title: Дело C-70/13 P: Жалба, подадена на 8 февруари 2013 г. от Getty Images (US), Inc. срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 21 ноември 2012 г. по дело T-338/11: Getty Images (US), Inc./Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

text:
               6.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 101/12

         Жалба, подадена на 8 февруари 2013 г. от Getty Images (US), Inc. срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 21 ноември 2012 г. по дело T-338/11: Getty Images (US), Inc./Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
   (Дело C-70/13 P)
   2013/C 101/26
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Getty Images (US), Inc. (представител: P. Olson, адвокат)

      Друга страна в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Съда:

               —

               да отмени обжалваното съдебно решение,

               —

               да отмени оспореното решение в частта, в която се отхвърля жалбата на Getty Images срещу решението на проверителя на СХВП от 22 август 2010 г.,

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква три основания: (i) нарушение на член 7, параграф 1), буква б) от РМО (1), (ii) нарушение на член 7, параграф 1), буква в) и (iii) нарушение на принципа на равно третиране.
   Съгласно член 7, параграф 1), буква б) марките не могат да се регистрират, ако нямат „отличителен характер“. Наличието на минимален отличителен характер е достатъчно, за да не се приложи основанието за отказ, определено в този член. В конкретния случай обстоятелството, че по отношение на идентична марка за идентични и сходни стоки или услуги два пъти е прието, че е налице необходимият отличителен характер, създава силна презумпция, че „PHOTOS.COM“ има необходимия минимален отличителен характер.Сам по себе си фактът, че разгледан отделно всеки един от елементите няма отличителен характер не е означава, че комбинацията от тях няма такъв характер. Като комбинация от думите „PHOTOS“ и „.COM“ марката придобива самостоятелно значение в сравнение със значението на съставящите я елементи. Тази марка ясно се възприема от съответните потребители като търговско наименование на домейн. По естеството си наименованията на домейни са единствени. Като такова наименование „PHOTOS.COM“ указва на потребителите уникалния произход на стоките и услугите, който се различава от този на други стоки и услуги с различно наименование. По този начин то изпълнява целите на марката и условието за отличителен характер по член 7, параграф 1, буква б).
   Общественият интерес, който следва да се вземе предвид при прилагането на член 7, параграф 1), буква б) се състои в проверката дали марката може да гарантира на потребителите идентичността на произхода на стоката или услугата като им позволи, без да е възможно объркване, да разграничат тази стока или услуга от такива с друг произход. Безспорно е, че всяко наименование на домейн е единствено и че наименованията на домейни, които завършват на „.com“ обозначават търговски уебсайт. В точка 22 от обжалваното решение Общият съд признава, че елементът „.com“ незабавно ще бъде разпознат от съответните потребители като обозначаващ търговски уебсайт. Общият съд допуснал грешка като пренебрегнал обстоятелството, че наименованието на домейн изпълнява добре функцията да позволи на потребителите да разграничат стоките или услугите на жалбоподателя от тези на неговите конкуренти. Общественият интерес от защита на потребителите е постигнат, а член 7, параграф 1), буква б) не е нарушен.
   Що се отнася до член 7, параграф 1), буква в), Общият съд решил да не разглежда този въпрос. При все това тази разпоредба на била нарушена, тъй стоящият в основата ѝ обществен интерес е защитата на конкурентите на жалбоподателя, нито един от които не бил засегнат от регистрацията, тъй като това е наименование на домейн, което принадлежи на жалбоподателя. Освен това марката обективно не е описателна по отношение на стоките или услугите.
   Принципът на равно третиране изисква СХВП да е обвързана от по-ранните си решения когато разглежда идентични заявки за регистрация на марки и когато липсват признаци регистрацията на по-ранната марка да е погрешна. Този принцип задължава Съда да отмени заключението на СХВП, че „PHOTOS.COM“ не може да се регистрира. Общият съд посочва, че този принцип следва да се претегли със „спазването на законността“ и че жалбоподателите не могат да се позовават на по-ранни решения, за да получат идентично решение, тъй като последното било „евентуален незаконосъобразен акт, извършен в полза на трето лице“; поради това Общият съд постановява, че „такава проверка трябва да се прави във всеки конкретен случай“ (точка 69 от обжалваното съдебно решение).
   Принципът на равно третиране действително се противопоставя на принципа на законност. След Решение по дело STREAMSERVE (вж. Решение от 27 февруари 2002 г. по дело Streamserve/СХВП, Case T-106/00) се дава предимство на принципа на законност. Това води до положение на правна несигурност и до поредица съдебни производства по обжалване. С оглед на този опит е наложително да се обърне повече внимание на принципа на равно третиране. Проверителите на СХВП са длъжни да действат съгласувано, да прилагат общите стандарти, да идентифицират аналогичните случаи и да ги третират по сходен начин. Когато заявителите се позовават на регистрирани по-рано марки, не би трябвало да се допуска проверителите просто да се позовават на Решение по дело STREAMSERVE и да пренебрегват основния принцип на равно третиране. Вместо принцип на законност, при който по-ранните регистрации се разглеждат буквално като грешки, много по-надежден метод би била презумпцията, че по-ранните марки са надлежно регистрирани. При нито едно друго положение задължението за прилагане на принципа на равно третиране не е толкова ясно, както когато марките и стоките са идентични.
   В заключение, марката „PHOTOS.COM“ има същия отличителен характер спрямо обозначените с нея стоки и услуги като този на двете регистрирани по-рано марки. По отношение на настоящата заявка е налице същото основание за регистриране на марката, като за по-ранните марки и принципът на равно третиране изисква това.

      (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността, ОВ L 78, стр. 1


title: Дело C-393/07: Иск, предявен на 9 август 2007 г. — Италианска република/Европейски парламент

text:
               20.10.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 247/18

         Иск, предявен на 9 август 2007 г. — Италианска република/Европейски парламент
   (Дело C-393/07)
   (2007/C 247/23)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Ищец: Италианска република (представители: I. M. Braguglia, P. Gentili, avvocato dello Stato.)

      Ответник: Европейски парламент
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени Решение на Европейския парламент от 24 май 2007 г. P6_TA-PROV(2007)0209, нотифицирано на 28 май 2007 г., относно проверката на пълномощията на г-н Beniamino Donnici.

               —

               да се осъди Европейския парламент да заплати съдебните разноските.

         Правни основания и основни доводи
   В подкрепа на иска се изтъкват пет правни основания.
   На първо място, италианското правителство твърди, че е налице нарушение на членове 6 (предишен 4), 8 (предишен 7), 12 (предишен 11), 13 (предишен 12) от Решение 76/787/ЕОВС, ЕИО, Евратом относно Акта за избиране на членове на Европейския парламент с общи преки избори от 20 септември 1976 г. (Акт от 1976 г.), последно изменен с Решение № 2002/772/ЕО/Eвратом от 25 юни 2002 г. (1), и на член 6 ЕС. Според ищеца, Европейският парламент не може да проверява законосъобразността на националните избори в заседание за проверка на пълномощията на депутатите и поради това следва той само да се запознае с резултатите от редовно обявените избори. Обстоятелството, че съгласно член 6 от Акта от 1976 г. депутатите не могат да бъдат обвързвани с каквито и да било указания и не могат да поемат задължителен мандат, няма никаква връзка с изричния отказ на неизбран кандидат да встъпи в мандата на избран кандидат, прекратил функциите си.
   На второ място, според италианското правителство е налице нарушение на член 2 от Устава на членовете на Европейския парламент, приет с Решение 2005/684/EО (2), Eвратом от 28 септември 2005 г. Всъщност, тези разпоредби влизат в сила от законодателния период с начало 2009 г., и ищецът смята, че те засягат обаче само настоящите членове на ЕП и са без значение за преценката на отказ на неизбран кандидат да встъпи в мандата на избран кандидат, прекратил функциите си.
   На трето място, италианското правителство твърди, че е налице нарушение на член 199 EО и на членове 3 и 4 от Правилника за дейността на Европейския парламент. То счита, че тези разпоредби регулират само вътрешните процедури на Европейския парламент, между които процедурата за проверка на пълномощията, и следователно от тях не произтича правомощие за проверка на законосъобразността на националните избори, както и на встъпване от неизбран кандидат в мандата на избран кандидат, прекратил функциите си.
   На четвърто място италианското правителство твърди, че са нарушени членове 6 ЕС, 10 EО и 230 EО. Европейският парламент бил длъжен да зачете влязлото в сила решение на Consiglio di Stato, с което е установено правомерността на избора на г-н Donnici. Европейският парламент могъл да оспори това решение в качеството си на трето лице. Във всички случаи, решението на Европейския парламент противоречало на общия за всички държави-членки принцип на сила на пресъдено нещо.
   На пето място италианското правителство изтъква, че са налице пороци в мотивите на спорното решение. В него не са посочени фактическите обстоятелствата, вследствие на което Европейският парламент прави извода, че г-н Occhetto не се отказва доброволно да встъпи в мандата на г-н Di Pietro.

      (1)  ОВ L 283, стр. 1.

      (2)  ОВ L 262, стр. 1.


title: Дело T-210/07: Иск, предявен на 11 юни 2007 г. — RSA Security Ireland/Комисия

text:
               4.8.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 183/39

         Иск, предявен на 11 юни 2007 г. — RSA Security Ireland/Комисия
   (Дело T-210/07)
   (2007/C 183/74)
   Език на производството: английски
   Страни

      Ищец: RSA Security Ireland Ltd (Shannon, Ирландия) (представители: S. Daly, Solicitor и B. Conway, Barrister)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени решението на Комисията, изпратено на ищеца на 30 март 2007 г. от Revenue Commissioners, тъй като с него не се извършва тарифно класиране на продукта на ищеца в Комбинираната номенклатура с оглед на обективните му характеристики и качества,

               —

               да се постанови, че митническото класифициране на продукта трябва да се извършва съобразно присъщите му характеристики, а именно че става въпрос за автоматична машина за обработка на информация, която следователно попада в обхвата на позиция № 8471 от Комбинираната номенклатура; или при условията на евентуалност

               —

               да се постанови, че с оглед на основните си характеристики продуктът трябва да се класира като сметачна машина или устройство съгласно позиция № 8470 от Комбинираната номенклатура,

               —

               да се постанови, че съгласно приетите правила за класиране на стоки за нуждите на митниците на Общността основната характеристика на продукта не е на предпазно устройство или на средство за достъп до документи, съхранявани в автоматична машина за обработка на информация, или други,

               —

               да се възстановят на ищеца митата, изплатени от него при вноса на продукта в Общността, считано от момента на влизане в сила на решението на Комисията, заедно с лихвите.

         Правни основания и основни доводи
   С исковата си молба ищецът търси отмяна на решението на Комисията, което му е съобщено от Revenue Commissioners с електронно писмо от 30 март 2007 г. и е постановено във връзка с искането му, свързано с обвързващата тарифна информация относно предпазно устройство, което се свързва към автоматична машина за обработка на информация и се нарича „SID 800 Product“.
   Ищецът твърди, че решението, съобщено първо на Revenue Commissioners, а после и на самия него, не класира продукта му с оглед на обективните му качества и характеристики и определя тарифното класиране по начин, който представлява основна грешка при прилагане на правото.
   На следващо място, ищецът твърди, че справедливото тарифно класиране на продукта му оглед на основните му качества и характеристики се изразявало в класирането му като единица на автоматична машина за обработка на информация, попадаща в обхвата на позиция № 8471 от Митническия кодекс на Общността (1), тъй като отговаря на условията, предвидени в забележка 5, буква Б от позиция № 8471 за класиране или само по себе си е автоматична машина за обработка на информация.
   Евентуално, ищецът поддържа, че справедливото тарифно класиране на продукта му оглед на основните му качества и характеристики се изразявало в класирането му като сметачна машина или устройство, попадаща в обхвата на позиция № 8470 от Митническия кодекс на Общността.
   На последно място, ищецът твърди, че начинът, по който Комисията разгледала искането му, свързано с обвързващата тарифна информация за посочения продукт с оглед на характеристиките му на единица на автоматична машина за обработка на информация, се равнява на отказ от справедлива процедура и представлява злоупотреба с власт.

      (1)  Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 302, 1992 г., стр. 1).


title: Дело C-639/16 P: Жалба, подадена на 9 декември 2016 г. от Foodcare sp. z o.o. срещу решението на Общия съд (шести състав), постановено на 5 октомври 2016 г. по дело T-456/15, Foodcare sp. z o.o./EUIPO

text:
               26.6.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 202/8

         Жалба, подадена на 9 декември 2016 г. от Foodcare sp. z o.o. срещу решението на Общия съд (шести състав), постановено на 5 октомври 2016 г. по дело T-456/15, Foodcare sp. z o.o./EUIPO
   (Дело C-639/16 P)
   (2017/C 202/12)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Foodcare sp. z o.o. (представител: M. Żabińska, radca prawny)

      Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост, Dariusz Michalczewski
   С определение от 11 май 2017 г. Съдът (десети състав) обяви жалбата за недопустима.


title: Дело T-123/09: Жалба, подадена на 28 март 2009 г. — Ryanair/Комисия

text:
               20.6.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 141/45

         Жалба, подадена на 28 март 2009 г. — Ryanair/Комисия
   (Дело T-123/09)
   2009/C 141/96
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Ryanair Ltd (Дъблин, Ирландия) (представители: E. Vahida и I-G. Metaxas-Maragkidis, lawyers)

      Ответник: Комисия на Европейските общности

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се обяви съгласно членове 230 и 231 ЕО, че решението на Европейската комисия от 12 ноември 2008 година по преписка за държавна помощ C26/2008 (заем в размер на 300 милиона евро в полза на Alitalia S.p.A.) е частично недействително, доколкото с него не се разпорежда възстановяване на помощта от правоприемниците на Alitalia, а се предоставя допълнително време на Италия, за да приложи решението,

               —

               да се обяви съгласно членове 230 и 231 ЕО, че решението от 12 ноември 2008 година по преписка за държавна помощ N510/2008 (продажба на активи на Alitalia S.p.A) е изцяло недействително,

               —

               да се осъди Комисията да понесе направените от нея съдебни разноски и да заплати тези на жалбоподателя, и

               —

               да се предприемат по-нататъшни мерки, които Първоинстанционният съд счете за подходящи.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят оспорва законосъобразността на две решения на Комисията от 12 ноември 2008 г. съответно по преписка за държавна помощ C 26/2008 (ex NN 31/08) относно заем в размер на 300 милиона евро, който е предоставен на Alitalia S.p.A. и за който е направено уведомление под номер C(2008) 6743 (1) и по преписка за държавна помощ N510/2008 No — C(2008) 6745 окончателен относно процедурата по продажба на активите на Alitalia, доколкото Комисията счита, че посочената процедура не води до предоставяне на държавна помощ, при условие че италианските власти изпълнят определени задължения.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят посочва следните правни основания.
   Относно първото обжалвано решение жалбоподателят твърди, че то е частично недействително, тъй като с него не се разпорежда възстановяване на помощта от правоприемниците на Alitalia, а се предоставя допълнително време на Италия, за да събере вземането по заема.
   По отношение на второто обжалвано решение жалбоподателят поддържа, че като не е започнала официална процедура по разследване въпреки наличието на сериозни трудности, Комисията е приела непълно и опорочено решение, и е нарушила процесуалните права на жалбоподателя съгласно член 88, параграф 2 ЕО. При това жалбоподателят твърди, че Комисията няма компетентност, след обикновена предварителна проверка, да приеме условно решение, че не е налице помощ. Освен това жалбоподателят поддържа, че Комисията не е разгледала всички относими характеристики на мерките и техния контекст. По-специално, според жалбоподателя, Комисията не е проверила дали италианската процедура за извънредно управление води, сама по себе си, до предоставяне на помощ и дали италианското правителство е изменило законодателството в полза на плана на Compagnia Aerea Italiana.
   Освен това жалбоподателят твърди, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като не е взела предвид възможните алтернативи на продажбата на активите на Alitalia, като ликвидация по съдебен ред или прехвърляне на акции. Жалбоподателят поддържа също, че при продажбата на активите на Alitalia Комисията не е приложила принципа на инвеститора при пазарна икономика, по-специално като не е преценила последиците върху цените на изричното условие да не се прекъсва обслужването и на подразбиращото се условие приемникът на дейността на Alitalia по превоз на пътници да произхожда от Италия, като не е установила, че процедурата по продажба на активите на Alitalia е била явно неподходяща, като не е разгледала действителната цена, предложена от CAI, и като не е предвидила критерии за определяне на пазарната цена на активите на Alitalia.
   Жалбоподателят също така поддържа, че Комисията е допуснала грешка при определяне на страната, която трябва да възстанови сумата по заема, а именно CAI предвид приемствеността между Alitalia и Compagnia Aerea Italiana. Накрая жалбоподателят твърди, че Комисията не е изпълнила задължението си да изложи мотиви.

      (1)  ОВ 2009 г., L 52, стр. 3


title: Дело C-18/09: Иск, предявен на 14 януари 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Испания

text:
               21.3.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 69/27

         Иск, предявен на 14 януари 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Испания
   (Дело C-18/09)
   (2009/C 69/49)
   Език на производството: испански
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: K. Simonsson и L. Lozano Palacios)

      Ответник: Кралство Испания
   Искания на ищеца

               —

               Да се обяви, че запазвайки в сила Ley 48/2003, de 26 de noviembre, de régimen económico y de prestación de servicios de los puertos de interés general [Закон 48/2003 от 26 ноември относно икономическия режим и предоставянето на услуги от пристанищата от обществен интерес], и по-специално член 24, параграф 5 и член 27, параграфи 1, 2 и 4 от същия закон, които установяват система на отстъпки и освобождаване от пристанищни такси, Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по общностното право и по-специално по член 1 от Регламент (ЕИО) № 4055/86 (1) на Съвета от 22 декември 1986 година относно прилагането на принципа на свободното предоставяне на услуги по отношение на морския транспорт между държави-членки и между държави-членки и трети страни.

               —

               Да се осъди Кралство Испания да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Испанското законодателство установява редица освобождавания и отстъпки във връзка с пристанищните такси. Посочените освобождавания и отстъпки зависят от пристанищата на произход и местоназначение на корабите и водят до прилагане на по-благоприятни тарифи, на първо място — относно трафика между испанските архипелази или този със Сеута и Мелиля, на второ място — относно трафика между тези пристанища и пристанищата на Европейския съюз, и на трето място — между пристанищата на Европейския съюз. Поради това според Комисията посоченото законодателство се явява дискриминационно.
   Кралство Испания, което изтъква особеното географско положение на въпросните пристанища, не обосновава необходимостта, нито пропорционалността на мярката. Въпреки, че Кралство Испания поема ангажимент да измени въпросното законодателство, Комисията не е уведомена за приемането на закон във връзка с преустановяване на нарушението.

      (1)  ОВ L 378, стр. 1; Специално издание на български език 2007 г., глава 6, том 1, стр. 173.


title: Дело C-181/06: Решение на Съда (втори състав) от 5 юли 2007 г. (преюдициално запитване от Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto — Португалия) — Deutsche Lufthansa AG/Ana — Aeroportos de Portugal SA (Въздушен транспорт — Летища — Наземни услуги — Събиране на такса за наземно администриране и надзор)

text:
               25.8.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 199/11

         Решение на Съда (втори състав) от 5 юли 2007 г. (преюдициално запитване от Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto — Португалия) — Deutsche Lufthansa AG/Ana — Aeroportos de Portugal SA
   (Дело C-181/06) (1)

   (Въздушен транспорт - Летища - Наземни услуги - Събиране на такса за наземно администриране и надзор)
   (2007/C 199/18)
   Език на производството: португалски
   Препращаща юрисдикция
   Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto
   Страни в главното производство

      Ищец: Deutsche Lufthansa AG

      Ответник: Ana — Aeroportos de Portugal SA
   Предмет
   Преюдициално запитване от — Tribunal Administrativo e Fiscal — Тълкуване на член 16, параграф 3 от Директива 96/67/ЕО на Съвета от 15 октомври 1996 година относно достъп до пазара на наземни услуги в летищата на Общността (ОВ L 272, стр. 36; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 4, стр. 98) — Допускане до пазара на наземни услуги в летищата на Общността — Събиране на такса да достъп да пазара на наземно администриране и надзор
   Диспозитив
   Общностното право се противопоставя на национална правна уредба, като предвидената в член 10, параграф 1 от Декрет № 12/99 и член 18, параграф 2 от Декрета-закон № 280/99, освен ако таксата за наземно администриране и надзор, която е предвидена от тези правни норми, не се дължи като насрещна престация за съвкупността или за част от услугите, определени в точка 1 от Приложението към Директива 96/67/ЕО на Съвета от 15 октомври 1996 година относно достъп до пазара на наземни услуги в летищата на Общността, и не представлява второ таксуване на услуги, за които вече е платена друга такса или друг налог. В случай че при проверката на препращащата юрисдикция се установи, че спорната по главното производство такса представлява такса за достъп до инсталациите на летището, тази юрисдикция следва да провери дали въпросната такса отговаря на критериите за адекватност, обективност, прозрачност и недискриминация, както са определени в член 16, параграф 3 от Директива 96/67.

      (1)  ОВ C 154, 1 юли 2006 г.


title: Дело C-601/14: Решение на Съда (голям състав) от 11 октомври 2016 г. — Европейска комисия/Италианска република (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 2004/80/EО — Член 12, параграф 2 — Национални режими за обезщетяване на пострадалите от умишлени престъпления, извършени с насилие, при които се гарантира справедливо и подходящо обезщетение — Национален режим, който не обхваща всички умишлени престъпления, извършени с насилие на националната територия)

text:
               12.12.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 462/2

         Решение на Съда (голям състав) от 11 октомври 2016 г. — Европейска комисия/Италианска република
   (Дело C-601/14) (1)

   ((Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 2004/80/EО - Член 12, параграф 2 - Национални режими за обезщетяване на пострадалите от умишлени престъпления, извършени с насилие, при които се гарантира справедливо и подходящо обезщетение - Национален режим, който не обхваща всички умишлени престъпления, извършени с насилие на националната територия))
   (2016/C 462/02)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: . Traversa и F. Moro)

      Ответник: Италианска република (представители: G. Palmieri, подпомагани от G. Palatiello и E. De Bonis, avvocati dello Stato)

      Встъпила страна в подкрепа на ищеца: Съвет на Европейския съюз (представители: E. Moro, M. Chavrier и K. Pleśniak)

      Диспозитив

               1)

               Като не е приела всички необходими мерки, за да гарантира, че в презграничните случаи е налице система за обезщетяване на жертвите на всички умишлени престъпления, извършени с насилие на нейна територия, Италианската република не е изпълнила задължението си по член 12, параграф 2 от Директива 2004/80/ЕО на Съвета от 29 април 2004 година относно обезщетението на жертвите на престъпления.

               2)

               Италианската република понася направените от нея съдебни разноски, както и съдебните разноски на Европейската комисия.

               3)

               Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 89, 16.3.2015 г.


title: Дело T-496/14: Иск, предявен на 26 юни 2014 г.  — Berry Investments/Съвет

text:
               1.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 292/53

         Иск, предявен на 26 юни 2014 г. — Berry Investments/Съвет
   (Дело T-496/14)
   2014/C 292/65
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Ищец: Berry Investments, Inc. (Monrovia, Либерия) (представители: B. Christianos и S. Paliou, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на ищеца

   Ищецът иска от Общия съд:

               —

               да осъди ответника да му заплати сумата от 4 36  357,19 EUR като обезщетение за вредите, причинени му от незаконните действия на ответника, ведно с лихвата, считано от датата на неправомерното му лишаване от депозитите му (29 март 2013 г.) до постановяване на решението по настоящото дело, както и мораторната лихва от постановяване на решението по настоящото дело до окончателното изплащане на сумата,

               —

               при условията на евентуалност, да осъди ответника да му заплати 4/5 от посочената по-горе сума, т. е. сумата от 3 49  085,75 EUR като обезщетение за вредите, причинени му от незаконните действия на ответника, ведно с лихвата, считано от датата на неправомерното му лишаване от депозитите му (29 март 2013 г.) до постановяване на решението по настоящото дело, както и мораторната лихва от постановяване на решението по настоящото дело до окончателното изплащане на сумата,

               —

               при условията на евентуалност спрямо предходното, да определи сумата, която ответникът ще трябва да му заплати като обезщетение за вредите, причинени му от незаконните действия на ответника,

               —

               да осъди ответника да му заплати сумата от 50  000 EUR като обезщетение за неимуществените вреди, причинени му от нарушението на принципа на равно третиране,

               —

               да осъди ответника да му заплати сумата от 50  000 EUR като обезщетение за неимуществените вреди, причинени му от нарушението на правото на ефективна съдебна защита, и

               —

               да осъди ответника да заплати направените от ищеца съдебни разноски.

      Правни основания и основни доводи

   C този иск по член 340, втора алинея ДФЕС ищецът иска Общият съд, който е компетентен по силата на член 268 ДФЕС, да постанови решение за присъждане на обезщетение за вредата, претърпяна от него поради неправомерното поведение на ответника.
   Ищецът твърди, че вредата е възникнала, тъй като ответникът, превишавайки собствените си правомощия и в нарушение на вторичното право и на общите принципи на правото на Съюза, наложил и впоследствие предизвикал намаляване на банковите депозити на ищеца в Cyprus Popular Bank Public Co Ltd. (Народна банка) и във всеки случай е допринесъл за този резултат.
   Ищецът твърди по-конкретно, че ответникът е виновен за следните нарушения на основните права и на общите принципи на правото на Съюза:

               —

               на първо място, нарушаване на правото на собственост,

               —

               на второ място, нарушаване на принципа на равно третиране, и

               —

               на трето място, нарушаване на правото на ефективна съдебна защита и на принципа на правна сигурност.

               —

               Ищецът твърди, че са налице посочените в съдебната практика условия за ангажиране на извъндоговорната отговорност на ответника за обезщетяване на вредите.


title: Решение на Съда от 22 ноември 2012 година по дело E-17/11 — Aresbank SA срещу Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (Финансов надзорен орган) и Исландия (Директива 94/19/ЕО — Директива 2000/12/ЕО — Директива 2006/48/ЕО — Допустимост — Национално законодателство, което е възприело разпоредби от правото на ЕИП за регулиране на ситуации на чисто вътрешно равнище — Понятие за депозит — Междубанкови заеми — Взаимно признаване на разрешение за предприемане и извършване на дейност като кредитна институция — Приложимост на решенията на Съвместния комитет на ЕИП)

text:
               14.3.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 75/13

         РЕШЕНИЕ НА СЪДА
   от 22 ноември 2012 година
   по дело E-17/11
   Aresbank SA срещу Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (Финансов надзорен орган) и Исландия
   (Директива 94/19/ЕО — Директива 2000/12/ЕО — Директива 2006/48/ЕО — Допустимост — Национално законодателство, което е възприело разпоредби от правото на ЕИП за регулиране на ситуации на чисто вътрешно равнище — Понятие за депозит — Междубанкови заеми — Взаимно признаване на разрешение за предприемане и извършване на дейност като кредитна институция — Приложимост на решенията на Съвместния комитет на ЕИП)
   2013/C 75/07
   По дело E-17/11 Aresbank SA срещу Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (Финансов надзорен орган) и Исландия — МОЛБА до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Hæstiréttur Íslands (Върховен съд на Исландия), относно тълкуването на термина „депозит“ по член 1, параграф 1 от Директива 94/19/ЕО на Съвета относно схемите за гарантиране на депозити Съдът, в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen (съдия-докладчик) и Páll Hreinsson, съдии, постанови на 22 ноември 2012 г. решение, чийто диспозитив гласи:

               1.

               Член 1, параграф 1 от Директива 94/19/ЕО на Съвета относно схемите за гарантиране на депозити трябва да се тълкува в смисъл, че средствата, които една кредитна институция предоставя на заем на друга кредитна институция заемополучател и които трябва да бъдат върнати на предварително определена дата заедно със специално договорена лихва, трябва да се считат за депозит по смисъла на посочената разпоредба. Това важи дори ако средствата не са поставени в специална сметка на името на кредитната институция заемодател, кредитната институция заемополучател не е издала никакви специални документи, с които се потвърждава получаването на средствата, не е направила вноски за тези средства в гаранционния фонд на вложителите и инвеститорите и средствата не са вписани като депозит в счетоводните сметки на кредитната институция заемополучател.
               Независимо от това такива средства, прехвърлени от една кредитна институция на друга съгласно споразумение за заем, представляват депозити, които не са обхванати от схемите за гарантиране, предвидени в Директива 94/19/ЕО. Следователно подобни средства не отговарят на условията за изплащане по посочената директива. Поради това може да се направи разграничение между функционалното определение за депозити, отговарящи на условията по Директива 94/19/ЕО, основаващо се на член 1, параграф 1 във връзка с член 2, и техническото определение, в което се включват и депозити, които не са обхванати от гаранционните схеми, предвидени в Директива 94/19/ЕО, и следователно не отговарят на условията за изплащане. Задача на националния съд е да установи дали съгласно националното право за целите на настоящото дело трябва да се приложи техническото или функционалното определение за депозит.

               2.

               При преценката дали даден заем между две кредитни институции в ЕИП представлява депозит по смисъла на член 1, параграф 1 от Директива 94/19/ЕО е без значение, че държавата, в която е установена банката заемополучател, се е възползвала от правото по член 7, параграф 2 от Директива 94/19/ЕО да изключи депозитите на финансови институции от задължението за гарантиране на депозитите.

               3.

               Когато кредитна институция, предоставяща заеми на междубанковия пазар, е получила разрешение да приема депозити от обществеността, за квалифицирането на междубанков заем, отпуснат от тази институция на друга кредитна институция, като депозит по смисъла на член 1, параграф 1 от Директива 94/19/ЕО е без значение, че институцията заемодател не приема такива депозити, а финансира операциите си чрез вноски от своя собственик и чрез емитирането на финансови инструменти, като впоследствие използва тези средства за предоставянето на нови заеми на междубанковия пазар, освен ако разрешението за предприемане и осъществяване на дейност като кредитна институция, с което тя е разполагала, е било отнето от компетентния орган.


title: Дело T-346/14: Жалба, подадена на 14 май 2014 г.  — Yanukovych/Съвет

text:
               4.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 253/37

         Жалба, подадена на 14 май 2014 г. — Yanukovych/Съвет
   (Дело T-346/14)
   2014/C 253/52
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Viktor Fedorovych Yanukovych (Киев, Украйна) (представител: T. Beazley, QC)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение 2014/119/ОВППС на Съвета от 5 март 2014 година относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна (OВ L 66, стp. 26), изменено с Решение 2014/216/ОВППС на Съвета от 14 април 2014 година (OВ L 111, стp. 91) и Регламент (ЕС) № 208/2014 на Съвета от 5 март 2014 година (OВ L 66, стp. 1) относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на положението в Украйна, изменен с Регламент (ЕС) № 381/2014 на Съвета от 14 април 2014 година (OВ L 111, стp. 33), доколкото те се прилагат спрямо жалбоподателя; и

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски на жалбоподателя.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага седем правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от липсата на надлежно правно основание на решението и на регламента на Съвета на Европейския съюз („Съветът“). Доводите в подкрепа на това твърдение включват (a) че условията за позоваване на член 29 ДЕС от Съвета не са били изпълнени от решението. Наред с останалото: (i) изрично изтъкнатите от Съвета цели (утвърждаване на върховенството на закона и спазването на човешките права в Украйна), не биха могли фактически да бъдат поддържани от Съвета, който след това излага основанията за включването (свързани с твърдяното присвояване на украински държавни средства и незаконното им прехвърляне извън Украйна, което жалбоподателят отрича), които не съответстват и противоречат на изложените или каквито и да е релевантни цели по член 21 ДЕС. (ii) Решението и регламентът противоречат на други релевантни цели, посочени в член 21, доколкото те не осигуряват „утвърждаване и укрепване на демокрацията и принципите на международното право“, в частност съдържайки погрешни твърдения и в съответствие с това действия на това основание, че законно и демократично избраният президент на Украйна — жалбоподателят, бил „бившият президент“, противно на правото на Украйна и международното право и осигурявайки подкрепа за така наречения „временен президент и правителство“, които не са били законно и демократично избрани и които са взели властта, която са имали временно, чрез незаконна употреба на сила, противно на върховенството на закона, демократичните принципи и международното право. (б) Условията за позоваване на член 215 ДЕФС не са били изпълнени, тъй като не е било налице валидно решение по глава 1 от дял V от ДЕС. (в) Не е била налице достатъчна връзка за позоваване на член 215 ДФЕС срещу жалбоподателя.

               2.

               Второто правно основание е изведено от злоупотреба с власт от Съвета. Действителната цел на Съвета при приемането на решението (и поради това и на регламента) по съществото си е било да се опита да спечели благоразположението на така наречения „временен режим“ на Украйна, така че Украйна да пристъпи към по-тесни връзки с ЕС (след като такива тесни връзки са били отхвърлени от демократично избрания президент на Украйна и неговото правителство), а не явно изложените причини в решението и регламента.

               3.

               Третото правно основание е изведено от липса на изложени мотиви на Съвета. Изложените мотиви в решението и регламента за включването на жалбоподателя (освен, че са погрешни) са формални, неподходящи и непълни с оглед особените изисквания.

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от неизпълнението по отношение на жалбоподателя на изложените критерии за лице, което да бъде включено в списъка към релевантния момент. Наред с останалото, Съветът не е предоставил релевантната информация, въпреки, че е бил осведомен, че жалбоподателят (a) в никакъв момент не е бил признат от какъвто и да е съдебен или друг компетентен орган за отговорен за присвояването на украински държавни средства и незаконното им прехвърляне, и (б) в никакъв момент не е бил обект на наказателно преследване в Украйна във връзка с разследване на престъпления, свързани с присвояването на украински държавни средства и тяхното незаконно прехвърляне в чужбина.

               5.

               Петото правно основание е изведено от явни грешки в преценката на Съвета при включването на жалбоподателя в обжалваните мерки. Наред с останалото Съветът не е имал, във всеки случай не и „конкретни“ доказателства, установяващи, че твърденията срещу жалбоподателя са били „точни по същество“ и погрешно се е позовал на твърдения на незаконния така наречен „временен режим“, който е целял да узурпира властта и е имал ясни подбуди да прави такива твърдения с цел злоупотреба.

               6.

               Шестото правно основание е изведено от нарушение на правото на жалбоподателя на защита и/или от отказа на ефективна съдебна защита. Наред с останалото, Съветът не е предоставил на жалбоподателя пълно изложение на съображенията, включително доказателствата срещу него и не му е предоставил точна информация и материали, за които твърди, че обосновават замразяването на активи, а го е задължил да подаде такова искане в несправедливо кратък срок.

               7.

               Седмото правно основание е изведено от нарушение на правото на собственост на жалбоподателя по член 17, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз, доколкото, наред с останалото, ограничителните мерки са необосновано и непропорционално ограничение на това право.


title: Дело T-198/12 R: Определение на председателя на Общия съд от 15 май 2013 г. — Германия/Комисия (Обезпечително производство — Граничните стойности за антимон, арсен, барий, олово и живак в детските играчки — Отказ на Комисията да одобри изцяло националните разпоредби, нотифицирани от германските власти, с които се запазват граничните стойности за тези вещества — Молба за постановяване на временни мерки — Допустимост — Неотложност — Fumus boni juris — Претегляне на интереси)

text:
               29.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 189/23

         Определение на председателя на Общия съд от 15 май 2013 г. — Германия/Комисия
   (Дело T-198/12 R)
   (Обезпечително производство - Граничните стойности за антимон, арсен, барий, олово и живак в детските играчки - Отказ на Комисията да одобри изцяло националните разпоредби, нотифицирани от германските власти, с които се запазват граничните стойности за тези вещества - Молба за постановяване на временни мерки - Допустимост - Неотложност - Fumus boni juris - Претегляне на интереси)
   2013/C 189/48
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: T. Henze и A. Wiedmann)

      Ответник: Европейска комисия (представители: M. Patakia и G. Wilms)

      Предмет

   Молба за временно запазване в сила на националните разпоредби, нотифицирани от германските власти, относно граничните стойности за антимон, арсен, барий, олово и живак в детските играчки до произнасянето на решението на Общия съд по съществото на спора.

      Диспозитив

               1.

               Европейската комисия допуска запазване в сила на националните разпоредби, нотифицирани от Федерална република Германия, относно граничните стойности за антимон, арсен, барий, олово и живак в детските играчки до произнасянето на решението на Общия съд по съществото на спора.

               2.

               Отхвърля молбата за постановяване на временни мерки в останалата ѝ част.

               3.

               Общият съд не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело T-242/12: Жалба, подадена на 4 юни 2012 г. — SNCF/Комисия

text:
               8.9.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 273/11

         Жалба, подадена на 4 юни 2012 г. — SNCF/Комисия
   (Дело T-242/12)
   2012/C 273/19
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: SNCF (Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (Париж, Франция) (представители: адв. P. Beurier, адв. O. Billard и адв. V. Landes)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               Да отмени изцяло обжалваното решение;

               —

               да осъди Комисията да заплати всички съдебни разноски, направени в настоящото производство.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят иска отмяната на Решение C(2012) 1616 окончателен на Комисията от 9 март 2012 г., с което се обявяват за несъвместими с вътрешния пазар помощите, приведени в изпълнение от Френската република в полза на Sernam SCS (1), предоставени, наред с останалото, посредством рекапитализация, отпуснати гаранции и посредством отказ от вземания към Sernam от страна на жалбоподателя.
   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага шест правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от нарушение на правото на защита на жалбоподателя, доколкото като заела в обжалваното решение позиция, която не била изложена в решението за откриване на процедурата, Комисията не е позволила на жалбоподателя да се запознае надлежно с нейната гледна точка относно релевантността на тази позиция.

               2.

               Второто правно основание е изведено от нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания, доколкото Решението „Sernam 2“ (2) е създало положение, от което са възникнали оправдани правни очаквания на жалбоподателя относно правомерността на прехвърлянето на активи en bloc на Sernam.

               3.

               Третото правно основание е изведено от нарушение на задължението за полагане на грижа и на принципа на правна сигурност, доколкото Комисията е приела решение около седем години след прехвърлянето на активи en bloc на Sernam.

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от грешки в прилагане на правото и от фактически грешки, доколкото Комисията е приела, че не са били спазени условията по член 3, параграф 2 от Решението „Sernam 2“. Това правно основание е развито в шест части, изведени от грешките, които Комисията е допуснала, приемайки, че:

                           —

                           прехвърлянето на активи en bloc на Sernam не е било извършено на 30 юни 2005 г.;

                           —

                           това прехвърляне не представлява продажба;

                           —

                           това не било универсално прехвърляне (на активи и пасиви) на Sernam SA;

                           —

                           то не се ограничило до активите на Sernam SA, а е било увеличено с 59 милиона евро;

                           —

                           то не било извършено посредством прозрачна и открита процедура;

                           —

                           то не било съобразено с целта на продажба на активи.

               5.

               Петото правно основание е изведено от грешка при прилагане на правото, доколкото Комисията е приела, че задължението за възстановяване на помощ от 41 милиона евро е прехвърлено на Financière Sernam и на неговите дъщерни дружества, въпреки че не можело да се счита, че Financière Sernam се е ползвало от предимство, доколкото то е платило пазарната цена за активите en bloc на Sernam.

               6.

               Шестото правно основание е изведено от липсата на мотиви и от фактически грешки и грешки при прилагане на правото, доколкото Комисията е приела, че мерките по протокола за съгласие относно прехвърлянето на активите en bloc на Sernam представлявали държавни помощи, въпреки че тези активи били придобити по пазарната им цена, произтичаща от открита, прозрачна, безусловна и недискриминационна процедура за възлагане на обществена поръчка и въпреки че тази цена била много по-ниска от цената на ликвидацията, която жалбоподателят е щял да плати в случай на съдебна ликвидация на Sernam.

      (1)  Държавна помощ № C 37/2008 — Франция — Прилагане на Решение „Sernam 2“ — SA.12522.

      (2)  Решение 2006/367/ЕО на Комисията от 20 октомври 2004 г. относно държавна помощ, частично приведена в изпълнение от Франция в полза на предприятието „Sernam“ [нотифицирана под номер C(2004) 3940] (ОВ L 140, 2006, стр. 1).


title: Дело C-555/13: Преюдициално запитване, отправено от Tribunal Arbitral (Португалия) на 28 октомври 2013 г. — Merck Canada Inc./Accord Healthcare Limited и др.

text:
               18.1.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 15/9

         Преюдициално запитване, отправено от Tribunal Arbitral (Португалия) на 28 октомври 2013 г. — Merck Canada Inc./Accord Healthcare Limited и др.
   (Дело C-555/13)
   2014/C 15/11
   Език на производството: португалски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Arbitral

      Страни в главното производство

      Ищец: Merck Canada Inc.

      Ответници: Accord Healthcare Limited, Alter SA, Labochem Ltd, Synthon BV, Ranbaxy Portugal — Comércio e Desenvolvimento de Produtos Farmacêuticos, Unipessoal Lda

      Преюдициален въпрос

   Член 13 от Регламент (ЕО) № 469/2009 (1) може ли да се тълкува в смисъл, че допуска чрез сертификат за допълнителна закрила за лекарствени продукти срокът на изключителните права за използване на патентованото изобретение да надвишава 15 години, считано от първото разрешение за пускане на пазара на Общността на въпросния лекарствен продукт (без да се отчита удължаването, предвидено в посочения по-горе член 13, параграф 3)?

      (1)  Регламент (ЕО) № 469/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 година относно сертификата за допълнителна закрила на лекарствените продукти (кодифицирана версия) (ОВ L 152, стр. 1).


title: Дело C-463/14: Решение на Съда (трети състав) от 3 септември 2015 г. (преюдициално запитване от Административен съд — Варна — България) — „Аспарухово Лейк Инвестмънт Къмпани“ ООД/Директор на дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ Варна при Централно управление на Националната агенция за приходите (Преюдициално запитване — Обща система на данъка върху добавената стойност — Директива 2006/112/ЕО — Член 24, параграф 1, член 25, буква б), член 62, параграф 2, член 63 и член 64, параграф 1 — Понятие „доставка на услуги“ — Абонаментен договор за извършване на консултантски услуги — Данъчно събитие — Необходимост да се докаже действителното извършване на услугите — Изискуемост на данъка)

text:
               26.10.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 354/11

         Решение на Съда (трети състав) от 3 септември 2015 г. (преюдициално запитване от Административен съд — Варна — България) — „Аспарухово Лейк Инвестмънт Къмпани“ ООД/Директор на дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ Варна при Централно управление на Националната агенция за приходите
   (Дело C-463/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Обща система на данъка върху добавената стойност - Директива 2006/112/ЕО - Член 24, параграф 1, член 25, буква б), член 62, параграф 2, член 63 и член 64, параграф 1 - Понятие „доставка на услуги“ - Абонаментен договор за извършване на консултантски услуги - Данъчно събитие - Необходимост да се докаже действителното извършване на услугите - Изискуемост на данъка))
   (2015/C 354/13)
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Административен съд — Варна

      Страни в главното производство

      Жалбоподател:„Аспарухово Лейк Инвестмънт Къмпани“ ООД

      Ответник: Директор на дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ Варна при Централно управление на Националната агенция за приходите

      Диспозитив

               1.

               Член 24, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че понятието „доставка на услуги“ обхваща случаите на абонаментни договори за извършване на консултантски услуги за предприятия, по-конкретно от юридически, търговски и финансов порядък, при които доставчикът се е поставил на разположение на възложителя за срока на договора.

               2.

               Що се отнася до абонаментните договори за консултантски услуги като тези по главното производство, член 62, параграф 2, член 63 и член 64, параграф 1 от Директива 2006/112 трябва да се тълкуват в смисъл, че данъчното събитие и изискуемостта на данъка настъпват с изтичането на периода, за който е уговорено плащането, без значение дали и колко пъти възложителят действително се е възползвал от услугите на доставчика.

      (1)  ОВ C 439, 8.12.2014 г.


title: Дело C-519/12: Решение на Съда (седми състав) от 17 октомври 2013 г. (преюдициално запитване от Kúria — Унгария) — OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság/Hochtief Solution AG (Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела — Регламент (ЕО) № 44/2001 — Специална компетентност — Член 5, точка 1, буква a) — Понятие за „дела, свързани с договор“ )

text:
               14.12.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 367/20

         Решение на Съда (седми състав) от 17 октомври 2013 г. (преюдициално запитване от Kúria — Унгария) — OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság/Hochtief Solution AG
   (Дело C-519/12) (1)

   (Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела - Регламент (ЕО) № 44/2001 - Специална компетентност - Член 5, точка 1, буква a) - Понятие за „дела, свързани с договор“)
   2013/C 367/34
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Kúria

      Страни в главното производство

      Ищец: OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság

      Ответник: Hochtief Solution AG

      Предмет

   Преюдициално запитване — Kúria — Тълкуване на член 5, точка 1, буква a) от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (OB L 12, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74) — Компетентност на съдилищата на една държава членка по дела, свързани с договор — Иск на кредитор, на основание договор за кредит, срещу дружество, което притежава участие, позволяващо контрол, в дружеството длъжник — страна по договора, съгласно специфичните национални правила, уреждащи отговорността на първото дружество

      Диспозитив

   Не може да се счита за попадащо в обхвата на „дела, свързани с договор“ по смисъла на член 5, точка 1, буква a) от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела спор като този по главното производство, в който националното законодателство налага на едно лице да отговаря за дълговете на контролирано от него дружество, при неизпълнението от това лице на задълженията за деклариране, произтичащи от поемането на контрола на това дружество.

      (1)  ОВ C 46, 16.2.2013 г.


title: Дело C-348/15: Преюдициално запитване отVerwaltungsgerichtshof (Австрия), постъпило на 10 юли 2015 г. — Stadt Wiener Neustadt

text:
               3.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 363/19

         Преюдициално запитване отVerwaltungsgerichtshof (Австрия), постъпило на 10 юли 2015 г. — Stadt Wiener Neustadt
   (Дело C-348/15)
   (2015/C 363/23)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Verwaltungsgerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател в ревизионното производство: Stadt Wiener Neustadt

      Заинтересована страна: A.S.A. Abfall Service AG

      Ответник: Niederösterreichische Landesregierung

      Преюдициален въпрос

   В противоречие ли е с правото на Съюза, по-специално с Директива 2011/92/ЕС (1) на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда, по-специално с член 1, параграф 4, респ. с Директива 85/337/ЕИО (2) на Съвета от 27 юни 1985 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда, по-специално член 1 параграф 5 от нея, национална правна разпоредба, според която проекти — които са подлежали на задължително извършване на [оценка на въздействието върху околната среда (наричана по-нататък „ОВОС“)], но нямат разрешение по националния Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz (Закон за извършване на оценка на въздействието върху околната среда, наричан по-нататък „UVP-G 2000“), а само разрешения по закони, уреждащи отделни материи (например Abfallwirtschaftsgesetz (Закон за управлението на отпадъците), които разрешения вече не са могли да бъдат отменени на 19 август 2009 г. (датата на влизането в сила на UVP-G-Novelle 2009 (изменение на закона за ОВОС от 2009 г.) поради изтичане на предвиден в националното право (член 3, параграф 6 от UVP-G 2000) тригодишен срок — се считат за разрешени съгласно UVP-G 2000, или пък такава разпоредба съответства на установените в правото на Съюза принципи на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания?

      (1)  ОВ L 26, 28.1.2012 г., стр. 1.

      (2)  ОВ L, 175, стр. 40.


title: Дело C-111/14: Решение на Съда (шести състав) от 23 април 2015 г. (преюдициално запитване от Върховен административен съд — България) — „ГСТ — Сървиз АГ Германия“/Директор на дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ Пловдив при Централно управление на Националната агенция за приходите (Обща система на данъка върху добавената стойност — Директива 2006/112/ЕО — Принцип на данъчен неутралитет — Платец на ДДС — Неправилно начисляване на ДДС от страна на получателя — Задължаване на доставчика на услугите да внесе ДДС — Отказ да се възстанови ДДС на доставчика на услугите)

text:
               22.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 205/10

         Решение на Съда (шести състав) от 23 април 2015 г. (преюдициално запитване от Върховен административен съд — България) — „ГСТ — Сървиз АГ Германия“/Директор на дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ Пловдив при Централно управление на Националната агенция за приходите
   (Дело C-111/14) (1)

   ((Обща система на данъка върху добавената стойност - Директива 2006/112/ЕО - Принцип на данъчен неутралитет - Платец на ДДС - Неправилно начисляване на ДДС от страна на получателя - Задължаване на доставчика на услугите да внесе ДДС - Отказ да се възстанови ДДС на доставчика на услугите))
   (2015/C 205/13)
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Върховен административен съд

      Страни в главното производство

      Жалбоподател:„ГСТ — Сървиз АГ Германия“

      Ответник: Директор на дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ Пловдив при Централно управление на Националната агенция за приходите

      Диспозитив

               1)

               Член 193 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, изменена с Директива 2010/88/ЕС на Съвета от 7 декември 2010 г., трябва да се тълкува в смисъл, че когато се извършва доставка на услуги чрез постоянен обект на територията на държавата членка, в която е дължим данъкът върху добавената стойност, платец на данъка е само данъчнозадълженото лице, извършващо доставката.

               2)

               Член 194 от Директива 2006/112, изменена с Директива 2010/88, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска данъчната администрация на държава членка да разглежда като платец на данъка върху добавената стойност получателя на услугите, извършени чрез постоянен обект на доставчика, когато както доставчикът, така и получателят на услугите са установени на територията на същата държава членка, дори ако получателят вече е внесъл данъка, воден от неправилното предположение, че доставчикът няма постоянен обект в тази държава.

               3)

               Принципът на неутралитет на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба, която позволява на данъчната администрация да откаже да възстанови на доставчика на услугите внесения от него данък, въпреки че на получателя на услугите, който също е внесъл данъка върху добавената стойност за тези услуги, е отказано правото да приспадне данъка, тъй като не разполага със съответен данъчен документ, а националният закон не позволява корекция на данъчните документи при наличието на влязъл в сила ревизионен акт.

      (1)  ОВ C 142, 12.5.2014 г.


title: Дело T-354/06: Иск, предявен на 4 декември 2006 г. — BAM NBM Wegenbouw и HBG Civiel/Комисия

text:
               27.1.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 20/21

         Иск, предявен на 4 декември 2006 г. — BAM NBM Wegenbouw и HBG Civiel/Комисия
   (Дело T-354/06)
   (2007/C 20/32)
   Език на производството: нидерландски
   Страни

      Ищци: BAM NBM Wegenbouw BV и HBG Civiel BV (представители: M.B.W.Biesheuvel и J.K.de Pree, advocaten)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищците

               —

               да се отмени Решение на Комисията C(2006) 4090 окончателен от 13 септември 2006 г. във връзка с процедура по член 81 ЕО (Дело COMP/38.456 — Битум — Нидерландия), доколкото с него се установява, че BAM NBM и HBG Civiel са нарушили член 81 ЕО, доколкото на това основание на BAM NBM и HBG Civiel са наложени санкции, доколкото от BAM NBM и HBG Civiel се изисква да преустановят нарушението и в бъдеще да се въздържат от всяко от посочените в член 1 действие или поведение, както и от всяко действие или поведение с еднаква или подобна цел или последици, и доколкото BAM NBM и HBG Civiel са адресати на решението.

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Ищците оспорват Решение на Комисията C(2006) 4090 окончателен от 13 септември 2006 г. във връзка с процедура по член 81 ЕО (Дело COMP/38.456 — Битум — Нидерландия), с което им е наложена санкция за нарушение на член 81 ЕО.
   В подкрепа на исканията си ищците твърдят, на първо място, че решението е в противоречие с член 81 ЕО и с член 7 и член 23, параграф 2 от Регламент (EO) 1/2003, както и с принципа за мотивиране на актовете, залегнал в член 253 ЕО. Според ищците, Комисията неправилно е установила и преценила фактическата обстановка и липсват достатъчно доказателства за това, че те са извършили нарушение на член 81 ЕО.
   Субсидиарно, ищците изтъкват, че член 2 от Решението е в противоречие с член 23, параграф 3 от Регламент (EO) 1/2003 и с Насоките за санкциите (1). Според ищците е налице грешка в преценката на тежестта на твърдяното нарушение. В резултат на това, то неправилно е квалифицирано като много тежко и наложената санкция е несъразмерна.
   В заключение, ищците твърдят, че решението е прието при нарушение на съществените изисквания за форма, тъй като, между другото, Комисията не им е предоставила достъп до отговорите от страна на петролните дружества и другите пътностроителни предприятия на съобщението за твърдените нарушения, макар ищците да са го поискали.

      (1)  Насоки относно метода за определяне на размера на санкциите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за Европейска общност за въглища и стомана (ОВ 1998 C 9, стр. 3).


title: Решение на Съда от 26 юли 2016 година по дело E-28/15 — Yankuba Jabbi срещу правителството на Норвегия, представлявано от Съвета по обжалванията, свързани с имиграцията (Директива 2004/38/ЕО — Право на пребиваване — Производни права за граждани на трети страни)

text:
               23.3.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 90/8

         РЕШЕНИЕ НА СЪДА
   от 26 юли 2016 година
   по дело E-28/15
   Yankuba Jabbi срещу правителството на Норвегия, представлявано от Съвета по обжалванията, свързани с имиграцията
   (Директива 2004/38/ЕО — Право на пребиваване — Производни права за граждани на трети страни)
   (2017/C 90/09)
   По дело E-28/15, Yankuba Jabbi/правителството на Норвегия, представлявано от Съвета по обжалванията, свързани с имиграцията — МОЛБА до Съда по член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Районен съд на Осло (Oslo tingrett), относно тълкуването на член 7, параграф 1, буква б) във връзка с член 7, параграф 2 от Директива 2004/38/ЕО относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, Съдът в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen и Páll Hreinsson (съдия-докладчик), съдии, постанови на 26 юли 2016 г. решение, чийто диспозитив гласи:
   Когато гражданин на държава от ЕИП развие или укрепи семеен живот с гражданин на трета страна по време на ефективно пребиваване съгласно член 7, параграф 1, буква б) и член 7, параграф 2 от Директива 2004/38/ЕО в държава от ЕИП, различна от тази, на която е гражданин, разпоредбите на тази директива се прилагат по аналогия, когато гражданинът на държавата от ЕИП се завърне с члена на семейството си в държавата си на произход.


title: Дело T-233/11: Жалба, подадена на 28 април 2011 г. — Република Гърция/Комисия

text:
               9.7.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 204/24

         Жалба, подадена на 28 април 2011 г. — Република Гърция/Комисия
   (Дело T-233/11)
   2011/C 204/45
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Жалбоподател: Република Гърция (представители: Β. Αѕimakopulos, G. Κаnellopulos, Α. Iosifiou и P. Mylonopulos)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да се отмени обжалваното решение и

               —

               да се разпореди на Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   С настоящата жалба жалбоподателят иска отмяната на Решение C(2011) 1006 окончателен на Европейската комисия от 23 февруари 2011 г. относно държавна помощ C 48/2008 (ex NN 61/2008), отпусната от Гърция на Ellinikos Chrysos A.E.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква следните правни основания:

               На първо място, ответникът нарушил разпоредбите на Договора (член 107, параграф 1 и член 108, параграф 2 ДФЕС, предишни член 87, параграф 1 и член 88, параграф 2 ЕО), доколкото той ги е тълкувал и приложил погрешно, що се отнася до взаимодействието и преценката на реалните обстоятелства в случая във връзка с понятието за „държавни помощи“.

               С първата част от това правно основание относно държавна помощ № 1 (продажба на мините Касандра на по-ниска от действителната пазарна цена) жалбоподателят твърди, че е налице: а) погрешна преценка относно съществуването на държавна помощ, доколкото е налице явна грешка по отношение на качеството на държавата на обикновен посредник и на липсата на участие на държавни средства при спорното преотстъпване; б) при условията на евентуалност, погрешна преценка на прилагането на критерия за частен инвеститор; в) по-нататък при условията на евентуалност, неправилна преценка, що се отнася до отпускането на държавната помощ поради явно погрешното изчисляване на стойността на мините, на терена и на минералните залежи, както и на твърдяното действително експлоатиране на мините към момента на продажбата; г) по-нататък при условията на евентуалност, погрешна преценка относно нарушаването на конкуренцията и засягането на търговията между държавите членки.

               В подкрепа на втората част от първото правно основание относно държавна помощ № 2 (освобождаване от заплащането на данъка за прехвърляне на собственост) жалбоподателят изтъква погрешната преценка на отпуснатата помощ, както и на твърдяното нарушаване на конкуренцията и на засягането на търговията между държавите членки

               Като второ правно основание той посочва, че изисквайки възстановяване на държавната помощ и накърнявайки принципите на пропорционалност, лоялно сътрудничество, правна сигурност и принципа на оправданите правни очаквания, ответникът е нарушил член 14, параграф 1, второ изречение от Регламент (ЕО) № 659/1999 (1).

               В светлината на тези принципи ответникът допуснал грешка при преценката на опасността от нарушаване на конкуренцията, от една страна и ползите от продължаване дейността по експлоатиране на спорните мини, от друга страна.

               Накрая, като трето правно основание жалбоподателят изтъква, че що се отнася до съществуването на държавна помощ и съвместимостта ѝ с вътрешния пазар, ответникът нарушил основните разпоредби във връзка със задължението за мотивиране (член 296 ДФЕС, предишен член 253 ЕО).

               Ответникът не бил пояснил защо продажната цена на мините Касандра, която явно се основавала на частни средства, представлявала непосредствена или косвена загуба на държавни средства, която следвало да бъде отнесена към държавата, но също не бил пояснил защо според него в настоящия случай следвало да се заплатят както данъците за прехвърляне на собствеността на мините, така и за прехвърляне на собствеността на терена, а не само данъците за мините. Освен това при изчисляване на стойността на мините, на терена и на минералните залежи ответникът не отчел отпускането на държавната помощ и се основал избирателно отчасти на доклада Behre Dolbear и отчасти на собствената си субективна аргументация, която впрочем била противоречива, що се отнася до отрицателната стойност на закритите мини.

      (1)  Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО


title: Дело T-26/11: Решение на Общия съд от 19 септември 2012 г. — Fraas/СХВП (Кариран мотив в черно, бежово, кафяво, тъмночервено и сиво) (Марка на Общността — Заявка за фигуративна марка на Общността, представляваща кариран мотив в черно, бежово, кафяво, тъмночервено и сиво — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б), член 75 и член 76, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               27.10.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 331/20

      Решение на Общия съд от 19 септември 2012 г. — Fraas/СХВП (Кариран мотив в черно, бежово, кафяво, тъмночервено и сиво)
      (Дело T-26/11) (1)

      (Марка на Общността - Заявка за фигуративна марка на Общността, представляваща кариран мотив в черно, бежово, кафяво, тъмночервено и сиво - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б), член 75 и член 76, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 207/2009)
      (2012/C 331/34)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: V. Fraas GmbH (Хелмбрехтс-Вюстензелбиц, Германия) (представители: R. Kunze и G. Würtenberger)

         Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: първоначално B. Schmidt, а впоследствие D. Walicka)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 15 ноември 2010 г. (преписка R 1317/2010-4) относно заявка за регистрация на фигуративен знак, представляващ кариран мотив в черно, бежово, кафяво, тъмночервено и сиво, като марка на Общността.

         Диспозитив

                  1.

                  Отхвърля жалбата.

                  2.

                  Осъжда V. Fraas GmbH да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 72, 5.3.2011 г.


title: Определение на Съда от 20 март 2015 година по дело E-19/13 — Konkurrenten.no AS/Надзорен орган на ЕАСТ (Иск за отмяна на решение на Надзорния орган на ЕАСТ — Държавна помощ — Местни услуги за автобусен транспорт — Решение да не се открива официална процедура по разследване — Решение след официална процедура по разследване — Допустимост — Процесуално-организационни действия)

text:
               29.9.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/32

         ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА СЪДА
   от 20 март 2015 година
   по дело E-19/13
   Konkurrenten.no AS/Надзорен орган на ЕАСТ
   (Иск за отмяна на решение на Надзорния орган на ЕАСТ — Държавна помощ — Местни услуги за автобусен транспорт — Решение да не се открива официална процедура по разследване — Решение след официална процедура по разследване — Допустимост — Процесуално-организационни действия)
   (2016/C 357/13)
   По дело E-19/13: Konkurrenten.no AS срещу Надзорния орган на ЕАСТ — ИСКАНЕ за отмяна на Решение на Надзорния орган на ЕАСТ № 519/12/COL от 19 декември 2012 г. за закриване на официалната процедура по разследване относно помощта, предоставена от община Осло на AS Oslo Sporveier, и на Решение на Надзорния орган на ЕАСТ № 181/13/COL от 8 май 2013 г., с което се отказва да бъде открита официална процедура по разследване относно мерките за помощ, които не са обхванати от Решение № 519/12/COL, Съдът в състав Carl Baudenbacher, председател и съдия-докладчик, Per Christiansen и Páll Hreinsson, съдии, постанови на 20 март 2015 г. определение със следния диспозитив:

               1.

               Искът се отхвърля като недопустим.

               2.

               Осъжда Konkurrenten.no AS да понесе собствените си разноски и разноските на Надзорния орган на ЕАСТ.

               3.

               Осъжда Sporveien Oslo AS да понесе собствените си разноски.


title: Дело F-65/14: Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 9 юни 2015 г. — EF/Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) (Публична служба — Персонал на ЕСВД — Длъжностни лица — Процедура по повишаване за 2013 година — Решение жалбоподателят да не бъде повишен в степен AD 13 — Възражение от жалбоподателя срещу списъка на предлаганите за повишаване длъжностни лица — Член 45 от Правилника — Минимален стаж в степента от две години — Изчисляване на двегодишния срок — Дата на решението за повишаване)

text:
               27.7.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 245/48

         Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 9 юни 2015 г. — EF/Европейската служба за външна дейност (ЕСВД)
   (Дело F-65/14) (1)

   ((Публична служба - Персонал на ЕСВД - Длъжностни лица - Процедура по повишаване за 2013 година - Решение жалбоподателят да не бъде повишен в степен AD 13 - Възражение от жалбоподателя срещу списъка на предлаганите за повишаване длъжностни лица - Член 45 от Правилника - Минимален стаж в степента от две години - Изчисляване на двегодишния срок - Дата на решението за повишаване))
   (2015/C 245/59)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: EF (представители: L. Levi и N. Flandin, адвокати)

      Ответник: Европейската служба за външна дейност (представители: S. Marquardt и M. Silva)

      Предмет

   Искане за отмяна на решенията, с които се отказва повишаването на жалбоподателя в степен AD13 в рамките на процедурата по повишаване за 2013 година, независимо от обстоятелството, че неговото име е фигурирало в списъка на подлежащите на повишаване лица.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               EF понася направените от него съдебни разноски и се осъжда да понесе направените от Европейската служба за външна дейност съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 380, 27.10.2014 г., стр. 26


title: Дело C-417/06 P: Решение на Съда (трети състав) от 29 ноември 2007 г. — Италианска република/Комисия на Европейските общности (Обжалване — Допустимост — Структурни фондове — Финансиране на общностни инициативи — Промяна в показателната разбивка — Изпълнение на присъдено нещо)

text:
               26.1.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 22/10

         Решение на Съда (трети състав) от 29 ноември 2007 г. — Италианска република/Комисия на Европейските общности
   (Дело C-417/06 P) (1)

   (Обжалване - Допустимост - Структурни фондове - Финансиране на общностни инициативи - Промяна в показателната разбивка - Изпълнение на присъдено нещо)
   (2008/C 22/19)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Жалбоподател: Италианска република (представители: I. Braguglia, D. Del Gaizo и G. Albenzio, avvocati dello Stato)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности (представители: E. de March и L. Flynn и A. Dal Ferro, avvocato)
   Предмет
   Жалба срещу Решение на Първоинстанционния съд (четвърти състав) от 13 юли 2006 г. по дело Италия/Комисия (Т-225/04), с което Първоинстанционният съд отхвърля жалбата за отмяна на Решение С(2003) 3971 окончателен на Комисията от 26 ноември 2003 г., с което са разпределени по държави-членки бюджетните кредити за поети задължения на основание общностните инициативи за периода 1994 г.-1999 г., както и отмяна на всички свързани и предходни актове.
   Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Италианската Република да заплати освен направените от нея съдебни разноски и съдебните разноски на Комисията на Европейските общности.

      (1)  ОВ C 310, 16.12.2006 г.


title: Дело T-234/11 P: Решение на Общия съд от 19 юни 2012 г. — Arango Jaramillo и др./ЕИБ (Обжалване — Публична служба — Персонал на ЕИБ — Пенсии — Вноски по пенсионната схема — Отхвърляне на жалбата в първоинстанционното производство като явно недопустима — Срок за обжалване — Просрочие — Разумен срок)

text:
               28.7.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 227/19

         Решение на Общия съд от 19 юни 2012 г. — Arango Jaramillo и др./ЕИБ
   (Дело T-234/11 P) (1)

   (Обжалване - Публична служба - Персонал на ЕИБ - Пенсии - Вноски по пенсионната схема - Отхвърляне на жалбата в първоинстанционното производство като явно недопустима - Срок за обжалване - Просрочие - Разумен срок)
   2012/C 227/30
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Oscar Orlando Arango Jaramillo (Люксембург, Люксембург) и 34 други служители на Европейската инвестиционна банка, чиито имена са изброени в приложение към решението (представители: адв. B. Cortese и адв. C. Cortese)

      Друга страна в производството: Европейска инвестиционна банка (представители: C. Gómez de la Cruz и T. Gilliams, подпомагани от адв. P.-E. Partsch)

      Предмет

   Жалба, с която се иска отмяна на Определение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (първи състав) от 4 февруари 2011 г. по дело Arango Jaramillo и др./ЕИБ (F-34/10, все още непубликувано в Сборника)

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Г-н Oscar Orlando Arango Jaramillo и 34-мата други служители на Европейската инвестиционна банка (ЕИБ), чиито имена са изброени в приложението, понасят направените от тях съдебни разноски, както и разноските на ЕИБ в производството по обжалване.

      (1)  ОВ C 211, 16.7.2011 г.


title: Дело C-351/14: Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social n ° 33 de Barcelona (Испания), постъпило на 22 юли 2014 г.  — Estrella Rodríguez Sanchez/Consum Sociedad Cooperativa Valenciana

text:
               29.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 339/11

         Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona (Испания), постъпило на 22 юли 2014 г. — Estrella Rodríguez Sanchez/Consum Sociedad Cooperativa Valenciana
   (Дело C-351/14)
   2014/C 339/13
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona

      Страни в главното производство

      Ищец: Estrella Rodríguez Sanchez

      Ответник: Consum Sociedad Cooperativa Valenciana

      Преюдициални въпроси

               1)

               Попада ли в приложното поле на Директива 2010/18 (1) относно ревизираното рамково споразумение за родителския отпуск, определено в клауза 1, параграф 2 от същото, правоотношението на работещ член-кооператор в работническа кооперация, като уреденото в член 80 от Ley (española) 27/99 de Cooperativas (испанския Закон 27/99 за кооперациите) и член 89 от Ley 8/2003 de Cooperativas de la Comunidad Valenciana (Закон 8/2003 за кооперациите в автономна област Валенсия), което, макар да е определено от закона и националната съдебна практика като „членствено“, би могло в контекста на правото на Съюза да се счита за „трудов договор“?
               При отрицателен отговор на този въпрос и при условията на евентуалност се отправя втори въпрос.

               2)

               Следва ли клауза 8, параграф 2 от ревизираното рамково споразумение за родителския отпуск (Директива 2010/18), и по-конкретно разпоредбата, съгласно която „прилагането на разпоредбите на настоящото споразумение не представлява валидно основание за понижаване на общото равнище на закрила на работниците в областта на прилагане на настоящото споразумение“, да се тълкува в смисъл, че при липса на изрично транспониране на Директива 2010/18 от държавата членка, установеното от нея при транспониране на предходната Директива 96/34 (2) равнище на закрила не може да бъде понижавано?
               Само при утвърдителен отговор на някой от тези въпроси, с който се приема, че Директива 2010/18 е приложима към членствено правоотношение в работническа кооперация, като това на ищцата, ще бъде обосновано, по причини, които ще бъдат изложени по-нататък, отправянето на следните допълнителни въпроси.

               3)

               Следва ли клауза 6 от новото рамково споразумение за родителския отпуск, съдържащо се в Директива 2010/18, да се тълкува в смисъл, че националният закон или решение за транспониране трябва да включват и изброяват изрично задълженията на работодателите да „разглеждат“ и „дават съответния отговор“ на исканията на техните работници за „промяна на работното време и/или трудов ритъм“ при завръщането им от родителски отпуск, като вземат под внимание както собствените си нужди, така и тези на работниците, и че задължението за транспониране не се счита за изпълнено, ако приетите национални разпоредби (законови или корпоративни) поставят ефективното упражняване на това право изключително в зависимост от свободната преценка на работодателя да уважи или не тези искания?

               4)

               Следва ли да се приеме, че клауза 6 от ревизираното рамково споразумение за родителския отпуск — предвид разпоредбата на член 3 от Директива [2010/18] и „заключителните разпоредби“, съдържащи се в клауза 8 от споразумението — се ползва с хоризонтален директен ефект при липса на транспониране, тъй като представлява минимален общностен стандарт?

      (1)  Директива 2010/18/ЕС на Съвета от 8 март 2010 година за прилагане на ревизираното рамково споразумение за родителския отпуск, сключено между BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP и TUC, и за отмяна на Директива 96/34/ЕО (ОВ L 68, стр. 13)

      (2)  Директива 96/34/ЕО на Съвета от 3 юни 1996 година относно рамковото споразумение за родителския отпуск, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (EКП) (ОВ L 145, стр. 4; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 3, стр. 160)


title: Дело C-315/06: Определение на председателя на Съда от 26 февруари 2008 г. (преюдициално запитване на Monomeles Protodikeio Veroias — Гърция) — Georgios Diamantis/FANCO AE

text:
               5.7.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 171/30

         Определение на председателя на Съда от 26 февруари 2008 г. (преюдициално запитване на Monomeles Protodikeio Veroias — Гърция) — Georgios Diamantis/FANCO AE
   (Дело C-315/06) (1)

   (2008/C 171/48)

      Език на производството: гръцки

   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 224, 16.9.2006 г.


title: Дело T-392/15: Решение на Общия съд от 4 юли 2017 г. — European Dynamics Luxembourg и др./Агенция за железопътен транспорт на Европейския съюз (Обществени поръчки за услуги — Процедура за възлагане на обществени поръчки — Предоставяне на външни услуги за разработване на информационната система на Агенцията за железопътен транспорт на Европейския съюз — Класиране на офертата на оферент — Отхвърляне на офертата на оферент — Задължение за мотивиране — Оферта с необичайно ниска стойност)

text:
               21.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 277/36

         Решение на Общия съд от 4 юли 2017 г. — European Dynamics Luxembourg и др./Агенция за железопътен транспорт на Европейския съюз
   (Дело T-392/15) (1)

   ((Обществени поръчки за услуги - Процедура за възлагане на обществени поръчки - Предоставяне на външни услуги за разработване на информационната система на Агенцията за железопътен транспорт на Европейския съюз - Класиране на офертата на оферент - Отхвърляне на офертата на оферент - Задължение за мотивиране - Оферта с необичайно ниска стойност))
   (2017/C 277/52)
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Жалбоподатели: European Dynamics Luxembourg SA (Люксембург, Люксембург), Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Атина, Гърция) и European Dynamics Belgium SA, (Брюксел, Белгия) (представители: първоначално I. Ampazis, M. Sfyri, C.-N. Dede и D. Papadopoulou, впоследствие M. Sfyri, C.-N. Dede и D. Papadopoulou, адвокати)

      Ответник: Агенция за железопътен транспорт на Европейския съюз (представители: първоначално J. Doppelbauer, впоследствие G. Stärkle и Z. Pyloridou, подпомагани от V. Christianos, адвокат)

      Предмет

   Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяната на решение на Агенцията за железопътен транспорт на Европейския съюз за класиране на офертите, представени от жалбоподателите за обособени позиции 1 и 2 от поръчка ERA/2015/01/OP „ESP EISD 5 — Предоставяне на външни услуги за разработване на информационната система на [Агенцията]“

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда European Dynamics Luxembourg SA, Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE и European Dynamics Belgium SA да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 328, 5.10.2015 г.


title: Дело F-42/07: Иск, предявен на 10 май 2007 г. — Prieto/Парламент

text:
               23.6.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 140/47

         Иск, предявен на 10 май 2007 г. — Prieto/Парламент
   (Дело F-42/07)
   (2007/C 140/75)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: Antonio Prieto (Bousval, Белгия) [представител: E. Boigelot, avocat]

      Ответник: Европейски парламент
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени решение на Европейския парламент от 9 юни 2006 година, с което ищеца се назначава за длъжностно лице със срок за изпитване със степен AST 2, стъпка 3,

               —

               да се осъди ответника да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи
   Ищецът, успешно издържал вътрешен конкурс C/348 за кариера C5-4, работи като временно нает служител в Комисията със степен AST 3 (предишна степен C4), преди да бъде назначен за длъжностно лице със срок за изпитване със степен AST 2.
   В подкрепа на своя иск, ищецът изтъква на първо място, че решението за назначаването му за длъжностно лице със степен по-ниска от степента, която е имал като временно нает служител, нарушава член 5, параграф 4 от приложение XIII към Правилника за длъжностните лица на Европейските общности (наричан по-нататък „Правилника“).
   Освен това ищецът изтъква и незачитане на принципа за равно третиране и за забрана на дискриминацията, доколкото единствено успешно издържалите конкурса кандидати, които в качеството си на временно наети служители са се включвали в кариера D, са успели да запазят предишната си по-благоприятна степен при назначаването си като длъжностни лица.
   На последно място ищецът поддържа, че оспорваното решение е в разрез и с принципите на правна сигурност, на защита на оправданите правни очаквания, на добра администрация и на добро управление.


title: Дело T-150/09: Решение на Общия съд от 10 октомври 2012 г. — Ningbo Yonghong Fasteners/Съвет (Дъмпинг — Внос на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китай — Статут на предприятие, функциониращо в условията на пазарна икономика — Срок за приемане на решение относно този статут — Явна грешка в преценката — Тежест на доказване — Коригиране на разходи — Член 2, параграф 5 и параграф 7, букви б) и в) от егламент (ЕО) № 384/96 (понастоящем член 2,параграф 5 и параграф 7, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 1225/2009)

text:
               24.11.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 366/29

         Решение на Общия съд от 10 октомври 2012 г. — Ningbo Yonghong Fasteners/Съвет
   (Дело T-150/09) (1)

   (Дъмпинг - Внос на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китай - Статут на предприятие, функциониращо в условията на пазарна икономика - Срок за приемане на решение относно този статут - Явна грешка в преценката - Тежест на доказване - Коригиране на разходи - Член 2, параграф 5 и параграф 7, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 384/96 (понастоящем член 2,параграф 5 и параграф 7, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 1225/2009)
   2012/C 366/54
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd (Zhouhan, Китай) (представители: F. Graafsma и J. Cornelis, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: първоначално J.-P. Hix, подпомаган от G. Berrisch и G. Wolf, avocats, впоследствие J.-P. Hix и B. Driessen, подпомагани от G. Berrisch)

      Встъпили страни в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: H. van Vliet и C. Clyne) и European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI) (Брюксел, Белгия) (представители: първоначално J. Bourgeois, Y. van Gerven и E. Wäktare, впоследствие J. Bourgeois, avocats)

      Предмет

   Искане за отмяна на Регламент (ЕО) № 91/2009 на Съвета от 26 януари 2009 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република (ОВ L 29, стр. 1)

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd понася наред със собствените си съдебни разноски и съдебните разноски, направени от Съвета на Европейския съюз и от European Industrial Fasteners Institute AISBL.

               3.

               Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 141, 20.6.2009 г.


title: Дело T-259/10: Жалба, подадена на 8 юни 2010 г. — Ax/Съвет

text:
               28.8.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 234/41

         Жалба, подадена на 8 юни 2010 г. — Ax/Съвет
   (Дело T-259/10)
   ()
   2010/C 234/75
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Thomas Ax (Neckargemünd, Германия) (представител: Rechtsanwalt J. Baumann)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени Регламент (ЕС) № 407/2010 на Съвета от 11 май 2010 година за създаване на европейски механизъм за финансово стабилизиране,

               —

               да се осъди Съветът на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят иска отмяната на Регламент (ЕС) № 407/2010 (1).
   Като основание за своята жалба жалбоподателят наред с другото изтъква, че предоставените по силата на обжалвания регламент помощи биха нарушили забраната по 125 ДФЕС за носене на отговорност за и поемане на задълженията на други държави членки.
   Ето защо Регламент № 407/2010 не попадал в обхвата на оправомощаващата разпоредба на член 122 ДФЕС. В тази връзка се посочва, че засегнатите от спекулации държави членки не били застрашени сериозно от тежки трудности по смисъла на тази разпоредба. По-нататък трудностите в резултат на спекулации не били причинени от извънредни обстоятелства извън контрола на съответните държави членки.

      (1)  Регламент (ЕС) № 407/2010 на Съвета от 11 май 2010 година за създаване на европейски механизъм за финансово стабилизиране (ОВ L 118, стp. 1).


title: Дело C-287/15: Определение на председателя на четвърти състав на Съда от 12 юли 2016 г. (преюдициално запитване, отправено от Consiglio di Stato — Италия) — Società LIS Srl, Società Cerutti Lorenzo Srl/Abbanoa SpA: в присъствието на: Consorzio Stabile CSI — Consorzio Servizi Integrati Soc. cons. arl, Procelli Costruzioni Srl, Bondini Srl, Assisi Strade Srl

text:
               3.10.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/12

      Определение на председателя на четвърти състав на Съда от 12 юли 2016 г. (преюдициално запитване, отправено от Consiglio di Stato — Италия) — Società LIS Srl, Società Cerutti Lorenzo Srl/Abbanoa SpA: в присъствието на: Consorzio Stabile CSI — Consorzio Servizi Integrati Soc. cons. arl, Procelli Costruzioni Srl, Bondini Srl, Assisi Strade Srl
      (Дело C-287/15) (1)

      (2016/C 364/08)
      Език на производството: италиански
      Председателят на четвърти състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 302, 14.9.2015 г.


title: Дело T-177/07: Иск, предявен на 23 май 2007 г. — Mediaset/Комисия

text:
               21.7.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 170/31

         Иск, предявен на 23 май 2007 г. — Mediaset/Комисия
   (Дело T-177/07)
   (2007/C 170/60)
   Език на производството: английски
   Страни

      Ищец: Mediaset SpA (Милано, Италия) (представители: D. O'Keeffe, Solicitor, K. Adamantopoulos и G. Rossi, lawyers)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени, на основание член 230 от Договора за ЕО (предишен член 173), Решението на Комисията от 24 януари 2007 г. относно държавна помощ C-52/2005, която Италианската република предвидила във връзка със субсидията за цифрови декодери в Италия, и по-специално членове от 1 до 3 от него,

               —

               да се постанови, че всички разноски, направени от ищеца във връзка с настоящото производство, ще се понесат от ответника.

         Правни основания и основни доводи
   Ищецът иска отмяна на Решение C(2006) 6634 окончателен (1) на Комисията от 24 януари 2007 г., с което Комисията установява, че въведената в Италия схема относно цифрови наземни станции за услуги, свързани с платена телевизия, и оператори за платена кабелна телевизия, представлява държавна помощ, несъвместима с общия пазар.
   Ищецът, бенефициент на разглежданата държавна помощ, излага следните правни основания.
   На първо място, ищецът твърди, че Комисията неправилно е приложила правото що се отнася до прилагането и тълкуването на член 87, параграф 1 ЕО, доколкото: i) Комисията счела, че предоставената пряко на потребителите помощ попада в приложното поле на член 87, параграф 1 ЕО; ii) Комисията заключила, че с мярката избирателно се предоставя „стопанско преимущество“ на ищеца; iii) Комисията заключила, че мярката има избирателно действие, защото била дискриминационна, и iv) Комисията счела, че мярката нарушава конкуренцията в общия пазар.
   На следващо място, ищецът изтъква, че Комисията допуснала явна грешка в преценката и явно неправилно приложила правото, като заключила, че мярката е несъвместима с общия пазар съгласно член 87, параграф 3, буква в) ЕО.
   В допълнение, ищецът твърди, че Комисията нарушила съществено процесуално изискване, като в нарушение на член 253 ЕО е изложила противоречиви и непълни мотиви.
   На последно място, ищецът изтъква, че Комисията нарушила член 14 от Регламент № 659/1999 (2) на Съвета, като разпоредила възстановяне на помощта, тъй като не взела предвид, че: i) ищецът имал оправдани правни очаквания да предполага, че разглежданата помощ е правомерна, и ii) не е възможно да се определи размера на помощта и да се идентифицират потенциалните непреки бенефициенти.

      (1)  C 52/2005 (ex NN 88/2005, ex CP 101/2004).

      (2)  Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ 1999 г., L 83, стр. 1).


title: Дело C-538/14: Определение на председателя на Съда от 3 юни 2015 г. — Европейска комисия/Република Финландия

text:
               28.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 320/26

         Определение на председателя на Съда от 3 юни 2015 г. — Европейска комисия/Република Финландия
   (Дело C-538/14) (1)

   (2015/C 320/40)
   Език на производството: фински
   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 34, 2.2.2015 г.