title: Дело T-496/14: Определение на Общия съд от 17 декември 2021 г. — Berry Investments/Съвет (Извъндоговорна отговорност — Икономическа и парична политика — Програма за подкрепа за стабилност на Кипър — Декларации на Еврогрупата от 16 и 25 март 2013 г. относно Кипър — Декларация на председателя на Еврогрупата от 21 март 2013 г. относно Кипър — Погрешно посочване на ответника — Явна недопустимост)

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/35

      Определение на Общия съд от 17 декември 2021 г. — Berry Investments/Съвет
      (Дело T-496/14) (1)

      (Извъндоговорна отговорност - Икономическа и парична политика - Програма за подкрепа за стабилност на Кипър - Декларации на Еврогрупата от 16 и 25 март 2013 г. относно Кипър - Декларация на председателя на Еврогрупата от 21 март 2013 г. относно Кипър - Погрешно посочване на ответника - Явна недопустимост)
      (2022/C 95/48)
      Език на производството: гръцки

         Страни

         Ищец: Berry Investments, Inc. (Монровия, Либерия) (представител: V. Christianos, адвокат)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: A. de Gregorio Merino, E. Chatziioakeimidou и E. Dumitriu-Segnana)

         Встъпила страна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: J.-P. Keppenne, M. Konstantinidis, B. Smulders и S. Delaude)

         Предмет

      Искане на основание член 268 ДФЕС за обезщетение за вредите, които ищецът твърди, че е претърпял вследствие на декларациите на Еврогрупата от 16 и 25 март 2013 г. и на декларацията на председателя на Еврогрупата от 21 март 2013 г.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля иска като явно недопустим.

                  2)

                  Осъжда Berry Investments, Inc. да заплати направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски на Съвета на Европейския съюз.

                  3)

                  Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 292, 1.9.2014 г.


title: Дело T-355/19 INTP: Определение на Общия съд от 30 ноември 2021 г. — CE/Комитет на регионите (Производство — Тълкуване на съдебно решение — Недопустимост)

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/36

      Определение на Общия съд от 30 ноември 2021 г. — CE/Комитет на регионите
      (Дело T-355/19 INTP) (1)

      (Производство - Тълкуване на съдебно решение - Недопустимост)
      (2022/C 95/49)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: CE (представител: M. Casado García-Hirschfeld, avocate)

         Ответник: Комитет на регионите (представители: M. Esparrago Arzadun и S. Bachotet, подпомагани от de B. Wägenbaur, avocat)

         Предмет

      Молба за тълкуване на решение от 16 юни 2021 г., CE/Комитет на регионите (T-355/19, EU:T:2021:369)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля молбата за тълкуване като недопустима.

                  2)

                  Осъжда CE да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 255, 29.7.2019 г.


title: Дело T-620/20: Определение на Общия съд от 8 декември 2021 г. — Alessio и др./ЕЦБ (Жалба за отмяна — Икономически и паричен съюз — Банков съюз — Възстановяване и преструктуриране на кредитни институции — Мерки за ранна намеса — Решение на ЕЦБ за поставяне на Banca Carige под временно управление — Последващи решения за удължаване на срока — Срок за обжалване — Просрочие — Недопустимост)

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/36

      Определение на Общия съд от 8 декември 2021 г. — Alessio и др./ЕЦБ
      (Дело T-620/20) (1)

      (Жалба за отмяна - Икономически и паричен съюз - Банков съюз - Възстановяване и преструктуриране на кредитни институции - Мерки за ранна намеса - Решение на ЕЦБ за поставяне на Banca Carige под временно управление - Последващи решения за удължаване на срока - Срок за обжалване - Просрочие - Недопустимост)
      (2022/C 95/50)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподатели: Roberto Alessio (Торино, Италия) и други 56 жалбоподатели, чиито имена се съдържат в приложение към определението (представители: M. Condinanzi, L. Boggio, M. Cataldo и A. Califano, адвокати)

         Ответник: Европейска централна банка (представители: C. Hernández Saseta и A. Pizzolla)

         Предмет

      Искане на основание на член 263 ДФЕС за отмяна, от една страна, на решението на ЕЦБ от 1 януари 2019 г. за поставяне на Banca Carige SpA под временно управление и от друга страна, на нейното решение от 29 март 2019 г. за удължаване на срока на временното управление и на последващите решения за удължаване на срока

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата като недопустима.

                  2)

                  Лисва основание за произнасяне по молбата за встъпване на Европейската комисия.

                  3)

                  Осъжда г-н Roberto Alessio и другите жалбоподатели, чиито имена се съдържат в приложение към определението, да понесат направените от тях съдебни разноски, както и тези на Европейската централна банка (ЕЦБ).

                  4)

                  Комисията понася собствените си разноски във връзка с молбата за встъпване.

         (1)  ОВ C 390, 16.11.2020 г.


title: Дело T-303/21: Определение на Общия съд от 2 декември 2021 г. — FC/EASO (Жалба за отмяна — Публична служба — Срочно наети служители — Дисциплинарно производство — Молби за спиране на изпълнението — Покана за явяване на изслужване пред дисциплинарния съвет — Отлагане на датата на изслушване — Липса на увреждащ акт — Преждевременно подадена жалба — Явна недопустимост)

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/37

      Определение на Общия съд от 2 декември 2021 г. — FC/EASO
      (Дело T-303/21) (1)

      (Жалба за отмяна - Публична служба - Срочно наети служители - Дисциплинарно производство - Молби за спиране на изпълнението - Покана за явяване на изслужване пред дисциплинарния съвет - Отлагане на датата на изслушване - Липса на увреждащ акт - Преждевременно подадена жалба - Явна недопустимост)
      (2022/C 95/51)
      Език на производството: гръцки

         Страни

         Жалбоподател: FC (представител: V. Christianos, адвокат)

         Ответник: Европейска служба за подкрепа в областта на убежището (EASO) (представители: P. Eyckmans и M. Stamatopoulou, подпомагани от T. Bontinck, A. Guillerme и L. Burguin, адвокати)

         Предмет

      Искане на основание член 270 ДФЕС за отмяна на акта за насрочване за [поверително] на изслушването на жалбоподателя по образуването срещу него дисциплинарно производство, приет от председателя на дисциплинарния съвет на EASO на [поверително].

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата като явно недопустима.

                  2)

                  Осъжда FC да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейската служба за подкрепа в областта на убежището (EASO).

         (1)  ОВ C 289, 19.7.2021 г.


title: Дело T-722/21 R: Определение на председателя на Общия съд от 8 декември 2021 г. — D’Amato и др./Парламент (Обезпечително производство — Членове на Парламента — Условия за достъп до сградите на Европейския парламент на трите му места на работа във връзка със санитарната криза — Молба за спиране на изпълнението — Липса на неотложност)

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/37

      Определение на председателя на Общия съд от 8 декември 2021 г. — D’Amato и др./Парламент
      (Дело T-722/21 R)
      (Обезпечително производство - Членове на Парламента - Условия за достъп до сградите на Европейския парламент на трите му места на работа във връзка със санитарната криза - Молба за спиране на изпълнението - Липса на неотложност)
      (2022/C 95/52)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: Rosa D’Amato (Таранто, Италия), Claude Gruffat (Мюлзан, Франция), Damien Carême (Аржантей, Франция), Benoît Biteau (Саблонсо, Франция) (представители: P. de Bandt, M. Gherghinaru и L. Panepinto, avocats)

         Ответник: Европейски парламент (представители: S. Alves и A.-M. Dumbrăvan)

         Предмет

      Молба на основание на членове 278 и 279 ДФЕС за спиране на изпълнението на решение на Бюрото на Европейския парламент от 27 октомври 2021 г. относно извънредните правила в областта на здравето и сигурността, които уреждат достъпа до сградите на Европейския парламент на трите му места на работа

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.

                  2)

                  Отменя определение от 15 ноември 2021 г., D’Amato и др./Парламент (T-722/21 R).

                  3)

                  Общият съд не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело C-642/21: Преюдициално запитване от Tribunalul Bihor (Румъния), постъпило на 18 октомври 2021 г. — P.C.H./Parchetul de pe lângă Tribunalul Bihor, Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Oradea, Ministerul Public — Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justitie

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/9

      Преюдициално запитване от Tribunalul Bihor (Румъния), постъпило на 18 октомври 2021 г. — P.C.H./Parchetul de pe lângă Tribunalul Bihor, Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Oradea, Ministerul Public — Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justitie
      (Дело C-642/21)
      (2022/C 95/14)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul Bihor

         Страни в главното производство

         Ищец: P.C.H.

         Ответници: Parchetul de pe lângă Tribunalul Bihor, Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Oradea, Ministerul Public — Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justitie

         при участието на: Consiliul Național pentru Combaterea Discriminării

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли разпоредбите на член 9, параграф 1 от Директива 2000/78/Е[О] на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (1), от гледна точка на целта да се гарантират съдебни процедури „за всички лица, които считат себе си засегнати поради неприлагането спрямо тях на принципа за равно третиране“, както и разпоредбите, съдържащи се в член 47, първа алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз, от гледна точка на целта да се гарантира правото на „ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес“, да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като член 211, буква c) от Legea dialogului social nr. 62/2011 (румънския Закон № 62/2011 за социалния диалог), който предвижда, че тригодишният срок за предявяване на иск за обезщетение започва да тече „от датата, на която е настъпила вредата“, независимо дали ищецът е знаел или не за настъпването на вредата (и за нейния размер)?

                  2)

                  Трябва ли разпоредбите на член 2, параграфи 1 и 2, както и на член 3, параграф 1, буква в) in fine от Директива 2000/78/Е[О] на Съвета от 20 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите, да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като съдържащата се в член 1, параграф 2 от Legea-cadru nr. 330, din 5 noiembrie 2009, privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice (Рамков закон № 330 от 5 ноември 2009 г. за единното заплащане на служителите на бюджетна издръжка), както е тълкувана в Decizia nr. 7/2019 (решение № 7/2019) (публикувано в Monitorul Oficial al României — Държавен вестник на Румъния — № 343/6.5.2019 г.), постановено от Înalta Curte de Casație și Justiție (Върховен касационен съд) в резултат на обжалване в интерес на закона, при обстоятелства, при които ищецът не е имал правната възможност да поиска увеличение на възнаграждението при постъпването му в съдебната система след влизането в сила на Закон [№] 330/2009 — нормативен акт, който изрично предвижда, че възнагражденията са и остават единствено предвидените в [посочения] закон, което е довело до възникване на дискриминация по отношение на възнагражденията в сравнение с неговите колеги, включително въз основа на критерия за възраст, което всъщност означава, че само по-възрастните магистрати, встъпили в длъжност преди януари 2010 г. (по отношение на които са били постановени съдебни решения в периода между 2006 г. и 2009 г., чийто диспозитив е бил предмет на тълкуване през 2019 г. с решение [на Înalta Curte de Casație și Justiție] № 7/2019), са получили през месеците декември 2019 г.—януари 2020 г. заплащане със задна дата на възнагражденията (аналогични на предявените с исковата молба, която е предмет на настоящото производство) за периода от 2010 до 2015 г., въпреки че през този период ищецът също е изпълнявал функциите на прокурор, извършвал е същата трудова дейност при същите условия и в същата институция?

                  3)

                  Трябва ли разпоредбите на Директива 2000/78/ЕО да се тълкуват в смисъл, че не допускат дискриминация само когато тя се основава на един от критериите, посочени в член 1 от тази директива, или напротив, посочените разпоредби, евентуално допълнени от други разпоредби на правото на Съюза, по принцип не допускат служител да бъде третиран различно от друг по отношение на заплащането, когато [през] един и същи период и при едни и същи условия полага същия труд за един и същ работодател?

         (1)  ОВ L 303, 2000 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7.


title: Дело C-643/21: Преюдициално запитване от Tribunalul Bihor (Румъния), постъпило на 18 октомври 2021 г. — F.O.L./Tribunalul Cluj

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/10

      Преюдициално запитване от Tribunalul Bihor (Румъния), постъпило на 18 октомври 2021 г. — F.O.L./Tribunalul Cluj
      (Дело C-643/21)
      (2022/C 95/15)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul Bihor

         Страни в главното производство

         Ищец: F.O.L.

         Ответник: Tribunalul Cluj

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли разпоредбите на член 9, параграф 1 от Директива 2000/78/Е[О] на Съвета от 20 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (1), от гледна точка на целта да се гарантират съдебни процедури „за всички лица, които считат себе си засегнати поради неприлагането спрямо тях на принципа за равно третиране“, както и разпоредбите, съдържащи се в член 47, първа алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз, от гледна точка на целта да се гарантира правото на „ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес“, да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като член 211, буква c) от Legea dialogului social nr. 62/2011 (румънския Закон № 62/2011 за социалния диалог), който предвижда, че тригодишният срок за предявяване на иск за обезщетение започва да тече „от датата, на която е настъпила вредата“, независимо дали ищецът е знаел или не за настъпването на вредата (и за нейния размер)?

                  2)

                  Трябва ли разпоредбите на член 2, параграфи 1 и 2, както и на член 3, параграф 1, буква в) in fine от Директива 2000/78/Е[О] на Съвета от 20 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите, да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като съдържащата се в член 1, параграф 2 от Legea-cadru nr. 330, din 5 noiembrie 2009, privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice (Рамков закон № 330 от 5 ноември 2009 г. за единното заплащане на служителите на бюджетна издръжка), както е тълкувана в Decizia nr. 7/2019 (решение № 7/2019) (публикувано в Monitorul Oficial al României — Държавен вестник на Румъния — № 343/6.5.2019 г.), постановено от Înalta Curte de Casație și Justiție (Върховен касационен съд) в резултат на обжалване в интерес на закона, при обстоятелства, при които ищецът не е имал правната възможност да поиска увеличение на възнаграждението при постъпването му в съдебната система след влизането в сила на Закон [№] 330/2009 — нормативен акт, който изрично предвижда, че възнагражденията са и остават единствено предвидените в [посочения] закон, което е довело до възникване на дискриминация по отношение на възнагражденията в сравнение с неговите колеги, включително въз основа на критерия за възраст, което всъщност означава, че само по-възрастните магистрати, встъпили в длъжност преди януари 2010 г. (по отношение на които са били постановени съдебни решения в периода между 2006 г. и 2009 г., чийто диспозитив е бил предмет на тълкуване през 2019 г. с решение [на Înalta Curte de Casație și Justiție] № 7/2019), са получили през месеците декември 2019 г.—януари 2020 г. заплащане със задна дата на възнагражденията (аналогични на предявените с исковата молба, която е предмет на настоящото производство) за периода от 2010 до 2015 г., въпреки че през този период ищецът също е изпълнявал функциите на прокурор, извършвал е същата трудова дейност при същите условия и в същата институция?

                  3)

                  Трябва ли разпоредбите на Директива 2000/78/ЕО да се тълкуват в смисъл, че не допускат дискриминация само когато тя се основава на един от критериите, посочени в член 1 от тази директива, или напротив, посочените разпоредби, евентуално допълнени от други разпоредби на правото на Съюза, по принцип не допускат служител да бъде третиран различно от друг по отношение на заплащането, когато [през] един и същи период и при едни и същи условия полага същия труд за един и същ работодател?

         (1)  ОВ L 303, 2000 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7.


title: Дело C-644/21: Преюдициално запитване от Tribunalul Bihor (Румъния), постъпило на 18 октомври 2021 г. — M.I.A., P.R.-M., V.-C.I-C, F.C.R., P (понастоящем T). Ş-B., D.R., P.E.E., F.I./Tribunalul Cluj, Tribunalul Mureş, Tribunalul Hunedoara, Tribunalul Suceava, Tribunalul Galaţi

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/11

      Преюдициално запитване от Tribunalul Bihor (Румъния), постъпило на 18 октомври 2021 г. — M.I.A., P.R.-M., V.-C.I-C, F.C.R., P (понастоящем T). Ş-B., D.R., P.E.E., F.I./Tribunalul Cluj, Tribunalul Mureş, Tribunalul Hunedoara, Tribunalul Suceava, Tribunalul Galaţi
      (Дело C-644/21)
      (2022/C 95/16)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul Bihor

         Страни в главното производство

         Ищци: M.I.A., P.R.-M., V.-C.I-C, F.C.R., P (понастоящем T). Ş-B., D.R., P.E.E., F.I.

         Ответници: Tribunalul Cluj, Tribunalul Mureş, Tribunalul Hunedoara, Tribunalul Suceava, Tribunalul Galaţi

         при участието на: Consiliului Național pentru Combaterea Discriminării

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли разпоредбите на член 9, параграф 1 от Директива 2000/78/Е[О] на Съвета от 20 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (1), от гледна точка на целта да се гарантират съдебни процедури „за всички лица, които считат себе си засегнати поради неприлагането спрямо тях на принципа за равно третиране“, както и разпоредбите, съдържащи се в член 47, първа алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз, от гледна точка на целта да се гарантира правото на „ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес“, да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като член 211, буква c) от Legea dialogului social nr. 62/2011 (румънския Закон № 62/2011 за социалния диалог), който предвижда, че тригодишният срок за предявяване на иск за обезщетение започва да тече „от датата, на която е настъпила вредата“, независимо дали ищецът е знаел или не за настъпването на вредата (и за нейния размер)?

                  2)

                  Трябва ли разпоредбите на член 2, параграфи 1 и 2, както и на член 3, параграф 1, буква в) in fine от Директива 2000/78/Е[О] на Съвета от 20 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите, да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като съдържащата се в член 1, параграф 2 от Legea-cadru nr. 330, din 5 noiembrie 2009, privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice (Рамков закон № 330 от 5 ноември 2009 г. за единното заплащане на служителите на бюджетна издръжка), както е тълкувана в Decizia nr. 7/2019 (решение № 7/2019) (публикувано в Monitorul Oficial al României — Държавен вестник на Румъния — № 343/6.5.2019 г.), постановено от Înalta Curte de Casație și Justiție (Върховен касационен съд) в резултат на обжалване в интерес на закона, при обстоятелства, при които ищецът не е имал правната възможност да поиска увеличение на възнаграждението при постъпването му в съдебната система след влизането в сила на Закон [№] 330/2009 — нормативен акт, който изрично предвижда, че възнагражденията са и остават единствено предвидените в [посочения] закон, което е довело до възникване на дискриминация по отношение на възнагражденията в сравнение с неговите колеги, включително въз основа на критерия за възраст, което всъщност означава, че само по-възрастните магистрати, встъпили в длъжност преди януари 2010 г. (по отношение на които са били постановени съдебни решения в периода между 2006 г. и 2009 г., чийто диспозитив е бил предмет на тълкуване през 2019 г. с решение [на Înalta Curte de Casație și Justiție] № 7/2019), са получили през месеците декември 2019 г.—януари 2020 г. заплащане със задна дата на възнагражденията (аналогични на предявените с исковата молба, която е предмет на настоящото производство) за периода от 2010 до 2015 г., въпреки че през този период ищецът също е изпълнявал функциите на прокурор, извършвал е същата трудова дейност при същите условия и в същата институция?

                  3)

                  Трябва ли разпоредбите на Директива 2000/78/ЕО да се тълкуват в смисъл, че не допускат дискриминация само когато тя се основава на един от критериите, посочени в член 1 от тази директива, или напротив, посочените разпоредби, евентуално допълнени от други разпоредби на правото на Съюза, по принцип не допускат служител да бъде третиран различно от друг по отношение на заплащането, когато [през] един и същи период и при едни и същи условия полага същия труд за един и същ работодател?

         (1)  OB L 303, 2000 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7.


title: Дело C-645/21: Преюдициално запитване от Tribunalul Bihor (Румъния), постъпило на 21 октомври 2021 г. — C.C.C., C.R.R., U.D.M./Tribunalul Cluj, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Bucureşti, Tribunalul Bistriţa Năsăud, Tribunalul Maramureş, Tribunalul Sibiu

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/12

      Преюдициално запитване от Tribunalul Bihor (Румъния), постъпило на 21 октомври 2021 г. — C.C.C., C.R.R., U.D.M./Tribunalul Cluj, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Bucureşti, Tribunalul Bistriţa Năsăud, Tribunalul Maramureş, Tribunalul Sibiu
      (Дело C-645/21)
      (2022/C 95/17)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul Bihor

         Страни в главното производство

         Ищци: C.C.C., C.R.R., U.D.M.

         Ответници: Tribunalul Cluj, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Bucureşti, Tribunalul Bistriţa Năsăud, Tribunalul Maramureş, Tribunalul Sibiu

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли разпоредбите на член 9, параграф 1 от Директива 2000/78/Е[О] на Съвета от 20 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (1), от гледна точка на целта да се гарантират съдебни процедури „за всички лица, които считат себе си засегнати поради неприлагането спрямо тях на принципа за равно третиране“, както и разпоредбите, съдържащи се в член 47, първа алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз, от гледна точка на целта да се гарантира правото на „ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес“, да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като член 211, буква c) от Legea dialogului social nr. 62/2011 (румънския Закон № 62/2011 за социалния диалог), който предвижда, че тригодишният срок за предявяване на иск за обезщетение започва да тече „от датата, на която е настъпила вредата“, независимо дали ищецът е знаел или не за настъпването на вредата (и за нейния размер)?

                  2)

                  Трябва ли разпоредбите на член 2, параграфи 1 и 2, както и на член 3, параграф 1, буква в) in fine от Директива 2000/78/Е[О] на Съвета от 20 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите, да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като съдържащата се в член 1, параграф 2 от Legea-cadru nr. 330, din 5 noiembrie 2009, privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice (Рамков закон № 330 от 5 ноември 2009 г. за единното заплащане на служителите на бюджетна издръжка), както е тълкувана в Decizia nr. 7/2019 (решение № 7/2019) (публикувано в Monitorul Oficial al României — Държавен вестник на Румъния — № 343/6.5.2019 г.), постановено от Înalta Curte de Casație și Justiție (Върховен касационен съд) в резултат на обжалване в интерес на закона, при обстоятелства, при които ищецът не е имал правната възможност да поиска увеличение на възнаграждението при постъпването му в съдебната система след влизането в сила на Закон [№] 330/2009 — нормативен акт, който изрично предвижда, че възнагражденията са и остават единствено предвидените в [посочения] закон, което е довело до възникване на дискриминация по отношение на възнагражденията в сравнение с неговите колеги, включително въз основа на критерия за възраст, което всъщност означава, че само по-възрастните магистрати, встъпили в длъжност преди януари 2010 г. (по отношение на които са били постановени съдебни решения в периода между 2006 г. и 2009 г., чийто диспозитив е бил предмет на тълкуване през 2019 г. с решение [на Înalta Curte de Casație și Justiție] № 7/2019), са получили през месеците декември 2019 г.—януари 2020 г. заплащане със задна дата на възнагражденията (аналогични на предявените с исковата молба, която е предмет на настоящото производство) за периода от 2010 до 2015 г., въпреки че през този период ищецът също е изпълнявал функциите на прокурор, извършвал е същата трудова дейност при същите условия и в същата институция?

                  3)

                  Трябва ли разпоредбите на Директива 2000/78/ЕО да се тълкуват в смисъл, че не допускат дискриминация само когато тя се основава на един от критериите, посочени в член 1 от тази директива, или напротив, посочените разпоредби, евентуално допълнени от други разпоредби на правото на Съюза, по принцип не допускат служител да бъде третиран различно от друг по отношение на заплащането, когато [през] един и същи период и при едни и същи условия полага същия труд за един и същ работодател?

         (1)  OB L 303, 2000 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7.


title: Дело C-667/21: Преюдициално запитване от Bundesarbeitsgericht (Германия), постъпило на 8 ноември 2021 г. — ZQ/Medizinischer Dienst der Krankenversicherung Nordrhein, Körperschaft des öffentlichen Rechts

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/13

      Преюдициално запитване от Bundesarbeitsgericht (Германия), постъпило на 8 ноември 2021 г. — ZQ/Medizinischer Dienst der Krankenversicherung Nordrhein, Körperschaft des öffentlichen Rechts
      (Дело C-667/21)
      (2022/C 95/18)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesarbeitsgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: ZQ

         Ответници: Medizinischer Dienst der Krankenversicherung Nordrhein, Körperschaft des öffentlichen Rechts

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 9, параграф 2, буква з) от Регламент (ЕС) 2016/679 (1) (Общ регламент относно защитата на данните, наричан по-нататък „ОРЗД“) да се тълкува в смисъл, че на медицинска служба на здравноосигурителна каса е забранено да обработва данни за здравословното състояние на свой работник или служител, които са условие за оценка на трудоспособността на този работник или служител?

                  2)

                  Ако Съдът отговори отрицателно на първия въпрос, в резултат на което, съгласно член 9, параграф 2, буква з) от ОРЗД се допуска изключение от предвидената в член 9, параграф 1 от ОРЗД забрана за обработване на данни за здравословното състояние: в случай като настоящия има ли други изисквания за защита на данните, които трябва да се спазват извън определените в член 9, параграф 3 от ОРЗД, и евентуално какви са те?

                  3)

                  Ако Съдът отговори отрицателно на първия въпрос, в резултат на което, съгласно член 9, параграф 2, буква з) от ОРЗД се допуска изключение от предвидената в член 9, параграф 1 от ОРЗД забрана за обработване на данни за здравословното състояние: в случай като настоящия зависи ли допустимостта, съответно законосъобразността на обработването на данни за здравословното състояние и от обстоятелството, че е изпълнено поне едно от условията, които са посочени в член 6, параграф 1 от ОРЗД?

                  4)

                  Има ли член 82, параграф 1 от ОРЗД специален или общ превантивен характер и трябва ли това да се вземе предвид при оценката на размера на нематериалните вреди, които подлежат на обезщетяване на основание член 82, параграф 1 от ОРЗД от администратора, съответно от обработващия лични данни?

                  5)

                  Има ли значение степента на вина на администратора, съответно на обработващия лични данни, при оценката на размера на нематериалните вреди, които подлежат на обезщетяване на основание член 82, параграф 1 от ОРЗД? По-специално, може ли липсата или ниската степен на вина на администратора, съответно на обработващия лични данни, да се вземе предвид в негова полза?

         (1)  Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/EО (Общ регламент относно защитата на данните) (ОВ L 119, 2016 г., стр. 1).


title: Дело C-723/21: Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Cottbus (Германия), постъпило на 29 ноември 2021 г. — Stadt Frankfurt (Oder) и FWA Frankfurter Wasser- und Abwassergesellschaft mbH/Landesamt für Bergbau, Geologie und Rohstoffe

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/14

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Cottbus (Германия), постъпило на 29 ноември 2021 г. — Stadt Frankfurt (Oder) и FWA Frankfurter Wasser- und Abwassergesellschaft mbH/Landesamt für Bergbau, Geologie und Rohstoffe
      (Дело C-723/21)
      (2022/C 95/19)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Cottbus

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Stadt Frankfurt (Oder), FWA Frankfurter Wasser- und Abwassergesellschaft mbH

         Ответник: Landesamt für Bergbau, Geologie и Rohstoffe

         Преюдициални въпроси

                  1)

                              а)

                              Трябва ли член 7, параграф 3 от Директива 2000/60/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че всички членове на пряко заинтересованата от даден проект общественост имат право да предявяват по съдебен ред искания за установяване на нарушения на задължението:

                                          i)

                                          за предотвратяване на влошаването на качеството на водните обекти, използвани за производство на питейна вода,

                                          ii)

                                          за намаляване на степента на пречистване, необходима за производството на питейна вода,

                                    като се позовават на защитата на правата на трети лица в случай на забрана за влошаване на състоянието на подземните води (вж. решения на Съда от 28 май 2020 г., Land Nordrhein-Westfalen, C-535/18 (2), т. 132 и сл. и от 3 октомври 2019 г., Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland и др., C-197/18 (3), т. 40 и 42)?

                              б)

                              Ако отговорът на въпрос а) е отрицателен:
                              Имат ли във всеки случай жалбоподатели, на които са възложени производството и пречистването на питейна вода, право да предявяват искания за установяването на нарушения на забраните и изискванията по член 7, параграф 3 от Директива 2000/60?

                  2)

                  Съдържа ли член 7, параграф 3 от Директива 2000/60 и за водните обекти извън предпазните зони по смисъла на член 7, параграф 3, второ изречение от същата директива, наред със задължението за дългосрочно планиране в плановете за управление и програмите от мерки, задължение, подобно на предвиденото в член 4 от посочената директива, да се откаже разрешение за конкретни проекти поради нарушаване на забраната за влошаване (вж. решение Land Nordrhein-Westfalen, C-535/18, т. 75)?

                  3)

                  Въз основа на факта, че член 7, параграф 3 от Директива 2000/60 — за разлика от приложение V към член 4 от посочената директива — не определя самостоятелни референтни стойности за контрола на забраната за влошаване на състоянието:

                              а)

                              при какви условия трябва да се приеме, че ще настъпи влошаване на състоянието на водния обект и съответно увеличаване на необходимата за производството на питейна вода степен на пречистване?

                              б)

                              може ли за релевантен референтен показател за увеличаване на степента на пречистване и съответно за забраната на влошаването на състоянието по член 7, параграф 3 от Директива 2000/60 да се считат граничните стойности в приложение I към Директива 98/83/ЕО (4), както може да се заключи от член 7, параграф 2, in fine от Директива 2000/60?

                              в)

                              ако отговорът на въпрос б) е утвърдителен:
                              Може ли да е налице нарушение на забраната за влошаване по член 7, параграф 3 от Директива 2000/60, когато единствената значима стойност не е гранична стойност от част А или Б от приложение I [към Директива 98/83], а т.нар. индикативен параметър съгласно част В от приложение I [към Директива 98/83]?

                  4)

                  Кога следва да се приеме, че е нарушена забраната за влошаване на качеството на питейната вода по член 7, параграф 3 Директива 2000/60 (относно критерия за забраната за влошаване по член 4 от тази директива вж. решение Land Nordrhein-Westfalen, C-535/18, т. 119 и преди това решение от 1 юли 2015 г., Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, C-461/13 (5), т. 52)?

                              а)

                              Достатъчно ли е каквото и да е влошаване на състоянието, за да се приеме, че е налице нарушение,
                              или

                              б)

                              трябва да има вероятност от неспазването на индикативния параметър за сулфати от 250 mg/l,
                              или

                              в)

                              трябва да е налице опасност от мерки за отстраняване по смисъла на член 8, параграф 6 от Директива 98/83, които увеличават усилията за пречистване при производството на питейна вода?

                  5)

                  Съдържа ли член 7, параграф 3 от Директива 2000/60 освен материалноправния критерий за контрол и изисквания относно процедурата по официално разрешение, т.е. може ли практиката на Съда относно член 4 от посочената директива да се приложи спрямо обхвата на контрола по член 7, параграф 3 от същата (вж. решение Land Nordrhein-Westfalen, C-535/18, втори преюдициален въпрос)?

                  6)

                  Трябва ли организаторът на проекта да възложи експертиза относно наличието на евентуално нарушение на член 7, параграф 3 от Директива 2000/60 и веднага щом има вероятност проектът да наруши разпоредбите на член 7, параграф 3 от тази директива?

                  7)

                  Трябва ли и в този случай да се приеме, че експертизата трябва да е налице към момента на вземане на решението по реда на правната уредба в областта на водите и че следователно експертиза, извършена впоследствие в хода на съдебното производство, не може да отстрани незаконосъобразността на разрешението по реда на правната уредба в областта на водите (вж. решение Land Nordrhein-Westfalen, C-535/18, т. 76 и 80 и сл.)?

                  8)

                  При претеглянето на интересите в контекста на разрешението могат ли изискванията и забраните по член 7, параграф 3 от Директива 2000/60 да бъдат преодолени, като се отдаде приоритет на преследваната с проекта цел, например когато усилията за пречистване са малки или целта на проекта е особено важна?

                  9)

                  Прилага ли се член 4, параграф 7 спрямо член 7, параграф 3 от Директива 2000/60?

                  10)

                  Какви задължения, които надхвърлят установеното в член 4 от Директива 2000/60, могат да бъдат изведени от член 7, параграф 2 от същата директива, така че те да трябва да се вземат предвид в процедура по разрешаване на проекта?

         (1)  Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (ОВ L 327, 2000 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 193).

         (2)  ECLI:EU:C:2020:391.

         (3)  ECLI:EU:C:2019:824.

         (4)  Директива 98/83/ЕО на Съвета от 3 ноември 1998 година относно качеството на водите, предназначени за консумация от човека (ОВ L 330, 1998 г., стр. 32; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 4, стр. 255).

         (5)  ECLI:EU:C:2015:433.


title: Дело C-750/21 P: Жалба, подадена на 6 декември 2021 г. от Pilatus Bank plc срещу определението, постановено от Общия съд (девети състав) на 24 септември 2021 г. по дело T-139/19, Pilatus Bank/ЕЦБ

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/16

      Жалба, подадена на 6 декември 2021 г. от Pilatus Bank plc срещу определението, постановено от Общия съд (девети състав) на 24 септември 2021 г. по дело T-139/19, Pilatus Bank/ЕЦБ
      (Дело C-750/21 P)
      (2022/C 95/20)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Pilatus Bank plc (представител: O. Behrends, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Европейска централна банка (ЕЦБ)

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното определение;

                  —

                  да отмени на основание член 264 ДФЕС решението на ЕЦБ от 21 декември 2018 г., съгласно което ЕЦБ вече не е компетентна да осъществява пряк пруденциален надзор по отношение на жалбоподателя и да приема свързани с него мерки,

                  —

                  доколкото Съдът не може да се произнесе по същество, да върне делото за ново разглеждане на Общия съд и

                  —

                  да осъди ЕЦБ да заплати разноските на жалбоподателя и разноските в производството по обжалване.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.
      Първо основание: Общият съд тълкувал неправилно разпоредбите на Регламент (ЕС) № 1024/2013 (1) на Съвета, като приел, че ЕЦБ вече нямала компетентност по отношение на жалбоподателя, тъй като той вече бил загубил лиценза си.
      Второ основание: Общият съд не разгледал надлежно изложените от жалбоподателя основания за липсата на компетентност на ЕЦБ.

         (1)  Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета от 15 октомври 2013 година за възлагане на Европейската централна банка на конкретни задачи относно политиките, свързани с пруденциалния надзор над кредитните институции (ОВ L 287, 2013 г., стр. 63).


title: Дело C-751/21: Преюдициално запитване от Landesgericht Salzburg (Австрия), постъпило на 7 декември 2021 г. — PJ/Eurowings GmbH

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/17

      Преюдициално запитване от Landesgericht Salzburg (Австрия), постъпило на 7 декември 2021 г. — PJ/Eurowings GmbH
      (Дело C-751/21)
      (2022/C 95/21)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesgericht Salzburg

         Страни в главното производство

         Ищец: PJ

         Ответник: Eurowings GmbH

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Налице ли е „отказан достъп на борда“ по смисъла на член 4 и член 2, буква й) от Регламент (EО) № 261/2004 (1) и когато на пътниците се отказва да бъдат превозени със съответния полет не чак на изхода за качване на борда на самолета (изхода за излитане), а още на гишето за регистрация, и по тази причина те дори не стигат до изхода за качване на борда (изхода за излитане)?

                  2)

                  За да са изпълнени условията по член 3, параграф 2, буква а) от Регламент (EО) № 261/2004, достатъчно ли е при час на излитане в 6:20 ч., качване на пътниците на борда на самолета в 5:50 ч. и „затваряне на изхода“ в 6:05 ч. (съответно според бордната карта), след пристигането си с такси на летището в 5:14 ч. веднага след това (т.е. приблизително в 5:16 ч.) пътникът да се представи на гишето за регистрация на ответника? Този въпрос възниква по-специално с оглед и на факта, че в 3:14 ч. в деня на излитане ответникът е изпратил на пътника съобщение, че за полета са направени много резервации и че ръчният багаж трябва да бъде регистриран на гишето за регистрация. На следващо място този въпрос възниква и с оглед на предоставената от ответника информация, че гишето за регистрация в Хамбург е отворено между два часа и четиридесет минути преди излитане.

                  3)

                  Налице ли е „отказан достъп на борда“ по смисъла на член 4 и член 2, буква й) от Регламент (EО) № 261/2004, когато в 5:16 ч., за да регистрират багажа, ищецът и семейството му веднага са препратени от гишето за регистрация на ответника към силно натоварени автомати за предаване на багаж на летище Хамбург, които автомати обаче, въпреки оказаната от служителите на ответника и на летището помощ, не функционират безпроблемно, след което те са изпратени на други автомати за предаване на багажа, където регистрацията отново е неуспешна, което означава, че в 5:40 ч. за първи път един от тези автомати идентифицира един брой багаж, но в 5:41 ч. отказва регистрацията и отново препраща ищеца към гишето за регистрация на ответника, където му е съобщено, че вече е изпуснал полета?

                  4)

                  Представлява ли съпричиняване от страна на ищеца и следователно и на пътуващите заедно с него лица, предвид трудностите при автоматичната регистрация на багажа, просто да следват указанията на служителите и на автоматите и при това да пренебрегнат факта, че изтича времето, предвидено за края на регистрацията и за достигането до изхода за излитане? Следва ли ищецът и пътуващите заедно с него лица да бъдат упрекнати в това, че предвид трудностите при регистрацията на багажа не са помислили своевременно за това впоследствие багажът да се изпрати допълнително? Би ли било приемливо да се изисква от туристическата група да се раздели, да остави едно лице, например ищеца, при багажа, за да достигне изхода за излитане заедно с останалите лица? Този въпрос възниква по-специално предвид факта, че след прекарана операция на коляното дъщерята на ищеца поради патериците, а тъщата на ищеца — поради възрастта си и заболяването си от артроза — са били с ограничена способност да се движат.

                  5)

                  При отрицателен отговор на първия, втория и третия въпрос: трябва ли член 2, буква й) от Регламент (EО) № 261/2004 да се тълкува в смисъл, че е налице „отказан достъп на борда“ по смисъла на член 2, буква й) от Регламент (EО) № 261/2004, когато пътниците се нареждат на опашката пред гишето за регистрация на автомата за предаване на багаж приблизително един час преди излитането, но поради организационни пропуски на авиокомпанията (например недостатъчен брой отворени гишета за регистрация, липса на персонал, неинформиране на пътниците по високоговорителната уредба) и/или поради неизправности, възникнали на летището (дефект на автоматите за предаване на багаж), редът им на гишето за регистрация идва едва в момент (на затваряне на гишето за регистрация), в който по тази причина пътниците вече не могат да бъдат превозени?

         (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело C-753/21: Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 8 декември 2021 г. — Instrubel NV/Montana Management Inc., BNP Paribas Securities Services

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/18

      Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 8 декември 2021 г. — Instrubel NV/Montana Management Inc., BNP Paribas Securities Services
      (Дело C-753/21)
      (2022/C 95/22)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour de cassation

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Instrubel NV

         Ответници: Montana Management Inc., BNP Paribas Securities Services

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 4, параграфи 2, 3 и 4 и член 6 от изменения Регламент (ЕО) № 1210/2003 (1) да се тълкуват в смисъл, че:

                              —

                              замразените средства и икономически ресурси остават — докато не бъде взето решение за прехвърлянето им към механизмите, които са правоприемници на Фонда за развитие на Ирак — собственост на физическите и юридическите лица, органите и образуванията, свързани с режима на бившия президент Саддам Хюсеин, които са засегнати от замразяването на средствата и икономическите ресурси?

                              —

                              или тези замразени средства са собственост на механизмите, които са правоприемници на Фонда за развитие на Ирак, от влизането в сила на регламента, с който в приложения III и IV се посочват физическите и юридическите лица, органите и образуванията, свързани с режима на бившия президент Саддам Хюсеин, които са засегнати от замразяването на средствата и икономическите ресурси?

                  2)

                  В хипотезата, в която отговорът на първия въпрос е, че средствата и икономическите ресурси са собственост на механизмите, които са правоприемници на Фонда за развитие на Ирак, трябва ли член 4, параграфи 2, 3 и 4 и член 6 от изменения Регламент № 1210/2003 да се тълкуват в смисъл, че не допускат налагането върху замразени активи, без предварително разрешение от компетентния национален оран, на мярка, която не води до възлагане, като обезпечителния или изпълнителния запор, предвидени от френския кодекс на гражданските изпълнителни производства? Или пък тези разпоредби трябва да се тълкуват в смисъл, че изискват разрешението на този национален орган едва към момента на деблокиране на замразените средства?

         (1)  Регламент (ЕО) № 1210/2003 на Съвета от 7 юли 2003 година относно определени специфични ограничения върху икономическите и финансовите отношения с Ирак и за отмяна на Регламент (ЕО) № 2465/96 (ОВ L 169, 2003 г., стр. 6; Специално издание на български език, 2007 г., глава 10, том 3, стр. 45).


title: Дело C-754/21: Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 8 декември 2021 г. — Montana Management Inc./Heerema Zwijndrecht BV, BNP Paribas Securities Services

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/19

      Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 8 декември 2021 г. — Montana Management Inc./Heerema Zwijndrecht BV, BNP Paribas Securities Services
      (Дело C-754/21)
      (2022/C 95/23)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour de cassation

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Montana Management Inc.

         Ответници: Heerema Zwijndrecht BV, BNP Paribas Securities Services

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 4, параграфи 2, 3 и 4 и член 6 от изменения Регламент (ЕО) № 1210/2003 (1) да се тълкуват в смисъл, че:

                              —

                              замразените средства и икономически ресурси остават — докато не бъде взето решение за прехвърлянето им към механизмите, които са правоприемници на Фонда за развитие на Ирак — собственост на физическите и юридическите лица, органите и образуванията, свързани с режима на бившия президент Саддам Хюсеин, които са засегнати от замразяването на средствата и икономическите ресурси?

                              —

                              или тези замразени средства са собственост на механизмите, които са правоприемници на Фонда за развитие на Ирак, от влизането в сила на Регламента, с който в приложения III и IV се посочват физическите и юридическите лица, органите и образуванията, свързани с режима на бившия президент Саддам Хюсеин, които са засегнати от замразяването на средствата и икономическите ресурси?

                  2)

                  В хипотезата, в която отговорът на първия въпрос е, че средствата и икономическите ресурси са собственост на механизмите, които са правоприемници на Фонда за развитие на Ирак, трябва ли членове 4 и 6 от изменения Регламент (ЕО) № 1210/2003 да се тълкуват в смисъл, че налагането на запор върху замразените авоари е обусловено от предварителното разрешение на компетентния национален орган? Или път тези разпоредби трябва да се тълкуват в смисъл, че изискват разрешението на този национален орган едва към момента на деблокиране на замразените средства?

         (1)  Регламент (ЕО) № 1210/2003 на Съвета от 7 юли 2003 година относно определени специфични ограничения върху икономическите и финансовите отношения с Ирак и за отмяна на Регламент (ЕО) № 2465/96 (ОВ L 169, 2003 г., стр. 6; Специално издание на български език, 2007 г., глава 10, том 3, стр. 45).


title: Дело C-772/21: Преюдициално запитване от Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Литва), постъпило на 14 декември 2021 г. — „Brink’s Lithuania“ UAB/Lietuvos bankas

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/19

      Преюдициално запитване от Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Литва), постъпило на 14 декември 2021 г. — „Brink’s Lithuania“ UAB/Lietuvos bankas
      (Дело C-772/21)
      (2022/C 95/24)
      Език на производството: литовски

         Запитваща юрисдикция

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Страни в главното производство

         Касатор:„Brink’s Lithuania“ UAB

         Друга страна в касационното производство: Lietuvos bankas

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли член 6, параграф 2 от Решение ЕЦБ/2010/14 (1) да се тълкува в смисъл, че посочените в тази разпоредба минимални стандарти трябва да се спазват от лице, работещо с пари в брой, което извършва автоматизирана проверка за годност на евробанкнотите?

                  2)

                  Ако съгласно член 6, параграф 2 от Решение ЕЦБ/2010/14 посочените в него минимални стандарти са приложими само за производителите на банкнотообработващи машини (но не и за лицата, работещи с пари в брой), следва ли член 6, параграф 2 от Решение ЕЦБ/2010/14 във връзка с член 3, параграф 5 от него да се тълкува в смисъл, че не допуска разпоредба от националното право, съгласно която задължението за спазване на тези минимални стандарти се прилага за лице, работещо с пари в брой?

                  3)

                  Минималните стандарти за автоматизирана проверка за годност на евробанкнотите от банкнотообработващи машини, предвид факта, че са публикувани на уебсайта на ЕЦБ, съответстват ли на принципа на правна сигурност и на член 297, параграф 2 ДФЕС и задължителни ли са за лицата, работещи с пари в брой, и противопоставими ли са на тези лица?

                  4)

                  Член 6, параграф 2 от Решение ЕЦБ/2010/14 в частта, в която предвижда, че минималните стандарти за автоматизирана проверка за годност на евробанкнотите са публикувани на уебсайта на ЕЦБ със съответните изменения, противоречи ли на принципа на правна сигурност и на член 297, параграф 2 ДФЕС и съответно невалиден ли е?

         (1)  Решение на Европейската централна банка от 16 септември 2010 година относно проверките за истинност и годност и за връщането в обращение на евробанкноти (ЕЦБ/2010/14) (2010/597/EС) (ОВ L 267, 2010 г., стр. 1).


title: Дело C-804/21: Преюдициално запитване от Korkein oikeus (Финландия), постъпило на 20 декември 2021 г. — C и CD

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/20

      Преюдициално запитване от Korkein oikeus (Финландия), постъпило на 20 декември 2021 г. — C и CD
      (Дело C-804/21)
      (2022/C 95/25)
      Език на производството: фински

         Запитваща юрисдикция

      Korkein oikeus

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: C, CD

         Ответник: Syyttäjä

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Ако задържано лице не е предадено в срок, изисква ли член 23, параграф 3 във връзка с член 23, параграф 5 от Рамково решение 2002/584/ПВР (1) изпълняващият съдебен орган по член 6, параграф 2 от рамковото решение да определи нова дата за предаване и да провери дали са налице обстоятелства извън контрола на държавите членки, както и дали са спазени изискванията за задържането, или производство, в което съдът разглежда тези въпроси само по искане на страните, също е съвместимо с Рамковото решение? Ако се приеме, че удължаването на срока изисква участието на съдебния орган, липсата на такова участие означава ли задължително, че предвидените в рамковото решение срокове са изтекли и в такъв случаи задържаното лице трябва да бъде освободено съгласно член 23, параграф 5 от същото рамково решение?

                  2)

                  Трябва ли член 23, параграф 3 от Рамково решение 2002/584/ПВР да се тълкува в смисъл, че понятието за обстоятелства извън контрола на държавите членки включва и правни пречки за предаването, които се основават на националното законодателство на изпълняващата държава членка, като например забрана за изпълнение, постановена за срока на съдебното производство, или правото на търсещото убежище лице да остане в изпълняващата държава до произнасянето по молбата му за убежище?

         (1)  Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3).


title: Дело T-209/15: Решение на Общия съд от 21 декември 2021 г. — Gmina Kosakowo/Комисия (Държавни помощи — Летищна инфраструктура — Публично финансиране, предоставено от общини Гдиня и Косаково за преобразуването на летище Гдиня-Косаково — Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с вътрешния пазар и се разпорежда възстановяването ѝ — Предимство — Принцип на частния оператор в условията на пазарна икономика — Засягане на търговията между държавите членки — Нарушаване на конкуренцията — Възстановяване — Задължение за мотивирне)

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/21

      Решение на Общия съд от 21 декември 2021 г. — Gmina Kosakowo/Комисия
      (Дело T-209/15) (1)

      (Държавни помощи - Летищна инфраструктура - Публично финансиране, предоставено от общини Гдиня и Косаково за преобразуването на летище Гдиня-Косаково - Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с вътрешния пазар и се разпорежда възстановяването ѝ - Предимство - Принцип на частния оператор в условията на пазарна икономика - Засягане на търговията между държавите членки - Нарушаване на конкуренцията - Възстановяване - Задължение за мотивирне)
      (2022/C 95/26)
      Език на производството: полски

         Страни

         Жалбоподател: Gmina Kosakowo (Полша) (представител: M. Leśny, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия (представители: S. Noë, K. Herrmann и A. Stobiecka-Kuik)

         Предмет

      Жалба на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение (ЕС) 2015/1586 на Комисията от 26 февруари 2015 година относно мярка SA.35388 (13/C) (ex 13/NN и ex 12/N) — Полша — Изграждане на летище Гдиня-Косаково (OВ L 250, 2015 г., стр. 165)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Gmina Kosakowo понася направените от нея съдебни разноски, заедно с тези на Европейската комисия.

         (1)  ОВ C 205, 22.6.2015 г.


title: Дело, заведено на 10 януари 2022 г. от G. Modiano Limited и Standard Wool (UK) Limited срещу Надзорния орган на ЕАСТ (Дело E-1/22) 2022/C 103/11

text:
               3.3.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 103/14

      Дело, заведено на 10 януари 2022 г. от G. Modiano Limited и Standard Wool (UK) Limited срещу Надзорния орган на ЕАСТ
      (Дело E-1/22)
      (2022/C 103/11)
      На 10 януари 2022 г. в Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Надзорния орган на ЕАСТ от G. Modiano Limited и Standard Wool (UK) Limited, представлявани от адвокат Karl O. Wplefik от кантора Advokatfirmaet Wallevik, Klostergaten 36, 5005 Bergen, Норвегия, и адвокати Charles Whiddington и Zanda Romata от кантора Steptoe & Johnson L.L.P., 489 Avenue Louise, 1050 Brussels, Белгия.
      G. Modiano Limited и Standard Wool (UK) Limited искат от Съда на ЕАСТ:

                  1.

                  Да обяви настоящата жалба за допустима и основателна.

                  2.

                  Да обяви за недействително решението на Надзорния орган на ЕАСТ от 9 ноември 2021 г. по дело № 84045.

                  3.

                  Да обяви, че схемата за субсидии представлява нова помощ и че събирателните станции получават неправомерна помощ поне от 2002 г. насам, и да поиска от Надзорния орган на ЕАСТ да определи размера на неправомерната помощ.

                  4.

                  Да разпореди Надзорния орган на ЕАСТ да заплати съдебните разноски на G. Modiano Limited и Standard Wool (UK) Limited.

                  5.

                  Да разпореди всякакви други мерки в интерес на справедливостта.

            Правна и фактическа обстановка и основания, приведени в подкрепа на иска:

                  —

                  G. Modiano Limited е дружество с ограничена отговорност, учредено в Англия и Уелс. Основната му дейност е внос, износ, преработка, търговия с вълна от овце.

                  —

                  Standard Wool (UK) Limited е дружество с ограничена отговорност, учредено в Англия и Уелс. То е международен преработвател и търговец на вълна, със специален акцент върху търговията и обработката на вълна на ранен етап.

                  —

                  На 6 септември 2019 г. G. Modiano Limited и Standard Wool (UK) Limited („жалбоподателите“) подадоха жалба до Надзорния орган на ЕАСТ във връзка с норвежката схема за субсидии за вълна („схемата за субсидии“).

                  —

                  Настоящата жалба е иск за отмяна на решението на Надзорния орган на ЕАСТ, прието на 9 ноември 2021 г., с което се слага край на жалбата („оспорваното решение“).

                  —

                  Жалбоподателите искат отмяна на оспорваното решение на основание, че Надзорният орган на ЕАСТ:

                              —

                              е допуснал грешка при прилагане на правото и при оценката си, като е заключил, че схемата за субсидии представлява по-скоро съществуваща, отколкото нова помощ;

                              —

                              не е взел предвид цялата относима информация, предоставена от жалбоподателите в кореспонденцията им с него, и е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 16 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд;

                              —

                              не е проучил и оценил до каква степен събирателните станции са получили неправомерна помощ;

                              —

                              не е проучил и оценил неблагоприятните последици за конкуренцията от схемата за субсидии.


title: Дело, заведено на 28 януари 2022 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Исландия (Дело E-3/22) 2022/C 114/05

text:
               10.3.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 114/6

      Дело, заведено на 28 януари 2022 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Исландия
      (Дело E-3/22)
      (2022/C 114/05)
      На 28 януари 2022 г. пред Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Исландия от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Ingibjörg-Ólöf Vilhjálmsdóttir, Ewa Gromnicka, и Catherine Howdle, в качеството им на представители на Надзорния орган на ЕАСТ, с адрес: Avenue de Arts 19H, B-1000 Brussels, Belgium.
      Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ да постанови, че:
      като не e предотвратила:

                  а)

                  прякото унищожаване на мъртви животни, отпадъци от кланици от категория 3 и отпадъци от клане в домашни условия в разрешени депа в Исландия без предварителна преработка, в нарушение на член 12, буква в), член 13, буква в) и член 14, буква в) от Регламент (EO) № 1069/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 г. за установяване на здравни правила относно странични животински продукти и производни продукти, непредназначени за консумация от човека, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1774/2002, изменен и адаптиран към Споразумението за ЕИП въз основа на специфичните и секторните адаптации, упоменати в приложение I към посоченото споразумение;
                  както и

                  б)

                  заравянето на място на мъртви животни и отпадъци от клане в домашни условия (включително специфичен рисков материал от категория 1), без да са изпълнени условията по член 19 или член 20 от Регламент (EO) № 1069/2009, в нарушение на членове 12, 13 и 14 от Регламент (EO) № 1069/2009,

            Исландия не е изпълнила задълженията си:

                  а)

                  съгласно член 4, параграф 3 от Регламент (EO) № 1069/2009 да поддържа система за официален контрол, за да проверява дали съответните оператори спазват изискванията на Регламент (EO) № 1069/2009 относно унищожаването на странични животински продукти;

                  б)

                  съгласно член 4, параграф 4, буква б) от Регламент (EO) № 1069/2009 да разполага на нейна територия с подходяща система, която да гарантира, че страничните животински продукти се унищожават в съответствие с Регламент (EO) № 1069/2009; както и

                  в)

                  съгласно член 32, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 142/2011 на Комисията от 25 февруари 2011 г. за прилагане на Регламент (ЕО) № 1069/2009 на Европейския парламент и на Съвета за установяване на здравни правила относно странични животински продукти и производни продукти, непредназначени за консумация от човека, и за прилагане на Директива 97/78/ЕО на Съвета по отношение на някои проби и артикули, освободени от ветеринарни проверки на границата съгласно посочената директива, изменен и адаптиран към Споразумението за ЕИП въз основа на специфичните и секторните адаптации, упоменати в приложение I към посоченото споразумение, да вземе необходимите мерки за контрол на спазването от страна на съответните оператори на техните задължения по отношение на унищожаването на странични животински продукти.

         Правна и фактическа обстановка и основания, приведени в подкрепа на иска:

                  —

                  С настоящата искова молба Надзорният орган на ЕАСТ („Надзорният орган“) иска да се постанови, че Исландия е нарушила задълженията си съгласно правото на ЕИП по отношение на унищожаването на странични животински продукти, по-специално на мъртви животни, отпадъци от кланици и отпадъци от клане в домашни условия.

                  —

                  Нарушенията, които са предмет на исковата молба, са открити по време на мисия за установяване на фактите, проведена от Надзорния орган през септември 2013 г. Въпреки признанието на исландските органи за недостатъците, проведената през юни 2018 г. допълнителна мисия на Надзорния орган и пространната кореспонденция относно намерението на Исландия да спазва правилата, която се води в продължение на повече от девет години, тези нарушения все още не са отстранени.

                  —

                  Надзорният орган на ЕАСТ иска да се постанови, че като не е предотвратила прякото унищожаване на мъртви животни, отпадъци от кланици от категория 3 и отпадъци от клане в домашни условия в разрешени депа без предварителна преработка, както и заравянето на място на мъртви животни и отпадъци от клане в домашни условия (включително специфичен рисков материал от категория 1), без да са изпълнени законовите условия за такъв метод на унищожаване, Исландия не е изпълнила задълженията си, произтичащи от Регламент (ЕО) № 1069/2009 и Регламент (ЕС) № 142/2011 на Комисията.


title: Дело C-678/21 P: Жалба, подадена на 10 ноември 2021 г. от Sony Interactive Entertainment Europe Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 1 септември 2021 г. по дело T-463/20 — Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO

text:
               4.4.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/10

      Жалба, подадена на 10 ноември 2021 г. от Sony Interactive Entertainment Europe Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 1 септември 2021 г. по дело T-463/20 — Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO
      (Дело C-678/21 P)
      (2022/C 148/14)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (представители: S. Malynicz, BL, M. Maier, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      С определение от 24 февруари 2022 г. Съдът (състав по допускането на обжалване) определи, че не допуска обжалването по делото и че Sony Interactive Entertainment Europe Ltd понася направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-679/21 P: Жалба, подадена на 10 ноември 2021 г. от Sony Interactive Entertainment Europe Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 1 септември 2021 г. по дело T-561/20 — Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO

text:
               4.4.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/10

      Жалба, подадена на 10 ноември 2021 г. от Sony Interactive Entertainment Europe Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 1 септември 2021 г. по дело T-561/20 — Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO

      (Дело C-679/21 P)
      (2022/C 148/15)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (представители: S. Malynicz, BL)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      С определение от 22 февруари 2022 г. Съдът (състав по допускането на обжалване) постановява, че не допуска обжалване и че Sony Interactive Entertainment Europe Ltd понася направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-777/21: Преюдициално запитване от Tribunale di Napoli (Италия), постъпило на 15 декември 2021 г. — VB/Comune di Portici

text:
               4.4.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/11

      Преюдициално запитване от Tribunale di Napoli (Италия), постъпило на 15 декември 2021 г. — VB/Comune di Portici
      (Дело C-777/21)
      (2022/C 148/16)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale di Napoli

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: VB

         Ответник: Comune di Portici

         Преюдициални въпроси

      Противоречи ли на 49 и 56 от Договора за функционирането на Европейския съюз правна уредба на италианската държава (в случая член 93, параграфи 1-bis и 7-bis от Законодателен декрет № 285 от 1992 г.), която забранява на самостоятелно заето лице, пребиваващо в Италия повече от 60 дни, да се използва в посочената държава превозно средство, регистрирано в друга държава членка и използвано обичайно от него за придвижване в двете държави членки — държавата по местопребиваване и държавата по регистрация с цел упражняване на професията си (както и по причини, свързани с личния му живот)?


title: Дело C-2/22: Преюдициално запитване от Landgerichts Erfurt (Германия), постъпило на 3 януари 2022 г. — HK/Allianz Lebensversicherungs AG

text:
               4.4.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/11

      Преюдициално запитване от Landgerichts Erfurt (Германия), постъпило на 3 януари 2022 г. — HK/Allianz Lebensversicherungs AG
      (Дело C-2/22)
      (2022/C 148/17)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgerichts Erfurt

         Страни в главното производство

         Ищец: HK

         Ответник: Allianz Lebensversicherungs AG

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допуска ли правото на Съюза, и по-специално член 31 от Третата директива (1) и член 15, параграф 1 от Втората директива за животозастраховането (2), ако е приложимо във връзка с член 38 от Хартата на основните права на Европейския съюз, национална правна уредба, според която пълната информация за потребителя се предоставя допълнително, след подаването на заявление от потребителя, а именно заедно с връчването на застрахователната полица (т.нар. „модел на полицата“, Policenmodell)?
                  Ако отговорът на този въпрос е утвърдителен: поражда ли това само по себе си право на потребителя да се откаже от договора, тоест да развали застрахователния договор?
                  Може ли срещу такова право да бъде предявено възражението, че правото е изгубено или че е налице злоупотреба с права или съществуват други ограничения, например срокове, за упражняването на правото?

                  2)

                  Забранено ли е на застраховател, който не е уведомил потребителя за правото му на отказ или го е уведомил неправилно, да предяви срещу произтичащите от това права на потребителя, по-специално възражение, че правото е изгубено, възражение за злоупотреба с права или възражение за изтекъл срок?

                  3)

                  Забранено ли е на застраховател, който не е предоставил на потребителя информация за потребителя или му е предоставил само непълна или невярна такава информация, да предяви срещу произтичащите от това права на потребителя, по-специално възражение, че правото е изгубено, възражение за злоупотреба с права или възражение за изтекъл срок?

         (1)  Директива 92/96/ЕИО на Съвета от 10 ноември 1992 година за координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно прякото животозастраховане и за изменение на директиви 79/267/ЕИО и 90/619/ЕИО (Трета директива за животозастраховането) (ОВ L 360, 1992 г., стр. 1).

         (2)  Втора директива 90/619/ЕИО на Съвета от 8 ноември 1990 година за координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно прякото животозастраховане, за предвиждането на разпоредби за улесняване на ефективното осъществяване на свободно предоставяне на услуги и за изменение на Директива 79/267/ЕИО (ОВ L 330, 1990 г., стр. 50).


title: Дело C-8/22: Преюдициално запитване от Conseil d'État (Белгия), постъпило на 5 януари 2022 г. — XXX/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

text:
               4.4.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/12

      Преюдициално запитване от Conseil d'État (Белгия), постъпило на 5 януари 2022 г. — XXX/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
      (Дело C-8/22)
      (2022/C 148/18)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d'État

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: XXX

         Ответник: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 14, [параграф 4, буква] б) от Директива 2011/95/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила (1) да се тълкува в смисъл, че предвижда, че заплахата за обществото е доказана само поради осъждането на лицето, на което е предоставен статут на бежанец, с влязла в сила присъда за особено тежко престъпление, или трябва да се тълкува в смисъл, че предвижда, че влязлата в сила осъдителна присъда за особено тежко престъпление сама по себе си не е достатъчна, за да се докаже наличието на заплаха за обществото?

                  2)

                  Ако влязлата в сила осъдителна присъда за особено тежко престъпление сама по себе си не е достатъчна, за да се докаже наличието на заплаха за обществото, трябва ли член 14, [параграф 4, буква] б) от Директива 2011/95/ЕС да се тълкува в смисъл, че изисква от държавата членка да докаже, че след осъждането му жалбоподателят продължава да представлява заплаха за обществото? Трябва ли държавата членка да докаже, че тази заплаха е действителна и настояща, или е достатъчно заплахата да е потенциална? Трябва ли член 14, [параграф 4, буква] б) от Директива 2011/95/ЕС, разглеждан самостоятелно или във връзка с принципа на пропорционалност, да се тълкува в смисъл, че позволява статутът на бежанец да бъде отнет само ако отнемането е пропорционално и заплахата, която представлява получилото такъв статут лице, е достатъчно сериозна, за да обоснове отнемането?

                  3)

                  Ако държавата членка не е длъжна да доказва, че след осъждането му жалбоподателят продължава да представлява заплаха за обществото и че тази заплаха е действителна, настояща и достатъчно сериозна, за да обоснове отнемането на статута на бежанец, трябва ли член 14, [параграф 4, буква] б) от Директива 2011/95/ЕС да се тълкува в смисъл, че заплахата за обществото по принцип е доказана поради осъждането на лицето, на което е предоставен статут на бежанец, с влязла в сила присъда за особено тежко престъпление, но че това лице може да докаже, че не представлява или вече не представлява такава заплаха?

         (1)  ОВ L 337, 2011 г., стр. 9.


title: Дело T-724/21: Жалба, подадена на 11 ноември 2021 г. — IL и др./Парламент

text:
               4.4.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/29

      Жалба, подадена на 11 ноември 2021 г. — IL и др./Парламент
      (Дело T-724/21)
      (2022/C 148/40)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: IL и 81 други жалбоподатели (представители: P. de Bandt, M. Gherghinaru и L. Panepinto, адвокати)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да разпореди отмяната на решението на Бюрото на Европейския парламент от 27 октомври 2021 г. относно извънредните правила в областта на здравето и сигурността, които уреждат достъпа до сградите на Европейския парламент на неговите три места на работа,

                  —

                  да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски, включително тези по молбата за спиране на изпълнението на обжалваното решение.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъква три основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: обжалваното решение не е прието на правно основание, което допуска обработването на медицински данни на жалбоподателите. Жалбоподателите оспорват, че член 1д, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица и член 10, параграф 1, член 80, параграф 4 и член 126, параграф 2 от Условията за работа на другите служители на Европейския съюз представляват надлежно правно основание за приемането на обжалваното решение и съответно за налагането спрямо тях на оспорваната мярка. Освен това те твърдят, че решение на Бюрото, като обжалваното, не може да е основание за мерки, които предполагат обработване на много чувствителни данни, тъй като в съответствие с член 8 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) съществените елементи на обработването на такива данни трябва да са предвидени от „закона“, а това не е така, когато става въпрос за решение на Бюрото на Парламента.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на общите принципи относно обработването на лични данни. Това основание се състои от две твърдения.

                              —

                              Първо, твърди се нарушение на принципа за ограничаване на целите на обработването на данни и принципа на законност. Всъщност, за да може личните данни, фигуриращи в цифровите COVID сертификати на ЕС на жалбоподателите, да бъдат използвани, за да получат последните достъп до сградите на Парламента, се изисква тези данни да са били събрани за тази цел. При липсата на правно основание, което изрично да разрешава обработването на медицински данни, свързани с ваксинацията, тестването или излекуването като предпоставка за достъпа до работното място и парламентарните асамблеи, Бюрото на Парламента не може в никакъв случай да разрешава обработването на такива данни, още по-малко чрез акт, който не е закон в строгия смисъл на думата.

                              —

                              Второ, твърди се нарушение на принципите на добросъвестност, прозрачност и свеждане на данните до минимум, след като при събирането на личните им данни жалбоподателите не са били уведомени, че тези данни ще бъдат използвани, за да им се дава или отказва достъп до работното им място.

                  3.

                  Трето основание: обжалваното решение засяга необосновано правото на личен живот и лични данни, правото на физическа неприкосновеност, правото на свобода и сигурност, както и правото на равенство и недискриминация. Това основание се състои от две твърдения.

                              —

                              Първо, твърди се нарушение на правото на физическа неприкосновеност на жалбоподателите, на правото им на свобода и сигурност, на правото им на равенство и недискриминация, както и на правото им на зачитане на личния живот и личните данни.

                              —

                              Второ, твърди се, че извършеното с обжалваното решение нарушение на правата и принципите, посочени във връзка с първото твърдение, е в разрез с принципа на пропорционалност, предвиден в член 52, параграф 1 от Хартата, доколкото оспорваната мярка не е необходима, подходяща и пропорционална с оглед на преследваните цели.


title: Дело C-12/22: Преюдициално запитване от Okresný súd Prešov (Словакия), постъпило на 6 януари 2022 г. — UR/365.bank a.s.

text:
               4.4.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/13

      Преюдициално запитване от Okresný súd Prešov (Словакия), постъпило на 6 януари 2022 г. — UR/365.bank a.s.
      (Дело C-12/22)
      (2022/C 148/19)
      Език на производството: словашки

         Запитваща юрисдикция

      Okresný súd Prešov

         Страни в главното производство

         Ищец: UR

         Ответник: 365.bank a.s.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Отговарят ли данните, съдържащи се в сключения на 21 декември 2016 г. договор за потребителски кредит, както са посочени в настоящия акт, на изискването по член 10, параграф 2, буква а) от Директива 2008/48/ЕО (1) за ясно и кратко посочване на вида на кредита?

                  2)

                  Отговарят ли данните, съдържащи се сключения на 21 декември 2016 г. договор за потребителски кредит, както са посочени в настоящия акт, на изискването по член 10, параграф 2, буква в) от Директива 2008/48/ЕО за ясно и кратко посочване на срока на договора за кредит?

                  3)

                  Отговарят ли данните, съдържащи се сключения на 21 декември 2016 г. договор за потребителски кредит, както са посочени в настоящия акт, на изискването по член 10, параграф 2, буква ж) от Директива 2008/48/ЕО за ясно и кратко посочване на вида на кредита и

                              —

                              трябва ли договорът за потребителски кредит да съдържа математическата формула за изчисляване на ГПР [годишен процент на разходите], заедно със заместените променливи, както и самото изчисление,

                              —

                              достатъчно ли е, че в текста на договора за потребителски кредит се съдържат променливите, необходими за изчисляването на ГПР, или пък се изисква те да бъдат посочени още веднъж с изрично указване, че това са допусканията за изчисляване на ГПР?

                  4)

                  Може ли Директива 93/13/ЕИО (2) да се тълкува в смисъл, че изисква националната правна уредба или националната практика да задължи съда да обяви договорна клауза за неравноправна дори след прекратяването на договорното правоотношение, както в настоящия случай?

                  5)

                  Противоречи ли на цялата Директива 93/13/ЕИО на Съвета, и по-специално на петото съображение („като има предвид, че, най-общо казано, потребителите не познават законовите разпоредби, различни от тези в страната им, които уреждат договорите за продажба на стоки и предоставянето на услуги в държавите членки; като има предвид, че непознаването им може да възпира потребителите от извършване на неопосредени сделки за покупки на стоки или услуги в друга държава членка“), съдебна практика, в която при твърдяна липса на задължителен реквизит в договор за потребителски кредит се приема, че това обстоятелство е било известно на потребителя още в момента на подписване на договора за кредит, по-специално ако потребителят специално е потвърдил, че се е запознал с договора за кредит, чрез подписването на друга свързана кредитна документация (например формуляр със стандартна информация за потребителския кредит, списък с получените документ и т.н.)?

                  6)

                  Противоречи ли на принципа на защита на потребителите и принципа на ефективност предвиждането в националното право на субективен, но и на обективен давностен срок, почиващ на неутрален критерий (настъпване на неоснователно обогатяване), за предявяване на иск за връщане на получено от доставчик неоснователно обогатяване за сметка на потребител, така че определянето на момента, от който започва да тече давностният срок, да не се оставя само на преценката на потребителя и доставчикът съответно да няма реална възможност да се защити от повдигането на възражение за изтекла давност?

                  7)

                  Съответства ли на принципа на защита на потребителите и принципа на ефективност безусловното приемане, че всеки недостатък в изготвен от доставчик договор за потребителски кредит се дължи на умишлено действие на доставчика?

                  8)

                  Трябва ли принципът на ефективност в посочените по-долу решения на Съда на Европейския съюз да се разбира в смисъл, че давностният срок при неоснователно обогатяване, получено поради безлихвения и безвъзмездния характер на кредита предвид наличието на порок, трябва да започне да тече едва от момента на постановяване от съда на акт относно такъв порок (например като се установи, че кредитът е безлихвен и безвъзмезден)?

                  9)

                  От кой момент принципът на ефективност, приложен в посочените по-долу решения на Съда на ЕС, изисква давността да започне да тече?

         (1)  Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета (OB L 133, 2008 г., стр. 66).

         (2)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (OB L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело T-41/22: Жалба, подадена на 21 януари 2022 г. — Fundacja Instytut na rzecz Kultury Prawnej Ordo Iuris/Парламент

text:
               4.4.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/30

      Жалба, подадена на 21 януари 2022 г. — Fundacja Instytut na rzecz Kultury Prawnej Ordo Iuris/Парламент
      (Дело T-41/22)
      (2022/C 148/41)
      Език на производството: полски

         Страни

         Жалбоподател: Fundacja Instytut na rzecz Kultury Prawnej Ordo Iuris (Варшава, Полша) (представители: K. Koźmiński, правен съветник, и T. Siemiński, адвокат)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени изцяло Резолюцията на Европейския парламент от 11 ноември 2021 г. относно първата годишнина от фактическата забрана на абортите в Полша (2021/2925(RSP),

                  —

                  при условията на евентуалност, ако не уважи искането за пълна отмяна на обжалваната резолюция, да отмени същата частично, а именно буква „Ш“, която гласи: „като има предвид, че фундаменталистката организация „Ордо Юрис“ (Орден на правото), която е тясно свързана с управляващата коалиция, е движеща сила на кампаниите, подкопаващи правата на човека и равенството между половете в Полша, включително опитите за забрана на абортите, призивите Полша да се оттегли от Истанбулската конвенция и призивите за създаването на т.нар. зони, свободни от ЛГБТИ; като има предвид, че следователно с културните и религиозните ценности в Полша се злоупотребява, при което те биват използвани като причини за възпрепятстване на пълното реализиране на правата на жените, равенството на жените и правото им да вземат решения относно собствените си тела“,

                  —

                  да осъди Европейския парламент да заплати съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първото основание е относно липсата на компетентност на Европейския парламент за приемането на обжалваната резолюция, тъй като нейният предмет не попада в компетентността, предоставена на Европейския съюз по силата на Договорите от държавите членки, съответно относно превишаването на правомощия, изразяващо се в инструментализиране на правната форма на резолюцията с цел заобикаляне на изискването за изменение на договорите, с което на Европейския съюз се приписват компетенции, какви той няма съгласно тях.

                  2.

                  Второто основание е, че с резолюцията се нарушават Договорите или правилата за тяхното прилагане, т.е. за нарушение на член 2 ДЕС, член 4, параграф 2 ДЕС, член 6, параграф 3 ДЕС и член 10 ДФЕС, тъй като резолюцията:

                              —

                              нарушава субективни и лични права на жалбоподателя,

                              —

                              основава се на непроверена и неотговаряща на истината информация относно фактическото и правното положение в Полша,

                              —

                              съдържа ненадежден анализ и тълкуване на международното публично право по въпросите на аборта,

                              —

                              неоснователно приписва на забраната за прекратяване на бременността, както и на опазването на живота на човека в пренатална фаза предполагаемо несъответствие с ценностите по член 2 ДЕС, без да отчита факта, че въпросът относно допустимостта на аборта не е част от общите конституционни традиции на държавите членки, което на свой ред:

                              —

                              води до дискриминация в обществения, политическия и правния живот в Европейския съюз на лица, подкрепящи забраната за прекратяване на бременността и опазването на човешкия живот в пренатална фаза,

                              —

                              нарушава принципа на зачитане на националната и конституционна идентичност на държавите членки.


title: Дело T-195/19: Решение на Общия съд от 9 февруари 2022 г. — GEA Group/Комисия (Обжалване — Картели — Европейски пазари на калаени стабилизатори и топлинни стабилизатори ESBO/естери — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО — Отмяна на решението, с което се изменя първоначалното решение — Решение, с което се отхвърля искане за възстановяване на глобата — Жалба за отмяна — Подлежащ на обжалване акт — Правен интерес — Допустимост — Член 266, параграф 1 ДФЕС)

text:
               4.4.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/21

      Решение на Общия съд от 9 февруари 2022 г. — GEA Group/Комисия
      (Дело T-195/19) (1)

      (Обжалване - Картели - Европейски пазари на калаени стабилизатори и топлинни стабилизатори ESBO/естери - Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО - Отмяна на решението, с което се изменя първоначалното решение - Решение, с което се отхвърля искане за възстановяване на глобата - Жалба за отмяна - Подлежащ на обжалване акт - Правен интерес - Допустимост - Член 266, параграф 1 ДФЕС)
      (2022/C 148/27)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: GEA Group AG (Дюселдорф, Германия) (представители: I. du Mont, R. van der Hout и C. Wagner, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия (представители: P. Rossi, V. Bottka и T. Baumé)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение Ares(2019) 283284 на Комисията от 24 януари 2019 г., с което се отхвърля искането на жалбоподателя да му бъде възстановена глобата, заплатена въз основа на Решение C(2009) 8682 окончателен на Комисията от 11 ноември 2009 г. относно процедура по прилагане на член 81 ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП (преписка COMP/38.589 — Топлинни стабилизатори).

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  GEA Group AG понася, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на Европейската комисия.

         (1)  ОВ C 206, 17.6.2019 г.


title: Дело C-9/20: Решение на Съда (пети състав) от 10 февруари 2022 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Hamburg — Германия) — Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136/Finanzamt Hamburg-Oberalster (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Член 66, първа алинея, буква б) — Изискуемост на ДДС — Получаване на плащането — Член 167 — Възникване и обхват на правото на приспадане на платения по получени доставки ДДС — Член 167a — Дерогиране — Касова отчетност — Отдаване под наем и пренаемане на сграда, предназначена за промишлена или търговска дейност)

text:
               4.4.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/2

      Решение на Съда (пети състав) от 10 февруари 2022 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Hamburg — Германия) — Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136/Finanzamt Hamburg-Oberalster
      (Дело C-9/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Член 66, първа алинея, буква б) - Изискуемост на ДДС - Получаване на плащането - Член 167 - Възникване и обхват на правото на приспадане на платения по получени доставки ДДС - Член 167a - Дерогиране - Касова отчетност - Отдаване под наем и пренаемане на сграда, предназначена за промишлена или търговска дейност)
      (2022/C 148/02)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Finanzgericht Hamburg

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136

         Ответник: Finanzamt Hamburg-Oberalster

         Диспозитив

      Член 167 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, изменена с Директива 2010/45/ЕС на Съвета от 13 юли 2010 г., трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която предвижда, че правото на приспадане на платения по получени доставки данък възниква от момента на извършване на сделката, когато съгласно национална дерогация по член 66, първа алинея, буква б) от Директива 2006/112, изменена с Директива 2012/45, данъкът става изискуем от доставчика на стоки или услуги едва при получаването на възнаграждението, но възнаграждението все още не е било платено.

         (1)  ОВ C 137, 27.4.2020 г.


title: Дело T-59/22: Жалба, подадена на 31 януари 2022 г. — Conserve Italia и Conserves France/Комисия

text:
               4.4.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/31

      Жалба, подадена на 31 януари 2022 г. — Conserve Italia и Conserves France/Комисия
      (Дело T-59/22)
      (2022/C 148/42)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподатели: Conserve Italia — Consorzio Italiano fra cooperative agricole Soc. coop. agr. (Сан Ладзаро ди Савена, Италия), Conserves France (Тараскон, Франция) (представители: L. Di Via, M. Petite, L. Tresoldi и E. Belli, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да обви жалбата за допустима,

                  —

                  да отмени Решение C (2021) 8259 на Европейската комисия от 19 ноември 2021 г. (дело AT.40127 — Консервирани зеленчуци) относно производство по член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП в частта, която се отнася до изчисляването на глобата,

                  —

                  да намали размера на глобата и да приеме всяка друга мярка, която счете за подходяща,

                  —

                  да осъди Европейската комисия да плати на Conserve Italia и на Conserves France съдебните разноски по настоящото производство.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват две основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на член 101, параграф 1 ДФЕС, на член 23, параграф 3, трета алинея от Регламент № 1/2003 (1) и на точка 33 от Насоките относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003, поради фактическа грешка и грешка при прилагане на правото при квалифицирането на Conserve Italia като предприятие, а не като сдружение на предприятия, и грешка при определянето на тавана на глобата.

                              —

                              В това отношение се посочва, че жалбоподателите оспорват неправилната правна квалификация на Conserve Italia като „предприятие“, а не като „сдружение на предприятия“ за целите на прилагане на член 101, параграф 1 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП). Непризнаването в обжалваното решение на Conserve Italia за „сдружение на предприятия“ по смисъла на самостоятелното и автономно понятие на конкурентното право на Съюза е довело до сериозна грешка при изчисляването на тавана на глобата.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на член 101, параграф 1 ДФЕС, на член 23 от Регламент № 1/2003 и на точки 14, 19, 20, 22, 24 и 25 от Насоките поради грешка при изчисляването на основния размер.

                              —

                              В това отношение жалбоподателите посочват, на първо място, че при определянето на стойността на продажбите, които трябва да се вземат предвид, за да се изчисли основният размер на наложената им глоба, Европейската комисия е допуснала грешка като е взела предвид стойността на продажбите, осъществени на територията на цялото ЕИП. На второ място, жалбоподателите считат, че в случая е неоправдано вземането предвид от Европейската Комисия на 18 % от стойността на продажбите. Освен това Европейската комисия e обвинила Conserve Italia, че е участвало в нарушението през целия период, през който то се извършва, но не е отчела факта, че участието му във всяко споразумение е било много по-ограничено и въобще не е било продължително, тъй като изпълнението на споразуменията е било прекъсвано неколкократно.

         (1)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).