title: Дело C-269/20: Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 18 юни 2020 г. — Finanzamt T/S

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/30

      Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 18 юни 2020 г. — Finanzamt T/S
      (Дело C-269/20)
      (2020/C 297/41)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesfinanzhof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Finanzamt T

         Ответник: S

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Трябва ли предвиденото в член 4, параграф 4, втора алинея от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота (1) право на държавите членки да разглеждат като едно данъчнозадължено лице всички лица, установени на територията им, които, макар и юридически независими, са тясно обвързани едно с друго от финансови, икономически и организационни връзки, да се упражнява така, че

                              а)

                              едно от тези лица да се разглежда като едно данъчнозадължено лице, което е данъчнозадължено лице за всички сделки на тези лица, или така, че

                              б)

                              разглеждането като едно данъчнозадължено лице непременно — а оттам и като възникват значителни данъчни загуби — трябва да води до формирането на отделна от тясно обвързаните едно с друго лица ДДС група, която представлява специално създаден за целите на ДДС фиктивен субект?

                  2.

                  Ако правилният отговор на първия въпрос е отговор а): следва ли от практиката на Съда на Европейския съюз относно целите, различни от икономическата дейност на лицето, по смисъла на член 6, параграф 2 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота (решение на Съда от 12 февруари 2009 г., VNLTO, C-515/07, EU:C:2009:88), че в случай на данъчнозадължено лице, което:

                              а)

                              от една страна, упражнява икономическа дейност и извършва възмездни доставки по смисъла на член 2, точка 1 от Шеста Директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота, и

                              б)

                              от друга страна, същевременно извършва дейност, с която се ангажира като държавен орган (свързана с упражняването на властнически правомощия дейност), по отношение на която съгласно член 4, параграф 5 от Шеста Директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота не се разглежда като данъчнозадължено лице,

                        безвъзмездната доставка на услуги от областта на икономическата му дейност за свързаната с упражняването на властнически правомощия област на дейност не подлежи на облагане съгласно член 6, параграф 2, буква б) от Шеста Директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота?

         (1)  ОВ L 145, 1977 г., стр. 1.


title: Дело C-274/20: Преюдициално запитване от Giudice di pace di Massa (Италия), постъпило на 19 юни 2020 г. — GN, WX/Prefettura di Massa Carrara — Ufficio Territoriale del Governo di Massa Carrara

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/31

      Преюдициално запитване от Giudice di pace di Massa (Италия), постъпило на 19 юни 2020 г. — GN, WX/Prefettura di Massa Carrara — Ufficio Territoriale del Governo di Massa Carrara
      (Дело C-274/20)
      (2020/C 297/42)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Giudice di pace di Massa

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: GN, WX

         Ответник: Prefettura di Massa Carrara — Ufficio Territoriale del Governo di Massa Carrara

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли понятието забрана за „дискриминация на основание гражданство“, по смисъла на член 18 ДФЕС, да се тълкува в смисъл, че се забранява всяко законотворчество от страна на държавите членки, което може, дори и косвено, скрито и/или фактически, да създаде затруднения за гражданите на другите държави членки?

                  2)

                  В случай на утвърдителен отговор на първия въпрос, може ли член 93, параграф 1-bis от Codice della Strada (Кодекса за движение по пътищата) относно забраната за движение с чуждестранни регистрационни номера (независимо от собственика) след шестдесет дни пребиваване в Италия, да създаде затруднения за гражданите на другите държави членки (притежаващи автомобили с чуждестранен регистрационен номер), поради което да въвежда дискриминация на основание гражданство?

                  3)

                  Трябва ли понятията:

                              а)

                              „право на свободно движение и пребиваване на територията на държавите членки“ съгласно член 21 ДФЕС;

                              б)

                              „вътрешен пазар“, който „обхваща пространство без вътрешни граници, в което свободното движение на стоки, хора, услуги и капитали е осигурено в съответствие с разпоредбите на Договорите“ съгласно член 26 ДФЕС;

                              в)

                                 „Свободното движение на работници се гарантира в рамките на Съюза“ съгласно член 45 ДФЕС;

                              г)

                                 „ограниченията на свободата на установяване на граждани на държава членка на територията на друга държава членка се забраняват“ съгласно членове 49—55 ДФЕС

                              д)

                                 „забраняват се ограниченията на свободното предоставяне на услуги в рамките на Съюза по отношение на гражданите на държавите членки, които са се установили в държава членка, различна от тази, в която се намира лицето, за което са предназначени услугите“, съгласно членове 56—62 ДФЕС,

                        да се тълкуват в смисъл, че националните разпоредби, които могат, дори и само косвено, скрито и/или фактически, да ограничат или да затруднят — по отношение на европейските граждани — упражняването на правото на свободно движение и пребиваване на територията на държавите членки, правото на свободно движение на работници в рамките на Съюза, свободата на установяване и свободата на предоставяне на услуги или да повлияят по някакъв начин на гореспоменатите права, също се забраняват?

                  4)

                  В случай на утвърдителен отговор на третия въпрос, може ли член 93, параграф 1-bis от Codice della Strada (Кодекса за движение по пътищата) относно забраната за движение с чуждестранни регистрационни номера (независимо от собственика) след шестдесет дни пребиваване в Италия, да ограничи, затрудни или повлияе по някакъв начин на упражняването на правото на свободно движение и пребиваване на територията на държавите членки, правото на свободно движение на работници в рамките на Съюза, на свободата на установяване и на свободата на предоставяне на услуги?


title: Дело C-288/20: Преюдициално запитване от tribunal judiciaire — Bobigny (Франция), постъпило на 30 юни 2020 г. — BNP Paribas Personal Finance SA/ZD

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/32

      Преюдициално запитване от tribunal judiciaire — Bobigny (Франция), постъпило на 30 юни 2020 г. — BNP Paribas Personal Finance SA/ZD
      (Дело C-288/20)
      (2020/C 297/44)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Judiciaire — Bobigny

         Страни в главното производство

         Ищец: BNP Paribas Personal Finance SA

         Ответник: ZD

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Представляват ли основен предмет на договора по смисъла на член 4, параграф 2 от Директива 93/13 (1) клаузи като тези по главното производство, които предвиждат по-специално че швейцарският франк е разчетната валута, а еврото е валутата на изплащане, и съответно оставят валутния риск за сметка на кредитополучателя, при положение че размерът на разходите за обмен на валута не се оспорва и че са налице клаузи, предвиждащи възможност на определени дати кредитополучателят да упражни опция за конвертиране в евро съгласно предварително установена формула?

                  2)

                  Изключва ли Директива 93/13, тълкувана с оглед на принципа на ефективност на общностното право, национална съдебна практика, съгласно която клауза или съвкупност от клаузи като разглежданите в главното производство са „ясни и разбираеми“ по смисъла на Директивата по съображения че:

                              —

                              в предварителната оферта за кредит подробно се посочват валутните операции, осъществявани при изпълнението на договора за кредит, и се уточнява, че обменният курс на еврото в швейцарски франкове е този, който се прилага два работни дни преди датата на събитието, което определя операцията, така както е публикуван на сайта на Европейската централна банка,

                              —

                              в офертата се посочва, че кредитополучателят дава съгласието си за валутните операции по обмен на швейцарски франкове в евро и на евро в швейцарски франкове, необходими за функционирането и за погасяването на кредита, и че кредитодателят ще извърши конвертирането в швейцарски франкове на остатъка от месечните погасителни вноски в евро след заплащане на кредитните разходи,

                              —

                              в офертата се посочва, че когато при валутната операция се получи сума, по-ниска по размер от изискуемата погасителна вноска в швейцарски франкове, погасяването на главницата ще бъде по-бавно и евентуално непогасената с вноската част от главницата ще бъде добавена към дебитното салдо по сметката в швейцарски франкове, и се уточнява, че погасяването на главницата по кредита се променя в зависимост от промените в обменния курс, прилаган към месечните погасителни вноски, в посока към повишаване или понижаване, и че това може да доведе до удължаване или намаляване на срока на погасяване на кредита и евентуално до промяна на общия размер на подлежащата на погасяване сума,

                              —

                              в членовете „вътрешна сметка в евро“ и „вътрешна сметка в швейцарски франкове“ подробно са описани операциите, извършвани при всяко плащане на погасителна вноска, с които се кредитира и дебитира всяка сметка, а в договора се посочва по прозрачен начин конкретното функциониране на механизма на конвертиране на чуждестранната валута,

                        въпреки че в офертата не се упоменават изрично по-специално нито „валутният риск“, който се поема от кредитополучателя поради неполучаването на доходи в разчетната валута, нито „рискът от лихвени проценти“?

                  3)

                  При утвърдителен отговор на втория въпрос допуска ли Директива 93/13, тълкувана с оглед на принципа на ефективност на общностното право, национална съдебна практика, съгласно която клауза или съвкупност от клаузи като разглежданите в главното производство са „ясни и разбираеми“ по смисъла на Директивата, при положение че единственото обстоятелство в допълнение към изложените във втория въпрос е извършването на симулация на обезценяване с 5,27 % на валутата на изплащане спрямо разчетната валута в договор с първоначален срок от 20 години, без извън това да се използват думи като „риск „или“затруднение“?

                  4)

                  В чия тежест — на продавача или на доставчика, или пък на потребителя е да докаже, че клаузата е изразена на „ясен и разбираем“ език по смисъла на Директива 93/13, включително и какви са обстоятелствата около сключването на договора?

                  5)

                  Ако доказването на ясния и разбираем характер на клаузата е в тежест на продавача или доставчика, допуска ли Директива 93/13 национална съдебна практика, съгласно която при наличието на документи относно техниките на продажба кредитополучателите трябва да докажат, от една страна, че са получили информацията, съдържаща се в тези документи, и от друга страна, че банката им я е предоставила или, напротив, изисква това обстоятелство да създава оборима презумпция, че съдържащата се в документите информация е предоставена, включително и устно, на кредитополучателите, чието оборване е в тежест на продавача или на доставчика, който носи отговорност за информацията, предоставяна от избраните от него посредници?

                  6)

                  Може ли да се приеме, че е налице значителна неравнопоставеност в договор като разглеждания в главното производство, в който двете страни понасят валутен риск, при положение че, от една страна, продавачът или доставчикът разполага с по-големи възможности от потребителя, за да предвиди валутния риск, а от друга страна, рискът, понасян от продавача или от доставчика е ограничен, докато понасяният от потребителя е неограничен?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело C-289/20: Преюдициално запитване от Cour d’appel de Paris (Франция), постъпило на 30 юни 2020 г. — IB/FA

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/34

      Преюдициално запитване от Cour d’appel de Paris (Франция), постъпило на 30 юни 2020 г. — IB/FA
      (Дело C-289/20)
      (2020/C 297/45)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour d'appel de Paris

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: IB

         Ответник: FA

         Преюдициален въпрос

      Може ли, когато, както в настоящия случай, от фактическите обстоятелства следва, че един от съпрузите поделя живота си между две държави членки, да се приеме, по смисъла на член 3 от Регламент (ЕО) № 2201/2003 (1) и за нуждите на прилагането му, че обичайното местопребиваване на съпруга е в две държави членки, така че ако посочените в този член условия са изпълнени в две държави членки, съдилищата на тези две държави са еднакво компетентни да се произнесат по бракоразводното дело?

         (1)  Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (ОВ L 338, 2003 г., стр. 1).


title: Дело C-290/20: Преюдициално запитване от Satversmes tiesa (Латвия), постъпило на 30 юни 2020 г. — AS Latvijas Gāze/Latvijas Republikas Saeima, Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/34

      Преюдициално запитване от Satversmes tiesa (Латвия), постъпило на 30 юни 2020 г. — AS Latvijas Gāze/Latvijas Republikas Saeima, Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija
      (Дело C-290/20)
      (2020/C 297/46)
      Език на производството: латвийски

         Запитваща юрисдикция

      Satversmes tiesa

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: AS Latvijas Gāze

         Ответник: Latvijas Republikas Saeima, Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 23 и член 32, параграф 1 от Директива 2009/73/ЕО (1) да се тълкуват в смисъл, че държавите членки следва да приемат правна уредба, съгласно която, от една страна, всеки краен клиент може да избира към какъв вид система — преносна или разпределителна — да се свърже и, от друга страна, операторът на системата е длъжен да му разреши да се свърже към съответната система?

                  2)

                  Трябва ли член 23 от Директива 2009/73/ЕО да се тълкува в смисъл, че държавите членки са длъжни да приемат правна уредба, съгласно която се разрешава свързване към газопреносната система единствено на небитов краен клиент (т.е. единствено на промишлен клиент)?

                  3)

                  Трябва ли член 23 от Директива 2009/73/ЕО, и по-специално понятието „нов промишлен клиент“, да се тълкува в смисъл, че този член установява задължение за държавите членки да приемат правна уредба, съгласно която се разрешава свързване към газопреносната система единствено на небитов краен клиент (т.е. единствено на промишлен клиент), който преди това не е бил свързан към разпределителната система?

                  4)

                  Трябва ли член 2, точка 3 и член 23 от Директива 2009/73/ЕО да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба на държава членка, съгласно която преносът на природен газ включва транспортирането на природен газ директно към системата за доставка на природен газ на крайния клиент?

         (1)  Директива 2009/73/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на природен газ и за отмяна на Директива 2003/55/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 94).


title: Дело C-299/20: Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 6 юли 2020 г. — Icade Promotion Logement SAS/Ministère de l'Action et des Comptes publics

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/35

      Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 6 юли 2020 г. — Icade Promotion Logement SAS/Ministère de l'Action et des Comptes publics
      (Дело C-299/20)
      (2020/C 297/47)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d'État

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Icade Promotion Logement SAS

         Ответник: Ministère de l'Action et des Comptes publics

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 392 от Директива от 28 ноември 2006 г. (1) да се тълкува в смисъл, че режимът на облагане на маржа се прилага само за сделки за доставка на недвижими имоти, чието придобиване се облага с данък върху добавената стойност, без данъчнозадълженото лице, което ги препродава, да има право да извърши приспадане на посочения данък? Позволява ли член 392 този режим на облагане да се прилага за сделки за доставка на недвижими имоти, чието придобиване не се облага с посочения данък, било защото придобиването не попада в приложното му поле или защото, макар да попада в приложното му поле, придобиването е освободено от данъка?

                  2)

                  Трябва ли член 392 от Директивата от 28 ноември 2006 г. да се тълкува в смисъл, че изключва прилагането на режима на облагане на маржа за сделки за доставка на земя за строеж в следните два случая:

                              —

                              когато между придобиването и препродажбата от данъчнозадълженото лице придобитата в незастроен вид земя е станала земя за строеж,

                              —

                              когато между придобиването и препродажбата от данъчнозадълженото лице характеристиките на незастроената земя са претърпели промени, като например парцелиране или извършване на строителни работи по изграждането на различни мрежи, позволяващи оборудването на парцелите с комунални съоръжения (пътища, водоснабдяване с питейна вода, електрозахранване, газоснабдяване, канализация, далекосъобщителна инфраструктура)?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7)


title: Дело C-328/20: Иск, предявен на 22 юли 2020 г. — Европейска комисия/Република Австрия

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/36

      Иск, предявен на 22 юли 2020 г. — Европейска комисия/Република Австрия
      (Дело C-328/20)
      (2020/C 297/48)
      Език на производството: немски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: D. Martin и B.-R. Killmann)

         Ответник: Република Австрия

         Искания на ищеца

      Ищецът иска от Съда:

                  —

                  да установи, че чрез въвеждане на механизъм за коригиране на семейни помощи и отстъпки за деца за работещи, чиито деца живеят постоянно в друга държава членка, Република Австрия е нарушила задълженията си по член 7 и член 67 от Регламент (ЕО) № 883/2004 (1) и задълженията си по член 4 от Регламент № 883/2004 и член 7, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 492/2011 (2),

                  —

                  да установи също така, че чрез въвеждане на механизъм за коригиране на семеен бонус Плюс, отстъпките за единствен работещ, за един родител и за издръжка, в полза работниците мигранти, чиито деца живеят постоянно в друга държава членка, Република Австрия е нарушила задълженията си по член 7, параграф 2 от Регламент № 492/2011,

                  —

                  да осъди Република Австрия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      За децата на работещи в тази държава лица Австрия предоставя под формата на еднаква за всички фиксирана сума семейни обезщетения и социални предимства за семейни помощи и отстъпки за деца, както и данъчни облекчения за семеен бонус Плюс, отстъпки за единствен работещ, за един родител и за издръжка, в полза на работниците мигранти. От 1 януари 2019 г. австрийските разпоредби предвиждат, че тези държавни помощи следва да се коригират спрямо общото равнище на цените за всяка държава членка, в която пребивава постоянно детето.

         Първо основание:

      Комисията твърди, че семейните помощи и отстъпките за деца са семейни обезщетения по смисъла на Регламент № 883/2004. Членове 7 и 67 от този регламент забраняват държава членка да обуславя предоставянето или размера на семейните обезщетения от условието членовете на семейството на работещия да живеят в държавата членка, която предоставя обезщетението. Чрез въвеждането на механизъм за коригиране обаче Австрия разглежда семейните обезщетения в полза на децата именно според това в коя държава членка децата живеят. По този начин Австрия нарушава членове 7 и 67 от Регламент № 883/2004.

         Второ основание:

      Комисията освен това твърди, че коригирането, което Австрия е въвела, поставя в по-добро положение правоимащите лица, чийто деца живеят в държави членки с по-високо равнище на цените, от лицата, чийто деца живеят в Австрия, докато лицата с деца, които живеят в държави членки с по-ниско равнище на цените са третирани по-неблагоприятно. По повод въвеждането на механизъм за коригиране Австрия изхожда обаче от икономии за националния бюджет, което би могло да означава единствено, че има повече получатели на такива обезщетения и облекчения, чийто деца живеят в държави членки с по-ниско равнище на цените в сравнение с Австрия.
      Ето защо чрез механизма за коригиране Австрия създава като резултат непряка дискриминация в ущърб на работниците мигранти. Не се установява законна цел за обосноваването на тази дискриминация. Поради това по отношение на семейните помощи и отстъпките за деца Австрия нарушава принципа за равно третиране, установен в член 4 от Регламент № 883/2004 и в член 7, параграф 2 от Регламент № 492/2011, а по отношение на семеен бонус Плюс, отстъпките за единствен работещ, за един родител и за издръжка, принципът на равно третиране по член 7, параграф 2 от Регламент № 492/2011.

         (1)  Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социално осигуряване (ОВ L 166, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 82).

         (2)  Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2011 година относно свободното движение на работници в Съюза (ОВ L 141, 2011 г., стр. 1).


title: Дело C-331/20 P: Жалба, подадена на 22 юли 2020 г. от Volotea, SA срещу решението, постановено от Общия съд (първи разширен състав) на 13 май 2020 г. по дело T-607/17, Volotea/Комисия

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/37

      Жалба, подадена на 22 юли 2020 г. от Volotea, SA срещу решението, постановено от Общия съд (първи разширен състав) на 13 май 2020 г. по дело T-607/17, Volotea/Комисия
      (Дело C-331/20 P)
      (2020/C 297/49)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Volotea, SA (представители: M. Carpagnano, avvocato, M. Nordmann, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени точки 1 и 2 от диспозитива на обжалваното съдебно решение;

                  —

                  да отмени частично член 1, параграфи 2, 3 и 4 и възстановяването на решението от Комисията (1) от 29 юли 2016 г. относно държавна помощ SA.33983, приложена от Италия за компенсация на летищата в Сардиния за задължения за извършване на обществена услуга в частта му, засягаща жалбоподателя.

            При условията на евентуалност:

                  —

                  да отмени точки 1 и 2 от диспозитива на обжалваното съдебно решение;

                  —

                  да върне делото на Общия съд.

            Освен това жалбоподателят иска от Съда да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Общият съд е приложил неправилно понятието за държавна помощ по член 107, параграф 1 ДФЕС. По-конкретно, съдът е приложил погрешно понятието за икономическо предимство, превишил е своята компетентност, като е заменил мотивите на Европейската комисия със свои мотиви, и неправилно е преценил критериите за селективност, държавни ресурси и нарушаване на конкуренцията.
      Общият съд е допуснал грешка в обосновката на държавна помощ по член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС и Насоките на Общността за финансирането на летища и за предоставянето на държавни първоначални помощи за авиокомпании, опериращи на регионални летища.
      Общият съд не е отчел принципа на защита на оправданите правни очаквания в своето разпореждане за възстановяване; допуснал е грешка, признавайки нарушение на член 296, параграф 2 ДФЕС поради липса на надлежни мотиви на Европейската комисия и е нарушил правото на жалбоподателя на ефективно правно средство за защита.

         (1)  Решение (ЕС) 2017/1861 на Комисията от 29 юли 2016 година относно държавна помощ SA.33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) — Италия — Компенсация на летищата в Сардиния за задължения за извършване на обществена услуга (услуга от общ икономически интерес — УОИИ) (ОВ L 268, 2017 г., стр. 1).


title: Дело C-343/20 P: Жалба, подадена на 23 юли 2020 г. от easyJet Airline Co. Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (първи разширен състав) на 13 май 2020 г. по дело T-8/18, easyJet Airline/Комисия

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/38

      Жалба, подадена на 23 юли 2020 г. от easyJet Airline Co. Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (първи разширен състав) на 13 май 2020 г. по дело T-8/18, easyJet Airline/Комисия
      (Дело C-343/20 P)
      (2020/C 297/50)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: easyJet Airline Co. Ltd (представители: J. Rivas Andrés, avocat, A. Manzaneque Valverde, abogada)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното съдебно решение и/или да отмени Решение (ЕС) 2017/1861 (1) на Комисията от 29 юли 2016 г. относно държавна помощ SA33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) — Италия — Компенсация на летищата в Сардиния за задължения за извършване на обществена услуга (услуга от общ икономически интерес — УОИИ), в частта, която се отнася до жалбоподателя;

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени обжалваното съдебно решение и да върне делото на Общия съд за ново разглеждане; и

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски по настоящото производство и по първоинстанционното производство.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят счита, че обжалваното съдебно решение следва да бъде отменено поради посочените четири правни основания:
      Първо, в обжалваното съдебно решение е допусната грешка при прилагането на правото като е смесена преценката на две условия относно наличието на държавна помощ (ресурси на държавата и предимство).
      Второ, в обжалваното съдебно решение е допусната грешка при прилагането на правото, като е прието, че принципът на частния оператор в условията на пазарна икономика не е приложим в настоящия случай. Общият съд неправилно е приел, че летищните оператори не са допринесли със собствени средства в значителен размер и не са действали като частни оператори в условията на пазарна икономика. Освен това мотивите в обжалваното съдебно решение относно неприлагането на принципа на частния оператор в условията на пазарна икономика са в нарушение на член 345 ДФЕС, на принципите на равно третиране и недопускане на дискриминация, както и на правото на защита на easyJet.
      Трето, в обжалваното съдебно решение е допусната грешка при прилагането на правото, като е прието, че летищните оператори са действали само като посредници на регион Сардиния.
      Четвърто, в обжалваното съдебно решение е допусната грешка при прилагането на правото при идентифицирането на: (i) крайните получатели на регионалната схема за помощи; (ii) непрякото предимство; и (iii) вторичните последици от тази схема.

         (1)  OВ L 268, 2017 г., стр. 1.


title: Дело T-371/20: Жалба, подадена на 15 юни 2020 г. — Pollinis France/Комисия

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/39

      Жалба, подадена на 15 юни 2020 г. — Pollinis France/Комисия
      (Дело T-371/20)
      (2020/C 297/51)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Pollinis France (Париж, Франция) (представител: C. Lepage, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  Да отмени имплицитното решение на Европейската комисия за отхвърляне на потвърдителното заявление за достъп до документи, регистрирани под номер GESTDEM № 2020/0498 съгласно член 8, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1049/2001; (1)

                  —

                  да осъди Европейската комисия да заплати 3 000 EUR на жалбоподателя за съдебните разноски в приложение на член 134, параграф 1 от Процедурния правилник.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква три основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: обжалваното решение нарушава член 4, параграф 3, втора алинея от Регламент (ЕО) № 1049/2001, доколкото Европейската комисия не е посочила мотиви за прилагането на изключението за защита на процеса на вземане на решения.

                  2.

                  Второ основание: обжалваното решение нарушава член 4, параграф 3, втора алинея от Регламент (ЕО) № 1049/2001, доколкото е налице по-висш обществен интерес, който диктува оповестяването на поисканите документи и същите трябва да се ползват от по-широкия достъп, предоставен на „законодателните документи“.

                  3.

                  Трето основание: обжалваното решение нарушава член 6, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета, (2) доколкото изключението, предвидено в член 4, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1049/2001, трябва да се тълкува и прилага още по-стриктно, когато исканата информация се отнася до емисии в околната среда.

         (1)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Eвропейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, 2001 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).

         (2)  Регламент (ЕО) № 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността (ОВ 2006 L 264, стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 126).


title: Дело T-381/20: Жалба, подадена на 20 юни 2020 г. — Datax/REA

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/39

      Жалба, подадена на 20 юни 2020 г. — Datax/REA
      (Дело T-381/20)
      (2020/C 297/52)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Datax sp. z o.o. (Варшава, Полша) (представител: J. Bober, lawyer)

         Ответник: Изпълнителна агенция за научни изследвания

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението от 13 ноември 2019 г. (ARES 2019 7018535 — 13.11.2019) за частично отхвърляне на допустимите разходи и възстановяване на финансирането от ЕС, което предвижда плащане на неустойки от страна на жалбоподателя;

                  —

                  да осъди Изпълнителната агенция за научни изследвания да заплати съдебните разноски, включително разноските на жалбоподателя за процесуално представителство пред Общия съд.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква осем основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  В рамките на първото основание се изтъкват грешки във връзка с фактическите изводи и нарушение на полското трудово право.

                  2.

                  Второто основание е нарушение на основните принципи на правото на Европейския съюз, по-специално принципа на правовата държава.

                  3.

                  Третото основание е липсата на нередности от страна на жалбоподателя.

                  4.

                  Четвърто основание е неприлагането на принципа на пропорционалност.

                  5.

                  Пето основание e неправилно твърдение за нарушение от страна на жалбоподателя на договорите за отпускане на безвъзмездни средства.

                  6.

                  В рамките на шестото основание, изтъкнато при условията на евентуалност, се твърди, че обжалваното решение е било неправилно прието от REA, която е изпълнителна агенция на Европейския съюз, вместо от Европейската комисия.

                  7.

                  Седмото основание, което също е изтъкнато при условията на евентуалност, е нарушение на правото на Кралство Белгия.

                  8.

                  В рамките на осмото основание, което също е изтъкнато при условията на евентуалност, се твърди, че финансовите претенции на ответника са погасени по давност.


title: Дело T-392/20: Жалба, подадена на 19 юни 2020 г. — Flašker/Комисия

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/40

      Жалба, подадена на 19 юни 2020 г. — Flašker/Комисия
      (Дело T-392/20)
      (2020/C 297/53)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Petra Flašker (Гросупле, Словения) (представител: K. Zdolšek, lawyer)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на Европейската комисия от 24 март 2020 г. по дело SA.43546 — Предполагаема държавна помощ за Lekarna Ljubljana, като обяви, че посочените от жалбоподателя мерки не съставляват държавна помощ без преминаване към фазата на официално разследване;

                  —

                  да осъди Европейската комисия да плати направените от нея съдебни разноски, както и съдебните разноски на жалбоподателя.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква три основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание е, че обжалваното решение съдържа противоречиви мотиви в материално отношение, което води до нарушение на задължението за мотивиране, установено в член 296 ДФЕС.

                  2.

                  В рамките на второто основание се изтъкват фактически и правни грешки в изводите на комисията, че мерките съставляват съществуваща помощ.

                              —

                              Жалбоподателят твърди в това отношение, че решението на Комисията се основава на неточни и непълни факти и на неправилна правна квалификация на тези факти, което води до нарушение на членове 107 и 108 ДФЕС.

                  3.

                  В третото основание се посочва, че споменатите в първите две основания фактически и правни грешки разкриват достатъчно трудности при осъществяване на преценката от страна на Комисията в рамките на настоящото дело и недостатъчно разглеждане на релевантните обстоятелства преди приемане на решението за започване на официална процедура по разследване. Към тези трудности се добавят и други трудности от процесуално естество, посочени в рамките на третото основание. При наличието на тези трудности от Комисията е поискано да започне официалната процедура по разследване и отказвайки да направи това, тя е нарушила процесуалните права на жалбоподателя, които произтичат от член 108, параграф 2 ДФЕС.


title: Дело T-404/20: Жалба, подадена на 27 юни 2020 г. — Global Translation Solutions/Комисия

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/41

      Жалба, подадена на 27 юни 2020 г. — Global Translation Solutions/Комисия
      (Дело T-404/20)
      (2020/C 297/54)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Global Translation Solutions ltd. (Валета, Малта) (представител: C. Mifsud-Bonnici, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решенията на ответника от 17 април 2020 г., с които (i) обособена позиция 22 EN>MT по обществена поръчка TRAD19 е възложена на спечелилия оферент и (ii) е отхвърлена офертата на жалбоподателя за обособена позиция 22, както и всички свързани с тях решения на ответника,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първото основание е, че решенията на ответника от 17 април 2020 г., с които (i) обособена позиция 22 EN>MT по обществена поръчка TRAD19 е възложена на спечелилия оферент и (ii) е отхвърлена офертата на жалбоподателя за обособена позиция 22, са незаконосъобразни, тъй като се основават на тежка очевидна грешка в преценката при определяне на стандартната схема за оценяване на изпитния текст.

                  2.

                  Второто основание е, че решенията на ответника от 17 април 2020 г., с които (i) обособена позиция 22 EN>MT по обществена поръчка TRAD19 е възложена на спечелилия оферент и (ii) е отхвърлена офертата на жалбоподателя за обособена позиция 22, са незаконосъобразни, тъй като стандартната схема за оценяване е определена незаконосъобразно, и по-специално в противоречие с член 160, параграф 1 от Финансовия регламент (1) и общите принципи на правото на Съюза, включително на равно третиране и прозрачност при възлагане на обществените поръчки.

                  3.

                  Третото основание е, че решенията на ответника от 17 април 2020 г., с които (i) обособена позиция 22 EN>MT по обществена поръчка TRAD19 е възложена на спечелилия оферент и (ii) е отхвърлена офертата на жалбоподателя за обособена позиция 22, са незаконосъобразни, тъй като ответникът не е изложил мотиви за решението си за отхвърляне на офертата на жалбоподателя, както това се изиска от правото на Съюза и от практиката на Съда.

                  4.

                  Четвъртото основание е, че решенията на ответника от 17 април 2020 г., с които (i) обособена позиция 22 EN>MT по обществена поръчка TRAD19 е възложена на спечелилия оферент и (ii) е отхвърлена офертата на жалбоподателя за обособена позиция 22, са незаконосъобразни, тъй като поведението на ответника при воденето на кореспонденция с ответника след 17 април 2020 г., що се отнася по-специално до обясненията му относно стандартната схема за оценяване и „предварително определените грешки“, противоречи на общите принципи за полагане на дължимата грижа, добра администрация и използване на обществени поръчки.

         (1)  Регламент (ЕС, Евратом) 2018/1046 на Европейския парламент и на Съвета от 18 юли 2018 година за финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза, за изменение на регламенти (ЕС) № 1296/2013, (ЕС) № 1301/2013, (ЕС) № 1303/2013, (ЕС) № 1304/2013, (ЕС) № 1309/2013, (ЕС) № 1316/2013, (ЕС) № 223/2014 и (ЕС) № 283/2014 и на Решение № 541/2014/ЕС и за отмяна на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 (ОВ L 193, 2018 г., стр. 1).


title: Дело T-415/20: Жалба, подадена на 3 юли 2020 г. — KT/ЕИБ

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/42

      Жалба, подадена на 3 юли 2020 г. — KT/ЕИБ
      (Дело T-415/20)
      (2020/C 297/55)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: KT (представител: L. Levi, avocate)

         Ответник: Европейска инвестиционна банка

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да обяви настоящата жалба за допустима и основателна, включително съдържащото се в нея възражение за незаконосъобразност;

                  —

                  и съответно:

                              —

                              да отмени взетото на 24 март 2020 г. решение, с което му е наложено дисциплинарно наказание уволнение поради сериозна причина, без предизвестие с обезщетение при прекратяване на правоотношението;

                              —

                              да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква шест основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на правото на защита и по-специално нарушение на член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

                  2.

                  Второ основание: липса на компетентност на издателя на акта.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на изискването за разумен срок и по-специално нарушение на член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

                  4.

                  Четвърто основание: нарушение на принципа на безпристрастност. От една страна, жалбоподателят прави възражение за незаконосъобразност, тъй като според него с член 40 от Правилника за персонала на Европейската инвестиционна банка (ЕИБ) се накърнява принципът на безпристрастност, що се отнася до обективната безпристрастност. От друга страна, според жалбоподателя с въведената от ЕИБ процедура се нарушава принципът на безпристрастност, що се отнася до субективната безпристрастност.

                  5.

                  Пето основание: явни грешки в преценката и нарушение на правилата за защита на личните данни.

                  6.

                  Шесто основание: нарушение на принципа на пропорционалност.


title: Дело T-425/20: Жалба, подадена на 3 юли 2020 г. — KU/EEAS

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/43

      Жалба, подадена на 3 юли 2020 г. — KU/EEAS
      (Дело T-425/20)
      (2020/C 297/56)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: KU (представител: R. Wardyn, адвокат)

         Ответник: Европейска служба за външна дейност (ЕСВД)

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на ЕСВД от 17 септември 2019 г., с което е отхвърлена молбата на жалбоподателя за съдействие,

                  —

                  да отмени решението от 3 април 2020 г., с което е отхвърлена жалбата, подадена от жалбоподателя по реда на член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица,

                  —

                  да осъди ответника да заплати справедливо обезщетение за тормоза, търпян от жалбоподателя, в размер на 15 000 EUR,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първото основание е недостатъчно мотивиране и необсъждане на доказателствата.

                              —

                              Твърди се, че решенията от 17 септември 2019 г. и 3 април 2020 г. на ЕСВД са недостатъчно мотивирани, което противоречи на задължението на администрацията да мотивира своите решения (член 41 параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 18 от Европейския кодекс за добро поведение на администрацията).

                  2.

                  Второто основание е грешка при прилагане на правото: нарушение на член 12a от Правилника за длъжностните лица.

                              —

                              ЕСВД е нарушила член 12a от Правилника за длъжностните лица, като е отказала да приеме, че поведението на X, описано в молбата на жалбоподателя за съдействие, представлява психически тормоз по смисъла на този член.

                  3.

                  Третото основание е явна грешка в преценката.

                              —

                              ЕСВД е допуснала явна грешка в преценката, като е отказала да приеме, че поведението на X, описано в молбата за съдействие, представлява психически тормоз.

                  4.

                  Четвъртото основание е нарушение на задължението за оказване на съдействие: нарушение на член 24 от Правилника за длъжностните лица.

                              —

                              Твърди се, че срокът от над шестнадесет месеца не е разумен срок за провеждане на разследване и че ЕСВД, заедно с Службата за разследвания и дисциплинарни въпроси на Комисията (IDOC), е нарушила както принципа на разумен срок, така и задължението да действа бързо и следователно — член 24 от Правилника за длъжностните лица.


title: Дело T-435/20: Жалба, подадена на 7 юли 2020 г. — JR/Комисия

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/44

      Жалба, подадена на 7 юли 2020 г. — JR/Комисия
      (Дело T-435/20)
      (2020/C 297/57)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: JR (представители: L. Levi и A. Champetier, avocates)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви настоящата жалба за допустима и основателна,

                  —

                  в резултат на това:

                              —

                              да отмени решението от 15 април 2020 г. в частта, в която се отхвърля искането на жалбоподателя за преразглеждане на решението на конкурсната комисия от 16 декември 2019 г. да не го включи в списъка с резерви по вътрешен конкурс COM/03/AD/18 (AD6) — 1 — Администратори и, доколкото е необходимо, да отмени това решение от 16 декември 2019 г.,

                              —

                              да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: явна грешка в преценката и нарушение на правилата, които уреждат дейността на конкурсната комисия.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на задължението за мотивиране и на принципа на добра администрация.


title: Дело T-441/20: Жалба, подадена на 10 юли 2020 г. — Jindal Saw и Jindal Saw Italia/Комисия

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/45

      Жалба, подадена на 10 юли 2020 г. — Jindal Saw и Jindal Saw Italia/Комисия
      (Дело T-441/20)
      (2020/C 297/59)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Jindal Saw Ltd (Ню Делхи, Индия), Jindal Saw Italia SpA (Триест, Италия) (представители: R. Antonini, E. Monard и B. Maniatis, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите искат от Общия съд:

                  —

                  да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/526 от 15 април 2020 година за повторно налагане на окончателно изравнително мито върху вноса на тръби от пластичен чугун (наричан също сферографитен чугун) с произход от Индия по отношение на Jindal Saw Limited след решението на Общия съд по дело T-300/16,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат седем основания.

                  1.

                  Първо основание — нарушение на член 16, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 597/2009 и на общия принцип на забрана на обратното действие.

                  2.

                  Второ основание — нарушение на общия принцип на забрана на обратното действие и на общия принцип на правна сигурност.

                  3.

                  Трето основание — нарушение на член 266 ДФЕС и на член 264 ДФЕС.

                  4.

                  Четвърто основание — нарушение на принципа на пропорционалност и на член 5, параграф 1 и член 5, параграф 4 ДЕС.

                  5.

                  Пето основание — нарушение на правото на ефективни правни средства за защита и на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

                  6.

                  Шесто основание — нарушение на член 103 от Митническия кодекс на Съюза и на член 296 ДФЕС.

                  7.

                  Седмо основание — липса на компетентност на Комисията да налага регистрационен режим на извършвания от Jindal внос и нарушение на член 24, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 597/2009.


title: Дело T-442/20: Жалба, подадена на 13 юли 2020 г. — Grangé и Van Strydonck/EUIPO — Nema (âme)

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/46

      Жалба, подадена на 13 юли 2020 г. — Grangé и Van Strydonck/EUIPO — Nema (âme)
      (Дело T-442/20)
      (2020/C 297/60)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Isaline Grangé (Едегем, Белгия) и Alizée Van Strydonck (Стромбек-Бевер, Белгия) (представител: M. De Vroey, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Nema Srl (Сан Ладзаро ди Савена, Италия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявители на спорната марка: жалбоподателите пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за словна марка на Европейския съюз „âme“ — заявка за регистрация № 17 895 139

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 4 юни 2020 г. по преписка R 2960/2019-4

         Искания

      Жалбоподателите искат от Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO и всяка встъпила страна да заплатят съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-443/20: Жалба, подадена на 13 юли 2020 г. — Sanford/EUIPO — Avery Zweckform (Labels)

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/46

      Жалба, подадена на 13 юли 2020 г. — Sanford/EUIPO — Avery Zweckform (Labels)
      (Дело T-443/20)
      (2020/C 297/61)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Sanford LP (Атланта, Джорджия, Съединени американски щати) (представител: J. Zecher, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Avery Zweckform GmbH (Оберлайндерн/Вали, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорния промишлен дизайн: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорен промишлен дизайн: промишлен дизайн на Общността № 141999-0002

         Обжалвано решение: решение на трети апелативен състав на EUIPO от 15 май 2020 г. по преписка R 2413/2018-3

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да отхвърли жалбата на другата страна в производството пред апелативния състав от 11 декември 2018 г. срещу решението на отдела по отмяна на EUIPO от 25 октомври 2018 г.,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати разноските, включително направените в производството пред апелативния състав.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 25, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 6, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 63, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета.


title: Дело T-440/20: Жалба, подадена на 10 юли 2020 г. — Jindal Saw и Jindal Saw Italia/Комисия

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/44

      Жалба, подадена на 10 юли 2020 г. — Jindal Saw и Jindal Saw Italia/Комисия
      (Дело T-440/20)
      (2020/C 297/58)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Jindal Saw Ltd (Ню Делхи, Индия), Jindal Saw Italia SpA (Триест, Италия) (представители: R. Antonini, E. Monard и B. Maniatis, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите искат от Общия съд:

                  —

                  да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/527 на Комисията от 15 април 2020 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на тръби от пластичен чугун (наричан също сферографитен чугун) с произход от Индия по отношение на Jindal Saw Limited след решението на Общия съд по дело T-301/16,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат седем основания.

                  1.

                  Първо основание — нарушение на член 10, параграф 1 от Регламент (EО) № 1225/2009 и на общия принцип на забрана на обратното действие.

                  2.

                  Второ основание — нарушение на общия принцип на забрана на обратното действие и на общия принцип на правна сигурност.

                  3.

                  Трето основание — нарушение на член 266 ДФЕС и на член 264 ДФЕС.

                  4.

                  Четвърто основание — нарушение на принципа на пропорционалност и на член 5, параграф 1 и член 5, параграф 4 ДЕС.

                  5.

                  Пето основание — нарушение на правото на ефективни правни средства за защита и на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

                  6.

                  Шесто основание — нарушение на член 103 от Митническия кодекс на Съюза и на член 296 ДФЕС.

                  7.

                  Седмо основание — липса на компетентност на Комисията да налага регистрационен режим на извършвания от Jindal внос и нарушение на член 14, параграф 5 от Регламент (EО) № 1225/2009.


title: Дело T-457/20: Жалба, подадена на 13 юли 2020 г. — VeriGraft/Изпълнителна агенция за малките и средните предприятия (EASME)

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/47

      Жалба, подадена на 13 юли 2020 г. — VeriGraft/Изпълнителна агенция за малките и средните предприятия (EASME)
      (Дело T-457/20)
      (2020/C 297/62)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: VeriGraft AB (Гьотеборг, Швеция) (представители: P. Hansson и M. Persson, lawyers)

         Ответник: Изпълнителна агенция за малките и средните предприятия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да приеме за установено, че актът на Изпълнителна агенция за малките и средните предприятия за възстановяване на сума в общ размер на 258 588,80 EUR е недействителен,

                  —

                  да приеме за установено, че отхвърлените от Изпълнителна агенция за малките и средните предприятия разходи (всички или част от тях) общо в размер на 258 588,80 EUR са допустими разходи,

                  —

                  да приеме за установено, че дебитното известие от Изпълнителна агенция за малките и средните предприятия за сумата от 106 928,74 EUR е недействително и,

                  —

                  да осъди Изпълнителна агенция за малките и средните предприятия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква три основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: с акта за възстановяване на суми се нарушава правото на добра администрация;

                              —

                              От акта за възстановяване на суми, включително приложенията, не е възможно да се разбере точно кои суми не са зачетени от Изпълнителна агенция за малките и средните предприятия и какво е основанието за това. Нарушено е правото на добра администрация, закрепено в член 41 от Хартата на основните права, и по-специално задължението за излагане на мотиви.

                  2.

                  Второ основание: Според споразумението за отпускане на безвъзмездни средства отхвърлените средства са допустими.

                              —

                              Според условията на споразумението за отпускане на безвъзмездни средства, сключено между VERIGRAFT и Изпълнителна агенция за малките и средните предприятия, отхвърлените средства във всеки случай са допустими и те са посочени в споразумението за отпускане на безвъзмездни средства, и са отразявани в периодични доклади, одобрени от Изпълнителна агенция за малките и средните предприятия.

                  3.

                  Трето основание: дебитното известие във всеки случай е недействително, тъй като отхвърлените разходи на VERIGRAFT са допустими съгласно споразумението за отпускане на безвъзмездни средства
                  VERIGRAFT е направило разходи, превишаващи сумата, която Изпълнителна агенция за малките и средните предприятия иска да събере с акта за събиране на вземания, и затова дебитното известие при всяко положение е невалидно също и на това основание.


title: Дело T-464/20: Жалба, подадена на 21 юли 2020 г. — Eggy Food/EUIPO (YOUR DAILY PROTEIN)

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/48

      Жалба, подадена на 21 юли 2020 г. — Eggy Food/EUIPO (YOUR DAILY PROTEIN)
      (Дело T-464/20)
      (2020/C 297/63)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Eggy Food GmbH & Co. KG (Оснабрюк, Германия) (представител: J. Eberhardt, rechtsanwalt)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: Заявка за регистрация на фигуративна марка на Европейския съюз „YOUR DAILY PROTEIN“ — Заявка № 17 953 235

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 8 май 2020 г. по преписка R 2235/2019-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да разпореди публикуването на регистрацията на марка на Европейския съюз № 17 953 235

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 7, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-474/20: Жалба, подадена на 24 юли 2020 г. — LD/Комисия

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/48

      Жалба, подадена на 24 юли 2020 г. — LD/Комисия
      (Дело T-474/20)
      (2020/C 297/64)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: LD (представител: M. Velardo, avvocato)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд да отмени:

                  —

                  решение от 20 юни 2019 г., с което жалбоподателят е изключен от участие в изпитите в рамките на Центъра за оценяване (Assessment Center) по конкурс EPSO/AD/371/19,

                  —

                  решение от 31 октомври 2019 г., с което се отхвърля искането за преразглеждане на изключването от конкурс EPSO/A/371/19,

                  —

                  решение на Органа по назначаването от 22 април 2020 г., с което се отхвърля жалбата по административен ред по смисъла на член 90, параграф 2 от Правилника.

            Освен това жалбоподателят иска Комисията да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Правните основания и основните доводи са сходни с изложените по дело T-456/20, LA/Комисия.


title: Решение на Съда от 16 ноември 2018 година по дело E-8/17 — Henrik Kristoffersen срещу Норвежката федерация по ски (Norges Skiforbund), подкрепена от Норвежкия олимпийски и параолимпийски комитет и конфедерация на спорта (Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité) (Свободно предоставяне на услуги — Член 36 от Споразумението за ЕИП — Директива 2006/123/ЕО — Професионални спортисти — Спортни сдружения — Маркетингови права — Ограничение — Пропорционалност — Пригодност — Необходимост)

text:
               21.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 107/9

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 16 ноември 2018 година
      по дело E-8/17
      Henrik Kristoffersen
      срещу
      Норвежката федерация по ски (Norges Skiforbund), подкрепена от Норвежкия олимпийски и параолимпийски комитет и конфедерация на спорта (Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité)

         (Свободно предоставяне на услуги — Член 36 от Споразумението за ЕИП — Директива 2006/123/ЕО — Професионални спортисти — Спортни сдружения — Маркетингови права — Ограничение — Пропорционалност — Пригодност — Необходимост)

      (2019/C 107/04)
      По дело E-8/17, Henrik Kristoffersen срещу Норвежката федерация по ски (Norges Skiforbund), подкрепена от Норвежкия олимпийски и параолимпийски комитет и конфедерация на спорта (Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité) — МОЛБА до Съда по член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Районния съд на Осло (Oslo tingrett), относно тълкуването на член 36 от Споразумението за Европейското икономическо пространство и Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 г. относно услугите на вътрешния пазар, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател (съдия докладчик), Per Christiansen и Martin Ospelt (ad hoc), съдии, постанови решение на 16 ноември 2018 г., чийто диспозитив гласи:

                  1.

                  Правният критерий за оценката на това дали системата на дадена национална спортна федерация за предварителна проверка и одобрение на индивидуални договори за спонсорство представлява ограничение съгласно член 36 от Споразумението за ЕИП е дали системата прави по-слабо привлекателно упражняването на свободата на атлета да предоставя маркетингова услуга.

                  2.

                  Ако такава система за предварителна проверка и одобрение на индивидуални договори за спонсорство представлява ограничение, същото ще се прилага спрямо конкретен отказ на заявление за сключване на индивидуален договор за спонсорство съгласно тази система.

                  3.

                  Системата за предварителна проверка и одобрение на индивидуални договори за спонсорство, както и конкретният отказ в съответствие с тази система ще бъдат законосъобразни, при условие че със системата и отказа се преследва законна цел, оправдана с императивно съображение от общ интерес, подходящи са за постигане на тази цел и не надхвърлят това, което е необходимо за нейното постигане. В рамките на тази оценка системата и конкретният отказ не може да се третират поотделно, а трябва да се разглеждат в контекста на общите възможности за спортистите или спортиста да започне индивидуална маркетингова дейност.

                  4.

                  Конкретното решение, взето в съответствие със системата на дадена национална спортна федерация за предварителна проверка и одобрение на индивидуален договор за спонсорство, трябва да се основава на справедливо равновесие между интересите на федерацията и съответния спортист. Решението трябва да бъде мотивирано и съобщено на спортиста в разумен срок. Освен това следва да бъде на разположение процедура за преразглеждане пред орган, който е независим от федерацията. При наличие на тези процесуални гаранции спортната федерация може да упражни правото на преценка при оценката на заявления за индивидуални договори за спонсорство. Последиците от неспазването на тези изисквания трябва да се определят от националния съд, при условие че са спазени принципите на равностойност и ефективност.


               21.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 107/10

      Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, отправена от Norges Høyesterett на 19 ноември 2018 г., по дело Fosen-Linjen AS, подкрепено от Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO), срещу AtB AS
      (Дело E-7/18)
      (2019/C 107/05)
      На 19 ноември 2018 г. до Съда на ЕАСТ бе отправена молба от Norges Høyesterett (Върховен съд на Норвегия), получена в деловодството на Съда на 19 ноември 2018 г., за консултативно становище по дело Fosen-Linjen AS, подкрепено от Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO), срещу AtB AS по следния въпрос:
      Съгласно член 2, параграф 1, буква в) от Директивата относно средствата за правна защита всяко нарушение на правилата за обществените поръчки само по себе си достатъчно ли е, за да е налице основание за отговорност за пропуснати печалби?


               16.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 167/10

      Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Borgarting lagmannsrett на 10 септември 2018 г. по дело Andreas Gyrre срещу правителството на Норвегия
      (Дело E-1/19)
      (2019/C 167/06)
      На 10 септември 2018 г. към Съда на ЕАСТ бе отправена молба от Borgarting lagmannsrett (Апелативния съд на Borgarting), която бе получена в деловодството на Съда на 3 януари 2019 г., за консултативно становище по делото Andreas Gyrre срещу правителството на Норвегия по следните въпроси:

                  1.

                  Следва ли точка 9 от приложение I към Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар да се тълкува в смисъл, че обхваща случаи, когато търговецът изрично или по друг начин създава впечатлението, че даден продукт може да се продава законно, когато в държава от ЕИП е налице нормативна разпоредба, като например в Закона за Олимпийските и Параолимпийските игри в Лондон от 2006 г., в която се предвижда, че продуктът не може да се продава законно, и която се прилага съгласно националното право?

                              а)

                              Върху тази преценка отразява ли се фактът, че забраната важи в държавата от ЕИП, в която продуктът трябва да се използва, но не в държавата, в която продуктът се продава?

                              б)

                              Има ли значение за тази преценка, ако, след продажбата, се установи, че забраната противоречи на законодателството на ЕИП?

                  2.

                  Ако определянето на това дали забраната по националното право е в противоречие с правилата по правото на ЕИП се отразява върху преценката съгласно точка 9 от приложение I към Директива 2005/29/ЕО:

                              а)

                              Забраната за препродажба на билети като описаните в Закона за Олимпийските и Параолимпийските игри в Лондон от 2006 г. представлява ли регулиране на търговските практики, попадащо в обхвата на Директива 2005/29/ЕО относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар?

                              б)

                              Директивата изключва ли национална забрана за препродажба, подобна на тази, предвидена в Закона за Олимпийските и Параолимпийските игри в Лондон от 2006 г., ако подобна забрана осигурява не само за защитата на потребителите, но отговаря и на други съображения, като например съображения, свързани със сигурността?

                              в)

                              Ако е необходимо да се установи дали ограниченията върху препродажбата на билети за спортни събития като Олимпийските игри противоречат на основните свободи, съдържащи се в Споразумението за ЕИП, включително членове 11 и 36 от Споразумението за ЕИП, кои критерии следва да използва националният съд като основа за своята преценка дали тези ограничения са подходящи и необходими за постигането на законосъобразни цели, като защитата на потребителите и сигурността?


title: Дело T-779/17: Решение на Общия съд от 4 април 2019 г. — United Wineries/EUIPO — Compañía de Vinos Miguel Martín (VIÑA ALARDE) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „VIÑA ALARDE“ — По-ранна национална словна марка „ALARDE“ — Доказателство за реалното използване на по-ранната марка — Член 42, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 47, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Идентичност на стоките — Сходство на знаците — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент 2017/1001)

text:
               20.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 172/32

      Решение на Общия съд от 4 април 2019 г. — United Wineries/EUIPO — Compañía de Vinos Miguel Martín (VIÑA ALARDE)
      (Дело T-779/17) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „VIÑA ALARDE“ - По-ранна национална словна марка „ALARDE“ - Доказателство за реалното използване на по-ранната марка - Член 42, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 47, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕС) 2017/1001) - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Идентичност на стоките - Сходство на знаците - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент 2017/1001)
      (2019/C 172/44)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: United Wineries, SA (Сенисеро, Испания) (представител: J. Oria Sousa-Montes, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: S. Palmero Cabezas и J. Crespo Carrillo)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Compañía de Vinos Miguel Martín, SL (Сигалес, Испания)

         Предмет

      Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 25 септември 2017 г. (преписка R 281/2017-5) относно производство по възражение между Compañía de Vinos Miguel Martín и United Wineries

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда United Wineries, SA да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 42, 5.2.2018 г.


title: Дело C-643/17: Решение на Съда (шести състав) от 7 март 2019 г. (преюдициално запитване от Supremo Tribunal Administrativo — Португалия) — Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, по-рано GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda/Fazenda Pública (Преюдициално запитване — Митнически съюз — Регламент (ЕИО) № 2913/92 — Член 37 — Митнически кодекс на Общността — Регламент (ЕИО) № 2454/93 — Член 313 — Митнически статут на стоките — Презумпция за общностния характер на стоките)

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/4

      Решение на Съда (шести състав) от 7 март 2019 г. (преюдициално запитване от Supremo Tribunal Administrativo — Португалия) — Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, по-рано GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda/Fazenda Pública
      (Дело C-643/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Митнически съюз - Регламент (ЕИО) № 2913/92 - Член 37 - Митнически кодекс на Общността - Регламент (ЕИО) № 2454/93 - Член 313 - Митнически статут на стоките - Презумпция за общностния характер на стоките)
      (2019/C 148/04)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Supremo Tribunal Administrativo

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, по-рано GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda

         Ответник: Fazenda Pública

         Диспозитив

      Член 313 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета относно създаване на Митнически кодекс на Общността, изменен с Регламент (ЕО) № 75/98 на Комисията от 12 януари 1998 година, трябва да се тълкува в смисъл, че стоки като разглежданите в главното производство, които са били доставени и фактурирани от дружества, установени в трети държави, на дружество, установено на митническата територия на Съюза, за да бъдат използвани там, трябва да се считат за въведени на тази територия по смисъла на член 37 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността, изменен с Регламент (ЕО) № 82/97 на Европейския парламент и на Съвета от 19 декември 1996 година, и на това основание като попадащи в обхвата на изключението по член 313, параграф 2, буква а) от Регламент № 2454/93, изменен с Регламент № 75/98, тъй като статутът на общностни стоки се признава само на стоките, за които е представено доказателство, че са били внесени при спазване на реда за допускане за свободно обращение на митническата територия на Съюза.

         (1)  ОВ C 52, 12.2.2018 г.


title: Дело C-693/17 P: Решение на Съда (десети състав) от 6 март 2019 г. — BMB sp. z o.o./Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Ferrero SpA (Обжалване — Промишлен дизайн на Общността — Регламент (ЕО) № 6/2002 — Член 25, параграф 1, буква д) — Производство за обявяване на недействителност — Промишлен дизайн, който възпроизвежда съд за захарни изделия — Обявяване на недействителност)

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/5

      Решение на Съда (десети състав) от 6 март 2019 г. — BMB sp. z o.o./Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Ferrero SpA
      (Дело C-693/17 P) (1)

      (Обжалване - Промишлен дизайн на Общността - Регламент (ЕО) № 6/2002 - Член 25, параграф 1, буква д) - Производство за обявяване на недействителност - Промишлен дизайн, който възпроизвежда съд за захарни изделия - Обявяване на недействителност)
      (2019/C 148/05)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: BMB sp. z o.o. (представител: K. Czubkowski, radca prawny)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (представители: S. Hanne и D. Walicka), Ferrero SpA (представител: M. Kefferpütz, Rechtsanwalt)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда BMB sp. z o.o. да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 142, 23.4.2018 г.


title: Дело C-175/19 P: Жалба, подадена на 25 февруари 2019 г. от Stena Line Scandinavia AB срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 13 декември 2018 г. по дело T-631/15, Stena Line Scandinavia/Комисия

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/37

      Жалба, подадена на 25 февруари 2019 г. от Stena Line Scandinavia AB срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 13 декември 2018 г. по дело T-631/15, Stena Line Scandinavia/Комисия
      (Дело C-175/19 P)
      (2019/C 148/34)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Stena Line Scandinavia AB (представители: L. Sandberg-Mørch, advokat, P. Alexiadis, Solicitor)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Кралство Дания, Föreningen Svensk Sjöfart

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решение от 13 декември 2018 г. на Общия съд по дело T-631/15, доколкото с него се отхвърлят първото и третото оплакване жалбоподателя относно мерките за помощ, предоставени на Femern Landanlæg; второто и третото оплакване, че Комисията допуснала грешка при прилагане на правото или е била изправена пред сериозни затруднения при преценката на стимулиращия ефект на помощта, съпоставителния сценарий, при който Комисията се позовала на преценката си за необходимостта на помощта и извода, че предоставената на Femern A/S помощ не води до неоправдано нарушаване на конкуренцията;

                  —

                  да осъди ответника да заплати направените от него съдебни разноски и разноските на жалбоподателя.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква шест основания срещу обжалваното решение:

                  —

                  Първо, в нарушение член 107, параграф 1 и член 108, параграф 2 ДФЕС, Общият съд неправилно приел, че Комисията не е допуснала грешка при прилагане на правото и не е изпитала сериозни затруднения, когато счела, че държавните гаранции и държавните заеми, предоставени на A/S Femern Landanlæg за датските вътрешни железопътни връзки, не могат да нарушат конкуренцията, тъй като релевантният пазар не е отворен за конкуренция.
                  Жалбоподателят твърди, че този неправилен извод на Общия съд се основава на четири грешки при прилагане на правото, които съответстват на следните четири основания:

                              а)

                              Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато приел, че държавните гаранции и държавните заеми, предоставени на A/S Femern Landanlægare, не могат да нарушат конкуренцията, макар че Fixed Link (експлоатирано от Femern A/S) и датските вътрешни железопътни връзки (експлоатирани от Femern Landanlæg) представляват заедно интегриран проект и вече е било установено, че държавните гаранции и държавните заеми, предоставени на A/S Femern Landanlægare, могат да нарушат конкуренцията.

                              б)

                              Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато приел, че пазарът за управление на железопътната инфраструктура в Дания „de lege“ не е отворен за конкуренция.

                              в)

                              Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато приел, че пазарът за управление на железопътната инфраструктура в Дания „de facto“ не е отворен за конкуренция.

                              г)

                              Пазарите за изграждане и поддържане на железопътната инфраструктура, които са отворени за конкуренция, са отделни от пазара за управление и експлоатация — в тесния смисъл на понятието — на железопътната инфраструктура;

                  —

                  Второ, в нарушение на член 107, параграф 1 и член 108, параграф 2 ДФЕС Общият съд неправилно приел, че Комисията не е допуснала грешка при прилагане на правото и не е изпитала сериозни затруднения, когато определила, че държавните гаранции и държавните заеми, предоставени на A/S Femern Landanlæg за финансиране на датските вътрешни железопътни връзки, не могат да засегнат търговията между държавите членки.

                  —

                  Трето, в нарушение на 107, параграф 3, буква б) и член 108, параграф 2 ДФЕС Общият съд неправилно приел, че разходите за вътрешните връзки могат да бъдат включени в изчисляването на максималния допустим интензитет на помощта за Fixed Link (в контекста на анализа на съвместимостта), въпреки че според Общият съд финансирането, отпуснато на вътрешни железопътни връзки, не представлява държавна помощ.

                  —

                  Четвърто, в нарушение на член 107, параграф 3, буква б) ДФЕС и член 108, параграф 2 ДФЕС Общият съд неправилно приел, че Комисията не е допуснала грешка при прилагане на правото и не е изпитала сериозни затруднения, когато решила, че помощта за Femern A/S е имала стимулиращ ефект;

                  —

                  Пето, в нарушение на член 107, параграф 3, буква б) ДФЕС и член 108, параграф 2 ДФЕС Общият съд неправилно приел, че Комисията не е допуснала грешка при прилагане на правото и не е изпитала сериозни затруднения, когато решила, че датските власти представили подходящ съпоставителен сценарий за нейната оценка на необходимостта от помощта.

                  —

                  Шесто, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато приел, че предоставената на Femern A/S помощ не води до неоправдано нарушаване на конкуренцията.


title: Дело C-183/19 P: Жалба, подадена на 22 февруари 2019 г. от Fruits de Ponent, S.C.C.L. срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 13 декември 2018 г. по дело T-290/16, Fruits de Ponent/Комисия

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/38

      Жалба, подадена на 22 февруари 2019 г. от Fruits de Ponent, S.C.C.L. срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 13 декември 2018 г. по дело T-290/16, Fruits de Ponent/Комисия
      (Дело C-183/19 P)
      (2019/C 148/35)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Fruits de Ponent, S.C.C.L. (представители: M. Roca Junyent, R. Vallina Hoset и A. Sellés Marco, abogados)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отмени решението на трети състав на Общия съд от 13 декември 2018 г. по дело T-290/16, Fruits de Ponent/Комисия (1),

                  —

                  в съответствие с член 61, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, ако Съдът приеме, че фазата на производството позволява това: (i) да реши спора по жалбата в първоинстанционното производство и да уважи исканията на жалбоподателя, както и (ii) да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в производството на двете инстанции, или

                  —

                  при условията на евентуалност, ако Съдът приеме, че фазата на производството не му позволява да реши спора: (i) да върне делото на Общия съд за ново разглеждане и (ii) да не се произнася по съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

                  1.

                  На първо място, жалбоподателят поддържа, че обжалваното съдебно решение е постановено в нарушение на член 39 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) (2), доколкото: (i) при преценката за наличието на достатъчно съществено нарушение са приложени критерии, които не са относими или релевантни, (ii) не се приема, че когато Комисията взема мерки в рамките на ОСП поради сериозни смущения на пазара, трябва една от целите ѝ да е поддържането на жизнения стандарт на земеделските стопани (член 39, параграф 1, буква б) ДФЕС), (iii) не се приема, че Комисията трябва да събира данни, различни от нормативно предвидените, и (iv) приема се, че Комисията не трябва да събира информация за получаваните от земеделските стопани цени.

                  2.

                  На второ място, жалбоподателят смята, че в обжалваното съдебно решение: (i) са изопачени фактите, като представените доказателства са преценени явно неправилно, (ii) допуснато е нарушение на принципите относно доказателствената тежест, като определени факти са приети за установени въпреки доказателствата за противното, и (iii) допуснато е нарушение на принципа „venire contra factum propium non valet“, като са възприети доводи на Комисията, които са в противоречие със сведенията, които самата тя дава на гражданите съгласно принципа на прозрачност.

                  3.

                  На трето място, жалбоподателят поддържа, че обжалваното съдебно решение е постановено в нарушение на член 296 ДФЕС и член 47 от Хартата, тъй като: (i) не са взети предвид доводите на жалбоподателя, че Комисията е трябвало да събира информация с цел да способства за поддържането на жизнения стандарт на земеделските стопани, и (ii) не са взети предвид и са изопачени твърденията на жалбоподателя относно целта, която трябва да следва Комисията, а именно да гарантира жизнения стандарт на земеделските стопани, а по този начин жалбоподателят не получава от съда отговор по своите доводи.

                  4.

                  На четвърто място, жалбоподателят смята, че в случая са нарушени член 39 ДФЕС и член 219 от Регламент № 1308/2013 (3), доколкото в случай на криза компетентността за задействане на извънредния кризисен механизъм принадлежи единствено на Комисията, а не на жалбоподателите или организациите на производители.

         (1)  ECLI:EU:T:2018:934.

         (2)  ОВ C 326, 2012 г., стр. 1.

         (3)  Регламент (ЕС) № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за установяване на обща организация на пазарите на селскостопански продукти и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 922/72, (ЕИО) № 234/79, (ЕО) № 1037/2001 и (ЕО) № 1234/2007 (ОВ L 347, 2013 г., стр. 671).


title: Дело C-236/17 P: Решение на Съда (четвърти състав) от 27 март 2019 г. — Canadian Solar Emea GmbH и др./Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия (Обжалване — Дъмпинг — Внос на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китай — Окончателно антидъмпингово мито — Регламент (ЕО) № 1225/2009 — Член 3, параграф 7 — Член 9, параграф 4 — Действие на Регламент (ЕС) № 1168/2012 по време)

text:
               3.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 187/9

      Решение на Съда (четвърти състав) от 27 март 2019 г. — Canadian Solar Emea GmbH и др./Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия
      (Дело C-236/17 P) (1)

      (Обжалване - Дъмпинг - Внос на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китай - Окончателно антидъмпингово мито - Регламент (ЕО) № 1225/2009 - Член 3, параграф 7 - Член 9, параграф 4 - Действие на Регламент (ЕС) № 1168/2012 по време)
      (2019/C 187/10)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power Group Co. Ltd, по-рано Csi Solar Power (China) Inc. (представители: J. Bourgeois, A. Willems, S. De Knop, M. Meulenbelt и B. Natens, адвокати)

         Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз (представители: H. Marcos Fraile, подпомагана от N. Tuominen, адвокат), Европейска комисия (представители: N. Kuplewatzky, J.-F. Brakeland и T. Maxian Rusche)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбите.

                  2)

                  Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd и Csi Solar Power Group Co. Ltd заплащат свързаните с главната жалба съдебни разноски.

                  3)

                  Европейската комисия понася съдебните разноски, направени от нея във връзка с главната жалба.

                  4)

                  Европейската комисия заплаща свързаните с насрещната жалба съдебни разноски.

                  5)

                  Съветът на Европейския съюз понася съдебните разноски, направени от него във връзка с насрещната жалба.

         (1)  ОВ C 239, 24.7.2017 г.


title: Дело C-311/19: Преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud (Чешка република), постъпило на 16 април 2019 г. — BONVER WIN, a. s./Ministerstvo financí

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/19

      Преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud (Чешка република), постъпило на 16 април 2019 г. — BONVER WIN, a. s./Ministerstvo financí
      (Дело C-311/19)
      (2019/C 213/18)
      Език на производството: чешки

         Запитваща юрисдикция

      Nejvyšší správní soud

         Страни в главното производство

         Касатор: BONVER WIN, a. s.

         Ответник по касация: Ministerstvo financí

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Прилага ли се член 56 и сл. от Договора за функционирането на ЕС спрямо национална правна уредба (задължителен акт с общо приложение под формата на наредба на общински съвет), която забранява предоставянето на определена услуга в част от една община, само защото част от клиентите на засегнат от тази правна уредба доставчик могат да бъдат или действително са от друга държава — членка на Европейския съюз?
                  При утвърдителен отговор, достатъчно ли е само да се твърди евентуално наличие на клиенти от друга държава членка, за да бъде приложим член 56 от Договора за функционирането на ЕС, или доставчикът на услуги е длъжен да докаже действителното предоставяне на услуги на клиенти от други държави членки?

                  2)

                  За отговора на първия въпрос от значение ли е, че:

                              а)

                              потенциалното ограничение на свободното предоставяне на услуги е значително стеснено по своя географски обхват и по съдържание (евентуално прилагане на изключението „de minimis“);

                              б)

                              няма данни националното законодателство да урежда по различен начин, от правна и фактическа гледна точка, положението на субектите, които предоставят услуги основно на граждани на други държави — членки на Европейския съюз, от една страна, и това на субектите, чиято дейност е насочена предимно към местни клиенти, от друга?


title: Дело C-348/19 P: Жалба, подадена на 29 април 2019 г. от Drex Technologies SA срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 28 февруари 2019 г. по дело T-414/16, Drex Technologies/Съвет

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/21

      Жалба, подадена на 29 април 2019 г. от Drex Technologies SA срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 28 февруари 2019 г. по дело T-414/16, Drex Technologies/Съвет
      (Дело C-348/19 P)
      (2019/C 213/20)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Drex Technologies SA (представител: E. Ruchat, avocat)

         Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  Да се приеме, че жалбата е допустима и основателна,

                  —

                  въз основа на това да се отмени решение от 28 февруари 2019 г., (T-414/16)

            и да бъде постановено ново решение, с което:

                  —

                  да бъдат отменени Решение (ОВППС) 2016/850 от 27 май 2016 година (1)и последващите актове за изпълнението му в частта, в която се отнасят до жалбоподателя,

                  —

                  да бъде осъден Съветът да заплати разноските за тази инстанция.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят излага три основания в подкрепа на жалбата си.
      Първото основание е грешка при прилагане на правото, тъй като Общият съд не е зачел закрепеното в член 41 от Хартата на основните права право на жалбоподателя да бъде изслушан преди приемането на новите ограничителни мерки.
      Второто основание е грешка при прилагане на правото и изопачаване на фактите, тъй като Общият съд не е взел предвид статиите, представени от жалбоподателя в подкрепа на жалбата му за отмяна, за да докаже, че не подкрепя сирийския режим.
      Третото основание е грешка при прилагане на правото, тъй като Общият съд не постановява, че са незаконосъобразни разпоредби 27 и 28 от Решение 2013/255/ОВППС, според които принадлежността към семейството Al-Assad или към семейството Makhlouf представлява самостоятелен критерий, основание за налагането на санкция, като същевременно се обръща тежестта на доказване.

         (1)  Решение (ОВПС) 2016/850 на Съвета от 27 май 2016 година за изменение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 141, 2016 г., стр. 125).


title: Дело C-297/19: Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht (Германия), постъпило на 11 април 2019 г. — Naturschutzbund Deutschland — Landesverband Schleswig-Holstein e.V./Kreis Nordfriesland

text:
               8.7.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/21

      Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht (Германия), постъпило на 11 април 2019 г. — Naturschutzbund Deutschland — Landesverband Schleswig-Holstein e.V./Kreis Nordfriesland
      (Дело C-297/19)
      (2019/C 230/26)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesverwaltungsgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Naturschutzbund Deutschland — Landesverband Schleswig-Holstein e.V.

         Ответник: Kreis Nordfriesland

         Встъпила страна: Deich- und Hauptsielverband Eiderstedt, Körperschaft des öffentlichen Rechts

         Страна, участваща в производството: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Преюдициални въпроси

                  1.

                              а)

                              Обхваща ли понятието „управление“ по смисъла на приложение I, трета алинея, второ тире от Директива 2004/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети (наричана по-нататък „Директивата за екологичната отговорност“) (1) дейности, които са неразривно свързани с директно използване на добива от почвата?
                              При утвърдителен отговор:

                              б)

                              При какви условия управление, съгласно определеното в документите на местообитанието или в целевите документи, следва да бъде разглеждано като „нормално“ по смисъла на Директивата за екологичната отговорност?

                              в)

                              Какъв е времевият критерий по отношение на въпроса дали дадено управление съответства на управлението, извършвано в „минал период“ от собственици или оператори по смисъла на Директивата за екологичната отговорност?

                              г)

                              Може ли да се отговори на въпроса дали дадено управление съответства на управлението, извършвано в минал период от собственици или оператори по смисъла на Директивата за екологичната отговорност, независимо от документите на местообитанието или целевите документи?

                  2.

                  Представлява ли трудова дейност по смисъла на член 2, точка 7 от Директивата за екологичната отговорност дейност, упражнявана в обществен интерес в резултат на задължение, делегирано по закон?

         (1)  ОВ L 143, 2004 г., стр. 56; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 11, стр. 168.