title: Дело C-748/21 P: Жалба, подадена на 3 декември 2021 г. от Novolipetsk Steel PAO срещу решението, постановено от Общия съд (десети състав) на 22 септември 2021 г. по дело T-752/16, NLMK/Комисия

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/17

      Жалба, подадена на 3 декември 2021 г. от Novolipetsk Steel PAO срещу решението, постановено от Общия съд (десети състав) на 22 септември 2021 г. по дело T-752/16, NLMK/Комисия
      (Дело C-748/21 P)
      (2022/C 73/22)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Novolipetsk Steel PAO (представители: M. Krestiyanova и N. Tuominen, lawyers)

         Други страни в производството: Европейска комисия и Eurofer, European Steel Association, ASBL

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това,

                  —

                  при условията на евентуалност, да върне делото за ново разглеждане от Общия съд,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в производството пред Съда, както и в производството пред Общия съд.

         Основания и основни доводи

      Жалбата се основава на следните твърдения:

                  —

                  Първо, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като е тълкувал неправилно член 18, параграф 1 от основния регламент (1), направил е неточни фактически констатации и е изопачил доказателствата. Общият съд се основава на схващането, че съответният продукт е полуготово изделие и не излага никакви мотиви за причините, поради които просто възприема становището на Комисията по този въпрос. Това обаче е първият спорен въпрос между страните и влияе значително върху начина, по който трябва да се приложи член 18, параграф 1 от основния регламент. Като не разглежда този спорен въпрос, нито преценява значението му за прилагането на член 18 параграф 1, Общият съд не разбира, че без да се разреши това първо разногласие между страните е невъзможно да се направи извод дали Комисията е приложила правилно член 18, параграф 1 в настоящото производство.

                  —

                  Второ, Общият съд е допуснал явна грешка в преценката при тълкуването на член 9, параграф 4 от основния регламент, като не е разгледал основни доводи или не е изложил мотиви. Под закрилата на Общия съд Комисията несъмнено е превишила пределите на разследвания или на съответния период, като е избрала 2008 г. за „най-скорошната представителна година“ след финансовата криза. В тази връзка жалбоподателят твърди, че констатацията в обжалваното съдебно решение за наличието на вреда е опорочена, тъй като не произтича от претегляне на положителните и на отрицателните релевантни фактори. В този контекст жалбоподателят твърди, че намалението на производствените разходи на промишлеността на Съюза следва също да се свърже, наред с други фактори, с положението на промишлеността на Съюза след световната финансова криза от 2012 г. Общият съд обаче отказва дори да разгледа дали финансовата криза е засегнала и механизма на настъпване на вредата.

                  —

                  Трето, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като е тълкувал неправилно член 2, параграф 9 от основния регламент и не е разгледал всички доводи, някои от които изтъкнати от самия Общ съд. Общият съд не зачита собствената си практика, като незаконосъобразно приема, че корекциите по член 2, параграф 9 могат да се използват по аналогия и за изчисляването на маржа на вредата. Корекцията за разходи за продажба, общи и административни разходи и печалба на експортната цена CIF на жалбоподателя за целите на маржа на вредата е неподходяща, неоснователна и съставлява явна грешка в преценката, тъй като единствената релевантна експортна цена е действителната свободна пазарна цена CIF на границата на Съюза при навлизане на пазара на Съюза и конкурентната свободна пазарна цена на промишлеността на Съюза. Становището на жалбоподателя намира подкрепа в решение на Общия съд, Hansol Paper/Комисия, T-383/17 (2) (т. 196—204).

         (1)  Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 343, 2009 г., стр. 51).

         (2)  Решение на Общия съд от 2 април 2020 г. (дело T-383/17, Hansol Paper/Комисия, EU:T:2020:139).


title: Дело C-755/21 P: Жалба, подадена на 8 декември 2021 г. от Marián Kočner срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 29 септември 2021 г. по дело T-528/20, Kočner/Europol

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/18

      Жалба, подадена на 8 декември 2021 г. от Marián Kočner срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 29 септември 2021 г. по дело T-528/20, Kočner/Europol
      (Дело C-755/21 P)
      (2022/C 73/23)
      Език на производството: словашки

         Страни

         Жалбоподател: Marián Kočner (представители: M. Mandzák и M. Para, advokáti)

         Други страни в производството: Агенция на Европейския съюз за сътрудничество в областта на правоприлагането, Кралство Испания

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  изцяло да се отмени обжалваното съдебно решение,

                  —

                  делото да се върне на Общия съд за ново разглеждане,

                  —

                  Общият съд да бъде осъден да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две вредоносни събития. Той обжалва общо на шест основания. Общият съд допуснал грешка от правна страна и неправилно приложил материалното право, по-конкретно що се отнася до солидарната отговорност на ответника и държавата членка за причинената вреда, дал неправилно тълкуване на националното право, неправилно констатирал липса на причинно-следствена връзка между поведението на ответника и вредата, не мотивирал в достатъчна степен обжалваното съдебно решение и изопачил доказателствата.


title: Дело C-763/21 P: Жалба, подадена на 10 декември 2021 г. от TUIfly GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 29 септември 2021 г. по дело T-447/18, TUIfly GmbH/Европейска комисия

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/18

      Жалба, подадена на 10 декември 2021 г. от TUIfly GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 29 септември 2021 г. по дело T-447/18, TUIfly GmbH/Европейска комисия
      (Дело C-763/21 P)
      (2022/C 73/24)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: TUIfly GmbH (представители: L. Giesberts и D. J. Westarp, Rechtsanwälte)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  изцяло да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 29 септември 2021 г. по дело T-447/18, както и да отмени членове 7 и 8, а също и членове 9, 10 и 11, доколкото последните се отнасят до членове 7 и 8, от Решение (ЕС) 2018/628 на ответника от 11 ноември 2016 година относно държавна помощ SA.24221 (2011/C) (ex 2011/NN), приведена в действие от Австрия в полза на летище Клагенфурт, Ryanair и други авиокомпании, ползващи летището (ОВ L 107, 2018 г., стр. 1),

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски в производствата на двете инстанции.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две основания за обжалване.
      Първо, Общият съд постановил обжалваното съдебно решение при неправилно тълкуване на член 107, параграф 1 ДФЕС и съответно в нарушение на правото на Съюза. В рамките на член 107, параграф 1 ДФЕС, при прилагането на принципа на инвеститора в условията на пазарна икономика Общият съд излязъл извън границите на допустимото тълкуване на правото на Съюза.
      От една страна, също както Комисията, Общият съд неправилно приел, че на жалбоподателя е предоставено предимство. В това отношение при прилагането на принципа на инвеститора в условията на пазарна икономика Общият съд възприел редица правно недопустими съображения. Най-напред, той тълкувал член 107, параграф 1 ДФЕС не строго обективно, а субективно. Във връзка с това Общият съд (също както Комисията) се основал на обстоятелството, че държавата членка не е изготвила бизнес планове преди сключването на споразуменията. Към онзи момент обаче това не се изисквало от съдебната и административната практика, така че Общият съд се произнесъл в нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания и на забраната за прилагане на правните норми с обратна сила.
      По-нататък, Общият съд основал анализа си на рентабилността единствено на краткосрочни съображения за рентабилността, въпреки че този подход бил в противоречие с материалното право съгласно практиката на европейските съдилища и не отговарял на административната практика към меродавния момент. Във връзка с това Общият съд недопустимо приложил с обратна сила спрямо споразуменията насоките в областта на въздухоплаването, които Комисията приема едва след сключването на маркетинговите споразумения. Освен това той приложил тези насоки неправилно. Общият съд също така мотивирал констатациите си с някакви особености на нискобюджетния авиосектор, каквито към меродавния момент не съществували.
      Жалбоподателят изтъква, че при надлежно отчитане на дългосрочни съображения за рентабилността и без посочените нарушения е трябвало да се достигне до извод, че не е налице помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
      Второ, жалбоподателят се оплаква, че що се отнася до възможната обоснованост на помощите, Общият съд е приложил неправилно член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС и е изпаднал в очевидни противоречия.
      Най-напред, избраният от Общия съд критерий за преценка (основан само на рентабилността на някои от обслужваните от жалбоподателя въздушни връзки) бил неправилен от материалноправна страна, тъй като не бил съобразен с изискваното от системата на закона разграничение между плоскостта на фактите и плоскостта на обосновката. Освен това този критерий изобщо не съответствал на релевантната към меродавния момент административна и съдебна практика (особено що се отнася до маркетинговите споразумения от 2003 г.). Също така, за разлика от подхода му към помощите, отпуснати на летището, по отношение на жалбоподателя Общият съд неправилно оставил изцяло без внимание въпроса за транспортните нужди на регион Каринтия. Това представлявало непреодолимо противоречие в преценката му, като се има предвид сходството и дори съвпадението на интересите във връзка с помощите, отпуснати на летището и на жалбоподателя. Общият съд не съобразил основни изисквания на член 107, параграф 3 ДФЕС и съответно се произнесъл в нарушение на тази разпоредба.
      Жалбоподателят поддържа, че при правилно прилагане на член 107, параграф 3 ДФЕС е трябвало да се приеме, че помощите са обосновани.


title: Дело C-780/21 P: Жалба, подадена на 15 декември 2021 г. от Oriol Junqueras i Vies срещу определението, постановено от Общия съд (шести състав) на 5 октомври 2021 г. по дело T-613/20, Junqueras i Vies/Парламент

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/20

      Жалба, подадена на 15 декември 2021 г. от Oriol Junqueras i Vies срещу определението, постановено от Общия съд (шести състав) на 5 октомври 2021 г. по дело T-613/20, Junqueras i Vies/Парламент
      (Дело C-780/21 P)
      (2022/C 73/25)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Oriol Junqueras i Vies (представител: M. Marsal i Ferret, abogado)

         Друга страна в производството: Европейски парламент

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

         Първо — да отмени определението от 5 октомври 2021 г., постановено от Общия съд на Европейския съюз (шести състав) по дело T-613/20.

         Второ — да обяви настоящата жалба за напълно допустима.

         Трето — да върне делото, така че, след като жалбата бъде обявена за допустима, шести състав на Общия съд на Европейския съюз да може да продължи с разглеждането на производството.

         Четвърто — да осъди Европейския парламент да заплати съдебните разноски по възражението за недопустимост и по настоящото производство по обжалване.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата се изтъкват 5 основания със следните правни обосновки:

         Първо: определението нарушава изискванията на правото на ефективни правни средства за защита (член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, член 6 от ЕКПЧ и член 13 от ЕКПЧ), тъй като с решението за обявяване на жалбата за недопустима (и решенията за отказ от съединяване на дела и за отказ от спиране на производството) лишава от каквото и да е полезно действие решението на Съда по дело C-115/21 [P] и това, което може да постанови самият Общ съд по дело T-24/20 (1), ако делото бъде върнато. Това е така, защото Общият съд също е допуснал грешка при прилагане на правото във връзка с тълкуването на правните последици от съдебните решения, които може да се постановят по дела T-24/20 и C-115/21 [P]. Общият съд смята, че е необходимо ново решение на националните органи на Кралство Испания, за да бъде възстановен г-н Junqueras на мястото му в Парламента, докато действието на съдебно решение в полза на неговите искания би било г-н Junqueras да запази мястото си в Парламента.

         Второ: Обжалваното определение неправилно тълкува установените в съдебната практика изисквания, за да се приеме, че е налице пряко засягане от спорния акт, поради което погрешно прави извода, че жалбоподателят не е процесуално легитимиран съгласно член 263 ДФЕС. Определението лишава от полезно действие съдебните решения, които могат да бъдат постановени по дела C-115/21 [P] и T-24/20, като според него, ако актът не е бил приет, мястото на г-н Junqueras щеше да продължи да е свободно и нямаше да има пречка той да го заеме отново, а правата му — да бъдат възстановени.

         Трето: Определението нарушава правото на равенство (член 20 от Хартата на Европейския съюз) и на ефективни правни средства за защита (член 47 от Хартата на Европейския съюз). То тълкува погрешно, че нарушението на посочените права се проявява единствено в дебата по съществото на спора, докато, ако г-н Junqueras беше третиран по същия начин като члена на ЕП [член на Европейския парламент], адресат на спорния акт (директен ефект на действието на решението на Съда от 19 декември 2019 г. по дело C-502/19 (2) и решение на Е[вропейския] п[арламент], което противоречи на съобщеното от Кралство Испания), нямаше да се стигне до постановяването на спорния сега акт, тъй като г-н Junqueras щеше да продължи да заема мястото си в Парламента. Нарушаването на правото на равенство и на ефективни правни средства за защита са индикация за пряко засягане на г-н Junqueras, което го легитимира процесуално съгласно член 263, алинея четвърта ДФЕС.

         Четвърто: Определението тълкува неправилно действието на Хартата на Европейския съюз. Определението не приема, че прякото засягане от спорния акт на правата, произтичащи от Хартата, е източник на процесуална легитимация съгласно член 263, четвърта алинея ДФЕС, и не признава, че в случая, който е предмет на разглеждане, не са изменени правомощията за упражняване на съдебен контрол съгласно правото на Съюза, тъй като не може да се изисква от г-н Junqueras да обжалва в Испания акт, с който се обявява овакантяването на мястото, на което би искал да бъде възстановен, поради което определението е правно опорочено.

         Пето: Определението прилага погрешно принципите на ефективност и на предимство на правото на ЕС. Определението допуска грешка при прилагане на правото, като не установява, че спорният акт е решение, което упорства в желанието да се лиши от каквото и да е полезно действие решението на Съда от 19 декември 2019 г., постановено по делo C-502/19, което нарушава както правото на ефективни правни средства за защита по член 47 от Хартата във варианта му на точно изпълнение на съдебните решения, поради което г-н Junqueras е процесуално легитимиран в съответствие с член 263, четвърта алинея ДФЕС.

         (1)  Решение от 15 декември 2020 г., Junqueras i Vies/Parlamento (T-24/20, EU:T:2020:601).

         (2)  Решение от 19 декември 2019 г., Junqueras Vies (C-502/19, EU:C:2019:1115).


title: Дело C-790/21 P: Жалба, подадена на 16 декември 2021 г. от Covestro Deutschland AG срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 октомври 2021 г. по дело T-745/18, Covestro Deutschland AG/Европейска комисия

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/21

      Жалба, подадена на 16 декември 2021 г. от Covestro Deutschland AG срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 октомври 2021 г. по дело T-745/18, Covestro Deutschland AG/Европейска комисия
      (Дело C-790/21 P)
      (2022/C 73/26)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Covestro Deutschland AG (представители: T. Hartmann, M. Kachel и D. Fouquet, Rechtsanwälte)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Федерална република Германия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  1.

                  да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 6 октомври 2021 г. по дело T-745/18, както и да отмени решението на Европейската комисия от 28 май 2018 година, SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), C(2018) 3166, за 2012 г. и 2013 г.;

                  2.

                  при условията на евентуалност, да отмени обжалваното съдебно решение и да отмени спорното решение на Комисията по отношение на жалбоподателя;

                  3.

                  при условията на евентуалност спрямо искането по точка 1, да отмени обжалваното съдебно решение и да върне делото на Общия съд за ново разглеждане с указания за отмяна на спорното решение на Комисията;

                  4.

                  при условията на евентуалност спрямо искането по точка 2, да отмени обжалваното съдебно решение и да върне делото на Общия съд за ново разглеждане с указания за отмяна на спорното решение на Комисията по отношение на жалбоподателя;

                  5.

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква четири основания за обжалване.

         Първо и второ основание: нарушение на правото на изслушване и неизпълнение на задължението за мотивиране

      По първите две основания за обжалване жалбоподателят поддържа, че Общият съд се е произнесъл в нарушение на процесуалните изисквания на правото на Съюза, а именно в нарушение на правото на жалбоподателя да бъде изслушан и в нарушение на задължението си да мотивира своите актове. Вследствие на тези нарушения Общият съд достигнал до неправилен извод за наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
      Първото твърдение на жалбоподателя по тези две основания за обжалване е, че при разглеждането на въпроса за държавния контрол Общият съд не е взел предвид довода на жалбоподателя относно определянето на размера на допълнителната такса по член 19, параграф 2 от германската Stromnetzentgeltverordnung (Наредба за таксите за електроенергийната мрежа, наричана по-нататък „StromNEV“) (т. 8 от обжалваното съдебно решение).
      Второто твърдение на жалбоподателя по тези две основания за обжалване е, че Общият съд не е взел предвид довода му относно определянето на размера на допълнителната такса по член 19, параграф 2 от StromNEV (т. 12, 94, 103, 129, 135 и 146 от обжалваното съдебно решение).
      Третото твърдение на жалбоподателя по тези две основания за обжалване е, че Общият съд не е взел предвид довода му относно липсата на компенсация за всички претърпени загуби на приходи и направени разходи вследствие на въведените хипотези на освобождаване от мрежови такси (т. 130 и 143 от обжалваното съдебно решение).
      Четвъртото твърдение на жалбоподателя по тези две основания за обжалване е, че при разглеждането на въпроса дали ресурсите са държавни Общият съд не е взел предвид довода му относно недействителността на решението на Bundesnetzagentur (Федерална мрежова агенция, Германия) от 2011 г. (т. 107 и 125 от обжалваното съдебно решение).

         Трето основание: нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС

      По-нататък, по третото основание за обжалване жалбоподателят поддържа, че Общият съд се е произнесъл в нарушение на материалните разпоредби на правото на Съюза, когато е окачествил допълнителната такса по член 19, параграф 2 от StromNEV като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС (т. 78—145 от обжалваното съдебно решение).
      В това отношение, първо, жалбоподателят се оплаква, че Общият съд е основал преценката си на погрешни от правна страна критерии в областта на държавните помощи, когато е приел, че спорната допълнителна такса представлява предимство. Общият съд неправилно констатирал наличие на предимство и не съобразил факта, че поради естеството на нещата и поради системата на StromNEV не е налице селективност.
      Второ, жалбоподателят се оплаква, че Общият съд неправилно е окачествил допълнителната такса по член 19, параграф 2 от StromNEV като помощ, предоставена чрез ресурси на държавата. В това отношение била неправилна още отправната точка за анализа на Общия съд по въпроса дали ресурсите са държавни, а и Общият съд погрешно заключил, че е налице налог и че това е индиция, че става дума за ресурси на държавата.
      Трето, жалбоподателят се оплаква и че Общият съд неправилно е потвърдил наличието на държавен контрол над ресурсите от допълнителната такса по член 19, параграф 2 от StromNEV.

         Четвърто основание: нарушение на забраната за дискриминация

      Накрая, по четвъртото основание за обжалване жалбоподателят се оплаква, че е допуснато нарушение на забраната за дискриминация, поради това че Общият съд, първо, не е взел предвид наличието на противоправна разлика в третирането, произтичаща от възстановяването на помощите, разпоредено от Комисията в спорното ѝ решение, спрямо преходния режим по член 32, параграф 7 от StromNEV от 2013 г., второ, въвел е недопустима диференциация между потребителите на базова електроенергия и трето, необосновано е третирал еднакво антицикличните потребители и потребителите на базова електроенергия (т. 192—210 от обжалваното съдебно решение).


title: Дело C-791/21 P: Жалба, подадена на 16 декември 2021 г. от Федерална република Германия срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 октомври 2021 г. по дело T-745/18, Covestro Deutschland AG/Европейска комисия

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/22

      Жалба, подадена на 16 декември 2021 г. от Федерална република Германия срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 октомври 2021 г. по дело T-745/18, Covestro Deutschland AG/Европейска комисия
      (Дело C-791/21 P)
      (2022/C 73/27)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: J. Möller и R. Kanitz)

         Други страни в производството: Covestro Deutschland AG, Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 6 октомври 2021 г. по дело T-745/18, доколкото с него първоинстанционната жалба е отхвърлена като неоснователна,

                  —

                  на основание член 61, първа алинея от Статута на Съда да отмени решението на Комисията от 28 май 2018 година относно схема за помощ SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), приведена в действие от Германия за потребители на базова електроенергия съгласно член 19 от StromNEV, C(2018) 3166 final, за 2012 г. и 2013 г.,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в производствата пред Общия съд и пред Съда.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква едно основание за обжалване, а именно нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС. Общият съд неправилно приел, че режимът по член 19, параграф 2 от германската Stromnetzentgeltverordnung (Наредба за таксите за електроенергийната мрежа, StromNEV) представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
      Първо, във връзка с преценката дали мрежовите такси са държавни Общият съд неправилно установил, че наличието на задължителна вноска в тежест на крайните клиенти или потребители и държавният контрол върху средствата или управителите на тези средства са два признака, които са „алтернативни“.
      Второ, във връзка с преценката дали е налице „задължителна вноска в тежест на крайните клиенти или потребители“ Общият съд неправилно приел, че за тази преценка е без значение отношението между доставчика на електроенергия и крайните клиенти. Освен това Общият съд неправилно приел за критерий задължението за събиране, а не законоустановеното задължение за плащане на мрежовите такси.
      Трето, във връзка с преценката дали е налице държавен контрол или право на разпореждане Общият съд неправилно приел, че изключителното предназначение на събираните мрежови такси не е пречка да се заключи, че държавата може да се разпорежда с тези средства.


title: Дело C-792/21 P: Жалба, подадена на 16 декември 2021 г. от AZ срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 октомври 2021 г. по дело T-196/19, AZ/Комисия

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/23

      Жалба, подадена на 16 декември 2021 г. от AZ срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 октомври 2021 г. по дело T-196/19, AZ/Комисия
      (Дело C-792/21 P)
      (2022/C 73/28)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: AZ (представители: T. Hartmann, D. Fouquet и M. Kachel, Rechtsanwälte)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Федерална република Германия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  1.

                              а)

                              да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 6 октомври 2021 г. по дело T-196/19, както и да отмени решението на Европейската комисия от 28 май 2018 година, SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), C(2018) 3166, за 2012 г. и 2013 г.;

                              б)

                              при условията на евентуалност спрямо искането по буква а), да отмени обжалваното съдебно решение и да отмени спорното решение на Комисията по отношение на жалбоподателя;

                  2.

                  при условията на евентуалност спрямо искането по точка 1:

                              а)

                              да отмени обжалваното съдебно решение, както и да отмени спорното решение на Комисията в частта, в която се разпорежда възстановяване на поне 20 % от публикуваните мрежови такси за потребителите на базова електроенергия с годишно потребление от минимум 7 000 часа използване, възстановяване на поне 15 % от публикуваните мрежови такси за потребителите на базова електроенергия с годишно потребление от минимум 7 500 часа използване и възстановяване на поне 10 % от публикуваните мрежови такси за потребителите на базова електроенергия с годишно потребление от минимум 8 000 часа използване, а за останалата част — да върне делото на Общия съд за ново разглеждане на искането по точка 1, буква a) от първоинстанционната жалба с указания за отмяна на спорното решение на Комисията и в останалата му част;

                              б)

                              при условията на евентуалност спрямо искането по буква а), да отмени обжалваното съдебно решение, както и да отмени спорното решение на Комисията по отношение на жалбоподателя в частта, в която се разпорежда възстановяване на поне 20 % от публикуваните мрежови такси за потребителите на базова електроенергия с годишно потребление от минимум 7 000 часа използване, а за останалата част — да върне делото на Общия съд за ново разглеждане на искането по точка 1, буква б) от първоинстанционната жалба с указания за отмяна на спорното решение на Комисията в неговата цялост [или „и в останалата му част“] по отношение на жалбоподателя;

                  3.

                  при условията на евентуалност спрямо искането по точка 2:

                              а)

                              да отмени обжалваното съдебно решение и да върне делото на Общия съд за ново разглеждане на искането по точка 1, буква а) от първоинстанционната жалба с указания за отмяна на спорното решение на Комисията;

                              б)

                              при условията на евентуалност спрямо искането по буква а), да отмени обжалваното съдебно решение и да върне делото на Общия съд за ново разглеждане на искането по точка 1, буква б) от първоинстанционната жалба с указания за отмяна на спорното решение на Комисията по отношение на жалбоподателя;

                  4.

                  при условията на евентуалност спрямо искането по точка 3:

                              а)

                              да отмени обжалваното съдебно решение, както и да отмени спорното решение на Комисията в частта, в която се разпорежда възстановяване на поне 20 % от публикуваните мрежови такси за потребителите на базова електроенергия с годишно потребление от минимум 7 000 часа използване, възстановяване на поне 15 % от публикуваните мрежови такси за потребителите на базова електроенергия с годишно потребление от минимум 7 500 часа използване и възстановяване на поне 10 % от публикуваните мрежови такси за потребителите на базова електроенергия с годишно потребление от минимум 8 000 часа използване;

                              б)

                              при условията на евентуалност спрямо искането по буква а), да отмени обжалваното съдебно решение, както и да отмени спорното решение на Комисията по отношение на жалбоподателя в частта, в която се разпорежда възстановяване на поне 20 % от публикуваните мрежови такси за потребителите на базова електроенергия с годишно потребление от минимум 7 000 часа използване;

                  5.

                  при условията на евентуалност спрямо искането по точка 4:

                              а)

                              да отмени обжалваното съдебно решение и да върне делото на Общия съд за ново разглеждане на искането по точка 2, буква а) от първоинстанционната жалба с указания за отмяна на спорното решение на Комисията в частта, в която се разпорежда възстановяване на поне 20 % от публикуваните мрежови такси за потребителите на базова електроенергия с годишно потребление от минимум 7 000 часа използване, възстановяване на поне 15 % от публикуваните мрежови такси за потребителите на базова електроенергия с годишно потребление от минимум 7 500 часа използване и възстановяване на поне 10 % от публикуваните мрежови такси за потребителите на базова електроенергия с годишно потребление от минимум 8 000 часа използване;

                              б)

                              при условията на евентуалност спрямо искането по буква а), да отмени обжалваното съдебно решение и да върне делото на Общия съд за ново разглеждане на искането по точка 2, буква б) от първоинстанционната жалба с указания за отмяна на спорното решение на Комисията по отношение на жалбоподателя в частта, в която се разпорежда възстановяване на поне 20 % от публикуваните мрежови такси за потребителите на базова електроенергия с годишно потребление от минимум 7 000 часа използване;

                  6.

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, включително адвокатски и пътни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква четири основания за обжалване.

         Първо и второ основание: нарушение на правото на изслушване и неизпълнение на задължението за мотивиране

      По първите две основания за обжалване жалбоподателят поддържа, че Общият съд се е произнесъл в нарушение на процесуалните изисквания на правото на Съюза, а именно в нарушение на правото на жалбоподателя да бъде изслушан и в нарушение на задължението си да мотивира своите актове. Вследствие на тези нарушения Общият съд достигнал до неправилен извод за наличие на недопустима държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
      Първото твърдение на жалбоподателя по тези две основания за обжалване е, че Общият съд не е взел предвид довода му за грешка при определянето на референтната уредба, въз основа на която се преценява наличието на селективно предимство (т. 8, 117 и 127 от обжалваното съдебно решение).
      Второто твърдение на жалбоподателя по тези две основания за обжалване е, че Общият съд не е взел предвид довода му относно определянето на размера на допълнителната такса по член 19, параграф 2 от германската Stromnetzentgeltverordnung (Наредба за таксите за електроенергийната мрежа, наричана по-нататък „StromNEV“) (т. 12, 68, 100 и 101 от обжалваното съдебно решение).
      Третото твърдение на жалбоподателя по тези две основания за обжалване е, че при разглеждането на въпроса дали ресурсите са държавни Общият съд не е взел предвид довода му относно липсата на компенсация за всички претърпени загуби на приходи и направени разходи вследствие на въведените хипотези на освобождаване от мрежови такси (т. 95 и 96 от обжалваното съдебно решение).
      Четвъртото твърдение на жалбоподателя по тези две основания за обжалване е, че при разглеждането на въпроса дали ресурсите са държавни Общият съд не е взел предвид довода му относно недействителността на решението на Bundesnetzagentur (Федерална мрежова агенция, Германия) от 2011 г. (т. 76 от обжалваното съдебно решение).

         Трето основание: нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС

      По-нататък, по третото основание за обжалване жалбоподателят поддържа, че Общият съд се е произнесъл в нарушение на материалните разпоредби на правото на Съюза, когато е окачествил допълнителната такса по член 19, параграф 2 от StromNEV като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
      В това отношение, първо, жалбоподателят се оплаква, че Общият съд е основал преценката си на погрешни от правна страна критерии в областта на държавните помощи, що се отнася до наличието на налог по смисъла на правилата за държавните помощи и до наличието на държавен контрол (т. 77, 83, 86 и 101 от обжалваното съдебно решение).
      Второ, жалбоподателят се оплаква, че в резултат от изопачено представяне на националното право Общият съд неправилно е окачествил допълнителната такса по член 19, параграф 2 от StromNEV като налог по смисъла на правилата за държавните помощи въпреки липсата на задължение за събирането ѝ в тежест на мрежовите оператори и на задължение за плащането ѝ в тежест на крайните клиенти или потребители на електроенергия и въпреки факта, че мрежовите оператори не получават компенсация за всички загуби и разходи (т. 68 и 75—115 от обжалваното съдебно решение).
      Трето, жалбоподателят се оплаква, че в резултат от изопачено представяне на националното право Общият съд неправилно е потвърдил наличието на държавен контрол над допълнителната такса по член 19, параграф 2 от StromNEV, тъй като се е основал на допускането, че е налице задължение за събиране и пълно покриване на разходите, и е приел, че Федералната мрежова агенция е определяла размера на допълнителната такса (т. 100—112 от обжалваното съдебно решение).
      Четвърто, жалбоподателят се оплаква, че в резултат от изопачено представяне на националното право Общият съд е определил непълно и неточно референтната уредба (т. 8 и 128—131 от обжалваното съдебно решение).

         Четвърто основание: нарушение на забраната за дискриминация

      Накрая, по четвъртото основание за обжалване жалбоподателят се оплаква, че е допуснато нарушение на забраната за дискриминация, поради това че Общият съд не е взел предвид наличието на противоправна разлика в третирането, произтичаща от възстановяването на помощите, разпоредено от Комисията в спорното ѝ решение, спрямо преходния режим по член 32, параграф 7 от StromNEV от 2013 г. и затова е отрекъл наличието на нарушение на възприетия в правото на Съюза общ принцип за равно третиране (т. 141 от обжалваното съдебно решение).


title: Дело C-793/21 P: Жалба, подадена на 16 декември 2021 г. от Федерална република Германия срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 октомври 2021 г. по дело T-196/19, AZ/Комисия

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/26

      Жалба, подадена на 16 декември 2021 г. от Федерална република Германия срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 октомври 2021 г. по дело T-196/19, AZ/Комисия
      (Дело C-793/21 P)
      (2022/C 73/29)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: J. Möller и R. Kanitz)

         Други страни в производството: AZ, Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 6 октомври 2021 г. по дело T-196/19, доколкото с него първоинстанционната жалба е отхвърлена като неоснователна,

                  —

                  на основание член 61, първа алинея от Статута на Съда да отмени решението на Комисията от 28 май 2018 година относно схема за помощ SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), приведена в действие от Германия за потребители на базова електроенергия съгласно член 19 от StromNEV, C(2018) 3166 final, за 2012 г. и 2013 г.,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в производствата пред Общия съд и пред Съда.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква едно основание за обжалване, а именно нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС. Общият съд неправилно приел, че режимът по член 19, параграф 2 от германската Stromnetzentgeltverordnung (Наредба за таксите за електроенергийната мрежа, StromNEV) представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
      Първо, във връзка с преценката дали мрежовите такси са държавни Общият съд неправилно установил, че наличието на задължителна вноска в тежест на крайните клиенти или потребители и държавният контрол върху средствата или управителите на тези средства са два признака, които са „алтернативни“.
      Второ, във връзка с преценката дали е налице „задължителна вноска в тежест на крайните клиенти или потребители“ Общият съд неправилно приел, че за тази преценка е без значение отношението между доставчика на електроенергия и крайните клиенти. Освен това Общият съд неправилно приел за критерий задължението за събиране, а не законоустановеното задължение за плащане на мрежовите такси.
      Трето, във връзка с преценката дали е налице държавен контрол или право на разпореждане Общият съд неправилно приел, че изключителното предназначение на събираните мрежови такси не е пречка да се заключи, че държавата може да се разпорежда с тези средства.


title: Дело C-794/21 P: Жалба, подадена на 16 декември 2021 г. от Федерална република Германия срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 октомври 2021 г. по съединени дела T-233/19 и T-234/19, Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG и Infineon Technologies AG/Европейска комисия

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/26

      Жалба, подадена на 16 декември 2021 г. от Федерална република Германия срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 октомври 2021 г. по съединени дела T-233/19 и T-234/19, Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG и Infineon Technologies AG/Европейска комисия
      (Дело C-794/21 P)
      (2022/C 73/30)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: J. Möller и R. Kanitz)

         Други страни в производството: Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG, Infineon Technologies AG, Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 6 октомври 2021 г. по съединени дела T-233/19 и T-234/19, доколкото с него първоинстанционните жалби са отхвърлени като неоснователни,

                  —

                  на основание член 61, първа алинея от Статута на Съда да отмени решението на Комисията от 28 май 2018 година относно схема за помощ SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), приведена в действие от Германия за потребители на базова електроенергия съгласно член 19 от StromNEV, C(2018) 3166 final, за 2012 г. и 2013 г.,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в производствата пред Общия съд и пред Съда.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква едно основание за обжалване, а именно нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС. Общият съд неправилно приел, че режимът по член 19, параграф 2 от германската Stromnetzentgeltverordnung (Наредба за таксите за електроенергийната мрежа, StromNEV) представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
      Първо, във връзка с преценката дали мрежовите такси са държавни Общият съд неправилно установил, че наличието на задължителна вноска в тежест на крайните клиенти или потребители и държавният контрол върху средствата или управителите на тези средства са два признака, които са „алтернативни“.
      Второ, във връзка с преценката дали е налице „задължителна вноска в тежест на крайните клиенти или потребители“ Общият съд неправилно приел, че за тази преценка е без значение отношението между доставчика на електроенергия и крайните клиенти. Освен това Общият съд неправилно приел за критерий задължението за събиране, а не законоустановеното задължение за плащане на мрежовите такси.
      Трето, във връзка с преценката дали е налице държавен контрол или право на разпореждане Общият съд неправилно приел, че изключителното предназначение на събираните мрежови такси не е пречка да се заключи, че държавата може да се разпорежда с тези средства.


title: Дело C-795/21 P: Жалба, подадена на 16 декември 2021 г. от WEPA Hygieneprodukte GmbH и WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, последното по-рано Wepa Leuna GmbH и Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH, срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 октомври 2021 г. по дело T-238/19, Wepa Hygieneprodukte GmbH и др./Европейска комисия

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/27

      Жалба, подадена на 16 декември 2021 г. от WEPA Hygieneprodukte GmbH и WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, последното по-рано Wepa Leuna GmbH и Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH, срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 октомври 2021 г. по дело T-238/19, Wepa Hygieneprodukte GmbH и др./Европейска комисия
      (Дело C-795/21 P)
      (2022/C 73/31)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподатели: WEPA Hygieneprodukte GmbH, WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, последното по-рано Wepa Leuna GmbH и Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH (представители: H. Janssen, A. Vallone и D. Salm, Rechtsanwältе)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Федерална република Германия

         Искания на жалбоподателите

      Жалбоподателите молят Съда:

                  1.

                  изцяло да отмени решението на Общия съд (трети състав) от 6 октомври 2021 г. по дело T-238/19;

                  2.

                  да отмени решението на Комисията от 28 май 2018 година относно схема за помощ SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), приведена в действие от Германия за потребители на базова електроенергия съгласно член 19 от StromNEV;

                  3.

                  при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане;

                  4.

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в производствата пред двете инстанции.

         Основания и основни доводи

      Като първо основание за обжалване жалбоподателите твърдят, че Общият съд е изопачил фактите, както и съдържанието и обхвата на националното право, когато е основал решението си на констатациите, първо, че Bundesnetzagentur (Федерална мрежова агенция, Германия) определя със задължителни разпоредби размера на допълнителната такса по член 19, параграф 2 от германската Stromnetzentgeltverordnung (Наредба за таксите за електроенергийната мрежа, наричана по-нататък „StromNEV“), второ, че Федералната мрежова агенция е въвела доста подробни изисквания в това отношение, и трето, че загубите на приходи за мрежовите оператори са изцяло компенсирани от посочената допълнителна такса. В този смисъл изобщо не съществували фактите, на които Общият съд основал решението си и които сочели, че е налице държавен контрол върху средствата от допълнителната такса.
      Като второ основание за обжалване жалбоподателите твърдят, че Общият съд не е приложил правилно изискванията във връзка с наличието на помощ, предоставена чрез ресурси на държавата по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС. Първо, Общият съд не съобразил, че допълнителната такса по член 19, параграф 2 от StromNEV не е налог, „задължителна вноска“ или „парафискален налог“ (първо твърдение по второто основание за обжалване). Второ, Общият съд не съобразил, че освобождаването на потребителите на базова електроенергия по член 19, параграф 2, второ изречение от StromNEV и допълнителната такса по член 19, параграф 2 от StromNEV не са помощ, предоставяна чрез ресурси на държавата (второ твърдение по второто основание за обжалване). Ако обаче допълнителната такса не е налог — а тя не е — това означавало, че включително според Общия съд не е изпълнен фактическият състав на член 107, параграф 1 ДФЕС. Дори да се допусне, че е налице налог, фактическият състав на член 107, параграф 1 ДФЕС пак не би бил изпълнен, тъй като допълнителната такса не била помощ, предоставяна от държавата или чрез ресурси на държавата.


title: Дело C-796/21 P: Жалба, подадена на 16 декември 2021 г. от Федерална република Германия срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 октомври 2021 г. по дело T-238/19, Wepa Hygieneprodukte GmbH и др./Европейска комисия

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/28

      Жалба, подадена на 16 декември 2021 г. от Федерална република Германия срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 октомври 2021 г. по дело T-238/19, Wepa Hygieneprodukte GmbH и др./Европейска комисия
      (Дело C-796/21 P)
      (2022/C 73/32)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: J. Möller и R. Kanitz)

         Други страни в производството: WEPA Hygieneprodukte GmbH, WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, последното по-рано Wepa Leuna GmbH и Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH, както и Европейската комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 6 октомври 2021 г. по дело T-238/19, доколкото с него първоинстанционната жалба е отхвърлена като неоснователна,

                  —

                  на основание член 61, първа алинея от Статута на Съда да отмени решението на Комисията от 28 май 2018 година относно схема за помощ SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), приведена в действие от Германия за потребители на базова електроенергия съгласно член 19 от StromNEV, C(2018) 3166 final, за 2012 г. и 2013 г.,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в производствата пред Общия съд и пред Съда.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква едно основание за обжалване, а именно нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС. Общият съд неправилно приел, че режимът по член 19, параграф 2 от германската Stromnetzentgeltverordnung (Наредба за таксите за електроенергийната мрежа, StromNEV) представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
      Първо, във връзка с преценката дали мрежовите такси са държавни Общият съд неправилно установил, че наличието на задължителна вноска в тежест на крайните клиенти или потребители и държавният контрол върху средствата или управителите на тези средства са два признака, които са „алтернативни“.
      Второ, във връзка с преценката дали е налице „задължителна вноска в тежест на крайните клиенти или потребители“ Общият съд неправилно приел, че за тази преценка е без значение отношението между доставчика на електроенергия и крайните клиенти. Освен това Общият съд неправилно приел за критерий задължението за събиране, а не законоустановеното задължение за плащане на мрежовите такси.
      Трето, във връзка с преценката дали е налице държавен контрол или право на разпореждане Общият съд неправилно приел, че изключителното предназначение на събираните мрежови такси не е пречка да се заключи, че държавата може да се разпорежда с тези средства.


title: Дело C-800/21 P: Жалба, подадена на 17 декември 2021 г. от Infineon Technologies AG и Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 октомври 2021 г. по съединени дела T-233/19 и Т-234/19, Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG и Infineon Technologies/Европейска комисия

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/29

      Жалба, подадена на 17 декември 2021 г. от Infineon Technologies AG и Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 6 октомври 2021 г. по съединени дела T-233/19 и Т-234/19, Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG и Infineon Technologies/Европейска комисия
      (Дело C-800/21 P)
      (2022/C 73/33)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподатели: Infineon Technologies AG и Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG (представители: L. Assmann и M. Peiffer, Rechtsanwälte)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Федерална република Германия

         Искания на жалбоподателите

      Жалбоподателите молят Съда:

                  —

                  изцяло да отмени решението на Общия съд (трети състав) от 6 октомври 2021 г. по съединени дела T-233/19 и T-234/19 (ECLI:EU:T:2021:647),

                  —

                  да отмени решението на Европейската комисия от 28 май 2018 година относно схема за помощ SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), приведена в действие от Германия за потребители на базова електроенергия съгласно член 19 от StromNEV,

                  —

                  при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане,

                  —

                  да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски в производствата пред двете инстанции.

         Основания и основни доводи

      Спорът по настоящото дело възниква заради правилото за освобождаване от мрежови такси, по силата на което за 2012 г. и 2013 г. жалбоподателите не са били длъжни да заплащат на своите мрежови оператори мрежови такси за доставките на електроенергия от общата мрежа (наричано по-нататък „освобождаването от мрежови такси“).
      В обжалваното съдебно решение Общият съд постановил, че освобождаването от мрежови такси е финансирано с ресурси на държавата и затова представлява помощ по смисъла на член 107 ДФЕС (т. 111 от обжалваното съдебно решение). В това отношение Общият съд се произнесъл в принципно противоречие с понятието за помощ в практиката на Съда.
      Освобождаването от мрежови такси било финансирано чрез допълнителната такса по член 19, параграф 2 от германската Stromnetzentgeltverordnung (Наредба за таксите за електроенергийната мрежа, наричана по-нататък „StromNEV“). Противно на постановеното от Общия съд в точка 97 от обжалваното съдебно решение, тази допълнителна такса не представлявала задължителна вноска по смисъла на практиката на Съда, наличието на каквато би могло да е индиция, че ресурсите са държавни по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
      С жалбата си жалбоподателите възразяват преди всичко срещу прилагането на европейското право и изтъкват, че Общият съд неправилно е преценил националното право от гледна точка на критериите на европейското право в областта на държавните помощи (първо основание за обжалване). В действителност освобождаването от мрежови такси не било предоставено чрез ресурси на държавата по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
      От практиката на Съда следвало, че държавни ресурси в този смисъл са налице само ако има достатъчно тясна връзка с държавния бюджет. Спорната допълнителна такса по член 19, параграф 2 от StromNEV обаче нямала достатъчно тясна връзка с германския държавен бюджет. Затова тя представлявала частен, а не държавен ресурс, който заплащат помежду си мрежовите оператори и ползвателите на мрежата.
      Освен това в подкрепа на жалбата си жалбоподателите твърдят, че Общият съд е изопачил фактите, като не е определил правилно съдържанието и обхвата на националното право (второ основание за обжалване).


title: Дело C-803/21 P: Жалба, подадена на 17 декември 2021 г. от Versobank AS срещу решението, постановено от Общия съд (девети разширен състав) на 6 октомври 2021 г. по съединени дела Т-351/18 и Т-584/18, Ukrselhosprom PCF и Versobank/ЕЦБ

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/30

      Жалба, подадена на 17 декември 2021 г. от Versobank AS срещу решението, постановено от Общия съд (девети разширен състав) на 6 октомври 2021 г. по съединени дела Т-351/18 и Т-584/18, Ukrselhosprom PCF и Versobank/ЕЦБ
      (Дело C-803/21 P)
      (2022/C 73/34)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Versobank AS (представител: O. Behrends, Rechtsanwalt)

         Други страни в производството: Европейска централна банка (ЕЦБ), Европейска комисия, Ukrselhosprom PCF LLC

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да отмени решенията на ЕЦБ за отнемане на лиценза на жалбоподателя от 26 март 2018 г. (наричано по-нататък „първото обжалвано решение“) и от 17 юли 2018 г. (наричано по-нататък „второто обжалвано решение“),

                  —

                  доколкото Съдът на Европейския съюз не е в състояние да се произнесе по същество, да върне съединени дела T-351/18 и T-584/18 на Общия съд, който да се произнесе по жалбите за отмяна, и

                  —

                  да осъди ЕЦБ да заплати съдебните разноски, направени от жалбоподателя, както и тези в настоящото производство по обжалване.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага шест основания.
      Първо основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като неправилно приел, че липсва основание за произнасяне по дело T-351/18, че твърдяното действие ex tunc на второто обжалвано решение нарушава член 263 ДФЕС и че жалбоподателят няма интерес от отмяната на първото обжалвано решение.
      Второ основание: грешка при прилагане на правото от страна на Общия съд по отношение на множество съществени процесуални нарушения.
      Трето основание: Общият съд неправилно не установил, че ЕЦБ е превишила правомощията си, като е приела решения в областта на платежните услуги и други финансови услуги, както и в областта на въпросите, свързани с БИП/БФТ (борбата с изпирането на пари и финансирането на тероризма) и с преструктурирането.
      Четвърто основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като се произнесъл по въпрос, решен със споразумение пред национален административен съд.
      Пето основание: Общият съд неправилно приложил РЕМП (1) вместо националното право, що се отнася до оценки, които са проблемни или има вероятност да станат проблемни, и не взел решения за преструктуриране, като тълкувал неправилно тяхното значение, без да разпореди оповестяването им.
      Шесто основание: Общият съд 1) не спазил границите на възложената му компетентност по член 263 ДФЕС, като приел решения, които са уредени от националното право и са от изключителната компетентност на съответните национални органи и юрисдикции, и надхвърлил границите на упражнявания от него контрол върху решенията на ЕЦБ, като направил констатации и преценки, които тя не била направила, 2) въз основа на неочаквани констатации с оглед на закъсняло представяне на обемни документи непосредствено преди изслушването не дал възможност на жалбоподателя да изрази становище, 3) не взел предвид нарушението на правата на жалбоподателя по член 47 от Хартата преди започването на производството и продължаващата липса на ефективно представителство на жалбоподателя в хода на производството, и 4) погрешно отказал да разпореди представянето на решенията за разрешаване на спора на национално равнище, като въпреки това изразил подробни, но погрешни становища относно правното значение и правния характер на тези решения.

         (1)  Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 225, 2014 г., стр. 1).


title: Дело C-154/20: Решение на Съда (десети състав) от 9 декември 2021 г. (преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud — Чешка република) — Kemwater ProChemie s. r. o./Odvolací finanční ředitelství (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Член 168 — Право на приспадане на платения по получени доставки данък — Материалноправни условия за правото на приспадане — Качество „данъчнозадължено лице“ на доставчика — Тежест на доказване — Отказ да се признае правото на приспадане, когато действителният доставчик не е известен — Условия)

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/2

      Решение на Съда (десети състав) от 9 декември 2021 г. (преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud — Чешка република) — Kemwater ProChemie s. r. o./Odvolací finanční ředitelství
      (Дело C-154/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Член 168 - Право на приспадане на платения по получени доставки данък - Материалноправни условия за правото на приспадане - Качество „данъчнозадължено лице“ на доставчика - Тежест на доказване - Отказ да се признае правото на приспадане, когато действителният доставчик не е известен - Условия)
      (2022/C 73/02)
      Език на производството: чешки

         Запитваща юрисдикция

      Nejvyšší správní soud

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Kemwater ProChemie s. r. o.

         Ответник: Odvolací finanční ředitelství

         Диспозитив

      Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че упражняването на правото на приспадане на начисления данък върху добавената стойност (ДДС) трябва да бъде отказано, без да е необходимо данъчната администрация да доказва, че данъчнозадълженото лице е извършило измама с ДДС или че е знаело или е трябвало да знае, че сделката, на която се основава правото на приспадане, е част от такава измама, когато, в случай че действителният доставчик на съответните стоки или услуги не е известен, това данъчнозадължено лице не е доказало, че този доставчик е имал качеството „данъчнозадължено лице“, ако с оглед на фактическите обстоятелства и на информацията, предоставена от посоченото данъчнозадължено лице, липсват необходимите данни, за да се провери, че действителният доставчик е имал такова качество.

         (1)  ОВ C 209, 22.6.2020 г.


title: Дело C-217/20: Решение на Съда (втори състав) от 9 декември 2021 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Overijssel — Нидерландия) — XXXX/Staatssecretaris van Financiën (Преюдициално запитване — Директива 2003/88/ЕО — Организация на работното време — Защита на здравето и безопасността на работниците — Член 7, параграф 1 — Право на платен годишен отпуск — Размер на възнаграждението — Намалено възнаграждение поради неработоспособност)

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/3

      Решение на Съда (втори състав) от 9 декември 2021 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Overijssel — Нидерландия) — XXXX/Staatssecretaris van Financiën
      (Дело C-217/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Директива 2003/88/ЕО - Организация на работното време - Защита на здравето и безопасността на работниците - Член 7, параграф 1 - Право на платен годишен отпуск - Размер на възнаграждението - Намалено възнаграждение поради неработоспособност)
      (2022/C 73/03)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Rechtbank Overijssel

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: XXXX

         Ответник: Staatssecretaris van Financiën

         Диспозитив

      Член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национални разпоредби и практики, съгласно които в случаите, когато работник в състояние на неработоспособност поради болест упражни правото си на платен годишен отпуск, намалението поради неработоспособността на размера на възнаграждението, което е получавал през референтния период, се взема предвид, за да се определи размерът на възнаграждението, което ще получава по време на платения годишен отпуск.

         (1)  ОВ C 297, 7.9.2020 г.


title: Дело C-242/20: Решение на Съда (четвърти състав) от 9 декември 2021 г. (преюдициално запитване от Visoki trgovački sud Republike Hrvatske — Хърватия) — HRVATSKE ŠUME d.o.o., Zagreb, правоприемник на HRVATSKE ŠUME javno poduzeće za gospodarenje šumama i šumskim zemljištima u Republici Hrvatskoj p.o., Zagreb/BP Europa SE, правоприемник на Deutsche BP AG, което от своя страна е правоприемник на The Burmah Oil (Deutschland) GmbH (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Регламент (ЕО) № 44/2001 — Член 5, точка 3 — Понятие за „дела относно деликт или квазиделикт“ — Съдебно изпълнително производство — Иск за връщане на недължимо платеното поради неоснователно обогатяване — Член 22, точка 5 — Изпълнение на решенията — Изключителна компетентност)

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/3

      Решение на Съда (четвърти състав) от 9 декември 2021 г. (преюдициално запитване от Visoki trgovački sud Republike Hrvatske — Хърватия) — HRVATSKE ŠUME d.o.o., Zagreb, правоприемник на HRVATSKE ŠUME javno poduzeće za gospodarenje šumama i šumskim zemljištima u Republici Hrvatskoj p.o., Zagreb/BP Europa SE, правоприемник на Deutsche BP AG, което от своя страна е правоприемник на The Burmah Oil (Deutschland) GmbH
      (Дело C-242/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси - Регламент (ЕО) № 44/2001 - Член 5, точка 3 - Понятие за „дела относно деликт или квазиделикт“ - Съдебно изпълнително производство - Иск за връщане на недължимо платеното поради неоснователно обогатяване - Член 22, точка 5 - Изпълнение на решенията - Изключителна компетентност)
      (2022/C 73/04)
      Език на производството: хърватски

         Запитваща юрисдикция

      Visoki trgovački sud Republike Hrvatske

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: HRVATSKE ŠUME d.o.o., Zagreb, правоприемник на HRVATSKE ŠUME javno poduzeće za gospodarenje šumama i šumskim zemljištima u Republici Hrvatskoj p.o., Zagreb

         Ответник: BP Europa SE, правоприемник на Deutsche BP AG, което от своя страна е правоприемник на The Burmah Oil (Deutschland) GmbH

         Диспозитив

                  1)

                  Член 22, точка 5 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че иск за връщане поради неоснователно обогатяване не попада в обхвата на предвидената в тази разпоредба изключителна компетентност дори ако той е предявен, тъй като е изтекъл срокът, в който връщането на неоснователно платените суми в производство по принудително изпълнение може да се поиска в същото изпълнително производство.

                  2)

                  Член 5, точка 3 от Регламент № 44/2001 трябва да се тълкува в смисъл, че иск за връщане поради неоснователно обогатяване не попада в обхвата на предвидената в тази разпоредба компетентност.

         (1)  ОВ C 262, 10.8.2020 г.


title: Дело C-370/20: Решение на Съда (четвърти състав) от 9 декември 2021 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — Pro Rauchfrei e.V./JS e.K. (Преюдициално запитване — Производство, представяне и продажба на тютюневи изделия — Директива 2014/40/ЕС — Етикетиране и опаковане — Член 8, параграф 8 — Здравни предупреждения, които се поставят на всяка потребителска опаковка на тютюневите изделия и на всяка външна опаковка — Автомат за продажба на кутии цигари — Здравни предупреждения, които не са видими отвън — Представяне на потребителски опаковки — Понятие за изображение на потребителски опаковки и на всякакви външни опаковки, предназначено за потребителите в Европейския съюз)

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/4

      Решение на Съда (четвърти състав) от 9 декември 2021 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — Pro Rauchfrei e.V./JS e.K.
      (Дело C-370/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Производство, представяне и продажба на тютюневи изделия - Директива 2014/40/ЕС - Етикетиране и опаковане - Член 8, параграф 8 - Здравни предупреждения, които се поставят на всяка потребителска опаковка на тютюневите изделия и на всяка външна опаковка - Автомат за продажба на кутии цигари - Здравни предупреждения, които не са видими отвън - Представяне на потребителски опаковки - Понятие за изображение на потребителски опаковки и на всякакви външни опаковки, предназначено за потребителите в Европейския съюз)
      (2022/C 73/05)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Pro Rauchfrei e.V.

         Ответник: JS e.K.

         Диспозитив

                  1)

                  Член 8, параграф 8 от Директива 2014/40/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 3 април 2014 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно производството, представянето и продажбата на тютюневи и свързани с тях изделия и за отмяна на Директива 2001/37/ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че изображение — което не пресъздава точно потребителска опаковка цигари, но потребителят го асоциира с такава поради оформлението му по отношение на очертания, пропорции, цветове и лого на марката — представлява „изображение на потребителска опаковка“ по смисъла на тази разпоредба.

                  2)

                  Член 8, параграф 8 от Директива 2014/40 трябва да се тълкува в смисъл, че изображение на кутия цигари — което попада в обхвата на тази разпоредба, но на което не са поставени предвидените в дял II, глава II от същата директива здравни предупреждения — не е в съответствие с тази разпоредба дори и ако потребителят има възможност да види предупрежденията върху кутията цигари, отговаряща на това изображение, преди да я закупи.

         (1)  ОВ C 390, 16.11.2020 г.


title: Дело C-374/20 P: Решение на Съда (десети състав) от 9 декември 2021 г. — Agrochem-Maks d.o.o./Европейска комисия, Кралство Швеция (Обжалване — Продукти за растителна защита — Активно вещество — Регламент (ЕО) № 1107/2009 — Член 6, буква е) — Приложение II, точка 2.2 — Понятие за „допълнителна потвърждаваща информация“ — Регламент за изпълнение (ЕС) № 844/2012 — Член 13, параграф 3 — Неподновяване на одобрението на активното вещество оксасулфирон за целта на неговото пускане на пазара — Обхват на решението на държавата членка, с което заявлението за подновяване се обявява за допустимо — Право за тази държава членка и за Европейския орган за безопасност на храните (ЕОБХ) да изискват от заявителя представянето на допълнителна информация — Право за докладващата държава членка да измени своя проект на доклад за оценка във връзка с подновяването — Принцип на предпазните мерки)

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/5

      Решение на Съда (десети състав) от 9 декември 2021 г. — Agrochem-Maks d.o.o./Европейска комисия, Кралство Швеция
      (Дело C-374/20 P) (1)

      (Обжалване - Продукти за растителна защита - Активно вещество - Регламент (ЕО) № 1107/2009 - Член 6, буква е) - Приложение II, точка 2.2 - Понятие за „допълнителна потвърждаваща информация“ - Регламент за изпълнение (ЕС) № 844/2012 - Член 13, параграф 3 - Неподновяване на одобрението на активното вещество оксасулфирон за целта на неговото пускане на пазара - Обхват на решението на държавата членка, с което заявлението за подновяване се обявява за допустимо - Право за тази държава членка и за Европейския орган за безопасност на храните (ЕОБХ) да изискват от заявителя представянето на допълнителна информация - Право за докладващата държава членка да измени своя проект на доклад за оценка във връзка с подновяването - Принцип на предпазните мерки)
      (2022/C 73/06)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Agrochem-Maks d.o.o. (представители: S. Pappas и A. Pappas, avocats)

         Други страни в производството: Европейска комисия (представители: първоначално X. Lewis, I. Naglis и Г. Колева, впоследствие Г. Колева), Кралство Швеция (представители: J. Lundberg, O. Simonsson, C. Meyer-Seitz, A. M. Runeskjöld, H. Shev, H. Eklinder, R. Shahsavan Eriksson и M. Salborn Hodgson)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Agrochems-Maks d.o.o. да понесе освен направените от него съдебни разноски, и тези, направени от Европейската комисия.

                  3)

                  Кралство Швеция понася направените от него съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 329, 5.10.2020 г.


title: Дело C-708/20: Решение на Съда (осми състав) от 9 декември 2021 г. (преюдициално запитване от County Court at Birkenhead — Обединеното кралство) — BT/Seguros Catalana Occidente, EB (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по граждански и търговски дела — Регламент (ЕС) № 1215/2012 — Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела — Компетентност по дела във връзка със застраховането — Искане за обезщетяване на вредите, претърпени от частноправен субект с местоживеене в държава членка след злополука, настъпила в жилище под наем в друга държава членка — Иск, предявен от увреденото лице срещу, от една страна, застрахователя и от друга, застрахования собственик на това жилище — Приложимост на член 13, параграф 3 от този регламент)

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/5

      Решение на Съда (осми състав) от 9 декември 2021 г. (преюдициално запитване от County Court at Birkenhead — Обединеното кралство) — BT/Seguros Catalana Occidente, EB
      (Дело C-708/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по граждански и търговски дела - Регламент (ЕС) № 1215/2012 - Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела - Компетентност по дела във връзка със застраховането - Искане за обезщетяване на вредите, претърпени от частноправен субект с местоживеене в държава членка след злополука, настъпила в жилище под наем в друга държава членка - Иск, предявен от увреденото лице срещу, от една страна, застрахователя и от друга, застрахования собственик на това жилище - Приложимост на член 13, параграф 3 от този регламент)
      (2022/C 73/07)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      County Court at Birkenhead

         Страни в главното производство

         Ищец: BT

         Ответник: Seguros Catalana Occidente, EB

         Диспозитив

      Член 13, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че по отношение на иск, предявен от увреденото лице пряко срещу застраховател съгласно член 13, параграф 2, съдът на държавата членка, в която посоченото лице има местоживеене, не може да обяви, че е компетентен на основание на същия член 13, параграф 3 да се произнесе и по иска за обезщетение, едновременно предявен от това лице срещу притежателя на полицата или застрахования, който има местоживеене в друга държава членка и не е бил привлечен в производството от застрахователя.

         (1)  ОВ C 110, 29.3.2021 г.


title: Дело C-630/21: Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Stuttgart (Германия), постъпило на 13 октомври 2021 г. — O.K./Mercedes-Benz Bank AG

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/6

      Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Stuttgart (Германия), постъпило на 13 октомври 2021 г. — O.K./Mercedes-Benz Bank AG
      (Дело C-630/21)
      (2022/C 73/08)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberlandesgerichts Stuttgart

         Страни в главното производство

         Ищец и въззивник: O.K.

         Ответник: Mercedes-Benz Bank AG

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 14 от Директива 2008/48 (1) да се тълкува в смисъл, че когато договорът за кредит е изцяло изпълнен от двете страни, потребителят вече няма право на отказ?

                  2)

                  При отрицателен отговор на първия въпрос:
                  Трябва ли да се приеме, че член 14 от Директива 2008/48 не допуска правна уредба на държава членка, вследствие от която правото на отказ на потребителя не може вече да се упражнява, когато договорът за кредит е изцяло изпълнен от двете страни?

                  3)

                  В случай на отрицателен отговор на първия и утвърдителен отговор на втория въпрос:
                  Трябва ли да се приеме, че член 14, параграф 3 от Директива 2008/48 не допуска правна уредба на държава членка, съгласно която след надлежно упражняване на правото на отказ по член 14, параграф 1 от Директива 2008/48 потребителят има право да иска от кредитора връщане на ползите, които последният е извлякъл от плащанията, направени от потребителя до момента на отказа?

         (1)  Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета (ОВ L 133, 2008 г., стр. 66).


title: Дело C-647/21: Преюдициално запитване от Sąd Okręgowy w Słupsku (Окръжен съд Слупск, Полша), постъпило на 25 октомври 2021 г. — Наказателно производство срещу D. K.

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/6

      Преюдициално запитване от Sąd Okręgowy w Słupsku (Окръжен съд Слупск, Полша), постъпило на 25 октомври 2021 г. — Наказателно производство срещу D. K.
      (Дело C-647/21)
      (2022/C 73/09)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Sąd Okręgowy w Słupsku

         Страна в главното производство

      D. K.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата на основните права да се тълкува в смисъл, че не допуска национални разпоредби като член 47b, параграфи 5 и 6 във връзка с член 30, параграф 1 и член 24, параграф 1 от Закона от 27 юли 2001 г. за устройството на общите съдилища, съгласно които орган на национална юрисдикция, какъвто е председателската колегия на съда, е компетентен да освобождава съдия от същия съд от задължението да разглежда част или всички разпределени му дела, при което:

                              а)

                              в състава на председателската колегия на съда по право участват председатели на съдилища, назначени на тези длъжности от орган на изпълнителната власт като министъра на правосъдието, който е и главен прокурор;

                              б)

                              освобождаването на съдията от задължението да разглежда разпределените му дела настъпва без негово съгласие;

                              в)

                              националното право не предвижда критерии, от които трябва да се ръководи председателската колегия на съда при освобождаването на съдията от задължението да разглежда разпределените му дела, нито задължение за мотивиране или съдебен контрол на освобождаването;

                              г)

                              някои членове на председателската колегия на съда са назначени на съдийска длъжност при аналогични обстоятелства като разгледаните в решение на Съда от 15 юли 2021 г., Комисия/Полша (дисциплинарен режим на съдиите) (С-791/19, EU:C:2021:596)?

                  2)

                  Трябва ли посочените в първия въпрос разпоредби, както и принципът на предимство на правото на Съюза да се тълкуват в смисъл, че оправомощават (съответно задължават) национална юрисдикция, сезирана в рамките на наказателно производство, попадащо в приложното поле на Директива 2016/343 (1), в която съдия е освободен от задължението да разглежда дела по описания в първия въпрос начин, както и всички държавни органи, да не вземат предвид акта на председателската колегия на съда и други последващи актове, като например разпорежданията за преразпределяне на делата, включително на делото в главното производство, без участието на освободения съдия, така че същият да може да продължи да заседава в състава по делото?

                  3)

                  Трябва ли посочените в първия въпрос разпоредби, както и принципът на предимство на правото на Съюза да се тълкуват в смисъл, че изискват във вътрешния правен ред, по наказателни дела, попадащи в приложното поле на Директива 2016/34, да съществуват такива мерки, които да предоставят на страните в производството, какъвто е подсъдимият в главното производство, възможност за проверка и обжалване на посочените в първия въпрос решения, с които се цели промяна в състава на гледащия делото съд и следователно освобождаване по описания в първия въпрос начин на определения до момента съдия от задължението да разгледа това дело?

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 година относно укрепването на някои аспекти на презумпцията за невиновност и на правото на лицата да присъстват на съдебния процес в наказателното производство (OB L 65, 2016 г., стр. 1).


title: Дело C-648/21: Преюдициално запитване от Sąd Okręgowy w Słupsku (Окръжен съд Слупск, Полша), постъпило на 25 октомври 2021 г. — Наказателно производство срещу M.C., M.F.

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/7

      Преюдициално запитване от Sąd Okręgowy w Słupsku (Окръжен съд Слупск, Полша), постъпило на 25 октомври 2021 г. — Наказателно производство срещу M.C., M.F.
      (Дело C-648/21)
      (2022/C 73/10)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Sąd Okręgowy w Słupsku

         Страни в главното производство

      M.C., M.F.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата на основните права да се тълкува в смисъл, че не допуска национални разпоредби като член 47b, параграфи 5 и 6 във връзка с член 30, параграф 1 и член 24, параграф 1 от Закона от 27 юли 2001 г. за устройството на общите съдилища, съгласно които орган на национална юрисдикция, какъвто е председателската колегия на съда, е компетентен да освобождава съдия от същия съд от задължението да разглежда част или всички разпределени му дела, при което:

                              а)

                              в състава на председателската колегия на съда по право участват председатели на съдилища, назначени на тези длъжности от орган на изпълнителната власт като министъра на правосъдието, който е и главен прокурор;

                              б)

                              освобождаването на съдията от задължението да разглежда разпределените му дела настъпва без негово съгласие;

                              в)

                              националното право не предвижда критерии, от които трябва да се ръководи председателската колегия на съда при освобождаването на съдията от задължението да разглежда разпределените му дела, нито задължение за мотивиране или съдебен контрол на освобождаването;

                              г)

                              някои членове на председателската колегия на съда са назначени на съдийска длъжност при аналогични обстоятелства като разгледаните в решение на Съда от 15 юли 2021 г., Комисия/Полша (дисциплинарен режим на съдиите) (С-791/19, EU:C:2021:596)?

                  2)

                  Трябва ли посочените в първия въпрос разпоредби, както и принципът на предимство на правото на Съюза да се тълкуват в смисъл, че оправомощават (съответно задължават) национална юрисдикция, сезирана в рамките на наказателно производство, попадащо в приложното поле на Директива 2016/343 (1), в която съдия е освободен от задължението да разглежда дела по описания в първия въпрос начин, както и всички държавни органи, да не вземат предвид акта на председателската колегия на съда и други последващи актове, като например разпорежданията за преразпределяне на делата, включително на делото в главното производство, без участието на освободения съдия, така че същият да може да продължи да заседава в състава по делото?

                  3)

                  Трябва ли посочените в първия въпрос разпоредби, както и принципът на предимство на правото на Съюза да се тълкуват в смисъл, че изискват във вътрешния правен ред, по наказателни дела, попадащи в приложното поле на Директива 2016/34, да съществуват такива мерки, които да предоставят на страните в производството, какъвто е подсъдимият в главното производство, възможност за проверка и обжалване на посочените в първия въпрос решения, с които се цели промяна в състава на гледащия делото съд и следователно освобождаване по описания в първия въпрос начин на определения до момента съдия от задължението да разгледа това дело?

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 година относно укрепването на някои аспекти на презумпцията за невиновност и на правото на лицата да присъстват на съдебния процес в наказателното производство (ОВ L 65, 2016 г., стр. 1).


title: Дело C-650/21: Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof (Австрия), постъпило на 27 октомври 2021 г. — FW, CE

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/8

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof (Австрия), постъпило на 27 октомври 2021 г. — FW, CE
      (Дело C-650/21)
      (2022/C 73/11)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: FW, CE

         Заинтересовани органи: Landespolizeidirektion Niederösterreich, Finanzamt Österreich

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Трябва ли правото на Съюза, и по-специално членове 1, 2 и 6 от Директива 2000/78/ЕО (1) във връзка с член 21 от Хартата на основните права да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, с която схема за определяне на възнагражденията на държавните служители, допускаща дискриминация на основание възраст, се замества със схема за определяне на възнагражденията на държавните служители, при която класирането на даден държавен служител в определена категория на заплащане продължава да се определя в зависимост от релевантния трудов стаж при определяне на категорията на заплащане, изчислен по дискриминационен начин в съответствие със старата схема на възнагражденията за референтен за прекласирането месец (февруари 2015 г.), като на практика е възможна корекция на първоначално установените предходни периоди на заетост чрез определяне на референтна дата за съпоставка, при която обаче по отношение на периодите на заетост, завършени след навършването на 18-годишна възраст, на преразглеждане подлежат само другите подлежащи на зачитане наполовина периоди на заетост, и при която увеличаването с четири години на времето, през което трябва да бъдат взети предвид предходни периоди на заетост, се компенсира от обстоятелството, че при определянето на референтната дата за съпоставка другите подлежащи на зачитане наполовина периоди на заетост се зачитат назад във времето като начална база за изчисление само ако общата им продължителност надвишава четири подлежащи на зачитане наполовина години (фиксирано удържане на четири, подлежащи на зачитане наполовина години)?

                  2.

                  Следва ли отговорът на първия въпрос да бъде различен по отношение на онези производства, в които макар преди влизането в сила на 2. Dienstrechts-Novelle 2019 (Втори закон за изменение на законодателството в областта на държавната служба от 2019 г.) с окончателно решение вече да е била определена нова референтна дата за целите на повишението, това решение обаче все още не е намерило отражение върху степента на заплащане на държавния служител, тъй като публичният орган все още не е се е произнесъл, прилагайки пряко правото на Съюза, и в които производства понастоящем, отново без да се взема предвид междувременно определената референтна дата за целите на повишението, трябва да се определи нова референтна дата за съпоставка спрямо определената по дискриминационен начин на основание възраст референтна дата за целите на повишението, при положение че другите подлежащи на зачитане наполовина периоди на заетост следва да бъдат съобразени с режима на фиксирано удържане?

                  3.

                  Трябва ли правото на Съюза, и по-специално членове 1, 2 и 6 от Директива 2000/78/ЕО във връзка с член 21 от Хартата на основните права да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, по силата на която, въпреки преизчисляването на релевантния трудов стаж при определяне на категорията на заплащане и на самата категория на заплащане, периодите заетост, свързана с практическо обучение правоотношение при национален орган на местно самоуправление, следва да бъдат зачетени назад във времето като начална база за изчисление при определянето на референтната дата за съпоставка само ако държавният служител е постъпил на държавна служба след 31 март 2000 г., като в противен случай тези периоди се зачитат назад във времето като начална база за изчисление само като други подлежащи на зачитане наполовина периоди на заетост и следователно следва да бъдат съобразени с режима на фиксирано удържане, като в това отношение тази правна уредба тенденциозно поставя в по-неблагоприятно положение по-старшите държавни служители?

         (1)  Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, 2000 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7).


title: Дело C-658/21: Преюдициално запитване от Raad van State (Белгия), постъпило на 29 октомври 2021 г. — VZW Belgische Vereniging van de Industrie van Plantenbeschermingsmiddelen (PHYTOFAR)/Vlaams Gewest

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/9

      Преюдициално запитване от Raad van State (Белгия), постъпило на 29 октомври 2021 г. — VZW Belgische Vereniging van de Industrie van Plantenbeschermingsmiddelen (PHYTOFAR)/Vlaams Gewest
      (Дело C-658/21)
      (2022/C 73/12)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Raad van State

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: VZW Belgische Vereniging van de Industrie van Plantenbeschermingsmiddelen (PHYTOFAR)

         Ответник: Vlaams Gewest

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 5, параграф 1 от Директива (ЕС) 2015/1535 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 9 септември 2015 година, установяваща процедура за предоставянето на информация в сферата на техническите регламенти и правила относно услугите на информационното общество, да се тълкува в смисъл, че за забраната за употреба от потребителите без сертификат за работа с продукти за растителна защита, съдържащи глифозат, върху използвани за лични цели площи, трябва да се счита, че се отнася до технически регламент, за който Европейската комисия трябва да бъде уведомена съгласно тази разпоредба?

         (1)  ОВ L 241, 2015 г., стр. 1.


title: Дело C-663/21: Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof (Австрия), постъпило на 5 ноември 2021 г. — Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/10

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof (Австрия), постъпило на 5 ноември 2021 г. — Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl
      (Дело C-663/21)
      (2022/C 73/13)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

         Ответник: AA

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли като самостоятелен критерий за преценката дали статутът на лице с право на убежище, който статут преди това е бил предоставен на бежанец от компетентния орган, може да бъде отнет на основание, посочено в член 14, параграф 4, буква б) от Директива 2011/95/ЕС (1), да се извърши претегляне на интереси, така че за отнемането да се изисква обществените интереси от принудителното връщанe задължително да имат предимство пред интересите на бежанеца от запазването на закрилата на държавата, предоставяща убежище, като в това отношение осъдителният характер на дадено престъпление и потенциалната заплаха за обществото следва да се съпоставят с интересите на чужденеца от закрила, като бъдат включени обхватът и видът на мерките, на които има опасност той да бъде изложен?

                  2)

                  Допускат ли разпоредбите на Директива 2008/115/ЕО (2), и по-специално членове 5, 6, 8 и 9 от нея, национална правна уредба, която изисква да се издаде решение за връщане на гражданин на трета държава, на който досегашното му право на пребиваване в качеството му на бежанец се отнема чрез отнемане на статута на лице с право на убежище, дори когато още на датата на издаване на решението за връщане е безспорно, че поради принципа на забрана за връщане принудителното отвеждане до границата на страната за неопределен срок е недопустимо и това обстоятелство освен това се установява по начин, който може да породи сила на пресъдено нещо?

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила (ОВ L 337, 2011 г., стр. 9).

         (2)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни (ОВ L 348, 2008 г., стр. 98).


title: Дело C-680/21: Преюдициално запитване от Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Белгия), постъпило на 11 ноември 2021 г. — UL, SA Royal Antwerp Football Club/Union royale belge des sociétés de football association ASBL

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/10

      Преюдициално запитване от Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Белгия), постъпило на 11 ноември 2021 г. — UL, SA Royal Antwerp Football Club/Union royale belge des sociétés de football association ASBL
      (Дело C-680/21)
      (2022/C 73/14)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: UL, SA Royal Antwerp Football Club

         Ответник: Union royale belge des sociétés de football association ASBL

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 101 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че не допуска плана за „ИТМН“, приет на 2 февруари 2005 г. от изпълнителния комитет на УЕФА, одобрен от 52-те членуващи в УЕФА асоциации на конгреса в Талин от 21 април 2005 г. и прилаган посредством наредби както на УЕФА, така и на членуващите в УЕФА федерации?

                  2)

                  Трябва ли членове 45 ДФЕС и 101 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че не допускат прилагането на правилата относно включването в списъка на състава и допускането до участие в мачове на играчи, тренирани на местно ниво, установени в членове P335.11 и P.1422 от Федералния правилник на URBSFA и възпроизведени в член B4.1[12] от дял 4 и в член B6.109 от дял 6 от новия правилник на URBSFA?


title: Дело C-693/21 P: Жалба, подадена на 18 ноември 2021 г. от EDP España, S.A. срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 8 септември 2021 г. по дело T-328/18, Naturgy Energy Group/Комисия

text:
               14.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/11

      Жалба, подадена на 18 ноември 2021 г. от EDP España, S.A. срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 8 септември 2021 г. по дело T-328/18, Naturgy Energy Group/Комисия
      (Дело C-693/21 P)
      (2022/C 73/15)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: EDP España, S.A. (представители: J. L. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo, V. Romero Algarra, адвокати)

         Други страни в производството: Naturgy Energy Group, S.A., по-рано Gas Natural SDG, S.A., Европейска комисия, Viesgo Producción, S.L., правоприемник на Viesgo Generación, S.L.

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да приеме за допустими и основателни твърденията по изложените в настоящата жалба основания,

                  —

                  да отмени решението на Общия съд от 8 септември 2021 г. по дело T-328/18, Naturgy Energy Group/Комисия,

                  —

                  да отмени решението на Комисията от 27 ноември 2017 г. относно държавна помощ SA.47912 (2017/NN) (1) — Екологичен стимул за въглищните електроцентрали, предоставен от Испания, с което се открива официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз.

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят иска отмяна на обжалваното съдебно решение, като посочва следните основания:

         Първо основание: неправилно тълкуване и прилагане от страна на Общия съд на задължението за мотивиране, що се отнася до понятието „избирателност“.
      Жалбоподателят поддържа, че Общият съд не извежда правната последица, която в съдебната практика на съдилищата на Съюза се свързва с липсата на мотиви във връзка с избирателността, а именно отмяна на решението за откриване на официалната процедура по разследване, тъй като смята тази практика за неприложима по настоящото дело. Нещо повече, Общият съд се опитал да санира тази липса на мотиви, като в разрез с предвиденото в съдебната практика реконструирал въз основа на отделни точки от въпросното решение някаква наченка на мотиви.

         Второ основание: (в случай че според Съда първото основание не е налице) неправилно тълкуване и прилагане от страна на Общия съд на член 107, параграф 1 ДФЕС във връзка с понятието „избирателност“.
      По-конкретно, според жалбоподателя Общият съд неправилно е приел, че контролът му се изчерпва с това да установи дали Комисията не е допуснала явна грешка в преценката. Общият съд неправилно се съсредоточил върху въпроса дали страните са успели да докажат „явна“ грешка в анализа на Комисията, а не върху релевантния въпрос, а именно дали направеният от Комисията анализ във връзка с избирателността е погрешен или не. При всяко положение дори приложимият критерий да е бил този, Общият съд трябвало да заключи, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката при проверката налице ли е избирателност.

         (1)  ОВ С 80, 2018 г., стр. 20.