Rotho Blaas Srl/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

text:
               21.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 277/22

         Преюдициално запитване от Commissione tributaria di primo grado di Bolzano (Италия), постъпило на 21 април 2017 г. — Rotho Blaas Srl/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli
   (Дело C-207/17)
   (2017/C 277/32)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Commissione tributaria di primo grado di Bolzano

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Rotho Blaas Srl

      Ответник: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

      Преюдициални въпроси

               1)

               Невалидни/незаконосъобразни/несъвместими ли са Регламент (ЕО) № 91/2009 за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република (1) [заедно с] Регламент за изпълнение (ЕС) № 924/2012 за изменение на Регламент (ЕО) № 91/2009 за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република (2) [и] Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/519 за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република, чийто обхват беше разширен до вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана, изпращани от Малайзия, независимо дали са декларирани с произход от Малайзия, след преразглеждане с оглед на изтичане на срока на действие на мерките съгласно член 11, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1225/2009 (3), с член VI от Общото споразумение за митата и търговията от 1994 г. и с решението на Органа на СТО за уреждане на спорове от 28 юли 2011 г.?

               2)

               В случай че бъде обявена невалидността/незаконосъобразността/несъвместимостта на Регламент (ЕО) № 91/2009, с който е въведено антидъмпинговото мито, и на свързанит[е] с него Регламенти за изпълнение № 924/2012 и № 2015/519, поражда ли отмяната на антидъмпинговите мита, въведени въз основа на спорните мерки, правни последици от момента на влизането в сила на Регламент за изпълнение (ЕС) № 278/2016 (4) или от датата на влизането в сила на спорната мярка, тоест на „основния“ Регламент (ЕО) № 91/2009?

      (1)  Регламент (ЕО) № 91/2009 на Съвета от 26 януари 2009 година (ОВ L 29, стр. 1).

      (2)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 924/2012 на Съвета от 4 октомври 2012 година (ОВ L 275, стр. 1).

      (3)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/519 на Комисията от 26 март 2015 година (ОВ L 82, стр. 78).

      (4)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 2016/278 на Комисията от 26 февруари 2016 година за отмяна на окончателното антидъмпингово мито, наложено върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република, чийто обхват бе разширен с включването на вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана, изпращани от Малайзия, независимо дали са с деклариран произход от Малайзия (ОВ L 52, стр. 24).


title: Дело T-23/11: Определение на Общия съд от 11 октомври 2011 г. — El Corte Inglés/СХВП — BA&SH (ba&sh)

text:
               26.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 347/44

         Определение на Общия съд от 11 октомври 2011 г. — El Corte Inglés/СХВП — BA&SH (ba&sh)
   (Дело T-23/11) (1)

   2011/C 347/82
   Език на производството: френски
   Председателят на първи състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 80, 12.3.2011 г.


title: Дело C-409/10: Решение на Съда (първи състав) от 15 декември 2011 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzhof — Германия) — Hauptzollamt Hamburg-Hafen/Afasia Knits Deutschland GmbH ( „Обща търговска политика — Преференциален режим за вноса на продукти с произход от страни от Африка, Карибите и Тихоокеанския басейн (АКТБ) — Нарушения, установени при разследване на Европейската служба за борба с измамите (OLAF) в държавата износител от АКТБ — Последващо събиране на вносни мита“ )

text:
               11.2.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 39/5

         Решение на Съда (първи състав) от 15 декември 2011 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzhof — Германия) — Hauptzollamt Hamburg-Hafen/Afasia Knits Deutschland GmbH
   (Дело C-409/10) (1)

   (Обща търговска политика - Преференциален режим за вноса на продукти с произход от страни от Африка, Карибите и Тихоокеанския басейн (АКТБ) - Нарушения, установени при разследване на Европейската служба за борба с измамите (OLAF) в държавата износител от АКТБ - Последващо събиране на вносни мита)
   2012/C 39/07
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesfinanzhof

      Страни в главното производство

      Ищец: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

      Ответник: Afasia Knits Deutschland GmbH

      Предмет

   Преюдициално запитване — Bundesfinanzhof — Тълкуване на член 32 от Протокол 1 по отношение на определението на понятието „продукти с произход“ и методи за административно сътрудничество от Споразумението за партньорство между членовете на Групата страни от Африка, Карибите и Тихоокеанския басейн, от една страна, и Европейската общност и нейните държави членки, от друга страна, подписано в Котону на 23 юни 2000 година (ОВ L 317, стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 23, стр. 3), както и на член 220, параграф 2, буква б) от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 302, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58) — Износ на текстил, произведен в Китай, от Ямайка към Европейския съюз — Последваща проверка на доказателствата за произход, извършена от OLAF, а не от митническите органи на страната износител, както се предвижда в посочения Протокол 1 — Защита на евентуални оправдани правни очаквания на вносителя

      Диспозитив

               1.

               Член 32 от Протокол № 1 към приложение V от Споразумението за партньорство между членовете на Групата страни от Африка, Карибите и Тихоокеанския басейн, от една страна, и Европейската общност и нейните държави членки, от друга страна, подписано в Котону на 23 юни 2000 г. и одобрено от името на Общността с Решение 2003/159/ЕО на Съвета от 19 декември 2002 година, следва да се тълкува в смисъл, че резултатите от последваща проверка на достоверността на информацията за произхода на стоките в издадените от държава от АКТБ сертификати EUR.1, която се е състояла главно в разследване на Комисията, и по-специално на OLAF, в тази държава и по покана на същата, обвързват органите на държавата членка, в която стоките са били внесени, доколкото на тези органи е бил представен документ, който недвусмислено удостоверява, че тази държава от АКТБ е потвърдила посочените резултати, като запитващата юрисдикция следва да прецени дали това обстоятелство е налице.

               2.

               Член 220, параграф 2, буква б) от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността, изменен с Регламент (ЕО) № 2700/2000 на Европейския парламент и на Съвета от 16 ноември 2000 година, следва да се тълкува в смисъл, че когато сертификатите EUR.1, издадени за внос на стоки в Европейския съюз, бъдат обезсилени поради нарушения при издаването им и поради това че посоченият в тях преференциален произход не е бил потвърден при последваща проверка, вносителят не може да възрази срещу последващо събиране на вносни мита, като изтъкне, че не следва да се изключва вероятността някои от тези стоки всъщност да имат въпросния преференциален произход.

      (1)  ОВ C 274, 9.10.2010 г.


title: Дело C-515/06 P: Жалба, подадена на 19 декември 2006 г. от European Association of Euro Pharmaceutical Companies [Европейска асоциация на Евро-фармацевтичните компании] (EAEPC) срещу Решението на Първоинстанционния съд (четвърти разширен състав), постановено на 27 септември 2006 г. по дело T-168/01: GlaxoSmithKline Services Unlimited срещу Комисията на Европейските общности

text:
               10.3.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 56/18

         Жалба, подадена на 19 декември 2006 г. от European Association of Euro Pharmaceutical Companies [Европейска асоциация на Евро-фармацевтичните компании] (EAEPC) срещу Решението на Първоинстанционния съд (четвърти разширен състав), постановено на 27 септември 2006 г. по дело T-168/01: GlaxoSmithKline Services Unlimited срещу Комисията на Европейските общности
   (Дело C-515/06 P)
   (2007/C 56/31)
   Език на производството: английски
   Страни

      Жалбоподател: European Association of Euro Pharmaceutical Companies (EAEPC) (представители: M. Hartmann-Rüppel и W. Rehmann, Rechtsanwälte)

      Други страни в производството: Комисия на Европейските общности, Bundesverband der Arzneimittel — Importeure eV, Spain Pharma, SA, Asociación de exportadores españoles de productos farmacéuticos (Aseprofar), GlaxoSmithKline Services Unlimited, anciennement Glaxo Wellcome plc.
   Искания на жалбоподателя
   Жалбоподателят иска от Съда да:

               —

               отмени решението на Първоинстанционния съд от 27 септември 2006 година по дело Т-168/01 в частта, с която Първоинстанционният съд отменя Решение на Комисията 2001/70/Е (1) от 8 май 2001 година.

               —

               му бъдат присъдени разноските за производството пред Съда и пред Първоинстанционния съд.

         Правни основания и основни доводи
   Жалбоподателят твърди следните нарушения на Общностното право в обжалваното решение:

               а)

               Неправилно прилагане на член 81, параграф 3 ЕО — Първоинстанционният съд пренебрегнал ролята и функцията на член 81, параграф 3, като възприел твърдението, че извършената от Комисията оценка не била достатъчна.

               б)

               Неправилно прилагане на член 81, параграф 3 ЕО поради неправилна преценка относно тежестта на доказване и на привеждане на доказателства.

               в)

               Неправилно прилагане на член 81, параграф 3 ЕО в резултат от неправилно тълкуване или липса на обсъждане на доказателства по делото за това, че ищецът (GSK) не е установил в достатъчна степен спазването на изискванията на член 81, параграф 3 и не е привел убедителни доказателства в това отношение.

      (1)  ОВ L 302, стр. 1.


title: Дело C-530/11: Решение на Съда (втори състав) от 13 февруари 2014 г. — Европейска комисия/Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Участие на обществеността в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда — Понятие за съдебно производство, което „да не бъде възпрепятстващо скъпо“ )

text:
               29.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/3

         Решение на Съда (втори състав) от 13 февруари 2014 г. — Европейска комисия/Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия
   (Дело C-530/11) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Участие на обществеността в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда - Понятие за съдебно производство, което „да не бъде възпрепятстващо скъпо“)
   2014/C 93/03
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: P. Oliver и L. Armati)

      Ответник: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: C. Murrell, M. Holt и J. Maurici)

      Подпомагано от: Кралство Дания (представител: C. H. Vang), Ирландия (представители: E. Creedon и A. Joyce, подпомагани от E. Barrington и G. Gilmore, barristers)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Неприемане на необходимите разпоредби за съобразяване с член 3, параграф 7 и член 4, параграф 4 от Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 година за осигуряване участието на обществеността при изготвянето на определени планове и програми, отнасящи се до околната среда и за изменение по отношение на участието на обществеността и достъпа до правосъдие на Директиви 85/337/ЕИО и 96/61/ЕО на Съвета (ОВ L 156, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 8) — Задължение за премахване или намаляване на финансовите пречки пред достъпа до правосъдие в областта на околната среда — Понятие за съдебно производство, което „да не бъде възпрепятстващо скъпо“.

      Диспозитив

               1.

               Като не е транспонирало правилно член 3, точка 7 и член 4, точка 4 от Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 година за осигуряване участието на обществеността при изготвянето на определени планове и програми, отнасящи се до околната среда и за изменение по отношение на участието на обществеността и достъпа до правосъдие на Директиви 85/337/ЕИО и 96/61/ЕО на Съвета, доколкото тези разпоредби предвиждат съответните съдебни производства да не бъдат възпрепятстващо скъпи, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия не е изпълнило задълженията си по тази директива.

               2.

               Осъжда Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия да заплати съдебните разноски. Кралство Дания и Ирландия понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 39, 11.2.2012 г.


title: Дело C-367/09: Решение на Съда (четвърти състав) от 28 октомври 2010 г. (преюдициално запитване от Hof van beroep te Antwerpen, Белгия) — Belgisch Interventie- en Restitutiebureau/SGS Belgium NV, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV (Преюдициално запитване — Засягане на финансовите интереси на Европейския съюз — Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 — Член 1, член 3, параграф 1, трета алинея, членове 5 и 7 — Регламент (ЕИО) № 3665/87 — Член 11 и член 18, параграф 2, буква в) — Понятие за икономически оператор — Лица, които са взели участие в извършването на нередността — Лица, които са задължени да поемат отговорността за нередността или да гарантират, че тя няма да бъде извършена — Административна санкция — Непосредствено действие — Давностен срок — Прекъсване)

text:
               18.12.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 346/18

         Решение на Съда (четвърти състав) от 28 октомври 2010 г. (преюдициално запитване от Hof van beroep te Antwerpen, Белгия) — Belgisch Interventie- en Restitutiebureau/SGS Belgium NV, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV
   (Дело C-367/09) (1)

   (Преюдициално запитване - Засягане на финансовите интереси на Европейския съюз - Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 - Член 1, член 3, параграф 1, трета алинея, членове 5 и 7 - Регламент (ЕИО) № 3665/87 - Член 11 и член 18, параграф 2, буква в) - Понятие за икономически оператор - Лица, които са взели участие в извършването на нередността - Лица, които са задължени да поемат отговорността за нередността или да гарантират, че тя няма да бъде извършена - Административна санкция - Непосредствено действие - Давностен срок - Прекъсване)
   2010/C 346/29
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Hof van beroep te Antwerpen

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Belgisch Interventie- en Restitutiebureau

      Ответници: SGS Belgium NV, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV

      Предмет

   Преюдициално запитване — Hof van beroep te Antwerpen — Тълкуване на член 1, член 3, параграф 1, трета алинея, членове 5 и 7 от Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности (ОВ L 312, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 166) и на член 18, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕИО) № 3665/87 на Комисията от 27 ноември 1987 година за определяне на подробни общи правила за прилагане на системата на възстановявания при износа на земеделски продукти (ОВ L 351, стр. 1) — Понятие за икономически оператор — Лица, които са взели участие в извършването на нередността или са задължени да поемат отговорността за нея, или да гарантират, че тя няма да бъде извършена — Давностен срок — Прекъсване

      Диспозитив

               1.

               Членове 5 и 7 от Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности не се прилагат така, че да се допусне да бъде наложена административна санкция само на основание на тези разпоредби, тъй като налагането на административна санкция на дадена категория лица във връзка със защитата на финансовите интереси на Съюза изисква, преди да е извършена разглежданата нередност, или законодателят на Съюза да е приел секторно законодателство, в което се определят споменатата санкция и условията за нейното налагане на посочената категория лица, или евентуално, ако такова секторно законодателство все още не е прието на равнище Съюз, правото на държавата членка, в която е извършена нередността, да е предвиждало налагането на административна санкция на тази категория лица.

               2.

               При обстоятелства като разглежданите в главното производство, при които секторното законодателство на Съюза все още не е изисквало от държавите членки да предвидят ефикасни санкции за случаите, когато специализирана международна агенция за контрол и надзор, одобрена от държава членка, е издала сертификати с невярно съдържание, член 7 от Регламент № 2988/95 допуска държавите членки да наложат санкция на тази агенция в качеството ѝ на лице, което „е взело участие в извършването на нередността“ или е „задължено да поеме отговорността за нея“ по смисъла на тази разпоредба, при условие обаче че санкцията е наложена на ясно и недвусмислено правно основание — обстоятелство, което запитващата юрисдикция следва да провери.

               3.

               При обстоятелства като разглежданите в главното производство уведомяването на специализираната международна агенция за контрол и надзор, издала сертификат за освобождаване за консумация във връзка с конкретен износ, относно доклад от проверка, в който се посочва, че при износа е извършена нередност, отправянето до тази агенция на искане тя да представи допълнителни документи, за да се провери дали стоките действително са освободени за консумация, и изпращането на препоръчано писмо, с което на посочената агенция се налага санкция поради участието ѝ в извършването на нередност по смисъла на член 1, параграф 2 от Регламент № 2988/95, представляват достатъчно конкретни действия, които са съобщени на съответното лице и са свързани с разследването или преследването на нередността, и следователно с тях се прекъсва давностният срок по смисъла на член 3, параграф 1, трета алинея от посочения регламент.

      (1)  ОВ C 297, 5.12.2009 г.


title: Дело F-5/15: Жалба, подадена на 19 януари 2015 г.  — ZZ/Комисия

text:
               23.3.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 96/26

         Жалба, подадена на 19 януари 2015 г. — ZZ/Комисия
   (Дело F-5/15)
   (2015/C 096/34)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представители: S. Orlandi и T. Martin, avocats)

      Ответник: Европейска комисия

      Предмет на производството

   Обявяване на незаконосъобразност на член 9 от общите изпълнителни разпоредби (DGE) за член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника за длъжностните лица и отмяна на решението за прехвърляне на пенсионни права на жалбоподателя към пенсионната схема на Съюза, решение, с което се прилагат новите DGE за членове 11 и 12 от приложение VIII към Правилника за длъжностните лица.

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се обяви член 9 от общите изпълнителни разпоредби за член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника за длъжностните лица за незаконосъобразен;

               —

               Да се отмени решението от 16 януари 2014 г. за признаване на пенсионните права, придобити от жалбоподателя преди постъпването му на служба, при прехвърлянето им към пенсионната схема на институциите на Европейския съюз съгласно общите изпълнителни разпоредби за член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника за длъжностните лица от 3 март 2011 г.;

               —

               Да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.


title: Дело C-517/11: Решение на Съда (четвърти състав) от 7 февруари 2013 г. — Европейска комисия/Република Гърция (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 92/43/ЕИО — Опазване на естествените местообитания — Член 6, параграф 2 — Влошаване и замърсяване на езерото Корония — Защита — Недостатъчност на приетите мерки — Директива 91/271/ЕИО — Пречистване на градските отпадъчни води — Член 3 и член 4, параграфи 1 и 3 — Агломерация на Лъгадина — Канализационна система и система за пречистване на градските отпадъчни води — „Липса“ )

text:
               13.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 108/3

         Решение на Съда (четвърти състав) от 7 февруари 2013 г. — Европейска комисия/Република Гърция
   (Дело C-517/11) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 92/43/ЕИО - Опазване на естествените местообитания - Член 6, параграф 2 - Влошаване и замърсяване на езерото Корония - Защита - Недостатъчност на приетите мерки - Директива 91/271/ЕИО - Пречистване на градските отпадъчни води - Член 3 и член 4, параграфи 1 и 3 - Агломерация на Лъгадина - Канализационна система и система за пречистване на градските отпадъчни води - „Липса“)
   2013/C 108/05
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: M. Patakia, S. Petrova, B. D. Simon и L. Banciella)

      Ответник: Република Гърция (представител: E. Skandalou)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Нарушение на член 6, параграф 2 от Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109) — Нарушение на член 3 и член 4, параграфи 1 и 3 от Директива 91/271/ЕИО на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води (ОВ L 135, стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 43) — Неприемане на необходимите мерки, за да се избегне влошаването и замърсяването на езерото Корония (окръг Солун) — Невъвеждане на канализационна система и система за пречистване на градските отпадъчни води за агломерацията на Лъгадина

      Диспозитив

               1.

               Като не е приела необходимите мерки, за да избегне влошаването на естествените местообитания и на местообитанията на видовете, за които е класифицирана специалната защитена зона GR 1220009, и като не е създала канализационна система и система за пречистване на градските отпадъчни води за агломерацията на Лъгадина, Република Гърция не е изпълнила съответно задълженията си по член 6, параграф 2 от Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна, във връзка с член 7 от тази директива, както и задълженията си по член 3 и член 4, параграфи 1 и 3 от Директива 91/271/ЕИО на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води.

               2.

               Осъжда Република Гърция да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 362, 10.12.2011 г.


title: Дело T-450/10 P: Определение на Общия съд от 18 юли 2011 г. — Marcuccio/Комисия (Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица — Разумен срок за представяне на искане за обезщетение — Закъснение — Отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна жалба)

text:
               24.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/21

         Определение на Общия съд от 18 юли 2011 г. — Marcuccio/Комисия
   (Дело T-450/10 P) (1)

   (Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица - Разумен срок за представяне на искане за обезщетение - Закъснение - Отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна жалба)
   2011/C 282/42
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Luigi Marcuccio (Tricase, Италия) (представител: G. Cipressa, avocat)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: J. Currall и C. Berardis-Kayser, подпомагани от A. DaI Ferro, avocat)

      Предмет

   Жалба за отмяна на Определение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (първи състав) от 9 юли 2010 г. по дело Marcuccio/Комисия (F-91/09, все още непубликувано в Сборника)

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда г-н Luigi Marcuccio да понесе направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от Комисията в настоящото производство.

      (1)  ОВ C 317, 20.11.2010 г.


title: Дело T-843/16: Жалба, подадена на 29 ноември 2016 г. — dm-drogerie markt/EUIPO — Digital Print Group O. Schimek (Foto Paradies)

text:
               6.2.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/40

         Жалба, подадена на 29 ноември 2016 г. — dm-drogerie markt/EUIPO — Digital Print Group O. Schimek (Foto Paradies)
   (Дело T-843/16)
   (2017/C 038/53)
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Карлсруе, Германия) (представители: T. Strack и O. Bludovsky, Rechtsanwälte)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Digital Print Group O. Schimek GmbH (Нюрнберг, Германия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „Foto Paradies“ — марка на Европейския съюз № 10 707 933

      Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 15 септември 2016 г. по преписка R 1194/2015-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 52, параграф 1, буква а) във връзка с член 7, параграф1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-593/13: Преюдициално запитване, отправено от Consiglio di Stato (Италия) на 20 ноември 2013 г. — Presidenza del Consiglio dei Ministri и др./Rina Services SpA и др.

text:
               1.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 61/2

         Преюдициално запитване, отправено от Consiglio di Stato (Италия) на 20 ноември 2013 г. — Presidenza del Consiglio dei Ministri и др./Rina Services SpA и др.
   (Дело C-593/13)
   2014/C 61/02
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Consiglio di Stato

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Presidenza del Consiglio dei Ministri и др.

      Ответници: Rina Services SpA и др.

      Преюдициални въпроси

               1.

               Дали принципите на Договора относно свободата на установяване (член 49 ДФЕС) и свободното предоставяне на услуги (член 56 ДФЕС), както и тези на Директива 2006/123/ЕО (1), допускат приемането и прилагането на национална правна уредба, която предвижда, че за SOA, учредени като акционерни дружества, „законовото седалище трябва да бъде на територията на Републиката“;

               2.

               дали изключението по член 51 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че включва дейност като тази по атестиране, развивана от частноправни образувания, които, от една страна, трябва да са учредени във форма на акционерни дружества и да действат на пазара в условията на конкуренция, от друга страна, участват в упражняването на публична власт и поради това подлежат на разрешителен режим и стриктен контрол от страна на Надзорния орган.

      (1)  Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (ОВ L 376, стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50).


title: Дело C-247/14 P: Жалба, подадена на 22 май 2014 г. от HeidelbergCement AG срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 14 март 2014 г. по дело T-302/11, HeidelbergCement AG/Европейска комисия

text:
               14.7.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/10

         Жалба, подадена на 22 май 2014 г. от HeidelbergCement AG срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 14 март 2014 г. по дело T-302/11, HeidelbergCement AG/Европейска комисия
   (Дело C-247/14 P)
   2014/C 223/15
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: HeidelbergCement AG (представители: U. Denzel, C. von Köckritz, P. Pichler, Rechtsanwälte)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Съда,

               1.

               да отмени обжалваното съдебно решение,

               2.

               да отмени Решение C (2011) 2367 окончателен на Комисия от 30 март 2011 г. (преписка 39520 — Цимент и свързани продукти) на основание член 263, алинея четвърта ДФЕС, доколкото се отнася до жалбоподателя,

               3.

               при условията на евентуалност спрямо второто искане, да върне делото на Общия съд за постановяване на ново решение в съответствие с правната преценка на Съда,

               4.

               във всеки случай, да осъди Комисията да заплати съдебните разноски на жалбоподателя в производствата през Общия съд и Съда.

      Основания и основни доводи

   Жалбата е насочена срещу Решение на Общия съд от 14 март 2014 г. по дело T-302/11. Решението е връчено на жалбоподателя на 14 март 2014 г. С решението Общият съд отхвърля жалбата срещу Решение C (2011) 2367 окончателен на Комисия от 30 март 2011 (преписка 39520 — Цимент и свързани продукти).
   Жалбоподателят изтъква седем основания.
   На първо място, Общият съд разгледал в недостатъчна степен и приложил неправилно изискванията за посочване на целта от предоставяне на информация по член 18, параграф 3 от Регламент № 1/2003 (1). Той не разгледал в достатъчна степен съдържащата показанията част от решението, изискващо предоставянето на информация, и нарушил задължението за мотивиране на Комисията.
   На второ място, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като приел, че изискванията за мотивиране съгласно член 296, втора алинея ДФЕС могат да бъдат ограничени от член 18, параграф 3 от Регламент № 1/2003. Поради тази причина Общият съд оставил непроверено оплакването за липса на мотиви по отношение на избора на решението, изискващо предоставянето на информация. Оплакването за липса на мотиви при определянето на сроковете Общият съд също не разгледал в достатъчна степен. Решението си обосновал в част от текста, която имайки дословно същото съдържание е била предназначена за паралелно производство, както и за изтъкнато в него, но различно по съдържание оплакване.
   На трето място, Общият съд разгледал в недостатъчна степен „необходимостта“ по смисъла на член 18, параграф 3 от Регламент № 1/2003, като приел фактическо изложение на уликите от страна на Комисията за ненужно. Заедно с това поставил погрешни изисквания към отношението между обоснованото предположение за извършено нарушение и необходимостта на поисканата информация. Освен това разтълкувал неправилно член 18, параграф 3 от Регламент № 1/2003, тъй като не е приел за наложително да се провери дали поисканата информация е годна. Това довело до накърняване на правото на обжалване по член 18, параграф 3, трето изречение от Регламент № 1/2003.
   На четвърто място, Общият съд неправилно приел член 18, параграф 3, първо изречение от Регламент № 1/2003 като правна основа за предоставяне на информация на Комисията след нейната подготовка, класификация и обработка, което не било така в случая на жалбоподателя.
   На пето място, Общият съд отхвърлил оплакването за твърде кратък срок за отговор единствено поради абстрактно разгледаната икономическа мощ на жалбоподателя, при това посочвайки недостатъчни и непоследователни мотиви.
   На шесто място, Общият съд нарушил собствения си критерий за определеност на актовете на Съюза, като приел, че решението, изискващо предоставянето на информация, е достатъчно определено, макар самият той да е установил, че съдържащите се в него въпроси са неясно формулирани. Освен това специфичните оплаквания за липса на определеност той оставил неразгледани и накърнил правото на обжалване (вж. член 18, параграф 3, трето изречение от Регламент № 1/2003).
   На седмо място, Общият съд нарушил правото на защита на жалбоподателя, като приел, че той бил длъжен да представи оценки, които да могат да се използват от Комисията в рамките на икономически анализ за доказване на предполагаемо нарушение на конкурентното право на Съюза.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).


title: Дело C-111/13: Иск, предявен на 7 март 2013 г. — Европейска комисия/Република Финландия

text:
               27.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 123/14

         Иск, предявен на 7 март 2013 г. — Европейска комисия/Република Финландия
   (Дело C-111/13)
   2013/C 123/22
   Език на производството: финландски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: P. Hetsch, O. Beynet и I. Koskinen)

      Ответник: Република Финландия

      Искания на ищеца

   Комисията иска от Съда

               —

               да установи, че Република Финландия не е изпълнила задълженията си по член 54, параграф 1 от Директива 2009/73/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на природен газ и за отмяна на Директива 2003/55/EG (1), като не е приела за континенталната част на Финландия законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за транспониране на член 2, точки 1, 2, 4 — 18, 20, 22 — 36, член 3, параграф 3, от първо до трето изречение и параграф 6, буква б), член 12, член 13, параграфи 1, 2 и 5, член 15, параграфи 1 и 2, член 16, параграф 1, второ изречение, параграфи 2 и 3, член 25, параграф 1, член 33, член 36, параграф 4, втора и четвърта алинея, параграфи 6 и 8, параграф 9, трета алинея, член 39, параграф 4, букви а) и б), параграф 5, първа алинея, букви а) и б), както и втора алинея, второ изречение, член 40, букви а)—д), ж) и з), член 41, параграф 1, букви б), в) — е), з) — р) и т) — ф), параграф 4, букви б) и г), параграф 6, буква а), параграфи 7, 9, 10, 11 и 12, член 42, параграф 1, член 43, параграфи 1, 4 и 8, член 44, параграфи 1, 2, 3, 6 и 7, както и приложение I, точка 1, буква а), шесто и осмо тире, букви б), г), е) и з), както и точка 2 от посочената Директива, или при всички случаи не е уведомила Комисията за приемането им,

               —

               да осъди Република Финландия на основание член 260, параграф 3 ДФЕС да заплати периодична имуществена санкция в размер на 28 569,60 EUR дневно, считано от датата на произнасяне на съдебното решение по настоящото дело,

               —

               да осъди Република Финландия да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Срокът за транспониране на Директивата е изтекъл на 3 март 2011 г.

      (1)  ОВ L 211, стр. 94.


title: Дело C-423/14: Определение на председателя на Съда от 31 юли 2015 г. (преюдициално запитване, отправено от Supremo Tribunal Administrativo — Португалия) — Fazenda Pública/Beiragás — Companhia de Gás das Beiras SA

text:
               30.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 398/23

         Определение на председателя на Съда от 31 юли 2015 г. (преюдициално запитване, отправено от Supremo Tribunal Administrativo — Португалия) — Fazenda Pública/Beiragás — Companhia de Gás das Beiras SA
   (Дело C-423/14) (1)

   (2015/C 398/30)
   Език на производството: португалски
   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 439, 8.12.2014 г.


title: Дело T-21/14: Жалба, подадена на 8 януари 2014 г. — NetMed/СХВП — Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik (SANDTER 1953)

text:
               1.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 61/19

         Жалба, подадена на 8 януари 2014 г. — NetMed/СХВП — Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik (SANDTER 1953)
   (Дело T-21/14)
   2014/C 61/34
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: NetMed Sàrl (Васърбилих, Люксембург) (представител: Rechtsanwalt S. Schafhaus)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik GmbH (Баден-Баден, Германия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               Да отмени Решение на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 24 октомври 2013 г. по преписка R 1846/2012-1,

               —

               да осъди Службата ответник да заплати съдебните разноски, включително разноските, настъпили в хода на апелативното производство.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: Жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: Словната марка „SANDTER 1953“ за стоки от класове 3, 5 и 10 — Заявка за марка на Общността № 9 448 887

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik GmbH

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Германската словна марка „Sander“ за стоки от класове 5, 10 и 25; международната фигуративна марка със защита в Бенелукс, Австрия и Франция, която съдържа словния елемент „SANDER“, за стоки от класове 5, 10 и 25.

      Решение на отдела по споровете: Частично уважава възражението.

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: Нарушение на член 42, параграфи 2 и 3 от Регламент № 207/2009 и на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело T-888/16: Жалба, подадена на 8 декември 2016 г. — BP/FRA

text:
               20.2.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 53/36

         Жалба, подадена на 8 декември 2016 г. — BP/FRA
   (Дело T-888/16)
   (2017/C 053/45)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: BP (Виена, Австрия) (представител: E. Lazar, lawyer)

      Ответник: Агенция на Европейския съюз за основните права (FRA)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на органа, упълномощен да сключва договори за назначаване (ОУСДН) от 21 април 2016 г., да не поднови договора на жалбоподателя;

               —

               да осъди ответника да заплати обезщетение на жалбоподателя за имуществените и неимуществените вреди, претърпени в резултат на неправомерното решение за неподновяване на договора, от една страна, и неправомерното неизпълнение на решението по дело T-658/13 P (1), от друга страна: 63 246 EUR за пропуснати ползи; 26 630 EUR като обезщетение на жалбоподателя за загуба на пенсионни права за 19 месеца, или такава сума, която Съдът определи ex aequo et bono; 1 200 EUR за възстановяване на платените от жалбоподателя правни разноски в досъдебната фаза, считано от датата на проекта на решението, 29 януари 2016 г., до датата на решението на ответника, 21 април 2016 г.; 60 000 EUR за загубата на възможност за сключване на договор за неопределено време, или такава сума, която Съдът определи ex aequo et bono; 50 000 EUR за неимуществените вреди, причинени на жалбоподателя в резултат от твърдяни грешки, нередности и щети, причинени от ответника в хода на изпълнението на решението по дело T-658/13P;

               —

               да осъди ответника да плати обезщетение за имуществените и неимуществените вреди, претърпени от жалбоподателя поради факта, че ответникът не приел законосъобразни правила за оценяване, прекласиране и подновяване на договори, и свързаните с това вреди, които са резултат от липсата на такива правила, от една страна, и закъснението при финализирането на атестационните доклади на жалбоподателя и свързаните с това вреди, причинени от липсата на финализирани своевременно доклади, от друга страна;

               —

               да обяви, че приложимите Указания на ответника за процедурата по оценяване и прекласиране на и Правилата относно процедурата за подновяване на договори са неправомерни, доколкото същите правила са приети вследствие неправомерна процедура и от автор, който не притежава съответната компетентност;

               —

               да упражни правомощието си за пълен съдебен контрол за да осигури ефективно изпълнение на решението си;

               —

               да осъди ответника да заплати мораторни съгласно основния лихвен процент на Европейската централна банка, увеличен с два пункта, върху евентуално присъдената сума или всяка друга присъдена лихва, която Съдът приеме за подходяща; и

               —

               да осъди ответника да заплати всички разноски, дори ако жалбата бъде отхвърлена.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

               1.

               Първото основание — нарушение на правото на защита:

                           —

                           Нарушение на правото на изслушване, неосигурено от страна на органа по назначаване на FRA справедливо и ефективно изслушване, и нарушение на член 41, параграф 2, буква a) от Хартата на основните права;

                           —

                           Нарушение на втория компонент на правото на защита (право на достъп по преписката), отказ да се предостави достъп до личното досие и до документите, използвани за отрицателното решение от 27 февруари 2012 г., нарушение на членове 25 и 26 от Правилника за длъжностните лица и нарушение на член 41, параграф 2, буква б) от Хартата.

               2.

               Второто основание — нарушение на съществени процесуални изисквания.

               3.

               Третото основание — злоупотреба с власт и конфликт на интереси, неспазване на интереса на службата, явна грешка в преценката и неправилно прилагане на принципа за забрана на обратното действие.

               4.

               Четвъртото основание — неизпълнение на задължението за почтено и добросъвестно съобразяване с решението по дело T-658/13 P.

      (1)  Решение от 3 юни 2015 г., BP/FRA, T-658/13 P, EU:T:2015:356


title: Дело T-338/16 P: Жалба, подадена на 22 юни 2016 г. от Richard Zink срещу решението, постановено на 11 април 2016 г. от Съда на публичната служба по дело F-77/15, Zink/Комисия

text:
               22.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 305/46

         Жалба, подадена на 22 юни 2016 г. от Richard Zink срещу решението, постановено на 11 април 2016 г. от Съда на публичната служба по дело F-77/15, Zink/Комисия
   (Дело T-338/16 P)
   (2016/C 305/62)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Richard Zink (Бамако, Мали) (представители: N. de Montigny и J.-N. Louis, avocats)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да се отмени Решение от 11 април 2016 г. на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) по дело F-77/15 (Zink/Комисия),

               —

               да се отмени решението на PMO да ограничи изплащането на надбавка за експатриране, което е било погрешно пропуснато от 1 септември 2007 г., до петгодишния период,

               —

               да се осъди Комисията да изплати на жалбоподателя надбавките за експатриране, на които има право от 1 септември 2007 г., както и лихви за забава, изчислени при лихвения процент на Европейската централна банка за основните операции по рефинансиране, увеличен с два пункта, върху вече изплатените на жалбоподателя суми за неизплатени възнаграждения (надбавка за експатриране) и все още дължимите такива, считано от съответния им падеж до пълното им изплащане, като при това бъдат приспаднати платените вече суми,

               —

               да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски пред двете инстанции.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

               1.

               Първото основание е изведено от нарушение на член 62 от Правилника.

               2.

               Второто основание е изведено от нарушение на принципа за законосъобразност на актовете на Комисията.

               3.

               Третото основание е изведено от нарушение на пет годишното ограничение на просрочените вземания.

               4.

               Четвъртото основание е изведено от нарушение на задължението за мотивиране.


title: Дело T-552/14: Определение на Общия съд от 24 юни 2015 г. — Wm. Wrigley Jr./СХВП (Extra) (Марка на Общността — Заявка за фигуративна марка на Общността „Extra“ — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Жалба, явно лишена от всякакво правно основание)

text:
               21.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/45

         Определение на Общия съд от 24 юни 2015 г. — Wm. Wrigley Jr./СХВП (Extra)
   (Дело T-552/14) (1)

   ((Марка на Общността - Заявка за фигуративна марка на Общността „Extra“ - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Жалба, явно лишена от всякакво правно основание))
   (2015/C 311/49)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Wm. Wrigley Jr. Company (Wilmington, Delaware, Съединени американски щати) (представители: M. Kinkeldey, S. Brandstätter и C. Schmitt, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: D. Walicka)

      Предмет

   Жалба срещу решението на пети апелативен състав на СХВП от 19 май 2014 г. (преписка R 199/2014-5) относно заявка за регистрация на фигуративния знак „Extra“ като марка на Общността

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Wm. Wrigley Jr. Company да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 351, 6.10.2014 г.


title: Дело C-533/12 P: Жалба, подадена на 22 ноември 2012 г. от Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA срещу Решение на Общия съд (четвърти състав), постановено на 11 септември 2012 г. по дело T-565/08, Corsica Ferries France SAS/Европейска комисия

text:
               2.2.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 32/7

         Жалба, подадена на 22 ноември 2012 г. от Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA срещу Решение на Общия съд (четвърти състав), постановено на 11 септември 2012 г. по дело T-565/08, Corsica Ferries France SAS/Европейска комисия
   (Дело C-533/12 P)
   2013/C 32/09
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA (представители: A. Winckler и F.-C. Laprévote, avocat)

      Други страни в производството: Corsica Ferries France SAS, Европейска комисия, Френска република

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени частично постановеното на 11 септември 2012 г. Решение на Общия съд по дело Corsica Ferries France SAS/Европейска комисия, T-565/08, в частта в която е отменен член 1, втора и трета алинея от решение 2009/611/ЕО на Комисията от 8 юли 2008 година относно мерки C 58/02 (ex N 118/02), приведени в действие от Франция в полза на Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) (1), тъй като i) Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото и явни грешки в преценката при анализа на отрицателната продажна цена от 158 милиона евро, на съвместната и съвпадаща по време вноска в капитала от CGMP, в размер на 8,75 милиона евро и на мерките в помощ на лицата в размер на 38,5 милиона евро; и ii) анализът на Комисията във връзка с остатъка за преструктуриране с окончателен размер от 15,81 милиона евро се основава на неправилна предпоставка,

               —

               да бъде осъдено Corsica Ferries да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят повдига четири основания за отмяната на решението на Общия съд.
   На първо място, относно отрицателната цена за прехвърлянето, жалбоподателят смята, че Общият съд не само не се е съобразил със свободата на преценка, с която се ползва Комисията при прилагане на теста на частния инвеститор при условията на пазарна икономика, но допуснал и грешка при прилагане на правото във връзка с тълкуването на този тест. Общият съд изопачил решението на Комисията и не изпълнил задължението си за мотивиране, като дал тълкуване на теста на частния инвеститор при условията на пазарна икономика, което противоречи на член 345 ДФЕС.
   На второ място, във връзка с вноската в капитала, жалбоподателят упреква Общия съд за това, че е изопачил решението на Комисията, като приел, че при преценката си на сходството на инвестиционните условия за съвпадащите по време частни вноски в капитала тя не е взела предвид всички относими елементи.
   На трето място във връзка с мерките в помощ на лицата Общият съд не само изопачил решението на Комисията но допуснал и грешка при прилагане на правото, като не изпълнил задължението си за мотивиране относно предимството, от което се твърди, че се възползвало SNCM.
   На четвърто място и с оглед на изложеното по-горе, доводите на Общия съд относно остатъка за преструктуриране, изчислен в размер на 15, 81 милиона евро, били неотносими.

      (1)  ОВ, L 225, 2009 г., стр. 180.


title: Дело C-494/08 P: Жалба, подадена на 17 ноември 2008 г. от Prana Haus GmbH срещу Решение на Първоинстанционния съд (осми състав) от 17 септември 2008 г. по дело T-226/07, Prana Haus GmbH/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)

text:
               7.2.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 32/17

         Жалба, подадена на 17 ноември 2008 г. от Prana Haus GmbH срещу Решение на Първоинстанционния съд (осми състав) от 17 септември 2008 г. по дело T-226/07, Prana Haus GmbH/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
   (Дело C-494/08 P)
   (2009/C 32/26)
   Език на производството: немски
   Страни

      Жалбоподател: Prana Haus GmbH (представител: N. Hebeis, Rechtsanwalt)

      Друга страна в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Решение на Първоинстанционния съд на Европейските общности (осми състав) от 17 септември 2008 г. по дело T-226/07 (Prana Haus GmbH срещу Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни).

               —

               да се осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Предмет на правния спор е въпросът дали терминът „PRANAHAUS“ за стоките „всякакъв вид носители на звуко- и видеозаписи; печатни произведения“ и за„услуги в търговията на дребно (...) за стоки за ежедневна употреба (…)“ може да бъде регистриран като марка. Първоинстанционният съд застъпва становището, че „PRANAHAUS“ е означение, което обозначава пряко и конкретно посочените стоки и услуги.
   С настоящата жалба жалбоподателят твърди, че са налице нарушения на разпоредбите относно абсолютното основание за отказ на регистрация на означение с описателен характер съгласно член 7, параграф 1, буква в) от Регламента относно марката на Общността.
   Според жалбоподателя Първоинстанционният съд тълкува твърде разширително правното понятие „да се означи“ в член 7, параграф 1, буква в) в разрез с текста на разпоредбата и със съдебната практика на Съда. Освен това, проверката дали обозначението „PRANAHAUS“ се отличава с достатъчно пряка и конкретна връзка с посочените стоки и услуги, така че съответните потребители „непосредствено и без допълнителни разсъждения“ да открият в него „означение“ на тези стоки и услуги по смисъла на член 7, параграф 1, буква в), била неправилна. При това Първоинстанционният съд не взел предвид, че се изисквали множество сложни съждения, за да се установи, че в понятието „PRANAHAUS“ се съдържало дори скрито семантично съдържание. В тази връзка той не взел предвид релевантни за разрешаването на спора факти и по този начин преиначил фактическата обстановка по спора. Освен това Първоинстанционният съд пропуснал да изложи необходимите мотиви относно това, доколко терминът „PRANAHAUS“ е описателен за конкретните стоки и услуги. Също така в отклонение от съдебната практика на Съда той приел, че е налице необходимост означението „PRANAHAUS“ да се запази на разположение на конкурентите.


title: Дело C-253/15 P: Жалба, подадена на 29 май 2015 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 19 март 2015 г. по дело T-412/13, Chin Haur Indonesia, PT/Съвет на Европейския съюз

text:
               3.8.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 254/10

         Жалба, подадена на 29 май 2015 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 19 март 2015 г. по дело T-412/13, Chin Haur Indonesia, PT/Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-253/15 P)
   (2015/C 254/14)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Европейска комисия (представители: J.-F. Brakeland, M. França)

      Други страни в производството: Chin Haur Indonesia, PT, Съвет на Европейския съюз, Maxcom Ltd

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Съда:

               —

               да отмени решението на Общия съд от 19 март 2015 г., връчено на Комисията на 23 март 2015 г., по дело T-412/13 Chin Haur Indonesia, PT/Съвет на Европейския съюз, да отхвърли първоинстанционната жалба и да осъди жалбоподателя в първоинстанционното производство да заплати съдебните разноски,
               или, при условията на евентуалност,

               —

               да върне делото на Общия съд за преразглеждане; да не се произнася по съдебните разноски във връзка с първоинстанционното производство и производството по обжалване.

      Основания и основни доводи

   Жалбата на Комисията е подадена срещу решение на Общия съд от 19 март 2015 г. по дело T-412/13. В това решение Общият съд отменя, доколкото се отнася до Chin Haur Indonesia, PT, член 1, параграфи 1 и 3 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 501/2013 (1) на Съвета от 29 май 2013 година за разширяване на обхвата на окончателното антидъмпингово мито, наложено с Регламент за изпълнение (ЕС) № 990/2011 върху вноса на велосипеди с произход от Китайската народна република, за да включва вноса на велосипеди, изпращани от Индонезия, Малайзия, Шри Ланка и Тунис, независимо дали са декларирани с произход от Индонезия, Малайзия, Шри Ланка и Тунис.
   В подкрепа на жалбата си Комисията изтъква три основания.
   Първо, Комисията твърди, че Общият съд не е можел законосъобразно да стигне до извода, че Съветът е нарушил член 13, параграф 1 от основния антидъмпингов регламент (2), защото този извод се основава на неправилно тълкуване на релевантното съображение от спорния регламент и на неправилно тълкуване на член 13, параграф 1 от основния антидъмпингов регламент. Второ, Комисията поддържа, че Общият съд е мотивирал в недостатъчна степен и противоречиво своя извод, в нарушение на член 36 от Статута на Съда на Европейския съюз. Трето, Комисията счита, че Общият съд е нарушил процесуалните ѝ права по член 40 от Статута на Съда.

      (1)  ОВ L 153, стр. 1

      (2)  Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 343, стр. 51, поправки в ОВ L 7, 12.1.2010 г., стр. 22 и ОВ L 36, 10.2.2011 г., стр. 20)


title: Дело T-335/16: Жалба, подадена на 28 юни 2016 г. — Esko-Graphics/Комисия

text:
               16.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 296/34

         Жалба, подадена на 28 юни 2016 г. — Esko-Graphics/Комисия
   (Дело T-335/16)
   (2016/C 296/44)
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Жалбоподател: Esko-Graphics BVBA (Гент, Белгия) (представители: H. Viaene, B. Hoorelbeke, D. Gillet и F. Verhaegen, advocaten)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви за допустима жалбата за отмяна;

               —

               да отмени Решение на Европейската комисия от 11 януари 2006 г. относно прилаганата от Белгия схема за държавна помощ под формата на освобождаване от облагане на извънредната печалба SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), публикувано на 4 май 2016 г. на уебстраницата на Европейската комисия;

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

               1.

               Първо основание: Нарушение на член 1, буква г) от Регламент № 2015/1589 (1), на член 107, параграф 1 ДФЕС и на член 296 ДФЕС, тъй като Комисията неоснователно квалифицирала спорната мярка като схема за помощи.

                           —

                           Комисията допуснала нарушение на член 1, буква г) от Регламент № 2015/1589 и член 107, параграф 1 ДФЕС, тъй като неоснователно квалифицирала спорната мярка като схема за помощи. Според Комисията спорната помощ не можело да бъде предоставена единствено на основание на член 185, параграф 2, буква б) от Wetboek van de inkomstenbelastingen 1992 (Кодекс за данъците върху доходите от 1992 г.) [наричан по-нататък „WIB 92“], а били необходими допълнителни мерки за изпълнение с оглед прилагането на тази разпоредба.

                           —

                           Комисията допуснала нарушение на член 296 ДФЕС, тъй като мотивите ѝ съдържали противоречие. То се основавало на обстоятелството, че Комисията не посочвала защо при проверката за изпълнението на критерия за избирателност е приела, че обвързващите данъчни становища не следвали пряко от член 185, параграф 2, буква b) от WIB 92, докато при проверката за наличие на схема за помощи Комисията приела, че посочената разпоредба не изисквала приемането на допълнителни мерки за изпълнение.

               2.

               Второ основание: нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС и на произтичащото от член 296 ДФЕС задължение за мотивиране, тъй като Комисията не преценила правилно, че е налице предимство.

                           —

                           Комисията не проверила дали спорната мярка за помощ действително водела до предоставяне на предимство по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС на предприятието бенефициент. Това изискване обаче било съществена предпоставка за наличието на държавна помощ, и затова Комисията трябвало да я провери преди да може да установи наличието на държавна помощ, защото в противен случай би нарушила задължението си за мотивиране, произтичащо от член 296 ДФЕС.

               3.

               Трето основание: нарушение на член 107, параграф ДФЕС и на произтичащото от член 296 ДФЕС задължение за мотивиране, тъй като Комисията не преценила правилно въпроса за избирателния характер на спорната мярка.

                           —

                           Член 185, параграф 2, буква b) от WIB 92 и установеният в него режим на освобождаване от данъчно облагане на извънредната печалба е отворен за всички предприятия, които се намират в сравнима фактическа и правна ситуация и упражняват стопанска дейност, за която се отнася оспорваната мярка. Поради това оспорваната мярка не била ограничена за определени предприятия, които можело да бъдат определени въз основата на специфични признаци и затова тази мярка не била избирателна по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.

                           —

                           При условията на евентуалност се изтъква, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като приела, че освобождаването от данъчно облагане на извънредната печалба не било част от референтната схема. В резултат на определени синергии и икономии от мащаба и при прилагането на принципа за сключването на сделки при пазарни условия освобождаването от данъчно облагане на извънредната печалба било съществена част от мерките, чрез които се определял общият размер на облагаемите доходи, и поради това не можело да се разглежда като водещо до избираемост отклонение от референтната схема.

                           —

                           При условията на евентуалност спрямо предходното основание се твърди, че Комисията не можела да докаже твърдението, че Belgische Rulingcommissie (Решаващият орган на Службата, издаваща обвързващи данъчни становища) е приложила неправилно принципа за сключването на сделки при пазарни условия при прилагането на член 185, параграф 2, буква b) от WIB 92. Изтъкнатите от Комисията доводи не били последователни; въпреки че в това отношение били съобразени важни обстоятелства, те си противоречали или им липсвала необходимата последователност.

               4.

               Четвърто основание: нарушение на принципа за правна сигурност чрез установяването на задължение за възстановяване.

                           —

                           Съгласно утвърдената практика на вземане на решения на Комисията, в която не се обсъжда прилагането на принципа за сключване на сделки при пазарни условия, се нарушавал принципът за правна сигурност, ако по настоящия казус се постанови възстановяване на предполагаемата помощ. Във всеки случай не могло да се заключи с оглед на досегашната практика на вземане на решения и на съдебната практика, че член 185, параграф 2, буква b) от WIB 92 нарушава член 107 ДФЕС.

      (1)  Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9).


title: Дело T-345/06: Определение на Първоинстанционния съд от 14 юли 2008 г. — Complejo Agrícola/Комисия (Жалба за отмяна — Директива 92/43/ЕИО — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Решение 2006/613/ЕО — Списък на местообитанията със значение за Общността в средиземноморския биогеографски район — Обжалваем акт — Липса на пряко засягане — Недопустимост)

text:
               30.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/41

         Определение на Първоинстанционния съд от 14 юли 2008 г. — Complejo Agrícola/Комисия
   (Дело T-345/06) (1)

   (Жалба за отмяна - Директива 92/43/ЕИО - Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна - Решение 2006/613/ЕО - Списък на местообитанията със значение за Общността в средиземноморския биогеографски район - Обжалваем акт - Липса на пряко засягане - Недопустимост)
   (2008/C 223/70)
   Език на производството: испански
   Страни

      Жалбоподател: Complejo Agrícola, SA (Мадрид, Испания) (представители: A. Menéndez Menéndez и G. Yanguas Montero, avocats)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: A. Alcover San Pedro и D. Recchia)

      Страна, встъпила в подкрепа на ответника: Кралство Испания (представител: F. Díez Moreno, abogado del Estado)
   Предмет
   Искане за частична отмяна на член 1 и на приложение 1 към Решение 2006/613/ЕО на Комисията от 19 юли 2006 г. за приемане съгласно Директива 92/43/ЕИО на Съвета списък на местообитанията със значение за Общността в средиземноморския биогеографски район (ОВ L 259, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 21), доколкото определят като местообитание със значение за Общността в средиземноморския биогеографски район територията наречена „Acebuchales de la Campiña Sur de Cádiz“, на която се намира стопанство, собственост на жалбоподателя.
   Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата като недопустима.

               2)

               Осъжда Complejo Agrícola, SA да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на Комисията.

               3)

               Кралство Испания понася направените от него съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 20, 27.1.2007 г.


title: Дело T-231/10: Решение на Общия съд от 25 октомври 2013 г. — Merlin и др./СХВП — Dusyma (игра) (Промишлен дизайн на Общността — Производство за обявяване на недействителност — Регистриран промишлен дизайн на Общността, представляващ игра — Предходен промишлен дизайн — Основания за недействителност — Новост — Оригиналност — Разлика между продукт и промишлен дизайн — Членове 3, 4, 6 и член 25, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 6/2002)

text:
               7.12.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 359/7

         Решение на Общия съд от 25 октомври 2013 г. — Merlin и др./СХВП — Dusyma (игра)
   (Дело T-231/10) (1)

   (Промишлен дизайн на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Регистриран промишлен дизайн на Общността, представляващ игра - Предходен промишлен дизайн - Основания за недействителност - Новост - Оригиналност - Разлика между продукт и промишлен дизайн - Членове 3, 4, 6 и член 25, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 6/2002)
   2013/C 359/10
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподатели: Merlin Handelsgesellschaft mbH (Форхтенберг, Германия); Rolf Krämer (Форхтенберг); BLS Basteln Lernen Spielen GmbH (Форхтенберг); и Andreas Hohl (Кюнцелзау, Германия) (представител: R. Kramer, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: G. Schneider)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Dusyma Kindergartenbedarf GmbH (Шорндорф, Германия) (представител: A. Zinnecker, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решението на трети апелативен състав на СХВП от 17 март 2010 г. (преписка R 879/2009-3), постановено в производство за обявяване на недействителност със страни Merlin Handelsgesellschaft mbH и др. и Dusyma Kindergartenbedarf GmbH.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Merlin Handelsgesellschaft mbH, г-н Rolf Krämer, BLS Basteln Lernen Spielen GmbH и г-н Andreas Hohl да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 209, 31.7.2010 г.


title: Дело C-655/13: Решение на Съда (осми състав) от 5 февруари 2015 г. (преюдициално запитване от Centrale Raad van Beroep — Нидерландия) — H. J. Mertens/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Преюдициално запитване — Социална сигурност — Регламент (ЕИО) № 1408/71 — Член 71 — Понятието „частично безработен пограничен работник“ — Отказ на държавата членка на пребиваване и на компетентната държава членка да предоставят обезщетение за безработица)

text:
               30.3.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 107/12

      Решение на Съда (осми състав) от 5 февруари 2015 г. (преюдициално запитване от Centrale Raad van Beroep — Нидерландия) — H. J. Mertens/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen
      (Дело C-655/13) (1)

      ((Преюдициално запитване - Социална сигурност - Регламент (ЕИО) № 1408/71 - Член 71 - Понятието „частично безработен пограничен работник“ - Отказ на държавата членка на пребиваване и на компетентната държава членка да предоставят обезщетение за безработица))
      (2015/C 107/15)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Centrale Raad van Beroep

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: H. J. Mertens

         Ответник: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

         Диспозитив

      Член 71, параграф 1, буква a), подточка i) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, в редакцията му, изменена и актуализирана с Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 г., изменен с Регламент (ЕО) № 1606/98 на Съвета от 29 юни 1998 г., трябва да се тълкува в смисъл, че пограничен работник, който веднага след прекратяването на трудово правоотношение на пълно работно време с работодател в дадена държава членка е нает на непълно работно време при друг работодател в същата държава членка, има качеството на частично безработен пограничен работник по смисъла на тази разпоредба.

         (1)  ОВ C 78, 15.3.2014 г.


title: Дело C-39/12: Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Германия) на 27 януари 2012 г. — Наказателно производство срещу Vu Thang Dang

text:
               21.4.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 118/11

         Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Германия) на 27 януари 2012 г. — Наказателно производство срещу Vu Thang Dang
   (Дело C-39/12)
   2012/C 118/16
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesgerichtshof

      Страна в главното производство

   Vu Thang Dang

      Преюдициален въпроси

   Следва ли уреждащите издаването и анулирането на единна виза членове 21 и 34 от Регламент (ЕО) № 810/2009 (1) да се тълкуват в смисъл, че те не допускат националните правни разпоредби да квалифицират като наказуемо деяние превеждането през границата на чужденци в случаите, при които преведените лица разполагат с виза, но са я получили от компетентните органи на друга държава членка чрез измама относно действителната цел на пътуването?

      (1)  Регламент (ЕО) № 810/2009 на Европейския Парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година за създаване на Визов кодекс на Общността (Визов кодекс) (ОВ L 243, стр. 1).


title: Дело C-239/16 P: Определение на Съда (десети състав) от 1 февруари 2017 г. — Ante Šumelj и др./Европейска комисия (Обжалване — Член 181 от Процедурния правилник на Съда — Иск за обезщетение — Акт за присъединяване на Република Хърватия към Европейския съюз — Ангажименти във връзка със стратегия за съдебна реформа — Въвеждане, а след това премахване на длъжността държавен съдебен изпълнител — Вреди, претърпени от лицата, назначени за държавни съдебни изпълнители — Непротивоправно наблюдение от Европейската комисия на поетите от Република Хърватия ангажименти — Отхвърляне на иска — Частично явно недопустима и частично явно неоснователна жалба)

text:
               24.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/2

         Определение на Съда (десети състав) от 1 февруари 2017 г. — Ante Šumelj и др./Европейска комисия
   (Дело C-239/16 P) (1)

   ((Обжалване - Член 181 от Процедурния правилник на Съда - Иск за обезщетение - Акт за присъединяване на Република Хърватия към Европейския съюз - Ангажименти във връзка със стратегия за съдебна реформа - Въвеждане, а след това премахване на длъжността държавен съдебен изпълнител - Вреди, претърпени от лицата, назначени за държавни съдебни изпълнители - Непротивоправно наблюдение от Европейската комисия на поетите от Република Хърватия ангажименти - Отхвърляне на иска - Частично явно недопустима и частично явно неоснователна жалба))
   (2017/C 129/02)
   Език на производството: хърватски

      Страни

      Жалбоподатели: Ante Šumelj, Dubravka Bašljan, Đurđica Crnčević, Miroslav Lovreković, Drago Burazer, Nikolina Nežić, Blaženka Bošnjak, Bosiljka Grbašić, Tea Tončić, Milica Bjelić, Marijana Kruhoberec, Davor Škugor, Ivan Gerometa, Kristina Samardžić, Sandra Cindrić, Sunčica Gložinić, Tomislav Polić, Vlatka Pižeta (представител: M. Krmek, odvjetnik)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: S. Ječmenica и G. Wils)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Ante Šumelj, Dubravka Bašljan, Đurđica Crnčević, Miroslav Lovreković, Drago Burazer, Nikolina Nežić, Blaženka Bošnjak, Bosiljka Grbašić, Tea Tončić, Milica Bjelić, Marijana Kruhoberec, Davor Škugor, Ivan Gerometa, Kristina Samardžić, Sandra Cindrić, Sunčica Gložinić, Tomislav Polić и Vlatka Pižeta да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 251, 11.7.2016 г.


title: Дела T-472/09 и Т-55/10: Решение на Общия съд от 9 декември 2014 г.  — SP/Комисия (Конкуренция — Картели — Пазар на арматурна стомана на пръти или на кангали — Решение, констатиращо нарушение на член 65 ВС, на основание Регламент (ЕО) № 1/2003 след изтичане на срока на Договора за ЕОВС — Фиксиране на цените и сроковете за плащане — Ограничаване или контрол върху производството или продажбите — Съществено процесуално нарушение — Правно основание — Превишаване на правомощия и злоупотреба с процесуални права — Глоби — Таван, предвиден в член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 — Жалба за отмяна — Изменително решение — Недопустимост)

text:
               2.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 34/20

         Решение на Общия съд от 9 декември 2014 г. — SP/Комисия
   (Дела T-472/09 и Т-55/10) (1)

   ((Конкуренция - Картели - Пазар на арматурна стомана на пръти или на кангали - Решение, констатиращо нарушение на член 65 ВС, на основание Регламент (ЕО) № 1/2003 след изтичане на срока на Договора за ЕОВС - Фиксиране на цените и сроковете за плащане - Ограничаване или контрол върху производството или продажбите - Съществено процесуално нарушение - Правно основание - Превишаване на правомощия и злоупотреба с процесуални права - Глоби - Таван, предвиден в член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 - Жалба за отмяна - Изменително решение - Недопустимост))
   (2015/C 034/21)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: SP SpA (Бреша, Италия) (представител: G. Belotti, avocat)

      Ответник: Европейска комисия (представители: по дело T-472/09, първоначално R. Sauer, V. Di Bucci и B. Gencarelli, а впоследствие R. Sauer и R. Striani, подпомагани от M. Moretto, avocat, и по дело T-55/10, първоначално R. Sauer и B. Gencarelli, а впоследствие R. Sauer и R. Striani, подпомагани от M. Moretto)

      Предмет

   По дело T-472/09, искане за прогласяване несъществуването или за отмяна на Решение C (2009) 7492 окончателен на Комисията от 30 септември 2009 година относно производство по член 65 ВС (дело COMP/37.956 — Арматурна стомана, повторно приемане), при условията на евентуалност — искане за отмяна на член 2 от това решение, а при условията на евентуалност спрямо предходното — искане за намаляване на размера на глобата, наложена на жалбоподателя, и по дело T-55/10 — искане за отмяна на Решение C (2009) 9912 окончателен на Комисията от 8 декември 2009 година за изменение на Решение C (2009) 7492 окончателен

      Диспозитив

               1)

               Съединява дела T-472/09 и T-55/10 за целите на съдебното решение.

               2)

               По дело T-472/09, SP/Комисия:

                           —

                           отменя член 2 от Решение C (2009) 7492 окончателен на Комисията от 30 септември 2009 година относно производство по член 65 ВС (дело COMP/37.956 — Арматурна стомана, повторно приемане), доколкото с него на SP SpA солидарно се налага глоба в размер на 14,35 милиона евро,

                           —

                           отхвърля жалбата в останалата ѝ част,

                           —

                           SP понася половината от собствените си съдебни разноски,

                           —

                           Комисията понася собствените си съдебни разноски и половината от тези на SP.

               3)

               По дело T-55/10, SP/Комисия:

                           —

                           отхвърля жалбата,

                           —

                           SP понася съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 24, 30.1.2010 г.


title: Дело C-102/08: Решение на Съда (трети състав) от 4 юни 2009 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzhof, Германия) — Finanzamt Düsseldorf-Süd/SALIX Grundstücks-Vermietungsgesellschaft mbH & Co. Objekt Offenbach KG (Шеста директива ДДС — Член 4, параграф 5, втора и четвърта алинея — Възможност на държавите-членки да считат освободените по силата на членове 13 и 28 от Шеста директива дейности на публичноправни субекти за дейности на орган на държавната власт — Ред и условия за упражняване — Право на приспадане — Значително нарушаване на конкуренцията)

text:
               1.8.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 180/15

         Решение на Съда (трети състав) от 4 юни 2009 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzhof, Германия) — Finanzamt Düsseldorf-Süd/SALIX Grundstücks-Vermietungsgesellschaft mbH & Co. Objekt Offenbach KG
   (Дело C-102/08) (1)

   (Шеста директива ДДС - Член 4, параграф 5, втора и четвърта алинея - Възможност на държавите-членки да считат освободените по силата на членове 13 и 28 от Шеста директива дейности на публичноправни субекти за дейности на орган на държавната власт - Ред и условия за упражняване - Право на приспадане - Значително нарушаване на конкуренцията)
   2009/C 180/25
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesfinanzhof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Finanzamt Düsseldorf-Süd

      Ответник: SALIX Grundstücks-Vermietungsgesellschaft mbH & Co. Objekt Offenbach KG

      Предмет

   Преюдициално запитване — Bundesfinanzhof — Тълкуване на член 4, параграф 5, втора и четвърта алинея, както и на член 13 от Директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1) — Квалифициране като икономическа дейност или като управление на имущество дългосрочното отдаване под наем на служебни помещения и площадки за паркиране от публичноправен субект — Ред и условия за упражняване възможността на държавите-членки да считат освободените по силата на членове 13 и 28 от Директива 77/388/ЕИО дейности на публичноправни субекти за дейности на орган на държавната власт

      Диспозитив

               1.

               Държавите-членки трябва да предвидят изрична разпоредба, за да могат да се позоват на възможността, предвидена в член 4, параграф 5, четвърта алинея от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, според която освободените по силата на член 13 или на член 28 от тази директива определени дейности на публичноправните субекти се считат за дейности на органи на държавната власт.

               2.

               Член 4, параграф 5, втора алинея от Шеста директива 77/388 трябва да се тълкува в смисъл, че публичноправните субекти трябва да се считат за данъчнозадължени лица по отношение на дейностите или доставките, които осъществяват като органи на държавната власт не само когато третирането им като данъчнонезадължени лица по силата на първата или четвъртата алинея от посочената разпоредба би довело до значително нарушаване на конкуренцията във вреда на частноправните им конкуренти, но и когато би довело до такова нарушаване в тяхна собствена вреда.

      (1)  ОВ C 142, 7.6.2008 г.


title: Дело T-208/06: Решение на Общия съд от 30 ноември 2011 г. — Quinn Barlo и др./Комисия (Конкуренция — Картели — Пазар на метакрилатите — Решение за установяване на нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП — Понятие за едно-единствено нарушение — Продължителност на нарушението — Глоби — Тежест на нарушението — Смекчаващи обстоятелства)

text:
               28.1.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/46

      Решение на Общия съд от 30 ноември 2011 г. — Quinn Barlo и др./Комисия
      (Дело T-208/06) (1)

      (Конкуренция - Картели - Пазар на метакрилатите - Решение за установяване на нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП - Понятие за едно-единствено нарушение - Продължителност на нарушението - Глоби - Тежест на нарушението - Смекчаващи обстоятелства)
      (2012/C 25/86)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Quinn Barlo Ltd (Cavan, Ирландия), Quinn Plastics NV (Geel, Белгия) и Quinn Plastics GmbH (Mayence, Германия) (представители: W. Blau, F. Wijckmans и F. Tuytschaever, avocats)

         Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално V. Bottka и S. Noë, впоследствие V. Bottka и N. Khan)

         Предмет

      Искане за отмяна на членове 1 и 2 от Решение C(2006) 2098 окончателен на Комисията от 31 май 2006 година относно производство по прилагане на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/F/38.645 — Метакрилати) в частта относно жалбоподателите, както и, при условията на евентуалност, искане за отмяна на член 2 от това решение в частта, с която се налага глоба на жалбоподателите, или, също при условията на евентуалност, искане за намаляване на размера на тази глоба

         Диспозитив

                  1.

                  Отменя член 1 от Решение C(2006) 2098 окончателен на Комисията от 31 май 2006 година относно производство по прилагане на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/F/38.645 — Метакрилати), от една страна, в частта му, в която се приема, че Quinn Barlo Ltd, Quinn Plastics NV и Quinn Plastics GmbH са нарушили член 81 ЕО и член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП), като са участвали в съвкупност от споразумения и съгласувани практики, които са се отнасяли не само до масивните плочи от полиметилметакрилат, но и до формовъчните съединения от полиметилметакрилат и до санитарните артикули от полиметилметакрилат, и от друга страна, доколкото в него се приема, че тези дружества носят отговорност за участието си в картела между 1 ноември 1998 г. и 23 февруари 2000 г.

                  2.

                  Размерът на глобата, за чието плащане Quinn Barlo, Quinn Plastics NV и Quinn Plastics GmbH отговарят солидарно по силата на член 2 от Решение C(2006) 2098 окончателен, се определя на 8 250 000 EUR.

                  3.

                  Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  4.

                  Quinn Barlo, Quinn Plastics NV и Quinn Plastics GmbH понасят 60 % от направените от тях съдебни разноски и 60 % от съдебните разноски, направени от Европейската комисия.

                  5.

                  Комисията понася 40 % от направените от нея съдебни разноски и 40 % от съдебните разноски, направени от Quinn Barlo, Quinn Plastics NV и Quinn Plastics GmbH.

         (1)  ОВ C 224 от 16.9.2006 г.