title: Дело T-478/14: Жалба, подадена на 26 юни 2014 г.  — Industrias Espadafor и др./Комисия

text:
               11.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 261/50

         Жалба, подадена на 26 юни 2014 г. — Industrias Espadafor и др./Комисия
   (Дело T-478/14)
   2014/C 261/79
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподатели: Industrias Espadafor, SA (Гранада, Испания), Tutichip, SAU (Барселона, Испания), Locales, Actividades y Exclusivas Comerciales, SA (Виго, Испания), RNB, SL (Ла побла де Валбона, Испания) и Inversiones Antaviana, SA (Валенсия, Испания) (представители: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero и A. Lamadrid de Pablo, abogados)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение, доколкото то квалифицира съвкупността от мерки, които според посоченото в него съставляват т. нар. испанска система за финансов лизинг, като нова и несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ,

               —

               при условията на евентуалност, да отмени членове 1 и 4 от обжалваното решение, които определят инвеститорите от обединенията по икономически интереси (ОИИ) като бенефициери на предполагаемите помощи и като единствени адресати на разпореждането за възстановяване,

               —

               при условията на евентуалност, да отмени член 4 от обжалваното решение, доколкото с него се разпорежда възстановяването на предполагаемите помощи,

               —

               да отмени член 4 от обжалваното решение, доколкото той се произнася относно законосъобразността на частноправните договори между инвеститорите и други образувания, и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски по това производство.

      Правни основания и основни доводи

   Правните основания и основните доводи са същите като вече изложените по дело T-700/13, Bankia/Комисия.


title: Дело C-460/05: Решение на Съда (шести състав) от 18 юли 2007 г. — Република Полша/Европейски парламент, Съвет на Европейския съюз (Директива 2005/36/ЕО — Признаване на професионалните квалификации — Медицински сестри с общ профил — Акушерки — Специални разпоредби, приложими за полските удостоверения за професионални квалификации — Валидност — Задължение за мотивиране — Въвеждане с акта за присъединяване)

text:
               8.9.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 211/6

         Решение на Съда (шести състав) от 18 юли 2007 г. — Република Полша/Европейски парламент, Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-460/05) (1)

   (Директива 2005/36/ЕО - Признаване на професионалните квалификации - Медицински сестри с общ профил - Акушерки - Специални разпоредби, приложими за полските удостоверения за професионални квалификации - Валидност - Задължение за мотивиране - Въвеждане с акта за присъединяване)
   (2007/C 211/09)
   Език на производството: полски
   Страни

      Ищец: Република Полша (представители: J. Pietras, M. Szpunar и M. Brzezińska, agents)

      Ответници: Европейски парламент (представители: U. Rösslein и A. Padowska, agents), Съвет на Европейския съюз (представители: M.C. Giorgi Fort, R. Szostak и F. Florindo Gijón, agents)

      Встъпила страна в подкрепа на исканията на ответниците: Комисия на Европейските общности (представители: H. Støvlbæk и г-жа A. Stobiecka-Kuik, agents)
   Предмет
   Отмяна на член 33, параграф 2 и член 43, параграф 3 от Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 година относно признаването на професионалните квалификации (ОВ L 255, стр. 22) — Специален режим на признаване на правата, придобити от медицински сестри с общ профил, както и от акушерки, притежаващи полски удостоверения за професионална квалификация
   Диспозитив

               1)

               Отхвърля иска.

               2)

               Осъжда Република Полша да заплати съдебните разноски.

               3)

               Комисията на Европейските общности понася своите собствени съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 60, 11.3.2006 г.


title: Дело C-276/09: Преюдициално запитване, отправено на 20 юли 2009 г. от High Court of Justice (Chancery Division) (England and Wales) — T-Mobile (UK) Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               7.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 267/29

         Преюдициално запитване, отправено на 20 юли 2009 г. от High Court of Justice (Chancery Division) (England and Wales) — T-Mobile (UK) Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Дело C-276/09)
   2009/C 267/52
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   High Court of Justice (Chancery Division) (England and Wales)

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: T-Mobile (UK) Ltd

      Ответник: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Преюдициални въпроси

               1)

               Какви са характеристиките на освободена услуга, която „има за последица прехвърлянето на средства и води до промени в правното и финанасовото положение“?
               По-специално:

                           а)

                           Прилага ли се освобождаването спрямо услуги, които иначе не би трябвало да се предоставят от никоя от финансовите институции, които (i) дебитират една сметка, (ii) извършват съответно кредитиране на друга сметка или (iii) извършват междинна операция между (i) или (ii)?

                           б)

                           Прилага ли се освобождаването спрямо услуги, които не включват извършването на действия по дебитиране на една сметка и съответното кредитиране на друга сметка, но които — когато се стигне до прехвърляне на средства — впоследствие могат да се разглеждат като основание за това прехвърляне?

               2)

               Прилага ли се предвиденото в член 13, Б, буква г), точка 3 от Шеста директива (1) освобождаване на „сделките, засягащи плащания [или] преводи“ спрямо услуги по получаване и обработване на плащания чрез кредитни или дебитни карти, като осъществяваните от данъчнозадълженото лице в настоящото дело? Попадат ли тези услуги в обхвата на член 13, Б, буква г), точка 3 по-специално, когато прехвърлянето в края на всеки ден на електронни документи за плащане от данъчнозадълженото лице води автоматично до дебитиране на сметката на клиента и кредитиране на сметката на данъчнозадълженото лице?

               3)

               Зависи ли отговорът на втория въпрос от това дали самото данъчнозадължено лице получава кодовете за разрешаване на последващо прехвърляне или ги получава посредством своята придобиваща банка?

               4)

               Прилага ли се предвиденото в член 13, Б, буква г), точка 1 от Шеста директива освобождаване на „договарянето на кредит“ спрямо услуги като предлаганите от данъчнозадълженото лице в настоящото дело по отношение на плащанията с кредитна карта, когато в резултат на тези услуги сметката по кредитната карта на клиента е дебитирана с допълнителни кредити?

               5)

               Прилага ли се освобождаването на „сделките, засягащи плащания [или] преводи“ спрямо услуги по приемане и обработване на плащания, направени чрез представители—трети страни, като услугите в настоящото дело, предлагани от данъчнозадълженото лице посредством пощенска служба и терминал за плащане (PayPoint)?

               6)

               Прилага ли се освобождаването на „сделките, засягащи плащания [или] преводи“ спрямо услуги по получаване и обработване на плащания, направени с чек, изпратен на данъчнозадълженото лице или на неговия представител, които плащания трябва да се обработят от данъчнозадълженото лице и неговата банка?

               7)

               Прилага ли се освобождаването на „сделките, засягащи плащания [или] преводи“ спрямо услуги като предлаганите в настоящото дело от данъчнозадължено лице, състоящи се в приемане и обработване на плащания, направени на банково гише за кредитиране, чрез системата за банкиране, на банковата сметка на данъчнозадълженото лице?

               8)

               Какви конкретни фактори трябва да се вземат предвид когато се решава дали представлява отделна доставка на услуга за целите на ДДС такса (като таксата за обработване на плащането в настоящото дело), която се прилага от данъчнозадължено лице спрямо неговия клиент по отношение на избора на клиента да плати на данъчнозадълженото лице като използва конкретен метод за плащане, който е индивидуално определен в договорния документ и е посочен като отделен пункт в издадените на клиентите фактури?

      (1)  Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1)


title: Дело C-257/10: Решение на Съда (трети състав) от 15 декември 2011 г. (преюдициално запитване от Högsta förvaltningsdomstolen (по-рано Regeringsrätten) — Швеция) — Försäkringskassan/Elisabeth Bergström (Работници мигранти — Социално осигуряване — Споразумение между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Конфедерация Швейцария, от друга страна, относно свободното движение на хора — Регламент (ЕИО) № 1408/71 — Гражданин на държава членка, полагал труд в Швейцария — Завръщане в страната на произход)

text:
               11.2.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 39/4

         Решение на Съда (трети състав) от 15 декември 2011 г. (преюдициално запитване от Högsta förvaltningsdomstolen (по-рано Regeringsrätten) — Швеция) — Försäkringskassan/Elisabeth Bergström
   (Дело C-257/10) (1)

   (Работници мигранти - Социално осигуряване - Споразумение между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Конфедерация Швейцария, от друга страна, относно свободното движение на хора - Регламент (ЕИО) № 1408/71 - Гражданин на държава членка, полагал труд в Швейцария - Завръщане в страната на произход)
   2012/C 39/05
   Език на производството: шведски

      Запитваща юрисдикция

   Högsta förvaltningsdomstolen (по-рано Regeringsrätten)

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Försäkringskassan

      Ответник: Elisabeth Bergström

      Предмет

   Преюдициално запитване — Högsta förvaltningsdomstolen (по-рано Regeringsrätten) — Тълкуване на член 3, параграф 1 и член 72 от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социално осигуряване на заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (ОВ L 149, стр. 2; Специално издание на български език 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26), изменен с Регламент (ЕИО) № 3427/89 на Съвета от 30 октомври 1989 година (ОВ L 331, стр. 1), както и на Споразумението между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Конфедерация Швейцария, от друга страна, относно свободното движение на хора (ОВ L 114, стр. 6; автентичният текст на български език, OB L 72, 18.3.2011 г., стр. 1) — Право на семейни обезщетения (föräldrapenning) — Национално законодателство, съгласно което правото на по-голям размер на семейно обезщетение в сравнение с гарантирания такъв е обусловено от участието в схема за здравно осигуряване през определен период от време — Размер на семейното обезщетение, определен в зависимост от получените в тази държава членка трудови доходи — Лице, което пребивава в една държава членка (Швеция), но през целия период, използван за определяне на по-големия размер на семейното обезщетение, участва в схема за здравно осигуряване в друга държава (Швейцария)

      Диспозитив

               1.

               Член 8, буква в) от Споразумението между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Конфедерация Швейцария, от друга страна, относно свободното движение на хора, подписано в Люксембург на 21 юни 1999 г., и член 72 от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, изменен с Регламент (ЕО) № 1386/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 5 юни 2001 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че когато законодателството на държава членка обвързва предоставянето на семейно обезщетение като разглежданото в главното производство с наличието на осигурителни периоди или периоди на трудова или самостоятелна трудова заетост, при отпускането на това обезщетение компетентната институция на тази държава членка трябва да вземе предвид за целта такива периоди, прослужени изцяло на територията на Конфедерация Швейцария.

               2.

               Член 8, буква а) от посоченото споразумение и член 3, параграф 1, член 23, параграфи 1 и 2 и член 72 от Регламент № 1408/71, както и раздел Н, точка 1 от приложение VI към този регламент, изменен с Регламент № 1386/2001, трябва да се тълкуват в смисъл, че когато размерът на семейно обезщетение като разглежданото в главното производство следва да се определи по правилата във връзка с обезщетенията за общо заболяване, за лицата, които са прослужили необходимите за това периоди на заетост изцяло на територията на друга договаряща страна, този размер се изчислява въз основа на доходите на лице, което притежава сравними квалификации и опит и полага сравним труд на територията на държавата членка, в която се иска това обезщетение.

      (1)  ОВ C 195, 17.7.2010 г.


title: Дело T-83/10: Решение на Общия съд от 9 декември 2014 г.  — Riva Fire/Комисия (Конкуренция — Картели — Пазар на арматурна стомана на пръти или на кангали — Решение, констатиращо нарушение на член 65 ВС, на основание Регламент (ЕО) № 1/2003 след изтичане на срока на Договора за ЕОВС — Фиксиране на цените и сроковете за плащане — Ограничаване или контрол върху производството или продажбите — Съществено процесуално нарушение — Компетентност на Комисията — Правно основание — Консултиране на Консултативния комитет по ограничителни споразумения и господстващо положение — Право на защита — Определяне на географския пазар — Прилагане на принципа на lex mitior — Нарушение на член 65 ВС — Глоби — Тежест и продължителност на нарушението — Смекчаващи обстоятелства — Пропорционалност — Прилагане на Известието за сътрудничеството от 1996 г.)

text:
               2.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 34/23

         Решение на Общия съд от 9 декември 2014 г. — Riva Fire/Комисия
   (Дело T-83/10) (1)

   ((Конкуренция - Картели - Пазар на арматурна стомана на пръти или на кангали - Решение, констатиращо нарушение на член 65 ВС, на основание Регламент (ЕО) № 1/2003 след изтичане на срока на Договора за ЕОВС - Фиксиране на цените и сроковете за плащане - Ограничаване или контрол върху производството или продажбите - Съществено процесуално нарушение - Компетентност на Комисията - Правно основание - Консултиране на Консултативния комитет по ограничителни споразумения и господстващо положение - Право на защита - Определяне на географския пазар - Прилагане на принципа на lex mitior - Нарушение на член 65 ВС - Глоби - Тежест и продължителност на нарушението - Смекчаващи обстоятелства - Пропорционалност - Прилагане на Известието за сътрудничеството от 1996 г.))
   (2015/C 034/25)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Riva Fire SpA (Милано, Италия) (представители: M. Merola, M. Pappalardo и T. Ubaldi, avocats))

      Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално R. Sauer и B. Gencarelli, впоследствие R. Sauer и R. Striani и накрая R. Sauer, подпомагани от P. Manzini, avocat)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение C (2009) 7492 окончателен на Комисията от 30 септември 2009 година относно производство по член 65 ВС (дело COMP/37.956 — Арматурна стомана, повторно приемане), изменено с Решение C (2009) 9912 окончателен на Комисията от 8 декември 2009 г., и, при условията на евентуалност, искане за намаляване на размера на глобата, наложена на жалбоподателя.

      Диспозитив

               1)

               Определя размера на глобата, наложена на Riva Fire SpA, на 2 6 0 93  000 EUR.

               2)

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               3)

               Riva Fire понася направените от него съдебни разноски и три четвърти от тези на Европейската комисия. Комисията понася една четвърт от направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 100, 17.4.2010 г.


title: Дело T-410/07 R: Определение на председателя на Първоинстанционния съд от 18 февруари 2008 г. — Jurado Hermanos/СХВП (JURADO) ( Обезпечително производство — Марка на Общността — Заличаване на марката — Искане за restitutio in integrum — Молба за спиране на заличаването на марката — Недопустимост )

text:
               12.4.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 92/28

         Определение на председателя на Първоинстанционния съд от 18 февруари 2008 г. — Jurado Hermanos/СХВП (JURADO)
   (Дело T-410/07 R)
   („Обезпечително производство - Марка на Общността - Заличаване на марката - Искане за restitutio in integrum - Молба за спиране на заличаването на марката - Недопустимост“)
   (2008/C 92/58)
   Език на производството: испански
   Страни

      Жалбоподател: Jurado Hermanos, SL (Аликанте, Испания) (представител: C. Martín Álvarez, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: P. López Fernández de Corres)
   Предмет
   Молба за спиране на заличаването на словната марка на Общността № 240218 и на правното действие на Решение на втори апелативен състав на СХВП от 3 септември 2007 г. (преписка R 866/2007-2) относно отправеното от Jurado Hermanos искане за restitutio in integrum докато Първоинстанционният съд се произнесе по жалбата в главното производство.
   Диспозитив

               1)

               Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.

               2)

               Първоинстанционният съд не се произнася по съдебните разноски.


title: Решение на Съда от 2 октомври 2015 година по дело E-3/15 — Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz срещу Gemeinde Vaduz (община Вадуц) (Директива 2011/92/ЕС относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда — член 11 — Право на достъп до процедура за съдебно обжалване — Действие на законодателството на ЕИП в националните правни системи — Принципи на равностойност и ефективност)

text:
               8.12.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 457/11

         РЕШЕНИЕ НА СЪДА
   от 2 октомври 2015 година
   по дело E-3/15
   Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz срещу Gemeinde Vaduz (община Вадуц)
   (Директива 2011/92/ЕС относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда — член 11 — Право на достъп до процедура за съдебно обжалване — Действие на законодателството на ЕИП в националните правни системи — Принципи на равностойност и ефективност)
   (2016/C 457/08)
   По дело E-3/15 Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz и Gemeinde Vaduz (община Вадуц) — МОЛБА до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд от Държавния съд на Княжество Лихтенщайн (Staatsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein) относно тълкуването на член 11 от Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 г. относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда, Съдът в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen (съдия докладчик) и Páll Hreinsson, съдии, постанови на 2 октомври 2015 г. решение със следния диспозитив:

               1.

               Лихтенщайн е била задължена да приложи Директива 2011/92/ЕС съгласно Решение № 230/2012 на Съвместния комитет на ЕИП от 7 декември 2012 г. и в рамките на разглежданата в главното производство процедура за оценка на въздействието върху околната среда.

               2.

               Несъвместимо с член 11 от Директива 2011/92/ЕС е да се приеме общо решение за оценката на въздействието върху околната среда, като същевременно решаването на важни въпроси, свързани с въздействието на проекта върху околната среда, като например тези, посочени в член 5, параграф 3 от Директива 2011/92/ЕС, се отлага за последващи разрешителни процедури, като неправителствените организации, подкрепящи опазването на околната среда, нямат достъп до процедура за преразглеждане пред съдебен орган. В този случай националната юрисдикция следва да реши дали са засегнати важни въпроси.

               3.

               Правото на ЕИП не изисква позоваването на неприведени в действие правила на ЕИП пред националните съдилища в държавите от ЕАСТ. Въпреки това от правото на ЕИП следва, че при тълкуване на националните правила националният съд е задължен да прилага, доколкото е възможно, методите на тълкуване, признати от националното право с цел постигане на търсения от Директива 2011/92/ЕС резултат. Това задължение възниква в деня, в който съответният правен акт става част от Споразумението за ЕИП.

               4.

               Запитващата юрисдикция е тази, която в светлината на принципите на равностойност и ефективност определя средствата за правна защита, които са на разположение при нарушение на член 11 от Директива 2011/92/ЕС.


               3.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 179/1

         2010/C 179/01
   Последна публикация на Съда в Официален вестник на Европейския съюз

         ОВ C 161, 19.6.2010 г.

      Предишни публикации

      ОВ C 148, 5.6.2010 г.

      ОВ C 134, 22.5.2010 г.

      ОВ C 113, 1.5.2010 г.

      ОВ C 100, 17.4.2010 г.

      ОВ C 80, 27.3.2010 г.

      ОВ C 63, 13.3.2010 г.

   Може да намерите тези текстове на:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Дело T-53/09: Определение на Общия съд от 1 декември 2009 г. — Cafea/СХВП — Christian (BEST FARM) (Марка на Общността — Възражение — Оттегляне на възражението — Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)

text:
               30.1.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 24/53

         Определение на Общия съд от 1 декември 2009 г. — Cafea/СХВП — Christian (BEST FARM)
   (Дело T-53/09) (1)

   (Марка на Общността - Възражение - Оттегляне на възражението - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
   2010/C 24/95
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Cafea GmbH (Хамбург, Германия) (представители: C. Schumann и M. Hartmann, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: C. Jenewein)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Dieter Christian (Франкфурт на Майн, Германия)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 27 ноември 2008 г. (преписка № R 420/2008-1) относно процедура по възражение между Cafea GmbH и г-н Dieter Christian

      Диспозитив

               1.

               Липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество по жалбата.

               2.

               Cafea GmbH се осъжда да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези, направени от Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели).

      (1)  ОВ C 90, 18.4.2009 г.


title: Дело T-134/13: Жалба, подадена на 28 февруари 2013 г. — Polynt и Sitre/ECHA

text:
               4.5.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/26

         Жалба, подадена на 28 февруари 2013 г. — Polynt и Sitre/ECHA
   (Дело T-134/13)
   2013/C 129/50
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Polynt SpA (Сканцорошате, Италия) и Sitre Srl (Милано, Италия) (представители: C. Mereu и K. Van Maldegem, lawyers)

      Ответник: Европейска агенция по химикали (ECHA)

      Искания

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да обяви, че жалбата е допустима и основателна,

               —

               да отмени частично Решение ED/169/2012 на ECHA за включването на циклохексан-1,2-дикарбоксилен анхидрид, цис-циклохексан-1,2-дикарбоксилен анхидрид и транс-циклохексан-1,2-дикарбоксилен анхидрид (наричани общо „HHPA“) в списъка на веществата, отговарящи на критериите по член 57, буква е) от Регламент (ЕО) № 1907/2006 (1) (Регламентът „REACH“), на основание член 59 от Регламента REACH, доколкото това решение се отнася до HHPA и неговите мономери, и

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат три правни основания.

               1.

               По първото правно основание се твърдят явни грешки при преценката и при прилагането на правото: според жалбоподателите (i) респираторните сенсибилизатори не попадат в обхвата на член 57, буква е) от Регламента REACH и (ii) ECHA не се е обосновала в достатъчна степен, нито е доказала, че HHPA поражда еквивалентна степен на безпокойство като карциногенните, мутагенните или токсичните за репродукцията вещества от категория 1, тъй като:

                           —

                           карциногенните, мутагенните или токсичните за репродукцията вещества имат необратими последици, докато респираторната сенсибилизация под въздействието на HHPA не е необратима,

                           —

                           потребителите и работниците не се излагат на въздействието на HHPA,

                           —

                           оценката на HHPA е основана на стари и неосъвременени данни, и

                           —

                           оценката не е извършена въз основа на всички релевантни данни.

               2.

               По второто правно основание се твърди нарушение на правото на защита, тъй като жалбоподателите не получили пълна възможност да защитят становището си поради липсата на обективни критерии за преценка дали дадено вещество поражда еквивалентна степен на безпокойство по смисъла на член 57, буква е) от Регламента REACH, особено по отношение на респираторни сенсибилизатори като HHPA, и тъй като ECHA не взела предвид цялата информация, с която е разполагала или ѝ е била предоставена от производителите в срока за представяне на становища.

               3.

               По третото правно основание се твърди нарушение на принципа на пропорционалност, тъй като ECHA разполагала с избор между редица мерки по отношение на HHPA, но с решението си да идентифицира HHPA като вещество, пораждащо сериозно безпокойство, засегнала интересите на жалбоподателите в степен, несъразмерна на преследваните цели.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) № 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО на Комисията (ОВ L 396, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 60, стр. 3 и поправки в OB L 118, 2010 г., стр. 89 и OB L 36, 2009 г., стр. 84).


title: Дело F-39/13: Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 1 август 2016 г. — Sajewicz-Świackiewcz/Комисия (Публична служба — Длъжностни лица — Пенсии — Член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника — Прехвърляне към пенсионната схема на Съюза на пенсионни права, придобити по други пенсионни схеми — Решение за признаване на бонус за осигурителен стаж за пенсия, прилагащо новите ОРИ на членове 11 и 12 от приложение VIII към Правилника — Член 81 от Процедурния правилник — Явно неоснователна жалба)

text:
               3.10.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/45

      Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 1 август 2016 г. — Sajewicz-Świackiewcz/Комисия
      (Дело F-39/13) (1)

      ((Публична служба - Длъжностни лица - Пенсии - Член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника - Прехвърляне към пенсионната схема на Съюза на пенсионни права, придобити по други пенсионни схеми - Решение за признаване на бонус за осигурителен стаж за пенсия, прилагащо новите ОРИ на членове 11 и 12 от приложение VIII към Правилника - Член 81 от Процедурния правилник - Явно неоснователна жалба))
      (2016/C 364/56)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Jolanta Sajewicz-Świackiewcz (Брюксел, Белгия) (представители: първоначално D. de Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal и S. Orlandi, avocats, впоследствие D. de Abreu Caldas, J.-N. Louis и S. Orlandi, avocats, впоследствие J.-N. Louis и S. Orlandi, avocats, и накрая J.-N. Louis, avocats)

         Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално C. Ehrbar и M. G. Gattinara, впоследствие J. Currall и G. Gattinara, впоследствие G. Gattinara, и накрая G. Gattinara и F. Simonetti)

         Предмет

      Отмяната на решението, с което бонусът за пенсионните права, придобити преди постъпването на служба в Комисията, е определен в приложение на новите Общи разпоредби за изпълнение (ОРИ), и на решението за отхвърляне на жалбата по административен ред.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата като явно неоснователна.

                  2)

                  Всяка страна следва да понесе собствените си съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 207, 20.7.2013 г., стр. 60.


title: Дело C-15/12 P: Жалба, подадена на 13 януари 2012 г. от Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd срещу решението на Общия съд (първи състав), постановено на 16 декември 2011 г. по дело T-423/09, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Съвет

text:
               24.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 89/13

         Жалба, подадена на 13 януари 2012 г. от Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd срещу решението на Общия съд (първи състав), постановено на 16 декември 2011 г. по дело T-423/09, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Съвет
   (Дело C-15/12 P)
   2012/C 89/21
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd (представители: J.-F. Bellis и R. Luff, avocats)

      Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се обяви настоящата жалба за допустима и основателна,

               —

               да се отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 16 декември 2011 г. по дело T-423/09 Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Съвет и Съдът да се произнесе по спора, предмет на това решение,

               —

               да се уважат направените в първа инстанция искания и при това положение да се отмени антидъмпинговото мито, наложено на жалбоподателя с Регламент (ЕО) №°826/2009 на Съвета от 7 септември 2009 година за изменение на Регламент (ЕО) № 1659/2005 за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои видове магнезиеви тухли с произход от Китайската народна република (1), доколкото антидъмпинговото мито, определено в него, надвишава антидъмпинговото мито, което щеше да бъде приложимо, ако беше определено въз основа на метода, приложен при първоначалното разследване, за да се отчете невъзстановяването на китайския ДДС върху износа в съответствие с член 2, параграф 10 от основния регламент (2),

               —

               да се осъди Съвета да заплати съдебните разноски, направени в двете инстанции.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на своята жалба жалбоподателят изтъква три правни основания, насочени срещу отхвърлянето от Общия съд на неговото второ правно основание за отмяна, изведено от нарушение от страна на Съвета и на Комисията на член 11, параграф 9 от основния антидъмпингов регламент.
   С първото си правно основание жалбоподателят поддържа, че Общият съд допуска грешка при прилагане на правото, доколкото отказва да реши въпроса кой метод на сравнение между експортната цена и нормалната стойност е бил приложен при първоначалното разследване, и следователно не е могъл основателно да заключи, че не е имало „промяна на метода“ по смисъла на член 11, параграф 9 от основния регламент в процедурата по преразглеждане. В действителност имало радикална промяна на метода на сравнение между първоначалното разследване, където сравнението било извършено на база „без ДДС“, и процедурата по преразглеждане, където сравнението било извършено на база „включен ДДС“. Прилагането на последния метод довело до по-висок дъмпингов марж от получения в резултат на прилагането на метода, използван в първоначалното разследване.
   С второто си правно основание жалбоподателят поддържа, че Общият съд допуска грешка при прилагане на правото, доколкото приема, че институциите са длъжни да не прилагат повече метода на сравнение между експортната цена и нормалната стойност, приложен при първоначалното разследване, ако той води до неразрешена от член 2, параграф 10, буква б) от основния регламент корекция, като така обърква понятията „корекция“ и „метод на сравнение“.
   С третото си правно основание жалбоподателят поддържа, че Общият съд допуска грешка при прилагане на правото, доколкото прави извода, че разликата в процента на възстановяване на ДДС върху износа между периода, обхванат от първоначалното разследване, и периода, обхванат от процедурата по преразглеждане, представлява промяна в обстоятелствата, която обосновава промяна на метода, докато той не е установил, че тази разлика е щяла да направи неприложим метода на сравнение, използван в първоначалното разследване. Изключението за „промяна в обстоятелствата“ трябва да се тълкува стриктно, поради което мотивите, съдържащи се в точки 62–64 от обжалваното съдебно решение, явно не отговарят на това строго изискване.

      (1)  ОВ L 240, стр. 7.

      (2)  Регламент (ЕО) № 384/96 на Съвета от 22 декември 1995 година за защита срещу дъмпингов внос на стоки от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 56, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 12, стр. 223)


title: Дело C-203/17: Преюдициално запитване от Amtsgericht Hannover (Германия), постъпило на 13 април 2017 г. — Eberhard Schmeer/TUIfly GmbH

text:
               10.7.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 221/10

         Преюдициално запитване от Amtsgericht Hannover (Германия), постъпило на 13 април 2017 г. — Eberhard Schmeer/TUIfly GmbH
   (Дело C-203/17)
   (2017/C 221/14)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Amtsgericht Hannover

      Страни в главното производство

      Ищец: Eberhard Schmeer

      Ответник: TUIfly GmbH

      Преюдициални въпроси

               1)

               Представлява ли извънредно обстоятелство по член 5, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 261/2004 (1) отсъствието поради отпуск по болест на съществена за провеждането на полети част от персонала на опериращия въздушен превозвач? При утвърдителен отговор на първия въпрос: Какъв трябва да бъде процентът на отсъстващите, за да се приеме наличието на подобно обстоятелство?

               2)

               Ако отговорът на първия въпрос е отрицателен: представлява ли извънредно обстоятелство по член 5, параграф 3 от Регламент № 261/2004 спонтанното отсъствие на съществена за провеждането на полети част от персонала на опериращия въздушен превозвач поради спиране на работата, което не е в съответствие с трудовото законодателство и колективните трудови договори (незаконна стачка, „wilder Streik“)? Ако отговорът на втория въпрос е утвърдителен: какъв трябва да бъде процентът на отсъстващите, за да се приеме наличието на подобно обстоятелство?

               3)

               Ако отговорът на първия или втория въпрос е утвърдителен: трябва ли извънредното обстоятелство да е било налице при самия анулиран полет, или опериращият въздушен превозвач има право по икономически съображения да изготви нов график на полетите?

               4)

               Ако отговорът на първия или втория въпрос е утвърдителен: предотвратимостта до извънредното обстоятелство ли се отнася или до последиците от настъпването на това обстоятелство?

      (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело C-22/15: Иск, предявен на 19 януари 2015 г. — Европейска комисия/Кралство Нидерландия

text:
               13.7.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 228/2

         Иск, предявен на 19 януари 2015 г. — Европейска комисия/Кралство Нидерландия
   (Дело C-22/15)
   (2015/C 228/02)
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: L. Lozano Palacios и G. Wils)

      Ответник: Кралство Нидерландия

      Искания на ищеца

   Комисията иска от Съда

               —

               да установи, че като е освободило от ДДС отдаването под наем на места за домуване и акостиране на плавателни съдове на членове на сдружения за упражняване на водни спортове, които не са наели на работа по трудов договор поне едно лице с оглед на предоставянето на техните услуги във връзка с организирането на плавателни или развлекателни дейности, които не могат да се приравнят на практикуването на спорт или на дейности във връзка с физическото възпитание, Кралство Нидерландия е нарушило задълженията си по член 2, параграф 1, по член 24, параграф 1 и по член 133 във връзка с член 132, параграф 1, буква м) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета (1) от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност („Директивата за ДДС“);

               —

               да установи, че тъй като възможността за освобождаване от ДДС на отдаването под наем на места за домуване и акостиране на плавателни съдове на сдружения за упражняването на водни спортове, които не са наели на работа по трудов договор поне едно лице с оглед на предоставянето на техните услуги, е ограничена само за членовете на тези сдружения, които упражняват спортна дейност, като отдаването под наем на посочените места е в тясна връзка с упражняването на този спорт и е абсолютно необходимо за него, Кралство Нидерландия е нарушило задълженията си по член 2, параграф 1, по член 24, параграф 1 и по член 133 във връзка с член 132, параграф 1, буква м) от Директива 2006/112/ЕО;

               —

               да осъди Кралство Нидерландия да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

               1.

               Директива 2006/112/ЕО задължава държавите членки да освобождават от облагане с ДДС доставката на определени услуги, тясно свързани със спорта или физическото възпитание, предоставяни от нестопански организации на лица, участващи в спортни дейности или физическо възпитание.

               2.

               Член 11, параграф 1, буква е) от нидерландския Wet Omzetbelasting 1968 (Закон за ДДС от 1968 г.) освобождава от облагане с ДДС доставката на услуги, които спортните сдружения предоставят на техните членове, с изключение на доставката на услуги, предоставени от организации по водни спортове, които с оглед на предоставянето на съответните услуги са наели на работа по трудов договор поне едно лице, доколкото тези услуги се предоставят с помощта на тези лица и се състоят в извършването на определени дейности по отношение на плавателни съдове или в предоставяне на разположение на места за домуване или акостиране на плавателни съдове.

               3.

               Според Комисията това освобождаване от облагане с ДДС по нидерландското право е едновременно и твърде широко, и твърде тясно формулирано.

               4.

               На първо място Комисията оспорва обстоятелството, че освобождаването от ДДС не е ограничено до случаите на отдаване под наем на места за домуване и акостиране на упражняващи спортна дейност членове на сдружения с нестопанска цел, а се разпростира и до отдаването под наем на тези места на членове на сдруженията, които използват съответните плавателни съдове, закотвени върху наетите места за домуване или акостиране само за развлечения или дори се установяват трайно в тях, без да напускат пристанището. С оглед на това освобождаването от ДДС нарушавало член 2, параграф 1, член 24, параграф 1 и член 133 от Директивата за ДДС.

               5.

               На второ място Комисията оспорва обстоятелството, че за да могат да се ползват от освобождаването от ДДС съответните сдружения не трябва да имат нает персонал. По този начин Нидерландия добавяла изискване, което надхвърляло допустимото съгласно предвиденото в член 133 (във връзка с член 132, параграф 1, буква м)) от Директивата за ДДС.

      (1)  ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. и поправки в ОВ L 74, 2011 г., стр. 3 и в ОВ L 249, 2012 г., стр. 15).


title: Дело T-284/16: Жалба, подадена на 23 май 2016 г. — Gulli/EUIPO — Laverana („Lybera“)

text:
               25.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/61

         Жалба, подадена на 23 май 2016 г. — Gulli/EUIPO — Laverana („Lybera“)
   (Дело T-284/16)
   (2016/C 270/67)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Diego Gulli (Генуа, Италия) (представители: M. Andreolini и F. Andreolini, lawyers)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Laverana GmbH & Co.KG (Венигзен, Германия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз със словния елемент „Lybera“ — заявка за регистрация № 12 155 743

      Производство пред EUIPO: производство по възражение/

      Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 17 март 2016 г. по преписка R 3219/2014-5

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело T-538/14: Жалба, подадена на 16 юли 2014 г.  — Peri/СХВП (Multiprop)

text:
               22.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/22

         Жалба, подадена на 16 юли 2014 г. — Peri/СХВП (Multiprop)
   (Дело T-538/14)
   2014/C 329/31
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Peri GmbH (Вайсенхорн, Германия) (представители: M. Eck и A. Bognár, Rechtsanwälte)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 29 април 2014 г. по преписка R 1661/2013-1,

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: Словна марка „Multiprop“ за стоки и услуги от класове 6, 19 и 37 — Заявка за регистрация на марка на Общността № 1 1 5 87  219

      Решение на проверителя: Отказва регистрацията

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата

      Изложени правни основания:

               —

               нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 207/2009,

               —

               нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009,

               —

               нарушение на член 7, параграф 2 от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-36/09 P: Решение на Съда (седми състав) от 11 ноември 2010 г. — Transportes Evaristo Molina, SA/Европейска комисия (Обжалване — Картели — Испански пазар на бензиностанции — Дългосрочни договори за изключително снабдяване с горива — Решение на Комисията — Право на изкупуване, предоставено на някои бензиностанции — Условия за снабдяване от Repsol — Списък на съответните бензиностанции — Жалба за отмяна — Срокове за обжалване — Начален момент)

text:
               15.1.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 13/4

         Решение на Съда (седми състав) от 11 ноември 2010 г. — Transportes Evaristo Molina, SA/Европейска комисия
   (Дело C-36/09 P) (1)

   (Обжалване - Картели - Испански пазар на бензиностанции - Дългосрочни договори за изключително снабдяване с горива - Решение на Комисията - Право на изкупуване, предоставено на някои бензиностанции - Условия за снабдяване от Repsol - Списък на съответните бензиностанции - Жалба за отмяна - Срокове за обжалване - Начален момент)
   2011/C 13/06
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Transportes Evaristo Molina, SA (представители: A. Hernández Pardo, S. Beltrán Ruiz и M. L. Ruiz Ezquerra, abogados)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представител: E. Gippini Fournier)

      Страна, встъпила в подкрепа на ответника: Repsol Comercial de Productos Petrolíferos SA (представители: F. Lorente Hurtado и P. Vidal Martínez, abogados)

      Предмет

   Жалба срещу Определение на Първоинстанционния съд (четвърти състав) от 14 ноември 2008 г. по дело Transportes Evaristo Molina/Комисия (T-45/08), с което Първоинстанционният съд отхвърля искането за отмяна на Решение 2006/446/ЕО на Комисията от 12 април 2006 г. относно производство по член 81 ЕО (преписка COMP/B-1/38.348 — Repsol CPP) (резюме, публикувано в ОВ L 176, стр. 104), с което се придава обвързващ характер на задълженията, поети от Repsol CPP, и което е прието съгласно член 9 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 г. относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 [ЕО] и 82 [ЕО] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167)

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Transportes Evaristo Molina да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 82, 4.4.2009 г.


title: Дело C-174/06: Решение на Съда (втори състав) от 25 октомври 2007 г. (преюдициално запитване, отправено от Corte suprema di cassazione) — Ministero delle Finanze/CO.GE.P.srl (Шеста директива — ДДС — Освободени сделки — Наем на недвижимо имущество — Имущество-държавна собственост)

text:
               22.12.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/14

         Решение на Съда (втори състав) от 25 октомври 2007 г. (преюдициално запитване, отправено от Corte suprema di cassazione) — Ministero delle Finanze/CO.GE.P.srl
   (Дело C-174/06) (1)

   (Шеста директива - ДДС - Освободени сделки - Наем на недвижимо имущество - Имущество-държавна собственост)
   (2007/C 315/23)
   Език на производството: италиански
   Препращаща юрисдикция
   Corte suprema di cassazione
   Страни в главното производство

      Ищец: Ministero delle Finanze

      Ответник: CO.GE.P.srl
   Предмет
   Преюдициално запитване — Corte suprema di cassazione — Тълкуване на член 13, Б, буква б) от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 г. за хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1) — Освобождаване на наема на недвижимо имущество — Концесия на имущество-държавна собственост
   Диспозитив
   Член 13, Б, буква б) от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 г. за хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, трябва да се тълкува в смисъл, че правоотношение като разглежданото в главното производство, при което дадено лице получава право на заемане и ползване, включително на изключително ползване, на имущество — публична собственост, а именно на участъци от крайбрежната ивица, за определен срок и срещу възнаграждение, спада към понятието „отдаване под наем на недвижимо имущество“ по смисъла на споменатия член.

      (1)  ОВ C 154, 1.7.2006 г.


title: Дело C-516/09: Решение на Съда (осми състав) от 10 март 2011 г. (преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof, Австрия) — Tanja Borger/Tiroler Gebietskrankenkasse (Социално осигуряване на работници — Регламент (ЕИО) № 1408/71 — Действие по отношение на лицата — Тълкуване на понятието „заето лице“ — Обезщетения за дете, на което се дължи издръжка — Продължаване на неплатения отпуск)

text:
               7.5.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 139/7

         Решение на Съда (осми състав) от 10 март 2011 г. (преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof, Австрия) — Tanja Borger/Tiroler Gebietskrankenkasse
   (Дело C-516/09) (1)

   (Социално осигуряване на работници - Регламент (ЕИО) № 1408/71 - Действие по отношение на лицата - Тълкуване на понятието „заето лице“ - Обезщетения за дете, на което се дължи издръжка - Продължаване на неплатения отпуск)
   2011/C 139/11
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Oberster Gerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Tanja Borger

      Ответник: Tiroler Gebietskrankenkasse

      Предмет

   Преюдициално запитване — Oberster Gerichtshof — Тълкуване на член 1, буква а) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (ОВ L 149, стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26 и поправка — ОВ L 32, 6.2.2008 г., стр. 31) — Обезщетения за отглеждане на малко дете — Действие спрямо лицата — Тълкуване на понятието „заето лице“ — Лице с местопребиваване в Швейцария, което договаря с работодателя си, установен в държава членка, допълнителен неплатен отпуск за отглеждане на малко дете („Karenz“), който надхвърля законоустановения в тази държава членка двугодишен срок на този отпуск

      Диспозитив

   На лице, намиращо се в положение като това на жалбоподателката в главното производство, за периода на продължаване с шест месеца на взетия след раждането на детето ѝ неплатен отпуск, трябва да се признае качеството на заето лице по смисъла на член 1, буква а) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социално осигуряване на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, в редакцията му, изменена и осъвременена с Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 година, изменен с Регламент (ЕО) № 1606/98 на Съвета от 29 юни 1998 година, при условие че през този период лицето е задължително или доброволно осигурено, дори само за един риск, по обща или специална схема за социална сигурност, посочена в член 1, буква а) от този регламент. Националната юрисдикция следва да провери дали това условие е спазено в случая, с който е сезирана.

      (1)  ОВ C 63, 13.3.2010 г.


title: Дело C-416/06: Определение на председателя на първи състав на Съда от 10 юни 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Полша

text:
               15.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/37

         Определение на председателя на първи състав на Съда от 10 юни 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Полша
   (Дело C-416/06) (1)

   (2008/C 209/59)

      Език на производството: полски

   Председателят на първи състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 326, 30.12.2006 г.


title: Дело T-384/06 R: Определение на председателя на Първоинстанционния съд от 28 март 2007 г. — IBP и International Building Products France/Комисия (Обезпечително производство — Искане за спиране на изпълнението — Конкуренция — Плащане на глоба — Банкова гаранция — Липса на спешност)

text:
               28.4.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 96/37

         Определение на председателя на Първоинстанционния съд от 28 март 2007 г. — IBP и International Building Products France/Комисия
   (Дело T-384/06 R)
   (Обезпечително производство - Искане за спиране на изпълнението - Конкуренция - Плащане на глоба - Банкова гаранция - Липса на спешност)
   (2007/C 96/76)
   Език на производството: английски
   Страни

      Ищци: IBP Ltd (Tipton, West Midlands, Обединено кралство) и International Building Products France SA (Sartrouville, Франция) (представители: М. Clough, QC и A. Aldred, solicitor)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: M. Castillo de la Torre и V. Bottka)
   Предмет
   Искане имащо за цел да бъде допуснато спирането на изпълнението на член 2, буква в) и г) от Решението на Комисията от 20 септември 2006 г., относно процедура за прилагане на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/F-38.121 — Съединители) и, по-конкретно, освобождаването от задължение да се предостави банкова гаранция, така като е наложена в писмото на Комисията от 4 октомври 2006 г., съобщаващо решенето на ищците.
   Диспозитив

               1)

               Искането за допускане на обезпечение се отхвърля.

               2)

               Съдът не се произнася по разноските в настоящото производство.


title: Дело T-569/14: Решение на Общия съд от 10 септември 2015 г. — Laverana/СХВП (BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION) (Марка на Общността — Заявка за фигуративна марка на Общността „BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION“ — Абсолютно основание за отказ — Описателен характер — Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               26.10.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 354/35

         Решение на Общия съд от 10 септември 2015 г. — Laverana/СХВП (BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION)
   (Дело T-569/14) (1)

   ((Марка на Общността - Заявка за фигуративна марка на Общността „BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   (2015/C 354/40)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Laverana GmbH & Co.KG (Венигзен, Германия) (представители: J. Wachinger, M. Zöbisch и D. Chatterjee, адвокати)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Schifko)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 27 май 2014 г. (преписка R 122/2014-4), постановено по заявка за регистрация на фигуративния знак „BIO COMPLEXE DE PLANTES ENRICHI EN PROTÉINES PROPRE FABRICATION“ като марка на Общността

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Laverana GmbH & Co. KG да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 361, 13.10.2014 г.


title: Дело C-285/07: Преюдициално запитване, отправено от Bundesfinanzhofs (Германия) на 14 юни 2007 г. — Ernst & Young Deutsche Allgemeine Treuhand AG/Finanzamt Stuttgart-Körperschaften

text:
               20.10.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 247/2

         Преюдициално запитване, отправено от Bundesfinanzhofs (Германия) на 14 юни 2007 г. — Ernst & Young Deutsche Allgemeine Treuhand AG/Finanzamt Stuttgart-Körperschaften
   (Дело C-285/07)
   (2007/C 247/02)
   Език на производството: немски
   Препращаща юрисдикция
   Bundesfinanzhof
   Страни в главното производство

      Ищец: Ernst & Young Deutsche Allgemeine Treuhand AG

      Ответник: Finanzamt Stuttgart-Körperschaften
   Преюдициални въпроси

               1)

               Допуска ли член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 90/434/ЕИО на Съвета от 23 юли 1990 г. (1) данъчна уредба на държава-членка, според която при прехвърлянията на акции на капиталово дружество от ЕС в друго капиталово дружество от ЕС, на прехвърлителя се позволява да запази балансовата стойност на прехвърлените акции само когато капиталовото дружество приобретател от своя страна е завело прехвърлените акции по балансовата стойност (т. нар. „двустранно обвързване на балансовите стойности“)?

               2)

               Ако отговорът на този въпрос е отрицателен: Противоречи ли горепосочената уредба на членове 43 ЕО и 56 ЕО, въпреки че т. нар. „двустранно обвързване на балансовите стойности“ се изисква и при прехвърлянето на акциите или дяловете на капиталово дружество в неограничено данъчно задължено капиталово дружество?

      (1)  ОВ L 225, стр. 1.


title: Дело T-168/13: Жалба, подадена на 18 март 2013 г. — EPAW/Комисия

text:
               20.7.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 207/36

         Жалба, подадена на 18 март 2013 г. — EPAW/Комисия
   (Дело T-168/13)
   2013/C 207/59
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: European Platform Against Windfarms (EPAW) (Kingscourt, Република Ирландия) (представител: C. Kiss, lawyer)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Съобщение COM(2012) 271 на Комисията до Европейския парламент, Съвета, Европейския икономически и социален комитет и Комитета на регионите, „Възобновяемата енергия: основен играч на европейския енергиен пазар“,

               —

               да отмени отговора на Европейската комисия на искането за вътрешно преразглеждане от EPAW № AG/ss ener.c.l (2012)1664829 чрез ГД „Енергетика“ от 21 януари 2013 г.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от твърдението, че Съобщение COM(2012) 271 на Комисията е незаконно.

                           —

                           Съобщение COM(2012) 271 на Комисията не осигурява участие на обществеността в Стратегията за възобновяема енергия, в съответствие с Орхуската конвенция.

               2.

               Второто правно основание е изведено от твърдението, че Съобщение COM(2012) 271 на Комисията е незаконно.

                           —

                           Съобщение на COM(2012) 271 Комисията не съответства на Орхуския регламент (Регламент (ЕС) № 1367/2006).

               3.

               Третото правно основание е изведено от твърдението, че Писмо на Комисията № AG/ss ener.c.l(2012)1664829 е незаконно.

                           —

                           Писмото на Комисията незаконно постановява, че за да подлежи на преразглеждане посредством искане за вътрешно преразглеждане съгласно Регламент 1367/2006, даден административен акт трябва да бъде с индивидуален характер и да бъде акт, приет от институция на ЕС, с правно обвързващи последици.


title: Дело F-127/15: Жалба, подадена на 29 септември 2015 г. — ZZ/Комисия

text:
               14.12.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 414/43

         Жалба, подадена на 29 септември 2015 г. — ZZ/Комисия
   (Дело F-127/15)
   (2015/C 414/54)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представители: C. W. Godfrey, C. Antoine, M. Gomes Lopes, адвокати)

      Ответник: Европейска комисия

      Предмет на производството

   Отмяна на решението на Комисията, с което поради извършването на неразрешена външна дейност на жалбоподателя се налага дисциплинарно наказание удръжка в размер на 185 EUR от пенсията му за срок от дванадесет месеца и което влиза в сила на датата на пенсионирането му

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на Европейската комисия от 16 декември 2014 г. с всички правни последици от това,

               —

               да се осъди Комисията да заплати всички съдебни разноски.


title: Дело T-563/13: Решение на Общия съд от 10 декември 2015 г. — Белгия/Комисия (ЕФГЗ — Разходи, изключени от финансиране — Разходи, направени от Белгия — Плодове и зеленчуци — Задължение за мотивиране — Условия за признаване на организация на производители — Външно възлагане на основни дейности от страна на организация на производители — Изключвана сума — Пропорционалност)

text:
               1.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/47

         Решение на Общия съд от 10 декември 2015 г. — Белгия/Комисия
   (Дело T-563/13) (1)

   ((ЕФГЗ - Разходи, изключени от финансиране - Разходи, направени от Белгия - Плодове и зеленчуци - Задължение за мотивиране - Условия за признаване на организация на производители - Външно възлагане на основни дейности от страна на организация на производители - Изключвана сума - Пропорционалност))
   (2016/C 038/61)
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Жалбоподател: Кралство Белгия (представители: J.-C. Halleux и M. Jacobs, подпомагани от F. Tuytschaever и M. Varga, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: H. Kranenborg и P. Rossi)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение за изпълнение 2013/433/ЕС на Комисията от 13 август 2013 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на селското стопанство (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 219, стр. 49), в частта, която се отнася до разходите, направени от Кралство Белгия, и при условията на евентуалност — искане за намаляване на сумата, която е изключена от финансиране

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Кралство Белгия да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 367, 14.12.2013 г.


title: Дело T-233/13: Определение на Общия съд от 7 юли 2014 г.  — Paul Hartmann/Комисия (Жалба за отмяна — Околна среда — Директива 94/62/ЕО — Опаковки и отпадъци от опаковки — Директива 2013/2/ЕС — Рула, тръби и цилиндри, обвити в еластичен материал — Липса на пряко засягане — Недопустимост)

text:
               15.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/54

         Определение на Общия съд от 7 юли 2014 г. — Paul Hartmann/Комисия
   (Дело T-233/13) (1)

   ((Жалба за отмяна - Околна среда - Директива 94/62/ЕО - Опаковки и отпадъци от опаковки - Директива 2013/2/ЕС - Рула, тръби и цилиндри, обвити в еластичен материал - Липса на пряко засягане - Недопустимост))
   2014/C 315/91
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Paul Hartmann SA (Châtenois, Франция) (представители: J.-M. Leprêtre и N. Chahid-Nouraï, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: A. Alcover San Pedro et J.-F. Brakeland)

      Предмет

   Искане за частична отмяна на Директива 2013/2/ЕС на Комисията от 7 февруари 2013 година за изменение на приложение I към Директива 94/62/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно опаковките и отпадъците от опаковки (ОВ L 37, стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 14, стр. 238), доколкото Комисията е вписала обвитите в еластичен материал рула, тръби и цилиндри, с изключение на предназначените за части от производствени съоръжения и които не се използват за представянето на един продукт като продажна единица, в списъка на примерите за стоки, онагледяващ прилагането на критериите за уточняване на понятието „опаковка“.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата като недопустима.

               2)

               Осъжда Paul Hartmann SA да понесе собствените си съдебни разноски, както и направените от Европейската комисия съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 171, 15.6.2013 г.


title: Дело F-72/13: Жалба, подадена на 15 юли 2013 г. — ZZ и др./ЕИФ

text:
               21.9.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 274/32

         Жалба, подадена на 15 юли 2013 г. — ZZ и др./ЕИФ
   (Дело F-72/13)
   2013/C 274/54
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: ZZ и др. (представител: L. Levi, avocat)

      Ответник: Европейски инвестиционен фонд (ЕИФ)

      Предмет на производството

   Отмяна на решенията, които се съдържат в извлеченията от платежната ведомост за прилагане спрямо жалбоподателите на решението на Съвета на директорите, ограничаващо нарастването на заплатите до 2,3 %, на решението на изпълнителния директор на ЕИФ за въвеждане на нова таблица за класиране, предвиждаща според жалбоподателите намаляване с 1 до 2 % на заплатите, и решението на Управителния комитет на ЕИБ за въвеждане на таблица за класиране, предвиждаща според жалбоподателите намаляване с 1 до 2 % на заплатите, както и — от друга страна — последвало искане да се осъди ЕИФ да заплати разликата във възнаграждението и обезщетение.

      Искания на жалбоподателите

               —

               отмяна на решенията за прилагане спрямо жалбоподателите на решението на Съвета на директорите на ЕИФ от 4 февруари 2013 г., ограничаващо нарастването на заплатите до 2.3 %, на решението на изпълнителния директор на ЕИФ за въвеждане на нова таблица за класиране, предвиждаща според жалбоподателите намаляване с 1 до 2 % на заплатите, които решения произтичат от решението на Съвета на директорите на ЕИБ от 18 декември 2012 г. за ограничаване на нарастването на заплатите до 2,3 % и от решението на Управителния комитет на ЕИБ от 29 януари 2013 г. за въвеждане на таблица за класиране, която предвижда според жалбоподателите намаляване с 1 до 2 % на заплатите (споменатите по-горе решения на ЕИФ са посочени в извлеченията от платежната ведомост за април 2013 г.), както и съответстващата отмяна на всички решения на ЕИФ, които се съдържат в последвалите извлеченията от платежната ведомост;

               —

               да се осъди ответникът да заплати разликата във възнагражденията, която следва от посочените по-горе решения на Съвета на директорите на ЕИФ и на изпълнителния директор на ЕИФ от 4 февруари 2013 г., на Съвета на директорите на ЕИБ от 18 декември 2012 г. и на Управителния комитет на ЕИБ от 29 януари 2013 г. по отношение на прилагането на таблицата за класиране „4-3-2-1-0“ и на „младата“ таблица „5-4-3-1-0“, или — при условията на евентуалност — за жалбоподателите, получили оценка A, по отношение на прилагането на таблицата за класиране 3-2-1-0-0, и за жалбоподателите, попадащи в „младата“ таблица, по отношение на младата таблица „4-3-2-0-0“; таза разлика във възнагражденията следва да се увеличи с лихви за забава, считано от 15 април 2013 г. и впоследствие от всяко 15 число на месеца до окончателното погасяване, като лихвите са в размер на определения от ЕЦБ лихвен процент плюс 3 пункта;

               —

               да се осъди ответникът да заплати обезщетения за претърпените поради загубата на покупателна способност вреди, които да се определят ex aequo et bono, но първоначално да бъдат в размер на 1,5 % от месечното възнаграждение на всеки от жалбоподателите;

               —

               ако ответникът не представи сам следните документи, да му бъдат изискани в рамките на процесуално-организационни действия:

                           —

                           решението на Съвета на директорите на ЕИФ относно актуализирането на работния статут на длъжностните лица в ЕИФ от 24 септември 2001 г.;

                           —

                           решението на ЕИФ за организиране на „подходящата процедура“, предвидена в решението на Съвета на директорите на ЕИФ относно актуализирането на работния статут на длъжностните лица в ЕИФ от 24 септември 2001 г.;

                           —

                           решението на Съвета на директорите на ЕИФ, което следва да е от 4 февруари 2013 г., за определяне на бюджета за персонала за 2013 г.;

                           —

                           решението на изпълнителния директор на ЕИФ за определяне на новата таблица за класиране за 2013 г.;

                           —

                           протоколът от заседанието на Съвета на директорите на ЕИБ от 18 декември 2012 г.;

                           —

                           протоколът от заседанието на Управителния комитет на ЕИБ от 29 януари 2013 г.;

                           —

                           известието „персонал/ASP/2013-5“ от 29 януари 2013 г. на дирекцията на ЕИБ, отговаряща за персонала;

                           —

                           Corporate Operational Plans за 2013 г. — 2015 г. на ЕИБ и на ЕИФ.

               —

               да се осъди ЕИФ да заплати съдебните разноски.


title: Дело C-612/13 P: Жалба, подадена на 26 ноември 2013 г. от ClientEarth срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 13 септември 2013 г. по дело T-111/11, ClientEarth/Комисия

text:
               8.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 71/5

      Жалба, подадена на 26 ноември 2013 г. от ClientEarth срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 13 септември 2013 г. по дело T-111/11, ClientEarth/Комисия
      (Дело C-612/13 P)
      (2014/C 71/08)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: ClientEarth (представител: P. Kirch, avocat)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да отмени Решение на Общия съд от 13 септември 2013г. по дело T-111/11, и

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи

      В подкрепа на своите искания жалбоподателят изтъква три правни основания:

                  1.

                  В рамките на първото правно основание се твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е изтълкувал неправилно термините „разследване“ и „би засегнало защитата на (…) целите на (…) инспектиране“, посочени в трето тире на член 4, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1049/2001 (1).
                  Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел категорично, че „спорните изследвания се включват в рамките на осъществявана от Комисията дейност по разследване по смисъла на член 4, параграф 2, трето тире от Регламент № 1049/2001“.
                  Съгласно първата част от това правно основание Общият съд е изтълкувал неправилно термина „разследване“.
                  Съгласно втората част от посоченото правно основание, дори да се приеме, че е било налице разследване, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е изтълкувал погрешно термина „засяга“. Общият съд е свързал понятието за оповестяване с понятието за засягане, без да посочва конкретно как оповестяването би засегнало „целта“ на разследванията.

                  2.

                  В рамките на второто правно основание се посочва, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е нарушил член 4, параграфи 1, 2 и 4 от Орхуската конвенция за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда, подписана в Орхус, Дания, на 25 юни 1998 г. и одобрена с Решение 2005/370/EC на Съвета от 17 февруари 2005 година (2)

                  В рамките на това правно основание се изтъкват пет довода. Първо, Общият съд е допуснал грешка, тъй като е приложил стеснително задължението си да изтълкува член 4, параграф 4, буква в) от Орхуската конвенция. Второ, Общият съд е приложил неправилно разглежданата мярка в светлината на Орхуската конвенция. Трето, Общият съд е допуснал грешка при изпълнение на задължението си да изтълкува Орхуската конвенция в съответствие с международното обичайно право. Четвърто, Общият съд неправилно е отказал да приложи непосредствено член 4 и член 4, параграф 4, буква в) от Орхуската конвенция. Накрая Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че е възможна дерогация от прилагането на Орхуската конвенция на основание на „характерните особености“ на Европейския съюз.

                  3.

                  В рамките на третото правно основание се посочва, че Общият съд е нарушил член 6, параграф 1 от Регламент № 1367/2006 (3), както и член 4, параграф 2 in fine и член 4, параграф 3 от Регламент № 1049/2001.
                  Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е основал отказа си да признае съществуването на по-висш обществен интерес от оповестяването единствено върху анализа на доводите на жалбоподателя. Този подход противоречи на разпоредбите на Регламент № 1049/2001, както и на релевантната съдебна практика. Всъщност доводите, изложени от даден жалбоподател в този аспект, сами по себе си не могат да бъдат причината, поради която се отрича съществуването на по-висш обществен интерес, тъй като в законодателството не се посочва, че жалбоподателят носи тежестта на доказвате за наличието на по-висш интерес. Съответната институция следва да претегли интересите, що се отнася до оповестяването.

         (1)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).

         (2)  Решение на Съвета от 17 февруари 2005 година за сключване от името на Европейската общност на Конвенцията за достъп до информация, участие на обществеността в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по екологични въпроси (ОВ L 124, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 201).

         (3)  Регламент (ЕО) № 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността (ОВ L 264, стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 126).


title: Дело C-118/16: Преюдициално запитване от Østre Landsret (Дания), постъпило на 25 февруари 2016 г. — X Denmark A/S/Skatteministeriet

text:
               25.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/25

         Преюдициално запитване от Østre Landsret (Дания), постъпило на 25 февруари 2016 г. — X Denmark A/S/Skatteministeriet
   (Дело C-118/16)
   (2016/C 270/31)
   Език на производството: датски

      Запитваща юрисдикция

   Østre Landsret

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: X Denmark A/S

      Ответник: Skatteministeriet

      Преюдициални въпроси

               1.

               Трябва ли член 1, параграф 1 във връзка с член 1, параграф 4 от Директива 2003/49/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че местно за държава членка дружество, което попада в обхвата на член 3 от Директивата и при обстоятелства като разглежданите в случая получава лихви от дъщерно дружество в друга държава членка, е „бенефициер“ на съответните лихви по смисъла на Директивата?

                           1.1.

                           Трябва ли понятието „бенефициер“ по член 1, параграф 1 във връзка с член 1, параграф 4 от Директива 2003/49/ЕО да се тълкува в съответствие с аналогичното понятие по член 11 от модела на данъчна спогодба на ОИСР от 1977 г.?

                           1.2.

                           При утвърдителен отговор на въпрос 1.1, трябва ли понятието да се тълкува единствено с оглед на коментарите към член 11 от модела на данъчна спогодба от 1977 г. (точка 8), или може да се вземат предвид и по-късни коментари, включително допълненията от 2003 г. относно „дружествата за насочване на дохода“ (точка 8.1, понастоящем точка 10.1) и допълненията от 2014 г. относно „договорните или законовите задължения“ (точка 10.2)?

                           1.3.

                           Ако коментарите от 2003 г. могат да бъдат взети предвид при тълкуването, констатацията, че дружеството не е „бенефициер“ по смисъла на Директива 2003/49/ЕО, зависи ли от условието да е налице действително насочване на доход към лицата, които са „бенефициерите“ на въпросните лихви според държавата, на която платецът на лихвите е местно лице, и ако е така, има ли и допълнително условие за това — действителното насочване на дохода да е извършено скоро след плащането на лихвите и/или да е извършено под формата на лихвено плащане?

                                       1.3.1.

                                       Какво значение има в това отношение дали за заема е използван собствен капитал, дали въпросните лихви се начисляват към главницата („капитализират се“), дали получателят на лихвите впоследствие извършва вътрешногрупово плащане към дружеството майка в същата държава, така че да ползва възможността за адаптиране на данъчния финансов резултат съгласно действащата данъчна уредба в тази държава, дали въпросните лихви след това се преобразуват в собствен капитал в дружеството заемополучател, дали получателят на лихвите има договорно или законово задължение да прехвърли лихвите на друго лице и дали повечето от лицата, които са „бенефициери“ на лихвите според държавата, на която платецът на лихвите е местно лице, са местни лица на друга държава членка или на други държави, с които Дания има спогодби за избягване на двойното данъчно облагане, така че съгласно датското данъчно законодателство не би имало основание за удържане на данък при източника, ако тези лица бяха заемодателите и съответно директно получаваха лихвите?

                           1.4.

                           За преценката на въпроса трябва ли получателят на лихвите да се смята за „бенефициер“ по смисъла на Директивата, какво значение има обстоятелството, че след преценка на фактите по случая запитващата юрисдикция стига до извода, че получателят — без да е имал договорно или законово задължение да прехвърли получената лихва на друго лице — не е имал „пълно“ право да „използва и да се разпорежда“ с лихвите по смисъла на коментарите от 2014 г. по модела на данъчна спогодба от 1977 г.?

               2.

               За да може държава членка да се позове на член 5, параграф 1 от Директивата относно прилагането на националните разпоредби за предотвратяване на измамите и злоупотребите или на член 5, параграф 2 от Директивата, изисква ли се тази държава членка да е приела специални национални разпоредби за прилагане на член 5 от Директивата или националното право да съдържа общи разпоредби или принципи относно измамите, злоупотребите и избягването на данъци, които да могат да се тълкуват в съответствие с член 5?

                           2.1.

                           Ако отговорът на втория въпрос е утвърдителен, може ли член 2, параграф 2, буква d) от Закона за корпоративното подоходно облагане, който предвижда, че ограниченото данъчно задължение за доходите от лихви не се отнася до „лихвите, които са освободени от облагане […] на основание на Директива 2003/49/ЕО относно общата система на данъчно облагане на плащания на лихви и роялти между свързани дружества от различни държави членки“, да се смята за специална разпоредба на националното право по смисъла на член 5 от Директивата?

               3.

               Разпоредба, която се съдържа в спогодба за избягване на двойното данъчно облагане между две държави членки, съставена в съответствие с модела на данъчна спогодба на ОИСР, и която предвижда, че облагането на лихвите зависи от това дали получателят на лихвите трябва да се смята за бенефициер на тези лихви, представлява ли базирана на споразумение разпоредба за предотвратяване на злоупотребите по смисъла на член 5 от Директивата?

               4.

               Налице ли е злоупотреба и пр. по смисъла на Директива 2003/49/ЕО, ако в държавата членка, на която платецът на лихвите е местно лице, се разрешава приспадане на лихвите за данъчни цели, а те не се облагат в държавата членка, на която е местно лице получателят на лихвите?

               5.

               Попада ли в обхвата на Директива 2003/49/ЕО местно за Люксембург дружество, учредено и регистрирано съгласно люксембургското дружествено право като „société en commandite par actions“ (командитно дружество с акции, S.C.A.) и определено като „société d’investissement en capital à risque“ (инвестиционно дружество за рисков капитал, SICAR) по смисъла на люксембургския Закон от 15 юни 2004 г. за инвестиционните дружества за рисков капитал?

                           5.1

                           При утвърдителен отговор на петия въпрос, може ли люксембургско дружество „S.C.A./SICAR“ да бъде „бенефициер“ на лихвите съгласно Директива 2003/49/ЕО дори когато държавата членка, на която е местно лице дружеството — платец на лихвите, смята, че въпросното дружество е данъчно прозрачен субект по смисъла на националното право?

                           5.2

                           При отрицателен отговор на първия въпрос, тоест ако дружеството — получател на лихвите, не се смята за „бенефициер“ на тези лихви, може ли при обстоятелства като тези в настоящия случай дружеството „S.C.A./SICAR“ да се смята за „бенефициер“ на разглежданите лихви по смисъла на Директивата?

               6.

               Държавата членка, която не иска да признае дружество от друга държава членка за бенефициер на лихвите и смята, че дружеството от другата държава членка е т.нар. изкуствено дружество за насочване на дохода, длъжна ли е съгласно Директива 2003/49/ЕО или член 10 ЕО да посочи кой според нея е бенефициерът в такъв случай?

               7.

               Ако се констатира, че местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) всъщност не е освободено съгласно Директива 2003/49/ЕО от данък при източника за доходите от лихви, които получава от дружество в друга държава членка (дъщерно дружество), и дружеството майка във втората държава членка има ограничено данъчно задължение за съответните лихви в тази държава членка, допуска ли член 43 ЕО във връзка с член 48 ЕО правна уредба, съгласно която втората държава членка изисква от задълженото да удържи данък при източника дружество (дъщерното дружество) да плати лихва за просрочие при късно внасяне на данъка при източника по по-висок лихвен процент от процента на лихвата за просрочие, който тази държава членка е предвидила при задължения за корпоративен данък (включително за доходи от лихви) на местни за нея дружества?

               8.

               Ако се констатира, че местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) всъщност не е освободено съгласно Директива 2003/49/ЕО от данък при източника за доходите от лихви, които получава от дружество в друга държава членка (дъщерно дружество), и дружеството майка във втората държава членка има ограничено данъчно задължение за съответните лихви в тази държава членка, допуска ли член 43 ЕО във връзка с член 48 ЕО (евентуално член 56 ЕО), разглеждани заедно или поотделно, правна уредба, съгласно която:

                           a)

                           втората държава членка изисква платецът на лихвите да удържи данък при източника върху лихвите и го задължава да внесе евентуално неудържания при източника данък в бюджета, при положение че не е налице такова задължение за удържане на данък при източника, когато получателят на лихвите е местно лице на втората държава членка?

                           б)

                           дружество майка във втората държава членка не би било длъжно да внася авансово корпоративен данък през първите две данъчни години, а би започнало да плаща корпоративен данък към доста по-късен момент от този, в който става изискуем данъкът при източника?

                     Запитващата юрисдикция моли Съда на ЕС да отговори на седмия въпрос заедно с отговора по осмия.

      (1)  Директива на Съвета от 3 юни 2003 година относно общата система на данъчно облагане на плащания на лихви и роялти между свързани дружества от различни държави членки (ОВ L 157, стр. 49; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 75).


title: Дело T-151/15: Определение на Общия съд от 15 март 2017 г. — EFB/Комисия

text:
               8.5.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 144/61

         Определение на Общия съд от 15 март 2017 г. — EFB/Комисия
   (Дело T-151/15) (1)

   (2017/C 144/89)
   Език на производството: английски
   Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 190, 8.6.2015 г.


title: Дело T-195/13: Жалба, подадена на 3 април 2013 г. — dm-drogerie markt/СХВП — V-Contact (CAMEA)

text:
               15.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 171/31

         Жалба, подадена на 3 април 2013 г. — dm-drogerie markt/СХВП — V-Contact (CAMEA)
   (Дело T-195/13)
   2013/C 171/58
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Карлсруе, Германия) (представители: адв. B. Beinert и адв. O. Bludovsky)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: V-Contact Kft (Szada, Унгария)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 17 януари 2013 г. (жалба, свързана с производство по възражение № R 452/2012-1) и да поправи допуснатата грешка, като заличи марката на заявителя,

               —

               при условията на евентуалност, да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 17 януари 2013 г. (жалба, свързана с производство по възражение № R 452/2012-1) и да върне делото на Службата за хармонизация,

               —

               при условията на евентуалност, да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 17 януари 2013 г. (жалба, свързана с производство по възражение № R 452/2012-1).

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: другата страна в производството пред апелативния състав.

      Марка на Общността, предмет на спора: словната марка „CAMEA“, по-специално за стоки от класове 3, 5 и 16 — заявка за регистрация на марка на Общността № 9 279 928.

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: жалбоподателят.

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: международна регистрация, посочваща по-специално Европейския съюз и отнасяща се за стоки от класове 3, 5 и 8.

      Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 на Съвета.


               23.2.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/2

         Встъпване в длъжност на нов съдия в Съда
   (2008/C 51/02)
   Г-н Jean-Jacques Kasel, назначен за съдия в Съда на Европейските общности с Решение от 5 декември 2007 г. на представителите на правителствата на държавите-членки на Европейските общности (1), положи клетва пред Съда на 14 януари 2008 г.

      (1)  ОВ L 325, 11.12.2007 г., стр. 89.


title: Разпределение на съдиите в състави

text:
               10.11.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/40

         Разпределение на съдиите в състави
   (2007/C 269/70)
   На 19 и на 25 септември 2007 г. Първоинстанционният съд взе решение за формиране на осем петчленни състава и на осем тричленни състава за срок от 25 септември 2007 г. до 31 август 2010 г., и за разпределението на съдиите в тях, както следва:
   Първи разширен петчленен състав:
   г-жа Tiili, председател на състав, г-н Dehousse, г-жа Wiszniewska-Białecka, г-жа Jürimäe и г-н Soldevila Fragoso, съдии.
   Първи тричленен състав:
   г-жа Tiili, председател на състав;
   г-н Dehousse, съдия;
   г-жа Wiszniewska-Białecka, съдия.
   Втори разширен петчленен състав:
   г-жа Pelikánová, председател на състав, M. Dehousse, г-жа Wiszniewska-Białecka, г-жа Jürimäe и г-н Soldevila Fragoso, съдии.
   Втори тричленен състав:
   г-жа Pelikánová, председател на състав;
   г-жа Jürimäe, съдия;
   г-н Soldevila Fragoso, съдия.
   Трети разширен петчленен състав:
   г-н Azizi, председател на състав, г-н Cooke, г-жа Cremona, г-жа Labucka и г-н Frimodt Nielsen, съдии.
   Трети тричленен състав:
   г-н Azizi, председател на състав;
   г-жа Cremona, съдия;
   г-н Frimodt Nielsen, съдия.
   Четвърти разширен петчленен състав:
   г-н Czúcz, председател на състав, г-н Cooke, г-жа Cremona, г-жа Labucka и г-н Frimodt Nielsen, съдии.
   Четвърти тричленен състав:
   г-н Czúcz, председател на състав;
   г-н Cooke, съдия;
   г-жа Labucka, съдия.
   Пети разширен петчленен състав:
   г-н Vilaras, председател на състав, г-н Vadapalas, г-н Prek, г-н Tchipev и г-н Ciucă, съдии.
   Пети тричленен състав:
   г-н Vilaras, председател на състав;
   г-н Prek, съдия;
   г-н Ciucă, съдия.
   Шести разширен петчленен състав:
   г-н Meij, председател на състав, г-н Vadapalas, г-н Prek, г-н Tchipev и г-н Ciucă, съдии.
   Шести тричленен състав:
   г-н Meij, председател на състав;
   г-н Vadapalas, съдия;
   г-н Tchipev, съдия.
   Седми разширен петчленен състав:
   г-н Forwood, председател на състав, г-н Šváby, г-н Papasavvas, г-н Moavero Milanesi, г-н Wahl, г-н Dittrich и г-н Truchot, съдии.
   Седми тричленен състав:
   г-н Forwood, председател на състав;

               а)

               г-н Šváby и г-н Moavero Milanesi, съдии.

               б)

               г-н Šváby и г-н Truchot, съдии.

               в)

               г-н Moavero Milanesi и г-н Truchot, съдии.

         Осми разширен петчленен състав:
   г-жа Martins Ribeiro, председател на състав, г-н Šváby, г-н Papasavvas, г-н Moavero Milanesi, г-н Wahl, г-н Dittrich и г-н Truchot, съдии.
   Осми тричленен състав:
   г-жа Martins Ribeiro, председател на състав;

               а)

               г-н Papasavvas и г-н Wahl, съдии.

               б)

               г-н Papasavvas и г-н Dittrich, съдии.

               в)

               г-н Wahl и г-н Dittrich, съдии.

         В петчленните седми и осми разширени състави съдиите, които заседават заедно с председателя на състав, с оглед на формирането на петчленен състав, са тримата съдии от първоначално сезирания с делото състав, четвъртият съдия от този състав и един съдия от другия състав, състоящ се от четирима съдии. Последният, който не трябва да бъде председател на състав, се определя за срок от една година въз основа на ротационния принцип, предвиден в член 6 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд.
   В тричленните седми и осми състави, председателят на състав заседава последователно със съдиите, посочени в буква а), буква б) или буква в) в зависимост от състава, към който принадлежи съдията докладчик. В делата, по които председателят на състав е съдия докладчик, председателят на състав заседава последователно със съдиите от всеки един състав по реда на завеждане на делата в регистъра, без с това да се засяга свързаността на делата.


title: Дело C-541/10 P: Определение на Съда (пети състав) от 30 септември 2011 г. — Sociedade Quinta do Portal, SA/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Vallegre, Vinhos do Porto SA ( „Жалба — Марка на Общността — Регламент (ЕО) № 207/2009 — Член 8, параграф 1, буква б) — Словна марка на Общността „PORTO ALEGRE“ — По-ранна национална словна марка „VISTA ALEGRE“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Обявяване на недействителността на марката“ )

text:
               28.1.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/23

      Определение на Съда (пети състав) от 30 септември 2011 г. — Sociedade Quinta do Portal, SA/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Vallegre, Vinhos do Porto SA
      (Дело C-541/10 P) (1)

      (Жалба - Марка на Общността - Регламент (ЕО) № 207/2009 - Член 8, параграф 1, буква б) - Словна марка на Общността „PORTO ALEGRE“ - По-ранна национална словна марка „VISTA ALEGRE“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Обявяване на недействителността на марката)
      (2012/C 25/39)
      Език на производството: португалски

         Страни

         Жалбоподател: Sociedade Quinta do Portal, SA (представител: F. Bolota Belchior, advogado)

         Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: P. López Ronda и G. Macias Bonilla, abogados), Vallegre, Vinhos do Porto SA)

         Предмет

      Жалба срещу Решение на Общия съд (осми състав) от 8 септември 2010 г. — Quinta do Portal/СХВП — Vallegre (T-369/09), с което Общият съд отхвърля жалбата срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 18 юни 2009 г. (преписка R 1012/2008-1) относно производството по обявяване на недействителност между Vallegre, Vinhos do Porto, SA и Sociedade Quinta do Portal, SA

         Диспозитив

                  1.

                  Отхвърля жалбата

                  2.

                  Осъжда Quinta do Portal SA да заплати съдебните разноски

         (1)  ОВ C 38, 5.2.2011 г.


title: Решение на Съда от 10 ноември 2014 година по дело E-2/14 — Надзорен орган на ЕАСТ/Исландия (Неизпълнение на задълженията на договаряща страна — Директива 2005/35/ЕО — неприлагане)

text:
               13.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 158/13

         РЕШЕНИЕ НА СЪДА
   от 10 ноември 2014 година
   по дело E-2/14
   Надзорен орган на ЕАСТ/Исландия
   (Неизпълнение на задълженията на договаряща страна — Директива 2005/35/ЕО — неприлагане)
   (2015/C 158/07)
   По дело E-2/14 Надзорният орган на ЕАСТ/Исландия – ИСК за постановяване, че като не е приела в определения срок и/или не е уведомила незабавно Надзорния орган на ЕАСТ относно всички мерки, необходими за прилагането на акта, посочен в точка 56х от приложение XIII към Споразумението за Европейското икономическо пространство, а именно Директива 2005/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 г. относно замърсяване от кораби и налагане на санкции при нарушения, адаптиран към Споразумението за ЕИП с Протокол 1 към него и с Решение № 65/1999 на Съвместния комитет на ЕИП от 29 май 2009 г., Исландия не е изпълнила задълженията си съгласно въпросния акт и по член 7 от Споразумението за ЕИП — Съдът в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen (съдия докладчик) и Páll Hreinsson, съдии, постанови на 10 ноември 2014 г. решение, чийто диспозитив гласи:
   С настоящото Съдът:

               1.

               Постановява, че с неприемането в определения срок на мерките, необходими за прилагането на акта, посочен в точка 56х от приложение XIII към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2005/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 г. относно замърсяване от кораби и налагане на санкции при нарушения), адаптиран към Споразумението за ЕИП с Протокол 1 към него и с Решение № 65/1999 на Съвместния комитет на ЕИП от 29 май 2009 г., Исландия не е изпълнила задълженията си съгласно въпросния акт и по член 7 от Споразумението.

               2.

               Осъжда Исландия да заплати съдебните разноски.