title: Дело T-204/08: Жалба, подадена на 4 юни 2008 г. — Team Relocation NV/Комисия

text:
               2.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 197/28

         Жалба, подадена на 4 юни 2008 г. — Team Relocation NV/Комисия
   (Дело T-204/08)
   (2008/C 197/50)
   Език на производството: английски
   Страни

      Жалбоподател: Team Relocation NV (Zaventem, Белгия) (представители: H. Giliams, J. Bocken, lawyers)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени член 1 от Решение на Комисията от 11 март 2008 година по преписка COMP/38.543 — Услуги по международни премествания, в частта, в която се установява, че жалбоподателят е нарушил член 81 ЕО и член 53, параграф 1 от Споразумението за ЕИП през периода януари 1997 г. — септември 2003 г., като пряко и непряко е определил цените на услугите по международни премествания в Белгия, поделил е част от пазара и е манипулирал процедурата по представяне на оферти;

               —

               да се отмени член 2 от Решение на Комисията от 11 март 2008 година по преписка COMP/38.543 — Услуги по международни премествания, в частта, с която на жалбоподателя се налага глоба в размер на 3,49 милиона EUR;

               —

               при условията на евентуалност, да се намали значително наложената с посоченото по-горе решение глоба;

               —

               във всеки случай, да се осъди Комисията на Европейските общности да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   С тази жалба жалбоподателят иска, на основание на член 230 ЕО, отмяна на членове 1 и 2 от Решение C(2008)926 окончателен на Комисията от 11 март 2008 година (преписка COMP/38.543 — Услуги по международни премествания) във връзка с производство по член 81, параграф 1 ЕО и член 53, параграф 1 от Споразумението за ЕИП, в частта, с която се налага глоба на жалбоподателя.
   Жалбоподателят изтъква осем правни основания в подкрепа на своите искания:
   Първо, жалбоподателят твърди, че Комисията е нарушила член 81 ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП, както и задължението за мотивиране, заявявайки в член 1 от решението си, че жалбоподателят е участвал от януари 1997 г. до септември 2003 г. в едно-единствено продължително нарушение на член 81 ЕО.
   Второ, жалбоподателят посочва, че Комисията е нарушила принципа на равно третиране, както и Насоките относно метода за определяне на глобите от 2006 година (1), като е взела предвид, за целите на изчисляване на основния размер на глобата, съвкупните продажби на жалбоподателя на белгийския пазар на международните премествания, включително оборота, реализиран от преместванията на физически лица.
   Трето, жалбоподателят поддържа, че процентът от 17 % от стойността на продажбите, прилаган от Комисията за целите на изчисляването на основния размер на глобата на жалбоподателя е прекалено висок. Той твърди, че с това Комисията е нарушила принципите на равно третиране и пропорционалност, Насоките относно метода за определяне на глобите от 2006 година и задължението за мотивиране.
   Четвърто, жалбоподателят посочва, че не е налице основание за умножаване на стойността на продажбите на жалбоподателя по броя на годините, през които са се осъществили практиките, в които е участвал. По-нататък, той твърди, че автоматичното умножаване на сумата, определена въз основа на стойността на продажбите по броя на годините на участие на предприятие в нарушението предоставя на твърдяната продължителност на нарушението диспропорционална значимост по отношение на другите фактори и по-специално на тежестта на нарушението.
   Пето, жалбоподателят изтъква, че не е налице основание за налагането на жалбоподателя на допълнителна сума от 436 850,53 EUR, равна на 17 % от стойността на неговите продажби.
   Шесто, жалбоподателят твърди, че Комисията е трябвало да вземе предвид няколко смекчаващи обстоятелства, които дават основание за намаляване на глобата на жалбоподателя.
   Седмо, жалбоподателят изтъква доводи, че не е налице основание за налагане на глоба, която надвишава 10 % от оборота му. С това Комисията е нарушила член 23 от Регламент (ЕО) № 1/2003 (2) и принципа на пропорционалност.
   Осмо и при условията на евентуалност, жалбоподателят посочва, че глобата му трябва да бъде намалена значително, за да се вземе предвид невъзможността му да плати.

      (1)  Насоки относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 1/2003 (ОВ C 210, 2006 г., стр. 2; Специално издание на български език 2007 г., глава 8, том 4, стр. 264).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).


title: Дело T-714/14: Жалба, подадена на 8 октомври 2014 г. — Bonney/СХВП — Bruno (ATHEIST)

text:
               1.12.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/40

         Жалба, подадена на 8 октомври 2014 г. — Bonney/СХВП — Bruno (ATHEIST)
   (Дело T-714/14)
   (2014/C 431/63)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: David Bonney (Лондон, Обединено кралство) (представител: D. Farnsworth, Solicitor)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Vanessa Bruno (Париж, Франция)

      Данни за производството пред СХВП

      Заявител: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Общността „ATHEIST“ — заявка за регистрация № 1 0 0 34  874

      Производство пред СХВП: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на СХВП от 5 август 2014 г. по преписка R 803/2013-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение;

               —

               да отхвърли възражението, доколкото то се отнася до стоки и услуги от класове 18, 25 и 35;

               —

               да осъди СХВП да заплати разноските.

      Изложено правно основание

               —

               нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело T-613/14: Решение на Общия съд от 7 април 2016 г. — Industrias Tomás Morcillo/EUIPO — Aucar Trailer (Polycart A Whole Cart Full of Benefits) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Polycart A Whole Cart Full of Benefits“ — По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „POLICAR“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               30.5.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 191/25

         Решение на Общия съд от 7 април 2016 г. — Industrias Tomás Morcillo/EUIPO — Aucar Trailer (Polycart A Whole Cart Full of Benefits)
   (Дело T-613/14) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Polycart A Whole Cart Full of Benefits“ - По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „POLICAR“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   (2016/C 191/31)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Industrias Tomás Morcillo, SL (Албуйшек, Испания) (представител: A. Sanz-Bermell y Martínez, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: S. Palmero Cabezas et A. Schifko)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Aucar Trailer, SL (Премиа де Мар, Испания)

      Предмет

   Жалба срещу решение на първи апелативен състав на EUIPO от 7 май 2014 г. (преписка R 1735/2012-1), постановено в производство по възражение със страни Aucar Trailer, SL и Industrias Tomás Morcillo, SL

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Industrias Tomás Morcillo, SL да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 339, 29.9.2014 г.


title: Дело C-348/07: Решение на Съда (първи състав) от 26 март 2009 г. (преюдициално запитване от Landgericht Hamburg, Германия) — Turgay Semen/Deutsche Tamoil GmbH (Директива 86/653/ЕИО — Член 17 — Самостоятелно заети търговски представители — Прекратяване на договора — Право на обезщетение — Определяне на размера на обезщетението)

text:
               16.5.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/8

         Решение на Съда (първи състав) от 26 март 2009 г. (преюдициално запитване от Landgericht Hamburg, Германия) — Turgay Semen/Deutsche Tamoil GmbH
   (Дело C-348/07) (1)

   (Директива 86/653/ЕИО - Член 17 - Самостоятелно заети търговски представители - Прекратяване на договора - Право на обезщетение - Определяне на размера на обезщетението)
   2009/C 113/14
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Landgericht Hamburg

      Страни в главното производство

      Ищец: Turgay Semen

      Ответник: Deutsche Tamoil GmbH

      Предмет

   Преюдициално запитване — Landgericht Hamburg — Тълкуване на член 17, параграф 2, буква а) от Директива на Съвета от 18 декември 1986 г. относно координирането на правото на държавите-членки, свързано с дейността на самостоятелно заетите търговски представители (86/653/ЕИО) (ОВ L 382/17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 176) — Право на обезщетение на търговски представител след прекратяване на договора — Определяне на размера на това обезщетение, ако ползите за принципала от сделки с привлечени от търговския представител клиенти превишават изгубената от последния комисиона

      Диспозитив

               1)

               Член 17, параграф 2, буква а) от Директива 86/653/ЕИО на Съвета от 18 декември 1986 година относно координирането на правото на държавите-членки, свързано с дейността на самостоятелно заетите търговски представители, трябва да се тълкува в смисъл, че не позволява обезщетението, което търговският представител има право да получи, служебно да се ограничава до комисионата, изгубена от него вследствие на прекратяването на договорното правоотношение, дори когато ползите, които остават за принципала след прекратяването на договора, трябва да се считат за по-големи.

               2)

               Член 17, параграф 2, буква а) от Директива 86/653 трябва да се тълкува в смисъл, че в случай че принципалът принадлежи към група от дружества, ползите, извлечени от дружествата от посочената група, по принцип не се считат за част от ползите на принципала и следователно не трябва задължително да се отчитат при изчисляването на обезщетението, на което има право търговският представител.

      (1)  ОВ C 235, 6.10.2007 г.


title: Дело T-238/16: Жалба, подадена на 17 май 2016 г. — Съвместно предприятие „Чисто небе 2“/Scouring Environnement

text:
               18.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 260/44

         Жалба, подадена на 17 май 2016 г. — Съвместно предприятие „Чисто небе 2“/Scouring Environnement
   (Дело T-238/16)
   (2016/C 260/55)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Съвместно предприятие „Чисто небе 2“ (CSJU) (представители: B. Mastantuono, подпомаган от M. Velardo, lawyer)

      Ответник: Scouring Environnement SARL (Ториак, Франция)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да осъди ответника да заплати на CSJU сумата 60 000,00 EUR във връзка със Споразумение за безвъзмедна финансова помощ № 287071 „BiMed – Bicarbonate media blasting for paint-varnish removal and dry surface treatment“, ведно със сумата 3 600,00 EUR, представляваща лихва за забава, изчислена при лихвен процент от 3,65 % за периода между 12 септември 2014 г. и 3 май 2016 г., и

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните основания.
   Жалбоподателят твърди, че ответникът е нарушил договорните си задължения, като не е представил изискуемите доклади, финансови отчети и резултати за период 1, в съответствие с член 3 oт Споразумението за безвъзмездна финансова помощ, член II.2, параграф 3 и член II.4 от приложение II към Споразумението за безвъзмездна финансова помощ. Поради това жалбоподателят е прекратил Споразумението за безвъзмездна финансова помощ на основание член II.38 от приложение II към Споразумението за безвъзмездна финансова помощ и е издал дебитно известие за предварителното финансиране в размер на 60 000,00 EUR, което вече е било платено на координатора в съответствие с клаузите на Споразумението за безвъзмездна финансова помощ. В резултат на това жалбоподателят е издал дебитно известие за възстановяване на предварителното финансиране, което остава в притежание на жалбоподателя до окончателното плащане.
   Фактите, въз основа на които възникват задълженията на Scouring Environnement SARL като координатор, в голямата си част не се оспорват по настоящото дело, тъй като не са повдигнати възражения от ответника във връзка с прекратяването и с изчисляването на сумата, която да бъде възстановена на жалбоподателя.
   В съответствие с това жалбоподателят има право да поиска възстановяване на платената на ответника като предварително финансиране сума, ведно с лихвата за забава.


title: Дело C-142/12: Преюдициално запитване, отправено от Административен съд — Варна (България) на 21 март 2012 година — Христомир Маринов/Директор на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“ — Варна при Централно управление на Националната агенция за приходите

text:
               26.5.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 151/25

         Преюдициално запитване, отправено от Административен съд — Варна (България) на 21 март 2012 година — Христомир Маринов/Директор на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“ — Варна при Централно управление на Националната агенция за приходите
   (Дело C-142/12)
   2012/C 151/39
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Административен съд — Варна

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Христомир Маринов

      Ответник: Директор на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“ — Варна при Централно управление на Националната агенция за приходите

      Преюдициални въпроси

               1.

               Разпоредбата на чл. 18, буква в) от Директива 2006/112 (1) на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, трябва ли да се тълкува в смисъл, че обхваща и хипотезите, при които преустановяването на облагаемата икономическа дейност се дължи на отнетата по силата на дерегистрацията възможност данъчнозадълженото лице да начислява и приспада ДДС?

               2.

               Разпоредбите на чл. 74 и чл. 80 от Директива 2006/112 на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност противопоставят ли се на национална разпоредба, която в случаите на преустановяване на облагаемата икономическа дейност предвижда, че данъчната основа на доставката е пазарната цена на наличните към датата на дерегистрацията активи?

               3.

               Разпоредбата на чл. 74 от Директива 2006/112 на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност има ли директен ефект?

               4.

               При определяне на данъчната основа по реда на чл. 74 от Директива 2006/112, от значение ли е продължителността на периода от датата на закупуване на активите до датата на преустановяване на облагаемата икономическа дейност, както и обезценките последвали придобиването на активите?

      (1)  OB L 347, стр. 1; Специално българско издание: глава 9, том 3, стр. 7


title: Дело C-222/11: Жалба, подадена на 13 май 2011 г. от Longevity Health Products, Inc. срещу решението на Общия съд (шести състав), постановено на 9 март 2011 г. по дело T-190/09, Longevity Health Products, Inc./Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), друга страна в производството: Performing Science LLC

text:
               27.8.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/12

         Жалба, подадена на 13 май 2011 г. от Longevity Health Products, Inc. срещу решението на Общия съд (шести състав), постановено на 9 март 2011 г. по дело T-190/09, Longevity Health Products, Inc./Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), друга страна в производството: Performing Science LLC
   (Дело C-222/11)
   2011/C 252/24
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Longevity Health Products, Inc. (представител: J. Korab, Rechtsanwalt)

      Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Performing Science LLC

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска:

               —

               да се обяви за допустима жалбата на дружеството Longevity Health Products, Inc.,

               —

               да се отмени решението на Общия съд от 9 март 2011 г. по дело T-190/09, и

               —

               Службата за хармонизация във вътрешния пазар да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Ограничаване на свободата на марките би могло да се допусне само по съображения от общ интерес, например за да се избегне въвеждането в заблуждение на съответните потребители. В настоящия случай обаче това било изключено, тъй като както специалистите, така и потребителите като цяло биха могли да направят разлика между марката с текст „5 HTP“ и систематичното наименование на веществото 5-хидрокситриптофан.
   Специалистите като фармацевти и ветеринарни лекари знаели, че и най-незначителната промяна в обозначението по химичната номенклатура или в общата химична формула може да е знак за съществени разлики в състава на веществото. Ето защо тези потребители биха използвали правилното химично наименование, което не съвпада с текста на марката.
   „Осведомените“ потребители — неспециалисти, които се интересуват от разглеждания продукт, при всички случаи знаели, че е възможно разликите между обозначенията на отделните вещества по химичната номенклатура да са съвсем незначителни, но че дори и най-незначителната разлика в наименованието предполага съществени изменения на фармакологичните, химичните и физичните свойства на съответното вещество.
   Неспециалистите, които не се интересуват от разглеждания продукт, бездруго не били в състояние да направят връзката между марката „5 HTP“ и веществото 5-хидрокситриптофан и съответно нямало как да бъдат въведени в заблуждение.


title: Дело C-295/11: Жалба, подадена на 10 юни 2011 г. — Италианска република/Съвет на Европейския съюз

text:
               6.8.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 232/21

         Жалба, подадена на 10 юни 2011 г. — Италианска република/Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-295/11)
   2011/C 232/34
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Италианска република (представители: G. Calmieri и S. Fiorentino, Avvocato dello Stato)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Решение на Съвета от 10 март 2011 г. за разрешаване на засилено сътрудничество в областта на създаването на единна патентна защита (2011/167/ЕС) (1);

               —

               да се осъди Съветът на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си Италианската република изтъква четири правни основания.
   На първо място тя поддържа, че засиленото сътрудничество е било разрешено от Съвета извън границите, предвидени в член 20, параграф 1 ДЕС, според който тази процедура е допустима само в области, които не попадат в изключителната компетентност на Съюза. Съюзът наистина имал изключителна компетентност за създаване на „европейски права“, които обаче имали за правно основание член 118 ДФЕС.
   На второ място тя твърди, че разрешаването на засилено сътрудничество в конкретния случай поражда последици, които противоречат или във всички случаи не съответстват на целите, с оглед на които този институт е закрепен в Договорите. Доколкото посоченото разрешаване противоречало ако не на буквата, то поне на духа на член 118 ДФЕС, то нарушавало член 326, параграф 1 ДФЕС, в частта, с която налага засиленото сътрудничество да спазва Договорите и правото на Съюза.
   На трето място Италианската република се оплаква, че решението за разрешаване е прието без адекватна проверка във връзка с изискването то да представлява крайна мярка, и без подходящи мотиви по този въпрос.
   Накрая, решението за разрешаване нарушавало член 326 ДФЕС, доколкото засяга вътрешния пазар, като възпрепятства търговията между държавите членки и създава нарушения на конкуренцията. Освен това то не благоприятствало засилването на процеса на интеграция в Съюза, като по този начин противоречало на член 20, параграф 1, второ изречение от ДЕС.

      (1)  ОВ L 76 от 22.3.2011 г., стp. 53.


title: Дело F-56/09: Жалба, подадена на 4 юни 2009 г. — Marcuccio/Комисия

text:
               29.8.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 205/48

         Жалба, подадена на 4 юни 2009 г. — Marcuccio/Комисия
   (Дело F-56/09)
   2009/C 205/90
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Luigi Marcuccio (Tricase, Италия) (представител: G. Cipressa, avvocato)

      Ответник: Комисия на Европейските общности

      Предмет на производството

   Отмяна на решението на Комисията, с което се отхвърля искането на жалбоподателя с предмет, от една страна, обезщетение за вредите, претърпени поради факта, че служители на Комисията са влезли на 8 април 2002 г. в служебното му жилище в Луанда и от друга страна — предаване на копията от направените по този повод снимки и унищожаването на всички документи, свързани с това събитие.

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се обяви за несъществуващо ex lege или, при условията на евентуалност, да се отмени решението, с което се отхвърля искането от 24 април 2008 г.,

               —

               доколкото е необходимо, да се обяви за несъществуваща ex lege или, при условията на евентуалност, да се отмени докладната записка от 11 септември 2008 г.,

               —

               доколкото е необходимо, да се обяви за несъществуваща ex lege или, при условията на евентуалност, да се отмени акта за отхвърляне на жалбата от 3 ноември 2008 г.,

               —

               да се установи фактът, че на 8 април 2002 г. служители на Комисията са влезли в служебното жилище на жалбоподателя, направили са снимки и са си отбелязали някои елементи, и да се установи и обяви незаконосъобразността на този факт,

               —

               да се осъди Комисията да връчи писмено нa жалбоподателя всеки един от елементите на документацията, свързана с този факт,

               —

               да се осъди Комисията да уведоми писмено жалбоподателя за документите, включително снимките,

               —

               да се осъди Комисията да се погрижи за физическото унищожаване на документите и да уведоми жалбоподателя за това унищожаване,

               —

               да се осъди Комисията да заплати на жалбоподателя, като обезщетение за вредите, произтичащи от горепосочените факти, сумата от 225 000 EUR, или съответната по-голяма или по-малка сума, определена от Съда на публичната служба по справедливост, т.е.: (a) 100 000 EUR за вредите, произтичащи от незаконното влизане, (б) 100 000 EUR вредите, произтичащи от това, че незаконно са направени снимки, (в) 25 000 EUR вредите, произтичащи от факта, че незаконното са си отбелязали някои елементи, свързани с личните вещи на жалбоподателя,

               —

               да се осъди Комисията да заплати на жалбоподателя, считано от деня, следващ този на получаването от страна на Комисията на искането с дата 24 април 2008 г. и до реалното изплащане на сумата от 225 000 EUR, лихвите върху последната, в размер на 10 % годишно и с годишна капитализация,

               —

               да се осъди Комисията да заплати на жалбоподателя като обезщетение за претърпените от него и произтичащи от неуведомяването му за документите вреди, считано от утре и до деня, в който жалбоподателят бъде уведомен за документите, сумата от 100 EUR на ден или съответната по-голяма или по-малка сума, определена от Съда на публичната служба по справедливост, която е платима на първия ден от месеца, следващ решението, което ще бъде постановено по разглежданото дело, що се отнася до сумите, станали изискуеми през периода от утре до последния ден от месеца, през който ще бъде постановено това решение, и първия ден от всеки месец, последващ този на постановяване на въпросното решение, що се отнася в този контекст до правата, станали изискуеми в течение на предходния месец,

               —

               да се осъди Комисията да заплати на жалбоподателя, като обезщетение за претъпените от него вреди, произтичащи от липсата на физическо унищожаване, считано от утре и до деня на физическото унищожаване, сумата от 100 EUR на ден или съответната по-голяма или по-малка сума, определена от Съда на публичната служба по справедливост, която е платима на първия ден от месеца, следващ решението, което ще бъде постановено по разглежданото дело, що се отнася до сумите, станали изискуеми през периода от утре до последния ден от месеца, през който ще бъде постановено това решение, и първия ден от всеки месец, последващ този на постановяване на въпросното решение, що се отнася в този контекст до правата, станали изискуеми в течение на предходния месец,

               —

               да се осъди Комисията да възстанови на жалбоподателя всички разноски, такси и хонорари по производството, включително свързаните с изготвянето на експертиза по искане на една от страните,

               —

               да се осъди Комисията да поеме разноските, свързани с евентуално изготвяне на експертиза, назначена служебно.


title: Дело T-21/16: Определение на Общия съд от 14 март 2017 г. — Karl Conzelmann/EUIPO (LIKE IT) (Марка на Европейския съюз — Заявка за регистрация на словната марка „LIKE IT“ — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009)

text:
               8.5.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 144/43

         Определение на Общия съд от 14 март 2017 г. — Karl Conzelmann/EUIPO (LIKE IT)
   (Дело T-21/16) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Заявка за регистрация на словната марка „LIKE IT“ - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009))
   (2017/C 144/59)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Karl Conzelmann GmbH + Co. KG (Албщат, Германия) (представител: J. Klink, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: A. Graul и M. Fischer)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 11 ноември 2015 г. (преписка R 223/2015-1) относно заявка за регистрация на словния знак „LIKE IT“ като марка на Европейския съюз

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Karl Conzelmann GmbH + Co. KG да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 98, 14.3.2016 г.


title: Дело C-303/08: Решение на Съда (първи състав) от 22 декември 2010 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — Land Baden-Württemberg/Metin Bozkurt (Споразумение за асоцииране ЕИО–Турция — Събиране на семейството — Член 7, първа алинея от Решение № 1/80 на Съвета по асоцииране — Съпруг на турска работничка, съжителствал с нея повече от пет години — Запазване на правото на пребиваване след развода — Осъждане на заинтересованото лице за извършено насилие срещу бившата му съпруга — Злоупотреба с право)

text:
               19.2.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 55/2

         Решение на Съда (първи състав) от 22 декември 2010 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — Land Baden-Württemberg/Metin Bozkurt
   (Дело C-303/08) (1)

   (Споразумение за асоцииране ЕИО–Турция - Събиране на семейството - Член 7, първа алинея от Решение № 1/80 на Съвета по асоцииране - Съпруг на турска работничка, съжителствал с нея повече от пет години - Запазване на правото на пребиваване след развода - Осъждане на заинтересованото лице за извършено насилие срещу бившата му съпруга - Злоупотреба с право)
   2011/C 55/02
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesverwaltungsgericht

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Land Baden-Württemberg

      Ответник: Metin Bozkurt

      в присъствието на: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Предмет

   Преюдициално запитване — Bundesverwaltungsgericht — Тълкуване на член 7, първа алинея, второ тире от Решение № 1/80 на Съвета по асоцииране от 19 септември 1980 година относно развитието на асоциирането между Европейската икономическа общност и Турция — Право на пребиваване, което турски гражданин — съпруг на турска работничка, принадлежаща към легалния пазар на труда на държава членка, е придобил като член на семейството ѝ — Запазване на правото на пребиваване при развод, предхождан от случаи на накърняване на физическата цялост на бившата съпруга, довели до осъждане за извършено престъпление

      Диспозитив

               1.

               Член 7, първа алинея от Решение № 1/80 от 19 септември 1980 година относно развитието на асоциирането — решение, прието от Съвета по асоцииране, създаден със Споразумението за асоцииране между Европейската икономическа общност и Турция, трябва да се тълкува в смисъл, че турски гражданин като жалбоподателя в главното производство, който в качеството си на член на семейството на турска работничка, принадлежаща към легалния пазар на труда в държава членка, и който поради пребиваването си при своята съпруга през непрекъснат период от най-малко пет години се ползва от правата, свързани с предоставения на основание второто тире от тази разпоредба правен статут, не губи тези права поради развода си, постановен след придобиването им.

               2.

               Не представлява злоупотреба с право обстоятелството, че турски гражданин като жалбоподателя в главното производство се позовава на законно придобито на основание член 7, първа алинея от Решение № 1/80 право, макар заинтересованото лице, след като е придобило това право чрез своята бивша съпруга, да е извършило срещу нея тежко престъпление, за което е осъдено.
               За сметка на това член 14, параграф 1 от същото решение допуска да бъде взета мярка за експулсиране срещу турски гражданин, който е осъждан за извършени престъпления, доколкото неговото лично поведение представлява актуална, действителна и достатъчно сериозна заплаха, която засяга основен обществен интерес. Компетентната национална юрисдикция следва да прецени дали е такъв случаят в главното производство.

      (1)  ОВ C 247, 27.9.2008 г.


title: Дело C-90/08 P: Жалба, подадена на 28 февруари 2008 г. от K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG срещу решението на Първоинстанционния съд (втори състав), постановено на 12 декември 2007 г. по дело T-86/05, K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)

text:
               7.6.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/10

         Жалба, подадена на 28 февруари 2008 г. от K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG срещу решението на Първоинстанционния съд (втори състав), постановено на 12 декември 2007 г. по дело T-86/05, K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
   (Дело C-90/08 P)
   (2008/C 142/16)
   Език на производството: немски
   Страни

      Жалбоподател: K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG (представител: D. Spohn, Rechtsanwältin)

      Други страни в производството: 1. Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни), 2. Natália Cristina Lopes de Almeida Cunha, 3. Cláudia Couto Simões, 4. Marly Lima Jatobá
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени точка 1 от диспозитива на обжалваното решение на Първоинстанционния съд от 12 декември 2007 г., T-86/05 в нейната цялост и точка 2 от диспозитива на решението, като се осъди СХВП да понесе всички направени от нея разноски и всички разноски на жалбоподателя;

               —

               да се осъди СХВП да заплати другите съдебни разноски.

         Да се уважат направените искания пред първата инстанция:

               —

               да се отмени решението на първи апелативен състав на СХВП от 7 декември 2004 г. (преписка R 0328/2004-1) в неговата цялост;

               —

               да се осъди СХВП да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Първоинстанционният съд е оставил без уважение жалбата на жалбоподателя срещу решението на първи апелативен състав на СХВП с обосновката, че отделът по споровете на Службата е приложил надлежно правило 71, параграф 1, изречение второ от Регламент № 2868/95, като отхвърля молбата на жалбоподателя за удължаване на определения срок за доказване на използването на по-ранните марки в рамките на процедурата по възражение, както и че в конкретния случай Службата не е имала право на преценка във връзка с вземането под внимание на късно представените доказателства от жалбоподателя.
   Жалбата се основава на посочените по-долу нарушения на общностното право от Първоинстанционния съд.

               1)

                  Първоинстанционният съд е нарушил правило 71, параграф 1, изречение второ от Регламент № 2868/95, тъй като е направил неправилно тълкуване на тази разпоредба. По-конкретно, Първоинстанционният съд не е взел предвид факта, че в Регламент № 40/94 няма норма, която да съдържа възможните основания за удължаване на срок. Освен това той не е взел предвид обстоятелството, че към меродавния момент правило 71, параграф 1 от Регламент № 2868/95 не е могло да се конкретизира посредством насоки за подаване на възражение или чрез други изисквания от страна на СХВП, като не е допусната никаква възможност за тълкуване на уважителните причини за удължаване на срока. Така Първоинстанционният съд не е проучил в пълна степен фактическата обстановка по делото, съответно е направил неправилно тълкуване на правило 71, параграф 1, изречение второ от Регламент № 2868/95.

               2)

                  Освен товаПървоинстанционният съд не е изпълнил и задължението си за мотивиране, тъй като не е дал отговор на изтъкнатите от жалбоподателя факти, че към момента на изготвяне на молбата за продължаване на срок не е съществувала нито законова уредба, нито тълкувателна основа за изготвянето на молба за продължаване на срок. Тъй като молбата за продължаване на срок е била мотивирана, Първоинстанционният съд е трябвало да посочи и от какви правни съображения следва, че мотивите към молбата за продължаване на срок се считат за недостатъчни.

               3)

                  Първоинстанционният съд е нарушил член 74, параграф 2 от Регламент № 40/94, като е тълкувал неправилно тази разпоредба, и то в смисъл, че в процедурата по възражение СХВП не разполага с право на преценка дали да вземе под внимание късно представени доказателства. Той неправилно не е приел, че при всички случаи апелативният състав е длъжен да упражни правото си на преценка, което не се изключва от разпоредбите на член 43 от Регламент № 40/94 и от правило 22, параграф 2, изречение второ от Регламент № 2868/95.


title: Дело T-27/11: Определение на Общия съд от 15 декември 2011 г. — Rheinischer Sparkassen- und Giroverband/Комисия

text:
               11.2.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 39/21

         Определение на Общия съд от 15 декември 2011 г. — Rheinischer Sparkassen- und Giroverband/Комисия
   (Дело T-27/11) (1)

   2012/C 39/42
   Език на производството: немски
   Председателят на шести състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 72, 5.3.2011 г.


               22.12.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/1

         (2007/C 315/01)
   Последна публикация на Съда в Официален вестник на Европейския съюз

         ОВ C 297, 8.12.2007 г.

   Предишни публикации

      ОВ C 283, 24.11.2007 г.

      ОВ C 269, 10.11.2007 г.

      ОВ C 247, 20.10.2007 г.

      ОВ C 235, 6.10.2007 г.

      ОВ C 223, 22.9.2007 г.

      ОВ C 211, 8.9.2007 г.

   Може да намерите тези текстове на:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Дело C-273/16: Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 13 май 2016 г. — Agenzia delle Entrate/Federal Express Europe Inc.

text:
               19.9.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 343/21

         Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 13 май 2016 г. — Agenzia delle Entrate/Federal Express Europe Inc.
   (Дело C-273/16)
   (2016/C 343/32)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Corte suprema di cassazione

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Agenzia delle Entrate

      Ответник: Federal Express Europe Inc.

      Преюдициален въпрос

   Може ли член 144 във връзка с член 86, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 г. (1) (които съответстват на член 14, параграфи 1 и 2, и член 11, част Б, параграф 3 от Директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 г. (2)) да се тълкува в смисъл, че единственото условие за необлагане с ДДС на свързаните услуги, които се състоят във вътрешен превоз, така наречените услуги „насочени към вътрешния пазар“ (inbound) — от района на летището до местоназначението на територията на държавата членка и с клауза „franco destino“ (франко получател) — е тяхната стойност да бъде включена в данъчната основа, независимо от това дали се извършва ефективно данъчно облагане на митницата в момента на вноса на стоките; и че следователно не е съвместимо с горепосочените общностни разпоредби тълкуване на вътрешните разпоредби на член 9, алинея 1, точка 2) във връзка с член 69, алинея 1 от Декрет № 633 на президента на Републиката от 26 октомври 1972 г. в редакцията им, действаща към момента на настъпване на обстоятелствата по спора, ratione temporis, според което при всички случаи, следователно и в хипотезата на необлагаем с ДДС внос — както в конкретния случай, тъй като става дума за документи и стоки с незначителна стойност — трябва да бъде изпълнено допълнителното условие за ефективното им облагане с ДДС (и за конкретното плащане на данъка на митницата) в момента на вноса на тези стоки; и то евентуално като се има предвид фактът, че услугите по превоз имат спомагателен характер спрямо основните услуги (внос) и че главното съображение както при основните, така и при спомагателните услуги е опростяване?

      (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1, специално българско издание: глава 9, том 3 стр. 7).

      (2)  Шеста Директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 г., относно сближаване на законодателството на страните членки , уреждащо въпросите на данъка върху оборота — Обща
   система на ДДС: единна база за облагане (ОВ L 145, стр. 1).


title: Дело T-236/08: Жалба, подадена на 16 юни 2008 г. — HPA/Комисия

text:
               30.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/49

         Жалба, подадена на 16 юни 2008 г. — HPA/Комисия
   (Дело T-236/08)
   (2008/C 223/87)
   Език на производството: нидерландски
   Страни

      Жалбоподател: Hoofdproductschap Akkerbouw (Хага, Нидерландия) (представител: R. J. M. van den Tweel)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               Да се обяви за несъществуващо или при условията на евентуалност да се отмени Решение С(2006)7093/6 на Комисията от 19 декември 2006 година относно събирането на Вземане № 3240206544 от членовете на Eвропейското обединение по икономически интереси (ЕОИИ) Euroterroirs като солидарни длъжници в рамките на проект № 93.ЕU.06.002 относно проучване за изготвяне на списък на европейското наследство в областта на типичните и регионални селскостопански и хранителни продукти (сертифицирани местни и регионални продукти), доколкото това решение посочва Hoofdproductschap Akkerbouw като солидарен длъжник за връщането на цялата сума на горепосоченото вземане,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Жалбоподателят оспорва събирането на вземане от Euroterroirs, установено с решение на Комисията от 14 август 2000 г. Доколкото посочва жалбоподателя като солидарен длъжник за връщането на цялата сума на вземането, обжалваното решение трябвало да се обяви за несъществуващо, защото е опорочено от изключително тежки и явни грешки. Поради това и след изтичане на сроковете за обжалване можело да се установи, че решението няма никакво правно действие.
   На първо място според жалбоподателя е налице нарушение на Регламент № 2137/85 (1), тъй като той никога не е бил член на Eвропейското обединение по икономически интереси (ЕОИИ) Euroterroirs, така че неговата отговорност не можела да се обоснове с членство в ЕОИИ.
   На следващо място било нарушено правото му на участие в производството. Комисията не му била дала възможност да представи становище преди приемането на обжалваното решение и го уведомила за вземането, установено с решение от 14 август 2000 г., едва чрез изпращането на обжалваното решение.
   На трето място било налице нарушение на принципа на пропорционалността. Комисията била обявила жалбоподателя за солидарен длъжник шест години след установяване на задължението, без първо да вземе подходящи мерки срещу самото Euroterroirs, срещу учредителя на Euroterroirs, който едновременно е и негов управител, срещу Conseil national des Arts Culinaires (CNAC) във Франция или срещу държавата-членка Франция. Освен това в рамките на проекта на Euroterroirs през 1994/1995 г. нидерландският експерт, участвал в някои дейности по изготвянето на списъка, бил получил възнаграждение от 13 055 EUR.
   На последно място, вземането било погасено по давност, тъй като Комисията била изпратила въпросното дебитно известие на Euroterroirs на 28 септември 2000 г., без след това да уведоми жалбоподателя навреме с какви действия се спира давността.

      (1)  Регламент (ЕИО) № 2137/85 на Съвета от 25 юли 1985 г. относно Eвропейското обединение по икономически интереси (ЕОИИ) (ОВ L 199, стр. 1; Специално издание на български език, глава 17, том 1, стр. 83).


title: Дело C-27/11: Преюдициално запитване, отправено от Административен съд София-град (България) на 17 януари 2011 година — Антон Винков/Началник Административно-наказателна дейност

text:
               14.5.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 145/3

         Преюдициално запитване, отправено от Административен съд София-град (България) на 17 януари 2011 година — Антон Винков/Началник Административно-наказателна дейност
   (Дело C-27/11)
   2011/C 145/03
   Език на производството: български

      Препращаща юрисдикция

   Административен съд София-град.

      Страни в главното производство

      Ищец: Антон Винков.

      Ответник: Началник Административно-наказателна дейност.

      Преюдициални въпроси

               1.

               Следва ли съответствието на приложимите норми по националното право, като тези по главното производство, относими към правните последици от решение за наложена финансова санкция за административно нарушение, представляващо пътно-транспортно произшествие, издавано от административен орган, да се тълкуват за съответствие с разпоредбите, предвидени в Договорите и приетите въз основа на тях мерки по правото на Европейския съюз, в областта „пространство на свобода, сигурност и правосъдие“, евентуално и/или в областта „транспорт“?

               2.

               Следва ли от разпоредбите на Договорите и приетите въз основа на тях мерки по правото на Европейския съюз в областта „пространство на свобода, сигурност и правосъдие“ във връзка със съдебното сътрудничество по наказателно-правни въпроси, както и от чл.82, параграф 1, алинея втора, буква „а“ от Договора за функционирането на Европейския съюз, както и в областта на транспорта по чл. 91, ал.1,бука в) от същия договор, че се включват в приложното поле на правото на Съюза административни нарушения за пътни нарушения, които могат да се определят като „несъществени“ по смисъла на чл. 2 на Протокол 7 Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи и във връзка с чл. 2 на Протокол 7 към същата.

               3.

                  В случай на положителен отговор на втори въпрос, да се даде отговор и на следните въпроси:

                           3.1.

                              Представлява ли „несъществено нарушение“ по смисъла на правото на Съюза, при условията на главното производство, административно нарушение на правилата за движение, за което едновременно са налице следните обстоятелства:

                                       А.

                                       деянието представлява пътнотранспортно произшествие, от което са настъпили имуществени вреди, квалифицира се като виновно извършено и е наказуемо като административно нарушение;

                                       Б.

                                       според размера на предвидената финансова санкция, решението за налагането й не може да се обжалва пред съд и лицето не може да докаже, че не е извършило виновно приписваното му деяние;

                                       Г.

                                       отнемат се посочен в решението брой контролни точки, като автоматична правна последица от влизането му в сила;

                                       Д.

                                       при въведената система на свидетелство за управление на моторно превозно средство с предоставяне на определен брой контролни точки при издаването му за отчитане на извършените нарушения, се вземат предвид и отнетите контролни точки вследствие на необжалваеми НП като автоматична правна последица.

                                       Д.

                                       при обжалване пред съд на принудителна мярка за отнемане на свидетелство за управление на моторно превозно средство поради изгубена правоспособност, настъпила като автоматична правна последица от отнемането на предоставения първоначален размер на контролните точки, не се осъществява преюдициален съдебен контрол върху законосъобразността на необжалваемите НП, с които се отнемат контролни точки.

                           3.2.

                           Следва ли, че чл. 82 от Договора за функционирането на Европейския съюз, евентуално чл.91, параграф1, буква в) от същия договор, и мерките, приети на основание посочените разпоредби, както и Рамково решение № 2005/214/ПВР на Съвета от 24.02.2005г., относно прилагането на принципа за взаимно признаване на финансови санкции, допускат да не се прилага съответно принципа за взаимно признаване на съдебни решения и присъди или мерки за подобряване на безопасността на движението, за решение за наложена финансова санкция за нарушение за правилата за движение при условията на главното производство, което деяние може да се определи като „несъществено“ по правото на Съюза, като държавата-членка предвиди неспазване на изискванията за обжалваемост пред съд, компетентен и по наказателни дела, и приложимост на процесуалния ред по националното право за обжалване при обвинение за извършено престъпление.

               4.

                  В случай на отрицателен отговор на втори въпрос, да се отговори на следния въпрос:

               Следва ли, че чл. 82 от Договора за функционирането на Европейския съюз, евентуално чл.91, параграф1, буква в) от същия договор, и мерките, приети на основание посочените разпоредби, както и Рамково решение № 2005/214/ПВР на Съвета от 24.02.2005г., относно прилагането на принципа за взаимно признаване на финансови санкции, допускат да не се прилага съответно принципа за взаимно признаване на съдебни решения и присъди или мерките за подобряване на безопасността на движението по правото на Съюза, по преценка на държавата-членка, като в нормативен акт предвиди неспазването на изискванията за обжалване пред съд, компетентен и по наказателни дела, и приложимост на процесуалния ред по националното право за обжалване при обвинение за извършено престъпление, спрямо решение за наложена финансова санкция за нарушение за правилата за движение, за което при условията на главното производство, е налице едновременно следното:

                           А.

                           деянието представлява пътнотранспортно произшествие, от което са настъпили имуществени вреди, квалифицира се като виновно извършено и е наказуемо като административно нарушение;

                           Б.

                           според размера на предвидената финансова санкция, решението за налагането й не може да се обжалва пред съд и лицето не може да докаже, че не е извършило виновно приписваното му деяние;

                           Г.

                           отнемат се посочен в решението брой контролни точки, като автоматична правна последица от влизането му в сила;

                           Д.

                           при въведената система на свидетелство за управление на моторно превозно средство с предоставяне на определен брой контролни точки при издаването му за отчитане на извършените нарушения, се вземат предвид и отнетите контролни точки вследствие на необжалваеми НП като автоматична правна последица.

                           Д.

                           при обжалване пред съд на принудителна мярка за отнемане на свидетелство за управление на моторно превозно средство поради изгубена правоспособност, настъпила като автоматична правна последица от отнемането на предоставения първоначален размер на контролните точки, не се осъществява преюдициален съдебен контрол върху законосъобразността на необжалваемите НП, с които се отнемат контролни точки.


title: Дело C-275/16: Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Италия), постъпило на 17 май 2016 г. — Comune di Balzola и др./Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

text:
               29.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 314/8

         Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Италия), постъпило на 17 май 2016 г. — Comune di Balzola и др./Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
   (Дело C-275/16)
   (2016/C 314/13)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Comune di Balzola, Comune di Borgo San Martino, Comune di Camino, Comune di Cereseto, Comune di Cerrina, Comune di Frassineto Po, Comune di Gabiano, Comune di Limone Piemonte, Comune di Mombello Monferrato, Comune di Morano Sul Po, Comune di Odalengo Piccolo, Comune di Pietraporzio, Comune di Piovà Massaia, Comune di Pontestura, Comune di Ponzano, Comune di Sala Monferrato, Comune di Serralunga di Crea, Comune di Solonghello, Comune di Villamiroglio, Comune di Montemagno, Comune di Scurzolengo, Comune di Alfiano Natta, Comune di Moncalvo, Comune di Cerro Tanaro, Comune di Tonco, Comune di Castagnole Monferrato, Comune di Casorzo, Comune di Calliano, Comune di Robella, Comune di Grana, Comune di Rocchetta Tanaro, Comune di Odalengo Grande, Comune di Coniolo, Comune di Ozzano Monferrato, Comune di Demonte, Comune di Entracque, Comune di Sambuco, Comune di Roccasparvera, Comune di Argentera, Comune di Gaiola, Comune di Valdieri, Anci Piemonte

      Ответник: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

      Преюдициален въпрос

   [П]равилно ли е тълкуването на Директива 1997/67/ЕО (1), при което член 3, алинея 7 от Законодателен декрет № 261/99 и член l, алинея 276 от Закон № 194 от 2014 г. са съвместими с нея с оглед на следното:

               a)

               Директива № 97/67/ЕО, изменена и допълнена, относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата въвежда задължение за държавите членки да осигурят предоставяне на универсална пощенска услуга и в този контекст предвижда, че събирането на пощенски пратки и тяхното доставяне на адреса на получателя следва да бъдат гарантирани „не по-малко от пет работни дни в седмицата“;

               б)

               тази общностна директива допуска възможност за дерогация от страна на националните регулаторни органи само при наличие на „извънредни обстоятелства или географски условия“;

               в)

               обратно, италианското национално законодателство (член 3, алинея 7 от Законодателен декрет № 261 от 1999 г. и член 1, алинея 276 от Закон № 190 от 23 декември 2014 г. — т.нар. „Закон за стабилност 2015“) задължава националния регулаторен орган да предостави посочената дерогация за определен срок винаги когато операторът на услугата поиска това, като посочи „наличието на специфични положения от инфраструктурно или географско естество в териториални единици с гъстота на населението под 200 жители на квадратен километър“, дори ако тези положения не са с извънреден характер и обхващат голяма част от населението на страната (до една четвърт от него и — тъй като това са по-слабо населени райони — следователно обхващат далеч по-обширна част от територията на страната)?

      (1)  Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата (ОВ L 15, 1998 г., стр. 14; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 3, стр. 12).


title: Дело T-411/07: Решение на Общия съд от 6 юли 2010 г. — Aer Lingus Group/Комисия (Конкуренция — Концентрации — Решение за обявяване на концентрацията за несъвместима с общия пазар — Понятие за концентрация — Разпореждане с всички придобити акции, за да се възстанови положението преди извършване на концентрацията — Отказ да се наредят необходими мерки — Липса на компетентност на Комисията)

text:
               14.8.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 221/36

         Решение на Общия съд от 6 юли 2010 г. — Aer Lingus Group/Комисия
   (Дело T-411/07) (1)

   (Конкуренция - Концентрации - Решение за обявяване на концентрацията за несъвместима с общия пазар - Понятие за концентрация - Разпореждане с всички придобити акции, за да се възстанови положението преди извършване на концентрацията - Отказ да се наредят необходими мерки - Липса на компетентност на Комисията)
   2010/C 221/56
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Aer Lingus Group plc (Дъблин, Ирландия) (представители: първоначално A. Burnside, solicitor, B. van de Walle de Ghelcke и T. Snels, avocats, впоследствие A. Burnside и B. van de Walle de Ghelcke)

      Ответник: Европейска комисия (представители: X. Lewis, É. Gippini Fournier и S. Noë)

      Встъпила страна в подкрепа на исканията на ответника: Ryanair Holdings plc (Дъблин) (представители: J. Swift, QC, V. Power, A. McCarthy, D. Hull, solicitors, и G. Berrisch, avocat)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение C(2007) 4600 на Комисията от 11 октомври 2007 г., с което се отхвърля искането на жалбоподателя за започване на процедура по член 8, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 година относно контрола върху концентрациите между предприятия (ОВ L 24, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 201), и за предприемане на временни мерки съгласно член 8, параграф 5 от посочения регламент.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Aer Lingus Group plc понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от Комисията и от Ryanair, включително съдебните разноски, свързани с обезпечителното производство.

      (1)  ОВ C 8, 12.1.2008 г.


title: Дело T-168/15: Определение на Общия съд от 11 май 2016 г. — Гърция/Комисия (ЕЗФРСР — Оттегляне на обжалвания акт — Липса на основание за произнасяне по същество)

text:
               11.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 251/31

         Определение на Общия съд от 11 май 2016 г. — Гърция/Комисия
   (Дело T-168/15) (1)

   ((ЕЗФРСР - Оттегляне на обжалвания акт - Липса на основание за произнасяне по същество))
   (2016/C 251/36)
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Жалбоподател: Република Гърция (представители: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou и A. Vasilopoulou)

      Ответник: Европейска комисия (представители: J. Aquilina и D. Triantafyllou)

      Предмет

   Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение за изпълнение C(2015) 252 окончателен на Комисията от 26 януари 2015 г. относно намалението на междинните плащания по програмата за развитие на селските райони CCI 2007 GR 06 RPO 001 в Република Гърция за програмния период 2007—2013 г. и на разходите за периодите 1 януари 2014 г. — 31 март 2014 г. и 1 април 2014 г. — 30 юни 2014 г.

      Диспозитив

               1)

               Липсва основание за произнасяне по съществото на настоящата жалба.

               2)

               Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 245, 27.7.2015 г.


title: Дело T-326/14: Жалба, подадена на 8 май 2014 г.  — Novomatic/СХВП — Granini France (HOT JOKER)

text:
               28.7.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 245/23

         Жалба, подадена на 8 май 2014 г. — Novomatic/СХВП — Granini France (HOT JOKER)
   (Дело T-326/14)
   2014/C 245/31
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Novomatic AG (Gumpoldskirchen, Австрия) (представител: W. M. Mosing, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Granini France (Macon, Франция)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на втори апелативен състав от 6 февруари 2014 г. по преписка R 589/2013-2, като отхвърли възражението и регистрира марка на Общността № 9 5 94  458, съгласно подадената заявка,

               —

               да осъди ответника, а в случай, че встъпи — и другата страна в производството пред СХВП, да заплатят собствените си разноски и направените от жалбоподателя разноски пред Общия съд и в производството по обжалване пред СХВП.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративната марка, съдържаща словните елементи „HOT JOKER“ за стоки от класове 9 и 28 — заявка за регистрация на марка № 9 5 94  458

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Granini France

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: словната марка, съдържаща словните елементи „joker +“ за стоки от класове 28 и 41

      Решение на отдела по споровете: уважава възражението

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) oт Регламент № 207/2009; нарушение на член 75 и сл. от Регламент № 207/2009; нарушение на задължението на СХВП да упражнява правомощията си в съответствие с общите принципи на правото на Европейския съюз.


title: Дело C-396/14: Решение на Съда (голям състав) от 24 май 2016 г. (преюдициално запитване от Klagenævnet for Udbud — Дания) — MT Højgaard A/S, Züblin A/S/Banedanmark (Преюдициално запитване — Член 267 ДФЕС — Компетентност на Съда — Качеството „юрисдикция“ на запитващия орган — Обществена поръчка в областта на железопътната инфраструктура — Процедура на договаряне — Директива 2004/17/ЕО — Член 10 — Член 51, параграф 3 — Принцип на равно третиране на оферентите — Обединение на две дружества, допуснато като оферент — Оферта, подадена от едното от двете дружества от свое собствено име, след като срещу другото дружество е открито производство по несъстоятелност — Дружество, за което се приема, че може да бъде допуснато като самостоятелен оферент — Възлагане на обществената поръчка на това дружество)

text:
               18.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 260/3

         Решение на Съда (голям състав) от 24 май 2016 г. (преюдициално запитване от Klagenævnet for Udbud — Дания) — MT Højgaard A/S, Züblin A/S/Banedanmark
   (Дело C-396/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Член 267 ДФЕС - Компетентност на Съда - Качеството „юрисдикция“ на запитващия орган - Обществена поръчка в областта на железопътната инфраструктура - Процедура на договаряне - Директива 2004/17/ЕО - Член 10 - Член 51, параграф 3 - Принцип на равно третиране на оферентите - Обединение на две дружества, допуснато като оферент - Оферта, подадена от едното от двете дружества от свое собствено име, след като срещу другото дружество е открито производство по несъстоятелност - Дружество, за което се приема, че може да бъде допуснато като самостоятелен оферент - Възлагане на обществената поръчка на това дружество))
   (2016/C 260/03)
   Език на производството: датски

      Запитваща юрисдикция

   Klagenævnet for Udbud

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: MT Højgaard A/S, Züblin A/S

      Ответник: Banedanmark

      Диспозитив

   Принципът на равно третиране на икономическите оператори по член 10 от Директива 2004/17/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на поръчки от възложители, извършващи дейност в секторите на водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги, във връзка с член 51 от нея, трябва да се тълкува в смисъл, че възложителят не нарушава този принцип, когато разреши на единия от двамата икономически оператори в обединение от предприятия — което като такова е било поканено от възложителя да подаде оферта — да замести това обединение след прекратяването му и да участва от свое собствено име в процедура на договаряне за възлагане на обществена поръчка, стига да се установи, от една страна, че този икономически оператор сам отговаря на определените от възложителя изисквания, и от друга страна, че по-нататъшното му участие в посочената процедура не води до влошаване на конкурентоспособността на останалите оференти.

      (1)  ОВ C 388, 3.11.2014 г.


title: Дело F-41/10 RENV: Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 2 юни 2016 г. — Bermejo Garde/ЕИСК (Публична служба — Връщане на Съда на публичната служба за ново разглеждане след отмяна — Член 12а от Правилника — Длъжностно лице, което е станало жертва на тормоз — Член 22а от Правилника — Длъжностно лице, подател на сигнал — Искане за съдействие — Отхвърляне — Право на защита — Условия — Отхвърляне — Последици — Искане за обезщетение)

text:
               11.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 251/48

         Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 2 юни 2016 г. — Bermejo Garde/ЕИСК
   (Дело F-41/10 RENV) (1)

   ((Публична служба - Връщане на Съда на публичната служба за ново разглеждане след отмяна - Член 12а от Правилника - Длъжностно лице, което е станало жертва на тормоз - Член 22а от Правилника - Длъжностно лице, подател на сигнал - Искане за съдействие - Отхвърляне - Право на защита - Условия - Отхвърляне - Последици - Искане за обезщетение))
   (2016/C 251/54)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Moises Bermejo Garde (Брюксел, Белгия) (представител: L. Levi, avocat)

      Ответник: Европейски икономически и социален комитет (ЕИСК) (представители: първоначално U. Schwab, M. Lernhart и B. Wägenbaur, avocat, впоследствие K. Gambino и B. Wägenbaur, avocat, накрая K. Gambino, X. Chamodraka и B. Wägenbaur, avocat)

      Предмет

   Публична служба — искане за отмяна на няколко решения относно прекратяване с незабавно действие на изпълняването от жалбоподателя на длъжността началник на правния отдел, преназначаването му в дирекция „Логистика“ и отхвърляне на изричното му искане за съдействие и на искането му за обезщетение.

      Диспозитив

               1)

               Отменя решенията на председателя на Европейския икономически и социален комитет от 24 март 2010 г. и от 13 април 2010 г., отнасящи се съответно за прекратяване изпълняването от г-н Moises Bermejo Garde на длъжността началник на правния отдел и за неговото преназначаване.

               2)

               Осъжда Европейския икономически и социален комитет да заплати на г-н Bermejo Garde сумата от 25 000 EUR.

               3)

               Европейският икономически и социален комитет понася направените от него съдебни разноски, както и тези, направени от г-н Bermejo Garde по дела F-41/10, T-530/12 P и F-41/10 RENV.

      (1)  ОВ C 209, 31.7.2010 г., стр. 55.


title: Дело T-479/14: Иск, предявен на 26 юни 2014 г.  — Kendrion/Съд на Европейския съюз

text:
               4.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 253/65

         Иск, предявен на 26 юни 2014 г. — Kendrion/Съд на Европейския съюз
   (Дело T-479/14)
   2014/C 253/89
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Ищец: Kendrion NV (Цайст, Нидерландия) (представители: P. Glazener и T. Ottervanger, адвокати)

      Ответник: Съд на Европейския съюз

      Искания на ищеца

   Ищецът иска Съдът на Европейския съюз да се осъди:

               —

               да му плати обезщетение за имуществени вреди в размер на 2 3 08  463,98 EUR или минимум в считания от Съда за подходящ размер,

               —

               да му плати обезщетение за неимуществени вреди в размер на 1 1 0 50  000,000 EUR, при условията на евентуалност минимум в размер на 1 7 00  000,00 EUR или при условията на евентуалност спрямо предходното — минимум в размера, установен от страните въз основа на определените от Съда условия, или минимум в считания от Съда за подходящ размер,

               —

               във всички случаи да му плати лихви за забава в определения от Съда подходящ размер, считано от 26 ноември 2013 г.,

               —

               да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   С решение от 26 ноември 2013 г., Kendrion/Комисия (C-50/12 P, EU:C:2013:771), Съдът установил нарушение на член 47, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз в производството пред Общия съд по дело T-54/06, Kendrion/Комисия, което се отнася до жалба за отмяна на Решение C (2005) 4634 окончателен на Комисията от 30 ноември 2005 година относно процедура за прилагане на член [81 ЕО] (дело COMP/F/38.354 — Промишлени торби), доколкото то е адресирано до ищеца, както и за отмяна или при условията на евентуалност — за намаляване, на наложената на ищеца глоба.
   Освен това Съдът установил, че неизпълнението на задълженията по член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз следва да се санкционира с подаването на иск за обезщетение до Съда, тъй като подобен иск представлявал ефективно средство за защита.
   Според ищеца в посоченото решение Съдът е постановил, че са изпълнени изискванията за наличие на достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти.
   На следващо място, ищецът посочва, че производството е продължило пет години и девет месеца, а според него за подходяща следва да се приеме продължителност от две години и шест месеца, така че разумният срок е бил надхвърлен с три години и три месеца. Ако делото е било решено в рамките на разумния срок, то решението е щяло да бъде постановено на 26 август 2010 г. вместо на 26 ноември 2013 г.
   Имуществените вреди, които той е претърпял поради прекомерната продължителност на производството, се състоят от допълнителните финансови тежести, които той е трябвало да понесе през съответния период. Тези вреди включват лихвите, начислени от Комисията върху глобата в размер на 3 4 0 00  000 EUR, както и разноските за банковата гаранция, издадена във връзка с плащането на глобата и лихвите. Тази сума е щяла да бъда намалена с размера на разноските за финансирането на дължимото на Съюза на 26 август 2010 г. плащане на глобата и лихвите, ако Общият съд беше постановил решение към тази дата.
   Като обезщетение за неимуществените вреди, претърпени от него поради прекомерната продължителност на производството, ищецът претендира подходящо обезщетение в размер на 10 % от глобата за всяка година, с която е надхвърлена разумната продължителност на производството пред Общия съд, и съответна част от 10 % за непълната година. Подобно обезщетение било уместно, тъй като към момента на постановяване на решението Комисията обичайно увеличавала глобата с 10 % за всяка година от нарушението.
   При условията на евентуалност ищецът претендира подходящо обезщетение за неимуществените вреди в размер на 5 % от глобата. Тази сума съответствала на обезщетението, което Съдът приемал за подходящо в сходни случаи на съществено надхвърляне на сроковете при преценката на глобите в картелни производства.


title: Дело T-592/10: Жалба, подадена на 27 декември 2010 г. — El Corte Inglés/СХВП — Technisynthese (BTS)

text:
               12.3.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 80/19

         Жалба, подадена на 27 декември 2010 г. — El Corte Inglés/СХВП — Technisynthese (BTS)
   (Дело T-592/10)
   2011/C 80/37
   Език на жалбата: испански

      Страни

      Жалбоподател: El Corte Inglés, SA (Мадрид, Испания) (представители: г-жа M. E. López Camba и г-н J. L. Rivas Zurdo, abogados)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Technisynthese SARL (Saint Pierre Montlimart, Франция)

      Искания на жалбоподателя

               —

               отмяна на Решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 23 септември 2010 г. по преписка № R 1380/2009-1 в неговата цялост, и

               —

               осъждане на ответника и възможните подпомагащи страни на същия да заплатят всички съдебни разноски по производството.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „BTS“ за стоки от класове 14, 18, 25 и 28

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Technisynthese SARL

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: национални фигуративни марки и фигуративни марки на Общността, които съдържат словния елемент „TBS“, за стоки от класове 18 и 25

      Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.

      Решение на апелативния състав: отменя решението на отдела по споровете и уважава възражението.

      Изложени правни основания: недоказаност на известността и на използването на по-ранните марки и нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (1), като се има предвид, че не съществува вероятност от объркване между разглежданите марки.

      (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стp. 1).


title: Дело T-733/15: Жалба, подадена на 16 декември 2015 г. — Португалска република/Комисия

text:
               22.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 68/35

         Жалба, подадена на 16 декември 2015 г. — Португалска република/Комисия
   (Дело T-733/15)
   (2016/C 068/45)
   Език на производството: португалски

      Страни

      Жалбоподател: Португалска република (представители: L. Inez Fernandes и M. Figueiredo, подпомагани от L. Silva Morais, advogado)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               Да отмени решението на Комисията, съобщено от генералния секретар на Комисията в писмо SG-Greffe (2015) D/11533 от 12 октомври 2015 г. (1)

               —

               Да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Португалската република смята, че искането за плащане, препратено от Генералния секретар на Европейската комисия с писмо SG-Greffe (2015) D/11533 от 12 октомври 2015 г., е засегнато от следните пороци и следователно трябва да бъде обявено за невалидно:

               1 —

               Обосновката за приемането на обжалвания акт се основава на изземване на правомощията от правната сфера на Европейския съюз от страна на Комисията, което води до порок липса на компетентност.

               2 —

               Актът се основава на изкуствено разпределяне на последиците от решението на Съда, постановено по дело C-76/13, поради което е опорочено от нарушение на Договора и всякакви разпоредби, свързани с неговото прилагане.

               3 —

               Актът на Комисията, предмет на настоящата жалба за отмяна, не зачита силата на присъдено нещо, като в това отношение също е опорочен от нарушение на Договора и всякакви разпоредби, свързани с неговото прилагане.

               4 —

               Актът е опорочен от същата незаконосъобразност, тъй като не зачита принципите на правна сигурност, стабилност на правоотношенията и оправдани правни очаквания, признати от правото на Съюза.

               5 —

               Актът не зачита принципа за забрана на двойното наказване, който не допуска постигането чрез нов индивидуален юридически акт на това, което не е постигнато преди това чрез съдебно решение, а това води порок поради нарушение Договора и всякакви разпоредби, свързани с неговото прилагане.

      (1)  Решение на Генералния директор на Генерална дирекция „Съобщителни мрежи, съдържание и технологии“ на европейската комисия, с което от Португалската република се иска да заплати сумата от 580 000 EUR като задължителна имуществена санкция за периода 25 юни — 21 август 2014 г. , постановена от Съда по дело C-76/13.


title: Дело T-168/14: Иск, предявен на 13 март 2014 г.  — Pérez Gutiérrez/Комисия

text:
               5.5.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 135/60

         Иск, предявен на 13 март 2014 г. — Pérez Gutiérrez/Комисия
   (Дело T-168/14)
   2014/C 135/79
   Език на производството: испански

      Страни

      Ищец: Ana Pérez Gutiérrez (Mataró, Испания) (представител: J. Soler Puebla, abogado)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на ищцата

   Ищцата иска от Общия съд:

               —

               Да установи неправомерното засягане на правото на чест, семеен живот и добро име поради използването без неговото съгласие на образа на D. Patrick Johannes Jacquemyn, включен от Европейската комисия в галерията от снимки с предупреждения за здравето във връзка с тютюневи изделия в Европейския съюз.

               —

               Да осъди ответника да изплати на ищцата сумата от 181 104 EUR, представляваща пропуснати ползи.

               —

               Да осъди ответника да изплати на ищцата сумата от един евроцент на пакет или тютюнево изделие с образа на D. Patryck Jacquemyn, в размер, определен към момента на изпълнение на съдебното решение, като към настоящия момент тази сума възлиза на двадесет и седем милиона петстотин осемдесет и осем хиляди петстотин двадесет и четири евро (27 588,524 EUR).

               —

               Да осъди ответника да изплати на ищцата обезщетение за ползите, извлечени от неправомерното използване на образа на D. Patrick Jacquemyn, в размер на 13 790 000 EUR в Испания, мястото на пребиваване на ищцата и D. Patrick Jacquemyn.

      Правни основания и основни доводи

   Предмет на настоящото производство е иск за реализиране на извъндоговорна отговорност, предявен за обезщетяване на вредата, причинена от неправомерното използване от Европейската комисия на образа на D. Patrick Johannes Jacquemyn, съпруг на ищцата, в предупрежденията за здравето, които задължително се включват във всички тютюневи изделия в Европейския съюз.
   В подкрепа на иска си ищцата се позовава на Директива 2001/37/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 юни 2001 година, и по-специално член 5, параграф 3 от нея, развита с Решение 2003/641/ЕО на Европейската комисия от 5 септември 2003 г. относно използването на цветни снимки или други илюстрации като предупреждения за здравето върху опаковки на тютюневи изделия. По-нататък е прието Решение C (2005) 1452 от 26 май 2005 г. относно подбрани първични документи, съдържащи цветни снимки или други изображения за всеки от допълнителните предупредителни надписи, изброени в приложение I към Директива 2001/37/ЕО, изменено впоследствие с Решение C (2006) 1502 от 13 април 2006 г.
   Посочената директива и решенията с образите, които трябва да бъдат поставени на опаковките на тютюневите изделия, са транспонирани в правния ред на всяка от държавите членки на Европейския съюз. По-специално, по отношение на Испания, те са транспонирани с Кралски указ 639/2010 от 14 май 2010 г. Испания избира 14 от предложените от Европейската комисия 42 снимки, сред които образът на D. Patrick Jacquemyn.
   Според ищцата г-н Jacquemyn се е намирал на лечение в болницата в Барселона от 21 юни до 16 август 2002 г., като е бил 22 дни в кома. Оттогава по Интернет се появяват няколко снимки на г-н Jacquemyn, тъй като е бил клиничен случай на бронхопневматопатия и е претърпял тежка интубация и трахеотомия, докато е бил обект на изследване, без да бъде поискано съгласието му.
   Именно чрез това неразрешено използване на образа му, докато се е намирал в кома, снимката му е била включена в галерията със снимки на предупреждения за здравето, като е била предварително обработена от рекламна агенция, наета за кампанията.


title: Дело C-269/09: Иск, предявен на 15 юли 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Испания

text:
               12.9.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/28

         Иск, предявен на 15 юли 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Испания
   (Дело C-269/09)
   2009/C 220/54
   Език на производството: испански

      Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: R. Lyal, и F. Jimeno Fernández)

      Ответник: Кралство Испания

      Искания на ищеца

               —

               да се обяви, че като е приело и оставило в сила член 14 от Закон 35/2006, от 28 ноември 2006 г. за данъка върху доходите на физическите лица и за частично изменение на законите за данъчно облагане на дружествата, на доходите на чуждестранните лица и на имуществото — разпоредба, според която данъчно задължените лица, които преместват своето местопребиваване в чужбина, са длъжни да включат всички доходи, които все още не са обложени, в данъчната основа за последната данъчна година, през която те са считани за местни данъчно задължени лица — Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по членове 19 ЕО, 38 ЕО и 43 ЕО и по членове 28 и 31 от Споразумението за ЕИО;

               —

               да се осъди Кралство Испания да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

               1.

               В съответствие с член 14 от испанския Закон за данъка върху доходите на физическите лица и за частично изменение на законите за данъчно облагане на дружествата, на доходите на чуждестранните лица и на имуществото, доходите подлежат на данъчно облагане за годината, през която са получени. Независимо от това параграф 2 от посочения член съдържа специални правила, които позволяват някои видове доходи да бъдат облагани през различни данъчни години. При все това, когато данъчно задълженото лице прехвърли своето местопребиваване в чужбина, параграф 3 от същия член предвижда, че всички доходи, които все още не са обложени, се включват в данъчната основа за последната данъчна година, през която това данъчно задължено лице е било считано за местно лице.

               2.

               Комисията счита, че испанското законодателство допуска дискриминация в третирането, когато физическо лице прехвърля своето местопребиваване извън Испания, въпреки че то трябва да се прилага по един и същи начин независимо дали физическото лице запазва или не своето местопребиваване на испанска територия.

               3.

               Това законодателство нарушава принципа на свободно движение на хора, посочен в членове 18, 39 и 43 от Договора за ЕО и в членове 28 и 31 от Споразумението за ЕИО.


title: Дело T-361/06: Иск, предявен на 5 декември 2006 г. — Ballast Nedam/Комисия

text:
               27.1.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 20/25

         Иск, предявен на 5 декември 2006 г. — Ballast Nedam/Комисия
   (Дело T-361/06)
   (2007/C 20/39)
   Език на производството: нидерландски
   Страни

      Ищец: Ballast Nedam NV (представители: A.R. Bosman и J.M.M. van de Hel, advocaten)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени Решение на Комисията C(2006) 4090 окончателен от 13 септември 2006 г. във връзка с процедура по член 81 ЕО (Дело COMP/38.456 — Битум — Нидерландия), съобщено на ищеца на 25 септември 2006 г., доколкото той е негов адресат;

               —

               субсидиарно, да се отмени решението, доколкото ищецът е негов адресат, в частта му относно продължителността на нарушението и да се намали съответно размера на наложената на ищеца санкция.

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Ищецът оспорва Решение на Комисията C(2006) 4090 окончателен от 13 септември 2006 г. във връзка с процедура по член 81 ЕО (Дело COMP/38.456 — Битум — Нидерландия), с което му е наложена санкция за нарушение на член 81 ЕО.
   Според ищеца, въз основа на неправилни фактически и правни основания Комисията е приела, че той е упражнил решаващо влияние върху пазарното поведение на Ballast Nedam Infra BV и на Ballast Nedam Grod en Wegen BV.
   В подкрепа на исканията си ищецът, на първо място, се позовава на нарушение на член 81 ЕО. На второ място, той твърди, че е налице нарушение на общите принципи на правото на Общността, по-специално на презумпцията за невиновност. В заключение, ищецът твърди, че е налице нарушение на член 27 параграф 1 на Регламент (EO) 1/2003 и на правото на защита, тъй като едва с решението се приема, че той носи отговорност. В резултат на това, ищецът не могъл да представи доказателства, за да обори това заключение.


title: Дело T-479/17: Жалба, подадена на 2 август 2017 г. — PO/ЕСВД

text:
               16.10.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 347/35

         Жалба, подадена на 2 август 2017 г. — PO/ЕСВД
   (Дело T-479/17)
   (2017/C 347/44)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: PO (представители: N. de Montigny и J.-N. Louis, avocats)

      Ответник: Европейска служба за външна дейност

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени:

                           —

                           справката от 10 ноември 2016 г., предоставена му от службата за човешки ресурси на ЕСВД, както евентуално и изпратеното му от същата служба на 24 октомври 2016 г. електронно съобщение, за да го уведоми, че няма право на възстановяване на разноските за образование за двете му деца над максималния размер по член 15 от приложение X към Правилника за длъжностните лица, тъй като е назначен по т.нар. „процедура за мобилност“, и

                           —

                           доколкото е необходимо, изричния отказ на жалбата му по административен ред,

               —

               да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.

               1.

               Първото основание е възражение за незаконосъобразност, тъй като справката от 10 ноември 2016 г. (наричана по-нататък „обжалваното индивидуално решение“), докладните записки от 15 април 2016 г. и от 22 септември 2016 г., на които последното се позовавало, както и Насоките нарушавали Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът за длъжностните лица“) и приложение X към него.

               2.

               Второто основание е възражение за незаконосъобразност, тъй като споменатите докладни записки, на които обжалваното индивидуално решение се позовавало, нарушавали Насоките.

               3.

               Третото основание е възражение за незаконосъобразност на обжалваното индивидуално решение, тъй като:

                           —

                           нарушавало принципите на предвидливост, на оправдани правни очаквания, на правна сигурност и на добра администрация, както и черпените от тях права,

                           —

                           нарушавало правото на семейство и правото на образование,

                           —

                           нарушавало принципите на равно третиране и на недопускане на дискриминация и

                           —

                           не балансирало интересите и не отговаряло на принципа на пропорционалност.


title: Дело C-465/13: Преюдициално запитване, отправено от Bundesarbeitsgerichts (Германия) на 27 август 2013 г. — Europäische Schule München/Barbara O'Leary

text:
               16.11.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 336/7

         Преюдициално запитване, отправено от Bundesarbeitsgerichts (Германия) на 27 август 2013 г. — Europäische Schule München/Barbara O'Leary
   (Дело C-465/13)
   2013/C 336/17
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesarbeitsgericht

      Страни в главното производство

      Жалбоподател в ревизионното производство: Europäische Schule München

      Ответник в ревизионното производство: Barbara O'Leary

      Преюдициални въпроси

               1.

               Трябва ли член 27, параграф 2, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища от 21 юни 1994 г. (1) да се тълкува в смисъл, че назначените от Европейското училище учители на непълен работен ден, които не са командировани от държавите членки, попадат в кръга на посочените в Конвенцията лица и не се изключват, както административният и помощният персонал, от приложното поле на режима?

               2.

               Ако Съдът отговори утвърдително на първия въпрос:
               Трябва ли член 27, параграф 2, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища да се тълкува в смисъл, че режимът обхваща и законността на актовете, които се основават на Конвенцията или на правилата, приети въз основа на нея, издадени са от директора на училището при упражняване на неговите правомощия съгласно тази конвенция по отношение на учител на непълен работен ден и го засягат неблагоприятно?

               3.

               Ако Съдът отговори утвърдително на втория въпрос:
               Трябва ли член 27, параграф 2, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища да се тълкува в смисъл, че и сключването на договор между директора на Европейското училище и учител на непълен работен ден за срочно трудово правоотношение на учителя на непълен работен ден, представлява акт, който се отнася до това лице и го засяга неблагоприятно?

               4.

               Ако Съдът отговори отрицателно на втория или третия въпрос:
               Трябва ли член 27, параграф 2, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища да се тълкува в смисъл, че посоченият в него Съвет по жалбите има изключителна юрисдикция, като първа и втора инстанция, само ако всички административни средства са изчерпани, по спор относно срока на трудовия договор, който сключва директорът на училището с учител на непълен работен ден, когато този договор се основава изключително на изискванията на Управителния съвет в точка 1.3 от Статута на назначените след 31 август 1994 година учители на непълно работно време, който предвижда „годишни трудови договори“?

      (1)  ОВ L 212, стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 16, том 1, стр. 16.


title: Дело T-184/13: Решение на Общия съд от 5 май 2015 г. — Skype/СХВП — Sky и Sky IP International (SKYPE) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за регистрация на словна марка на Общността „skype“ — По-ранна словна марка на Общността „SKY“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               22.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 205/28

         Решение на Общия съд от 5 май 2015 г. — Skype/СХВП — Sky и Sky IP International (SKYPE)
   (Дело T-184/13) (1)

   ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за регистрация на словна марка на Общността „skype“ - По-ранна словна марка на Общността „SKY“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   (2015/C 205/37)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Skype Ultd (Дъблин, Ирландия) (представители: първоначално I. Fowler, solicitor, J. Schmitt, avocat, и J. Mellor, QC, впоследствие A. Carboni и M. Browne, solicitors)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: P. Bullock и N. Bambara)

      Други страни в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпили в производството пред Общия съд: Sky plc, предишно British Sky Broadcasting Group plc (Айзелуорт, Обединено кралство);и Sky IP International Ltd (Айзелуорт) (представители: P. Bullock и N. Bambara)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 30 януари 2013 г. (преписка R 121/2011-4), постановено в производство по възражение между British Sky Broadcasting Group plc и Sky IP International Ltd, от една страна, и Skype Ultd, от друга страна.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Skype Ultd понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП), Sky plc и Sky IP International Ltd.

      (1)  ОВ C 171, 15.6.2013 г.


title: Дело T-161/09: Решение на Общия съд от 16 декември 2010 г. — Ilink Kommunikationssysteme/СХВП (ilink) (Марка на Общността — Заявка за словна марка на Общността „ilink“ — Абсолютно основание за отказ — Описателен характер — Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               12.2.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 46/11

         Решение на Общия съд от 16 декември 2010 г. — Ilink Kommunikationssysteme/СХВП (ilink)
   (Дело T-161/09) (1)

   (Марка на Общността - Заявка за словна марка на Общността „ilink“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2011/C 46/20
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Ilink Kommunikationssysteme GmbH (Берлин, Германия) (представител: B. Schütze, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Pohlmann)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 5 февруари 2009 г. (преписка R 1849/2007-4) относно регистрацията на словния знак „ilink“ като марка на Общността

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Ilink Kommunikationssysteme GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 153, 4.7.2009 г.


title: Дело T-14/14: Жалба, подадена на 6 януари 2014 г. — Islamic Republic of Iran Shipping Lines и др./Съвет

text:
               8.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 71/26

      Жалба, подадена на 6 януари 2014 г. — Islamic Republic of Iran Shipping Lines и др./Съвет
      (Дело T-14/14)
      (2014/C 71/49)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Техеран, Иран), Hafize Darya Shipping Lines (HDSL) (Техеран), Khazar Shipping Lines (свободна търговска зона Анзали, Иран), IRISL Europe GmbH (Хамбург, Германия), IRISL Marine Services and Engineering Co. (остров Кешм, Иран), Irano — Misr Shipping Co. (Техеран), Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID) (Техеран), Shipping Computer Services Co. (Техеран), Soroush Sarzamin Asatir Ship Management (Техеран), South Way Shipping Agency Co. Ltd (Техеран) и Valfajr 8th Shipping Line Co. (Техеран) (представители: F. Randolph, QC, M. Lester, Barrister, и M. Taher, Solicitor)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз

         Искания на жалбоподателите

      Жалбоподателите искат от Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение 2013/497/ОВППС на Съвета от 10 октомври 2013 година за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 272, стр. 46) и Регламент (ЕС) № 971/2013 на Съвета от 10 октомври 2013 година за изменение на Регламент (ЕС) №267/2012 относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 272, стр. 1),

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат пет основания.

                  1.

                  Първото основание е изведено от липса на правно основание за налагането на спорните мерки, тъй като критерий за вписването била връзката с първия жалбоподател (IRISL), чиято жалба за отмяна била неотдавна уважена.

                  2.

                  Второто основание е изведено от твърдението, че Съветът нарушил оправданите правни очаквания на жалбоподателите, както и принципите на съобразяване с целта, на правна сигурност, non bis in idem, res judicata и на недопускане на дискриминация.

                  3.

                  Третото основание е изведено от твърдението, че Съветът нарушил правото на защита на жалбоподателите, тъй като не информирал IRISL или другите жалбоподатели за намерението си да наложи спорните мерки и не предоставил на жалбоподателите възможност да изразят становище.

                  4.

                  Четвъртото основание е изведено от твърдението, че със спорните мерки се нарушават основни права на жалбоподателите, и по-специално правото на зачитане на доброто им име и на собствеността им.

                  5.

                  Петото основание е изведено от твърдението, че като приел спорните мерки, Светът злоупотребил с правомощията си, тъй като визирането на IRISL и свързаните с него дружества въпреки постановено от Съда решение не можело да представлява надлежно упражняване на правомощия.