title: Дело C-133/09: Решение на Съда (четвърти състав) от 30 септември 2010 г. (преюдициално запитване от Fővárosi Bíróság — Република Унгария) — József Uzonyi/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve (Селско стопанство — Обща селскостопанска политика — Схеми за подпомагане — Регламент (ЕО) № 1782/2003 — Член 143бa — Отделно плащане за захар — Предоставяне — Решения на новите държави членки — Условия — Обективни и недискриминационни критерии)

text:
               20.11.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 317/9

         Решение на Съда (четвърти състав) от 30 септември 2010 г. (преюдициално запитване от Fővárosi Bíróság — Република Унгария) — József Uzonyi/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
   (Дело C-133/09) (1)

   (Селско стопанство - Обща селскостопанска политика - Схеми за подпомагане - Регламент (ЕО) № 1782/2003 - Член 143бa - Отделно плащане за захар - Предоставяне - Решения на новите държави членки - Условия - Обективни и недискриминационни критерии)
   2010/C 317/16
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Fővárosi Bíróság

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: József Uzonyi

      Ответник: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

      Предмет

   Преюдициално запитване — Fővárosi Bíróság — Тълкуване на член 143ба, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители и за изменение на Регламенти (ЕИО) № 2019/93, (ЕО) № 1452/2001, (ЕО) № 1453/2001, (ЕО) № 1454/2001, (ЕО) № 1868/94, (ЕО) № 1251/1999, (ЕО) № 1254/1999, (ЕО) № 1673/2000, (ЕИО) № 2358/71 и (ЕО) № 2529/2001 (ОВ L 270, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 49, стр. 177) — Задължение на държавите членки да отпуснат отделно плащане за захар въз основа на обективни и недоскриминационни критерии — Национална правна уредба, която предоставя това плащане само на производителите, сключили договор за доставка на захарно цвекло пряко с производители на захар.

      Диспозитив

   Член 143ба, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители и за изменение на Регламенти (ЕИО) № 2019/93, (ЕО) № 1452/2001, (ЕО) № 1453/2001, (ЕО) № 1454/2001, (ЕО) 1868/94, (ЕО) № 1251/1999, (ЕО) № 1254/1999, (ЕО) № 1673/2000, (ЕИО) № 2358/71 и (ЕО) № 2529/2001, изменен с Регламент (ЕО) № 319/2006 на Съвета от 20 февруари 2006 година, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която изключва от възможността да ползва отделно плащане за захар земеделски стопанин, който няма право на доставка и доставя захарно цвекло на производителя на захар чрез посредник, който има такова право, а същевременно отпуска отделно плащане на земеделски стопанин, който има право на доставка и доставя захарно цвекло пряко на производителя на захар, както и на земеделски стопанин, който няма право на доставка, членува в сдружение на производители и доставя захарно цвекло на производителя на захар чрез това сдружение, което има такова право на доставка.

      (1)  ОВ C 153 от 4.7.2009 г.


title: Дело T-9/13: Жалба, подадена на 8 януари 2013 г. — National Iranian Gas Company/Съвет

text:
               16.3.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 79/23

         Жалба, подадена на 8 януари 2013 г. — National Iranian Gas Company/Съвет
   (Дело T-9/13)
   2013/C 79/41
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: The National Iranian Gas Company (Техеран, Иран) (представители: E. Glaser и S. Perrotet, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени член 1, точка 8 от Решение 2012/635/ОВППС на Съвета от 15 октомври 2012 г., доколкото изменя член 20, параграф в) от Решение 2010/413/ОВППС;

               —

               да отмени Решение № 2012/635/ОВППС на Съвета от 15 октомври 2012 г., доколкото включва дружеството NIGC в списъка с образуванията, спрямо които трябва да бъдат взети мерки за замразяване на средствата, посочен в приложение II към Решение 2010/413/ОВППС;

               —

               да отмени и Регламент за изпълнение (ЕС) № 945/2012 на Съвета от 15 октомври 2012 г., доколкото включва дружеството NIGC в списъка с образуванията, спрямо които трябва да бъдат взети мерки за замразяване на средствата по приложение IX към Регламент № 267/2012;

               —

               да обяви за неприложими спрямо National Iranian Gas Company Регламент № 267/2012, Решение № 2010/413/ОВППС, изменено с Решение 2012/35/ОВППС и Решение 2012/635/ОВППС в разпоредбите им, които въвеждат, а после изменят параграф в) на член 20 от Решение 2010/413/ОВППС и които включват жалбоподателя в списъка в приложение II;

               —

               и при условията на евентуалност, ако член 1, точка 8 от Решение № 2012/635/ОВППС от 15 октомври 2012 г., доколкото изменя член 20, параграф в) от Решение 2010/413/ОВППС, не може да бъде отменен, да го обяви за неприложим спрямо National Iranian Gas Company;

               —

               да осъди Съвета да заплати всички съдебни разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага десет правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от неприложимостта на член 20, параграф 1, буква в) от Решение 2010/413/ОВППС (1), включен и изменен с Решение 2012/35/ОВППС (2) и Решение 2012/635/ОВППС (3), както и от незаконосъобразност в член 1, точка 8) от Решение 2012/635/ОВППС, изменящ член 20, параграф 1, буква в) от Решение 2010/413/ОВППС, тъй като тези решения се основават на неточни и неопределени понятия, които противоречат на правото на собственост и на принципа на пропорционалност.

               2.

               Второто правно основание е изведено от нарушение на процедурата и липсата на компетентност на Съвета за действие съгласно член 215 ДФЕС.

               3.

               Третото правно основание е изведено от нарушение на задължението за мотивиране, тъй като Съветът се основал на неопределени и неясни обстоятелства, които не подлежат на проверка.

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от нарушение на основните права на жалбоподателя, тъй като последният бил лишен от правото си на ефективна съдебна защита и от правото си на собственост, доколкото обжалваното решение не било надлежно мотивирано, което не му позволявало да се защити надлежно и на Общия съд да упражни своя правораздавателен контрол. Жалбоподателят изтъква, че той е имал достъп до документите от неговата преписка пред Съвета.

               5.

               Петото правно основание е изведено от липса на доказателства срещу жалбоподателя, тъй като Съветът се основал само на твърдения.

               6.

               Шестото правно основание е изведено от грешка при прилагане на правото, тъй като от факта, че жалбоподателят е публично предприятие, Съветът стигнал до извода, че той поддържа финансово иранското правителство.

               7.

               Седмото правно основание е изведено от неточно установяване на фактите, тъй като жалбоподателят не е притежавано от държавата дружество и не поддържа финансово иранското правителство.

               8.

               Осмото правно основание е изведено от явна грешка в преценката и от нарушение на принципа на пропорционалност, тъй като ограниченията на правото на собственост на жалбоподателя и на неговото право да упражнява стопанска дейност не били пропорционални предвид преследваната цел. Жалбоподателят твърди, че замразяването на неговите фондове не отговаря на преследваната цел, доколкото той не участва в изпълнението на ядрената програма, в която е обвинявано иранското правителство.

               9.

               Деветото правно основание е изведено от липса на правно основание на Регламент за изпълнение № 945/2012 (4).

               10.

               Десетото правно основание е изведено от факта, че Регламент за изпълнение № 945/2012 бил опорочен поради липса на компетентност и недостатъчно мотиви.

      (1)  Решение 2010/413/ОВППС на Съвета от 26 юли 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС (ОВ L 195, стp. 39), съответно поправено.

      (2)  Решение 2012/35/ОВППС на Съвета от 23 януари 2012 г. за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран (JO L 19, стp. 22), съответно поправено.

      (3)  Решение 2012/635/ОВППС на Съвета от 15 октомври 2012 г. за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 282, стp. 58).

      (4)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 945/2012 на Съвета от 15 октомври 2012 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 267/2012 относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 282, стp. 16).


title: Дело C-399/05: Решение на Съда (трети състав) от 18 юли 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Гърция (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Директива 93/38/ЕИО — Обществени поръчки от възложители, извършващи дейност във водоснабдяването, енергетиката, транспорта и телекомуникационния сектор — Изграждане и въвеждане в експлоатация на термоелектрическа централа — Условия за допускане до участие в процедурата)

text:
               8.9.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 211/5

         Решение на Съда (трети състав) от 18 юли 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Гърция
   (Дело C-399/05) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директива 93/38/ЕИО - Обществени поръчки от възложители, извършващи дейност във водоснабдяването, енергетиката, транспорта и телекомуникационния сектор - Изграждане и въвеждане в експлоатация на термоелектрическа централа - Условия за допускане до участие в процедурата)
   (2007/C 211/08)
   Език на производството: гръцки
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. Patakia и X. Lewis)

      Ответник: Република Гърция (представители: D. Tsagkaraki и V. Christianos)
   Предмет
   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Нарушаване на член 4, параграф 2 от Директива 93/38/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно координиране на процедурите за възлагане на обществени поръчки от възложители, извършващи дейност във водоснабдяването, енергетиката, транспорта и телекомуникационния сектор (ОВ L 199, стр. 84) — Допускане до участие в процедурата на две дружества, които не отговарят нито на условията в обявлението, нито на условията в спецификациите — Изграждане и въвеждане в експлоатация на термична централа в Lavrio
   Диспозитив

               1)

               Искът се отхвърля.

               2)

               Комисията на Европейските общности се осъжда да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 22, 28.1.2006 г.


title: Дело C-147/15: Решение на Съда (четвърти състав) от 28 юли 2016 г. (преюдициално запитване от Consiglio di Stato — Италия) — Città Metropolitana di Bari, преди Provincia di Bari/Edilizia Mastrodonato Srl (Преюдициално запитване — Опазване на околната среда — Управление на отпадъците — Директива 2006/21/EО — Член 10, параграф 2 — Запълване на екскавационни кухини с отпадъци, различни от миннодобивните — Депониране или оползотворяване на посочените отпадъци)

text:
               26.9.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 350/7

         Решение на Съда (четвърти състав) от 28 юли 2016 г. (преюдициално запитване от Consiglio di Stato — Италия) — Città Metropolitana di Bari, преди Provincia di Bari/Edilizia Mastrodonato Srl
   (Дело C-147/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Опазване на околната среда - Управление на отпадъците - Директива 2006/21/EО - Член 10, параграф 2 - Запълване на екскавационни кухини с отпадъци, различни от миннодобивните - Депониране или оползотворяване на посочените отпадъци))
   (2016/C 350/08)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Consiglio di Stato

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Città Metropolitana di Bari, преди Provincia di Bari

      Ответник: Edilizia Mastrodonato Srl

      Диспозитив

   Член 10, параграф 2 от Директива 2006/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година относно управлението на отпадъците от миннодобивните индустрии и за изменение на Директива 2004/35/ЕО, трябва да се тълкува в смисъл, че няма за последица прилагане на разпоредбите на Директива 1999/31/EО на Съвета от 26 април 1999 година относно депонирането на отпадъци към действието по запълване на кариера с отпадъци, различни от миннодобивните, когато това действие представлява оползотворяване на тези отпадъци — нещо, което запитващата юрисдикция следва да провери.

      (1)  ОВ C 205, 22.6.2015 г.


title: Дело T-475/15: Жалба, подадена на 12 август 2015 г. — L’Oréal/СХВП — LR Health & Beauty Systems (LR)

text:
               5.10.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/35

         Жалба, подадена на 12 август 2015 г. — L’Oréal/СХВП — LR Health & Beauty Systems (LR)
   (Дело T-475/15)
   (2015/C 328/32)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: L’Oréal (Париж, Франция) (представител: R. Dissmann, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: LR Health & Beauty Systems GmbH (Ален, Германия)

      Данни за производството пред СХВП

      Притежател на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: фигуративна марка на Общността със словните елементи „LR“ — марка на Общността № 11 047 578

      Производство пред СХВП: производство по обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на СХВП от 21 май 2015 г. по преписка R 1143/2014-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени частично обжалваното решение, доколкото с втора точка от диспозитива апелативният състав отхвърля като просрочено искането на жалбоподателя за доказване на използването на по-ранната марка на встъпилата страна,

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разноски в производствата пред съда и пред апелативния състав.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 57, параграфи 2 и 3 от Регламент № 207/2009 във връзка с правило 40 от Регламент № 2868/95.


title: Дело C-375/12: Решение на Съда (пети състав) от 13 март 2014 г. (преюдициално запитване от Tribunal administratif de Grenoble — Франция) — Margaretha Bouanich/Direction départementale des finances publiques de la Drôme (Преюдициално запитване  — Член 63 ДФЕС  — Свободно движение на капитали  — Член 49 ДФЕС  — Свобода на установяване  — Данък върху доходите на физическите лица  — Механизъм за прилагане на таван на преките данъци съобразно доходите  — Двустранна спогодба за избягване на двойното данъчно облагане  — Данъчно облагане на дивидентите, които са разпределени от установено в друга държава членка дружество и върху които вече е удържан данък при източника  — Неотчитане или частично отчитане на данъка, платен в тази друга държава членка, при изчисляването на тавана на данъка  — Член 65 ДФЕС  — Ограничаване  — Обосноваване)

text:
               5.5.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 135/5

         Решение на Съда (пети състав) от 13 март 2014 г. (преюдициално запитване от Tribunal administratif de Grenoble — Франция) — Margaretha Bouanich/Direction départementale des finances publiques de la Drôme
   (Дело C-375/12) (1)

   ((Преюдициално запитване - Член 63 ДФЕС - Свободно движение на капитали - Член 49 ДФЕС - Свобода на установяване - Данък върху доходите на физическите лица - Механизъм за прилагане на таван на преките данъци съобразно доходите - Двустранна спогодба за избягване на двойното данъчно облагане - Данъчно облагане на дивидентите, които са разпределени от установено в друга държава членка дружество и върху които вече е удържан данък при източника - Неотчитане или частично отчитане на данъка, платен в тази друга държава членка, при изчисляването на тавана на данъка - Член 65 ДФЕС - Ограничаване - Обосноваване))
   2014/C 135/05
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal administratif de Grenoble

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Margaretha Bouanich

      Ответник: Direction départementale des finances publiques de la Drôme

      Предмет

   Преюдициално запитване — Tribunal administratif de Grenoble — Тълкуване на членове 49, 63 и 65 ДФЕС — Национална правна уредба в областта на данъците върху доходите на физическите лица, която предвижда максимална ставка за преките данъци, дължими от данъчно задължено лице — Механизъм, известен като „данъчен щит“ — Двустранна данъчна спогодба — Данъчно облагане на дивидентите, които са разпределени от установено в друга държава членка дружество и върху които вече е удържан данък при източника — Частично отчитане на сумите, удържани при източника, когато се изчислява таванът на данъка — Обосноваване на такова законодателство с необходимостта от запазване на съгласуваността на данъчната система, с необходимостта от балансирано разпределение между държавите членки на правомощието за данъчно облагане или с друго императивно съображение от общ интерес

      Диспозитив

   Членове 49 ДФЕС, 63 ДФЕС и 65 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат законодателство на държава членка, съгласно което в случаите, когато местно лице на тази държава членка, акционер в установено в друга държава членка дружество, получава облагани в двете държави дивиденти и двойното данъчно облагане се урежда с приспадането в държавата, на която е местно съответното лице, на данъчен кредит с размер, който съответства на размера на платения данък в държавата на разпределящото дивидентите дружество, механизмът за прилагане на таван за различни преки данъци до определен процент от получените през дадена година доходи не отчита или отчита само отчасти данъка, платен в държавата на разпределящото дивидентите дружество.

      (1)  ОВ C 319, 20.10.2012 г.


title: Дело C-207/07: Иск, предявен на 19 април 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Испания

text:
               23.6.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 140/15

         Иск, предявен на 19 април 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Испания
   (Дело C-207/07)
   (2007/C 140/24)
   Език на производството: испански
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: H. Støvlbæk и R. Vidal Puig)

      Ответник: Кралство Испания
   Искания на ищеца

               —

               да се установи, че [като е приело] параграф 1, алинея втора от единствения член на Наредба-закон на краля 4/2006 (Real Decreto-Ley 4/2006) от 24 февруари, с която се изменя четиринадесетото правомощие на Националната комисия по енергетика (Comisión Naciоnal de Energía), предвидено в единадесетата допълнителна разпоредба, трета част, точка 1 от Закон 34/1998 от 7 октомври относно Сектора на горивата, с цел да се подложи на предварително разрешение от страна на Националната комисия по енергетика придобиването на някои дялови участия в определени предприятия, които извършват регулирана дейност в енергийния сектор, както и придобиването на активи, предназначени за развиване на такава дейност, Кралство Испания не изпълнява задълженията си по членове 56 и 43 от Договора за ЕО.

               —

               да се осъди Кралство Испания да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи

               1.

               Оспорваната вътрешноправна уредба в Испания предвижда предварително разрешение от страна на Националната комисия по енергетика (Comisión Naciоnal de Energía, наричана по-нататък CNE) за следните дейности:

                           —

                           придобиването на дялови участия в размер на повече от 10 % от капитала или всяко друго участиe, от естество да предостави значително влияние, упражнявано от каквото и да е лице в дружество, което самостоятелно или чрез други дружества от същата група извършва определени дейности в енергийния сектор;

                           —

                           придобиване на активи с цел да се извършват такива дейности.

               2.

               Според Комисията оспорваната уредба е несъвместима с член 56 от Договора за ЕО поради следните съображения:

                           —

                           придобиването на дялови участия в дружества, които извършват дейност в енергийния сектор, или на активи с цел извършването на тези дейности е „движение на капитали“ по смисъла на член 56 ЕО,

                           —

                           изискването за предварително разрешение от CNE представлява „ограничение“ на свободното движение на капитали, което по принцип е забранено от член 56 ЕО,

                           —

                           посоченото ограничение не се явява обосновано с оглед Договора.

               3.

               Комисията счита по-специално, че целта да се гарантира сигурност в снабдяването с енергия не обосновава оспорваната уредба поради следните съображения:

                           —

                           оспорваната мярка не е от естество да гарантира сигурността в снабдяването с енергия, тъй като съществуват други по-подходящи за това средства,

                           —

                           във всички случаи оспорваната мярка не е пропорционална, тъй като предварителното разрешение не се ограничава до определени специални действия по управление в дружеството, в което се придобиват дяловите участия, или по управление на активите,

                           —

                           правомощието на CNE да откаже или да постави условия за разрешението не се урежда от обективни и достатъчно точни критерии, които могат да бъдат предмет на ефективен съдебен контрол.

         Комисията смята, че оспорваната уредба представлява също и ограничаване на правото на установяване в противоречие с член 43 ЕО, което поради гореизложените съображения във връзка с член 56 ЕО, също така не се явява обосновано от целта да се гарантира снабдяването с енергия.


title: Дело C-389/16 P: Жалба, подадена на 12 юли 2016 г. от BSH Hausgeräte GmbH, по-рано BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH, срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 12 май 2016 г. по дело T-749/14, Chung-Yuan Chang/EUIPO — BSH Hausgeräte (AROMA)

text:
               13.3.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 78/6

         Жалба, подадена на 12 юли 2016 г. от BSH Hausgeräte GmbH, по-рано BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH, срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 12 май 2016 г. по дело T-749/14, Chung-Yuan Chang/EUIPO — BSH Hausgeräte (AROMA)
   (Дело C-389/16 P)
   (2017/C 078/09)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: BSH Hausgeräte GmbH, по-рано BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (представител: S. Biagosch, Rechtsanwalt)

      Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Peter Chung-Yuan Chang
   С определение от 15 ноември 2016 г. Съдът (седми състав) обяви жалбата за недопустима.


title: Дело C-147/12: Преюдициално запитване, отправено от Hovrätten för Nedre Norrland (Швеция) на 26 март 2012 г. — ÖFAB/Frank Koot и Evergreen Investments AB

text:
               26.5.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 151/25

         Преюдициално запитване, отправено от Hovrätten för Nedre Norrland (Швеция) на 26 март 2012 г. — ÖFAB/Frank Koot и Evergreen Investments AB
   (Дело C-147/12)
   2012/C 151/40
   Език на производството: шведски

      Запитваща юрисдикция

   Hovrätten för Nedre Norrland

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: ÖFAB, Östergötlands Fastigheter AB

      Ответник: Frank Koot и Evergreen Investments AB

      Преюдициални въпроси

               1.

               Член 5, точки 1 и 3 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (1) следва ли да се тълкуват в смисъл, че представляват изчерпателно изключение от основното правило по член 2 при спорове за обезщетение?

               2.

               Понятието „дела относно гражданска отговорност, delict или quasi delict“ в член 5, точка 3 от Регламента следва ли да се тълкува в смисъл, че в приложното поле на посочената разпоредба попада и иск на кредитор срещу член на управителния съвет на дружество за установяване на отговорност на управителя за задължения на дружеството, поради това че същият не е изпълнил формални изисквания за контрол върху финансовото положение на дружеството и е позволил то да продължи да извършва дейност и да поема нови задължения?

               3.

               Понятието „дела относно гражданска отговорност, delict или quasi delict“ в член 5, точка 3 от Регламента следва ли да се тълкува в смисъл, че в приложното поле на посочената разпоредба попада и иск на кредитор срещу акционер на дружество за установяване на отговорност на последния за задължения на дружеството, поради това че същият е позволил дружеството да продължи да упражнява дейността си, въпреки че е с недостатъчен капитал и трябва да се обяви в ликвидация?

               4.

               Понятието „дела относно гражданска отговорност, delict или quasi delict“ в член 5, точка 3 от Регламента следва ли да се тълкува в смисъл, че в приложното поле на посочената разпоредба попада иск на кредитор срещу акционер на дружество, който се е ангажирал да плати задълженията на последното?

               5.

               При положителен отговор на въпрос 2 в Нидерландия или в Швеция следва да се счита, че са настъпили вредите, ако съответният управител е с местоживеене в Нидерландия, а нарушенията на задълженията му са засегнали шведско дружество?

               6.

               При положителен отговор на въпрос 3 или 4 в Нидерландия или в Швеция следва да се счита, че са настъпили вредите, ако съответният акционер е с местоживеене в Нидерландия, а дружеството е шведско?

               7.

               При положение че в някой от посочените по-горе случаи трябва да се приложи член 5, точка 1 или 3 от Регламента, релевантен ли е с оглед на това прилагане фактът, че вземането е прехвърлено от първоначалния кредитор на друго лице?

      (1)  ОВ L 12, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74.


title: Дело T-22/16: Жалба, подадена на 25 януари 2016 г. — Comprojecto-Projectos e Construções др./ЕЦБ

text:
               21.3.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 106/37

         Жалба, подадена на 25 януари 2016 г. — Comprojecto-Projectos e Construções др./ЕЦБ
   (Дело T-22/16)
   (2016/C 106/43)
   Език на производството: португалски

      Страни

      Жалбоподатели: Comprojecto-Projectos и Construções, Lda (Лисабон, Португалия), Julião Maria Gomes de Azevedo (Лисабон), Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo (Лисабон) и Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (Лисабон) (представител: M.A. Ribeiro, abogado)

      Ответник: Европейска централна банка

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               Да обяви на основание член 265 ДФЕС, че като не е дала ход на жалбата, подадена от жалбоподателите на 27 ноември 2015 г., Европейската централна банка е проявила неправомерно бездействие, независимо от отправеното искане в този смисъл.

               —

               При условията на евентуалност, на основание членове 263 ДФЕС и 264 ДФЕС да отмени решението на Европейската централна банка.

               —

               Да осъди Европейската централна банка на основание член 340 ДФЕС и член 41, параграф 3 от Хартата на основните права на Европейския съюз да заплати обезщетение на жалбоподателите в размер на 4 199 780,43 EUR заедно със законните лихви за забава до действителното плащане.

               —

               Да осъди Европейската централна банка на основание член 134, параграф 1 от Процедурния правилник да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква следните основания.

               1.

               Неоснователен отказ на Европейската централна банка поради бездействие и мълчалив отказ да се произнесе по искането за предприемане на действия по жалбата, подадена от жалбоподателите на 27 ноември 2015 г. във връзка с неправомерни действия без основание от страна на Португалската централна банка.

               2.

               Липса на безпристрастност, прозрачност, почтеност, компетентност, ефикасност и отговорност, както и нарушение на равенството пред закона (нарушение на член 20 от Хартата на основните права).

               3.

               Съществено процесуално нарушение, нарушение на Договорите и други равни норми, свързани с тяхното прилагане, злоупотреба с власт.

               4.

               Благоприятно третиране и закрила на IC Millenium/Bcp във връзка с използването на финансовата система за изпиране на капитали и с неизпълнение на общностните задължения за освобождаване на движението на капитали.

               5.

               Нарушение на член 11, параграф 3 от Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 г. относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/EО, 98/27/EО и 2002/65/EО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (EО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“).


title: Дело F-136/14: Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 7 декември 2015 г. — Probst/Комисия (Публична служба — Възнаграждение — Надбавка за експатриране — Член 4 от приложение VII към Правилника — Бивш парламентарен асистент — Решение на Комисията да предостави надбавката за експатриране на бившите парламентарни асистенти, считано от датата на публикуване на информацията, дадена на персонала — Решения за отмяна — Нови и съществени факти — Ограничено във времето действие — Сила на пресъдено нещо — Влезли в сила административни решения — Равно третиране)

text:
               8.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 48/100

         Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 7 декември 2015 г. — Probst/Комисия
   (Дело F-136/14) (1)

   ((Публична служба - Възнаграждение - Надбавка за експатриране - Член 4 от приложение VII към Правилника - Бивш парламентарен асистент - Решение на Комисията да предостави надбавката за експатриране на бившите парламентарни асистенти, считано от датата на публикуване на информацията, дадена на персонала - Решения за отмяна - Нови и съществени факти - Ограничено във времето действие - Сила на пресъдено нещо - Влезли в сила административни решения - Равно третиране))
   (2016/C 048/115)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Norbert Probst (Genval, Белгия) (представители: D. de Abreu Caldas, avocat)

      Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално J. Currall и T. S. Bohr, впоследствие T. S. Bohr)

      Предмет

   Искане на жалбоподателя за отмяна на приетото от Комисията решение да му предостави с обратно действие надбавка за експатриране, доколкото обратното действие е ограничено до 1 септември 2013 г., а той поддържа, че Комисията е трябвало да му предостави тази надбавка от неговото назначаване в Комисията на 1 юли 1999 г.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата като явно неоснователна.

               2)

               Осъжда г-н Probst да понесе направените от Европейската комисия съдебни разноски, както и собствените си такива.

      (1)  ОВ C 34, 2.2.2015 г., стр. 54.


title: Дело C-65/13: Жалба, подадена на 7 февруари 2013 г. — Европейски парламент/Европейска комисия

text:
               13.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 108/17

         Жалба, подадена на 7 февруари 2013 г. — Европейски парламент/Европейска комисия
   (Дело C-65/13)
   2013/C 108/36
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Европейски парламент (представители: A. Tamás и J. Rodrigues)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени Решение за изпълнение на Комисията от 26 ноември 2012 година за изпълнение на Регламент (ЕС) № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на попълването на свободните работни места и повторното създаване на EURES,

               —

               да се осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на своята жалба за отмяна Европейският парламент изтъква едно единствено основание, изведено от нарушение на член 38 от Регламент № 492/2011 на Парламента и на Съвета (1). С приемането на обжалваното решение Комисията била злоупотребила с правомощията, които са ѝ предоставени от законодателя на Съюза.
   Член 38 от посочения регламент всъщност предоставял само изпълнителни правомощия на Комисията, рамките на които били определени в член 291 ДФЕС. Според Парламента последният член трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска приемане на актове от общ характер, които допълват определени несъществени елементи от законодателния акт. Единствено законодателните или делегирани актове по смисъла на член 290 ДФЕС могат да допълват несъществени елементи от основния акт.
   Приетият от Комисията акт, който е акт за изпълнение по смисъла на член 291 ДФЕС, обаче допълвал определени несъществени елементи от Регламент (ЕС) № 492/2011. Поради това Парламентът счита, че ако е необходимо допълване на несъществени елементи от Регламент (ЕС) № 492/2011, Комисията е трябвало да представи на законодателя предложение за допълване или изменение на основния акт.

      (1)  Регламент (ЕС) № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2011 година относно свободното движение на работници в Съюза (ОВ L 141, стр. 1).


title: Дело C-40/12 P: Жалба, подадена на 27 януари 2012 г. от Gascogne Sack Deutschland GmbH, по-рано Sachsa Verpackung GmbH, срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 16 ноември 2011 г. по дело T-79/06, Sachsa Verpackung/Комисия

text:
               24.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 89/17

         Жалба, подадена на 27 януари 2012 г. от Gascogne Sack Deutschland GmbH, по-рано Sachsa Verpackung GmbH, срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 16 ноември 2011 г. по дело T-79/06, Sachsa Verpackung/Комисия
   (Дело C-40/12 P)
   2012/C 89/27
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Gascogne Sack Deutschland GmbH, по-рано Sachsa Verpackung GmbH (представители: F. Puel и L. François-Martin, avocats)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Решението от 16 ноември 2011 г., постановено от четвърти състав на Общия съд на Европейския съюз по дело T-79/06 (…) и да се върне делото на Общия съд, който да реши спора в съответствие с предписанията на Съда, включително относно финансовите последици за жалбоподателя от изтичането на разумния срок;

               —

               да се намали размера на санкцията, за да се отчетат финансовите последици за жалбоподателя от изтичането на разумния срок;

               —

               да се осъди ответника да заплати съдебните разноски, направени в двете производства.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на своята жалба жалбоподателят изтъква четири правни основания.
   С първото си правно основание жалбоподателят твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като не е извел последиците от влизането в сила на 1 декември 2009 г. на Договора за Европейския съюз и по-конкретно на член 6 от него, който придава на Хартата на основните права на Европейския съюз същата юридическа стойност като договорите.
   С второто си правно основание жалбоподателят изтъква, че Общият съд не е мотивирал в достатъчна степен решението си що се отнася до прилагането на член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 (1) и на член 15 от Регламент № 17 (2).
   С третото си правно основание жалбоподателят изтъква, че Общият съд не е упражнил своя съдебен контрол и не е проверил достатъчно мотивите и разсъжденията на Комисията относно отражението на практиката върху пазара.
   С четвъртото си правно основание жалбоподателят се позовава, при условията на евентуалност, на неспазването от Общия съд на производството, тъй като той нарушил принципа на разумния срок, закрепен в член 6 от ЕКПЧ и принципа на ефективна съдебна защита. Това правно основание кара жалбоподателят да отправи главно искане за отмяната за приетото решение и при условията на евентуалност, искане за намаляване на размера на санкцията, за да се отчетат финансовите последици за жалбоподателя от изтичането на разумния срок.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).

      (2)  Регламент № 17 на Съвета от 6 февруари 1962 година, Първи регламент за прилагане на членове 85 и 86 от Договора (ОВ 13, стр. 204; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 3).


title: Дело C-356/06: Определение на Председателя на Съда от 11 май 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Австрия

text:
               4.8.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 183/29

         Определение на Председателя на Съда от 11 май 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Австрия
   (Дело C-356/06) (1)

   (2007/C 183/52)

      Език на производството: немски

   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 249, 14.10.2006 г.


title: Дело C-356/15: Иск, предявен на 13 юли 2015 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия

text:
               14.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 302/25

         Иск, предявен на 13 юли 2015 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия
   (Дело C-356/15)
   (2015/C 302/32)
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представител: D. Martin)

      Ответник: Кралство Белгия

      Искания на ищеца

               —

               да установи, че като е приело членове 23 и 24 от програмния закон от 27 декември 2012, Кралство Белгия е нарушило задълженията си съгласно членове 11, 12 и член 76, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 883/2004 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социално осигуряване, член 5 от Регламент (ЕО) № 987/2009 (2) на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година за установяване процедурата за прилагане на Регламент (ЕО) № 883/2004 и решение Аl на Административната комисия за координация на системите за социална сигурност (3).

               —

               да се осъди Кралство Белгия да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Комисията приема, че като е приело членове 23 и 24 от програмния закон от 27 декември 2012, Кралство Белгия е нарушило членове 11, 12 и 76 от Регламент (ЕО) № 883/2004, както и член 5 от Регламент (ЕО) № 987/2009 за установяване процедурата за прилагане на Регламент (ЕО) № 883/2004 и решение Аl на Административната комисия за координация на системите за социална сигурност, като не е признала задължителния характер на документа, издаден от държавата членка по произхода на командирования работник, удостоверяващ, че същият е подчинен на законодателството в областта на социалната сигурност на тази държава членка.

      (1)  ОВ L 166, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 82.

      (2)  ОВ L 284, стр. 1;

      (3)  ОВ C 106, 24.4.2010 г., стр. 1.


title: Дело C-589/13: Преюдициално запитване, отправено от Verwaltungsgerichtshof (Австрия) на 19 ноември 2013 г. — F.E. Familienprivatstiftung Eisenstadt

text:
               8.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 71/3

      Преюдициално запитване, отправено от Verwaltungsgerichtshof (Австрия) на 19 ноември 2013 г. — F.E. Familienprivatstiftung Eisenstadt
      (Дело C-589/13)
      (2014/C 71/05)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: F.E. Familienprivatstiftung Eisenstadt

         Ответник: Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Wien

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 56 ЕО (понастоящем член 63 ДФЕС) да се тълкува в смисъл, че не допуска режим на облагане на получените от австрийска частна фондация инвестиционни доходи и доходи от прехвърляне на дялови участия, който предвижда облагане на фондацията с така наречения „междинен данък“ за осигуряване на еднократното облагане на тези доходи в страната само в случай че въз основа на спогодба за избягване на двойното данъчно облагане получателят на ренти от частната фондация е освободен от дължимия върху рентите данък върху инвестиционния доход?


title: Дело C-494/10: Определение на председателя на първи състав на Съда от 7 май 2012 г. (преюдициално запитване, отправено от Landgericht Essen — Германия) — Д-р Biner Bähr в качеството му на синдик на „Hertie“ GmbH/HIDD Hamburg-Bramfeld B.V. 1

text:
               7.7.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 200/10

         Определение на председателя на първи състав на Съда от 7 май 2012 г. (преюдициално запитване, отправено от Landgericht Essen — Германия) — Д-р Biner Bähr в качеството му на синдик на „Hertie“ GmbH/HIDD Hamburg-Bramfeld B.V. 1
   (Дело C-494/10) (1)

   2012/C 200/19
   Език на производството: немски
   Председателят на първи състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 30, 29.1.2011 г.


title: Дело T-145/11: Жалба, подадена на 14 март 2011 г. — Vagba/Съвет

text:
               30.4.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 130/24

         Жалба, подадена на 14 март 2011 г. — Vagba/Съвет
   (Дело T-145/11)
   2011/C 130/49
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Gagbei Faussignaux Vagba (Абиджан, Кот д’Ивоар) (представители: G. Collard и L. Aliot, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да установи, че по отношение на жалбоподателя, г-н Gagbei Faussignaux VAGBA, фактите не обосновават приемането на Регламент (ЕС) № 25/2011 на Съвета от 14 януари 2011 година и Решение 2011/18/ОВППС на Съвета от 14 януари 2011 година, публикувани на 15 януари 2011 г. в Официален вестник на Европейския съюз,

               —

               и съответно:

                           —

                           да отмени Регламент (ЕС) № 25/2011 на Съвета от 14 януари 2011 година и Решение 2011/18/ОВППС на Съвета от 14 януари 2011 година,

                           —

                           при условията на евентуалност, да задължи Съвета да премахне името на г-н Gagbei Faussignaux VAGBA от списъците в приложенията към този регламент и това решение.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят по същество изтъква същите или сходни правни основания и основни доводи като изложените по дело T-137/11, Guiai Bi Poin/Съвет.


title: Дело C-640/15: Преюдициално запитване от Court of Appeal (Ирландия), постъпило на 2 декември 2015 г. — Minister for Justice and Equality/Tomas Vilkas

text:
               15.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 59/7

         Преюдициално запитване от Court of Appeal (Ирландия), постъпило на 2 декември 2015 г. — Minister for Justice and Equality/Tomas Vilkas
   (Дело C-640/15)
   (2016/C 059/06)
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   Court of Appeal

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Minister for Justice and Equality

      Ответник: Tomas Vilkas

      Преюдициални въпроси

               1)

               Предвижда и/или позволява ли член 23 от Рамковото решение (1) повече от веднъж да се насрочи нова дата за предаване?

               2)

               При утвърдителен отговор, отнася ли се това за някое, или за всички от следните положения, а именно, когато предаването на издирваното лице вече не може да се извърши в определения в параграф 2 срок поради обстоятелства извън контрола на държавите членки, което води до насрочването на нова дата за предаване, и за тези обстоятелства

                           i)

                           е установено, че съществуват и към момента; или

                           ii)

                           вече не съществуват, но могат да възникнат отново; или

                           iii)

                           вече не съществуват, но са възникнали други такива обстоятелства, поради които предаването на издирваното лице не е извършено, или има вероятност да не се извърши в изисквания срок, определен с оглед на новата дата за предаване?

      (1)  Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, стр. 1 от 18 юли 2002 г., Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3).


title: Дело C-445/05: Решение на Съда (трети състав) от 14 юни 2007 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzhof — Германия) — Werner Haderer/Finanzamt Wilmersdorf (Шеста директива ДДС — Освободени доставки — Член 13, A, параграф 1, буква й) — Частни уроци, давани от преподавателски кадри и съответстващи на училищното или университетското образование — Преподаване в рамките на курсове, организирани от центрове за обучение на възрастни — Липса на пряко договорно правоотношение с учениците)

text:
               4.8.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 183/9

         Решение на Съда (трети състав) от 14 юни 2007 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzhof — Германия) — Werner Haderer/Finanzamt Wilmersdorf
   (Дело C-445/05) (1)

   (Шеста директива ДДС - Освободени доставки - Член 13, A, параграф 1, буква й) - Частни уроци, давани от преподавателски кадри и съответстващи на училищното или университетското образование - Преподаване в рамките на курсове, организирани от центрове за обучение на възрастни - Липса на пряко договорно правоотношение с учениците)
   (2007/C 183/15)
   Език на производството: немски
   Препращаща юрисдикция
   Bundesfinanzhof
   Страни в главното производство

      Ищец: Werner Haderer

      Ответник: Finanzamt Wilmersdorf
   Предмет
   Преюдициално запитване — Bundesfinanzhof — Тълкуване на член 13, A, параграф 1, буква й) от Директива 77/388/ЕИО: Шеста директива на Съвета от 17 май 1977 г. относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1) — Освобождаване от данък на частни уроци, давани от преподавателски кадри — Преподаване в рамките на курсове, организирани от заведения за вечерно обучение на възрастни
   Диспозитив
   При обстоятелства като тези по делото в главното производство дейностите, които извършва частно лице със статут на независим сътрудник по даване на уроци в помощ на училищното образование, както и по водене на курсове по керамика и грънчарство в центрове за обучение на възрастни, могат да се ползват от освобождаването от данък върху добавената стойност, предвидено в член 13, A, параграф 1, буква й) от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 г. относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, само ако тези дейности представляват уроци, давани от преподавател за негова сметка и на негова отговорност и съответстващи на училищното или университетското образование. Препращащата юрисдикция следва да провери дали в спора по главното производство случаят е такъв.

      (1)  ОВ C 60, 11.3.2006 г.


title: Съединени дела T-381/13 и 382/13: Решение на Общия съд от 16 декември 2015 г. — Perfetti Van Melle/СХВП (DAISY и MARGARITAS) (Марка на Общността — Заявка за регистрация на словни марки на Общността „DAISY“ и „MARGARITAS“ — Абсолютни основания за отказ — Частичен отказ на регистрация — Липса на описателен характер — Отличителен характер — Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               8.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 48/45

         Решение на Общия съд от 16 декември 2015 г. — Perfetti Van Melle/СХВП (DAISY и MARGARITAS)
   (Съединени дела T-381/13 и 382/13) (1)

   ((Марка на Общността - Заявка за регистрация на словни марки на Общността „DAISY“ и „MARGARITAS“ - Абсолютни основания за отказ - Частичен отказ на регистрация - Липса на описателен характер - Отличителен характер - Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   (2016/C 048/50)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Perfetti Van Melle SpA (Lainate, Италия) (представител: P. Testa, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: L. Rampini)

      Предмет

   Жалби срещу две решения на първи апелативен състав на СХВП от 10 април 2013 г. (съответно решения R 427/2012-1 и R 430/2012-1) относно заявки за регистрация съответно на словния знак „DAISY“ и на словния знак „MARGARITAS“ като марки на Общността.

      Диспозитив

               1)

               Отменя двете решения на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (СХВП) от 10 април 2013 г. (съответно решения R 427/2012-1 и R 430/2012 1) в частта им, с която са отхвърлени заявките за регистрация съответно на словния знак „DAISY“ и на словния знак „MARGARITAS“ като марки на Общността за следните стоки: „сладкарски и захарни изделия, сладкиши, меки карамелени бонбони, дъвчащи бонбони, бонбони, приготвени от захар, дъвка, желета (захарни сладкарски изделия), сладък корен, близалки, таблетки със захарна глазура, захар, шоколад, какао“.

               2)

               Осъжда СХВП да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 274, 21.9.2013 г.


title: Дело C-364/10: Иск, предявен на 8 юли 2010 г. — Република Унгария/Словашка република

text:
               6.11.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 301/5

         Иск, предявен на 8 юли 2010 г. — Република Унгария/Словашка република
   (Дело C-364/10)
   ()
   2010/C 301/07
   Език на производството: словашки

      Страни

      Ищец: Република Унгария (представители: M. Fehér, E. Orgován)

      Ответник: Словашка република

      Искания на ищеца

               —

               да се обяви, че като не е позволила влизането на Президента на Република Унгария László Sólyom на своя територия на 21 август 2009 г., в нарушение на разпоредбите на Директива 2004/38/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки (наричана по-нататък просто „Директива 2004/38“), Словашката република не е изпълнила задълженията си по посочената директива и по член 18, параграф 1 ДФЕС;

               —

               да се обяви освен това, че правото на Европейския съюз, особено член 3, параграф 2 ДЕС и член 21, параграф 1 ДФЕС, се противопоставя на тезата на Словашката република, поддържана и към момента на предявяване на настоящия иск, според която Директива 2004/38 ѝ дава право да забрани влизането на словашка територия на представител на Република Унгария, в конкретния случай нейния Президент, така че подобно нарушение би могло да бъде извършено отново;

               —

               да се обяви, че Словашката република е приложила погрешно правната уредба на Съюза, като нейните органи не са позволили влизането на Президента на Република Унгария Lázló Sólyom на тяхна територия, позовавайки се на Директива 2004/38;

               —

               в случай, че Съдът, обратно на поддържаното от Република Унгария в изложените по-горе нейни искания, обяви, че конкретна международноправна разпоредба може да ограничи приложното поле на Директива 2004/38 по отношение на лицата — теза, която Република Унгария не споделя — да се определи обхватът и приложното поле на подобно ограничение;

               —

               да се осъди Словашката република да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   С вербална нота от 21 август 2009 г. Министърът на външните работи на Словашката република съобщава на унгарския си колега, във връзка с посещението на Президента на Република Унгария László Sólyom, протичащо в същия ден, че компетентните органи на Словашката република са решили да забранят на същия влизането на тяхна територия.
   Унгарското правителство твърди, че като не е позволила влизането на Президента László Sólyom Словашката република е нарушила член 18 ДФЕС, както и Директива 2004/38. Според Република Унгария поведението на Президента на републиката László Sólyom както общо, така и в контекста на въпросното посещение, не е съставлявало реална, пряка и достатъчно сериозна заплаха, която засяга някой от основните интереси на обществото, такава, че да може да обоснове приемането на ограничителна мярка. Унгарското правителство счита, че дори подобно действие да беше обосновано, мярка като приетата в конкретния случай — тоест да се забрани влизането на Президента на републиката — не отговаря на изискването за пропорционалност и надхвърля преследваната цел, която Словашката република би могла да постигне с по-малко ограничителни мерки.
   Словашката република не е спазила и процесуалните норми на Директива 2004/38, при положение, че забраната за влизане на Президента László Sólyom не е била приета на основание решение, съответстващо на директивата и не е била нотифицирана; вербалната нота информира за решението да се забрани влизането, но не съдържа достатъчни мотиви, нито посочва пред кой административен или съдебен орган и в какви срокове може да се обжалва.
   Унгарското правителство се опасява от ново нарушение от страна на Словашката република, която заявява, че все още е на мнение, че забраната за влизане на Президента László Sólyom на нейна територия е обоснована.
   Унгарското правителство е на мнение, че не само прилагането на правото от словашките органи съдържа нарушение на Директива 2004/38, но и самото позоваване на директивата е неоправдано, тъй като словашките органи не са имали намерение да осъществят целите на последната, а — под такъв претекст — са преследвали само чисто политически цели. От изявленията на словашкото правителство можело да се изведе, че то не е забранило влизането на Президента László Sólyom на територията на Словашката република по съображения за сигурност или за обществен ред, както предвижда правната уредба на Съюза, в частност Директива 2004/38, а по чисто политически, предимно външнополитически мотиви.
   Според унгарското правителство Европейската комисия неправилно е потвърдила в хода на производството, че в случаи на официални посещения на държавни глави в държавите членки трябва да се прилагат нормите на националното право, а не правото на Съюза. По негово мнение Директива 2004/38 се прилага без разлика към всяка група лица и към всеки вид посещение, както официално, така и частно. Посочената Директива признава общо и на всички граждани на Съюза основното право да влизат на територията на която и да е държава членка, което е предоставено на всеки отделен гражданин от първичното право. Директива 2004/38 установява също по общ и императивен начин случаите, в които може да се ограничава свободата на движение на гражданите на Съюза. Тя не въвежда дерогация, която да позволява да се изключат от приложното поле на общото правило държавните глави или друга категория граждани на държавите членки. Ако Съветът или Европейският парламент имаха намерението да подчинят упражняването на свободата на движение на норма на международното право, включително на международното обичайно право, със сигурност биха действали в този смисъл още при приемането на директивата.
   Унгарското правителство счита, че в обхвата на международното право, кодифицирано или обичайно, не съществува правна норма, приложима към конкретния случай и че дори да съществуваше, държавите членки с присъединяването си към Съюза са признали на последния компетентността да регламентира свободното движение на хора и са се съгласили да упражняват правомощията, оставени им в тази област, в съответствие с решенията и с правото на Съюза. В случай, че при влизането на един гражданин на една държава членка в друга държава членка международноправна разпоредба може да ограничи приложното поле на Директива 2004/38 по отношение на лицата, е необходимо Съдът да определи обхвата на това ограничение, като има предвид факта, че Директива 2004/38 не предвижда изключения или дерогации в този смисъл.

      (1)  ОВ L 158, стp. 77; Специално издание на български език,2007 г., глава 5, том 7, стр. 56.


title: Дело T-177/07: Решение на Общия съд от 15 юни 2010 г. — Mediaset/Комисия (Държавни помощи — Далекосъобщения — Субсидии при закупуване на цифрови декодери — Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с общия пазар и се разпорежда нейното възстановяване — Понятие за държавна помощ — Изключване на декодерите, които позволяват приемане на телевизионни програми, разпространявани чрез сателит — Предимство — Селективен характер — Нарушаване на конкуренцията — Задължение за мотивиране)

text:
               31.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/32

         Решение на Общия съд от 15 юни 2010 г. — Mediaset/Комисия
   (Дело T-177/07) (1)

   (Държавни помощи - Далекосъобщения - Субсидии при закупуване на цифрови декодери - Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с общия пазар и се разпорежда нейното възстановяване - Понятие за държавна помощ - Изключване на декодерите, които позволяват приемане на телевизионни програми, разпространявани чрез сателит - Предимство - Селективен характер - Нарушаване на конкуренцията - Задължение за мотивиране)
   2010/C 209/46
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Mediaset SpA (Милано, Италия) (представители: K. Adamantopoulos, G. Rossi, E. Petritsi и A. Nucara, avocats, D. O’Keeffe и P. Boyle, solicitors)

      Ответник: Европейска комисия (представители: B. Martenczuk, G. Conte и E. Righini)

      Встъпила страна в подкрепа на ответника: Sky Italia Srl (Рим, Италия) (представители: първоначално F. E. González Díaz и D. Gerard, впоследствие F. E. González Díaz, avocats)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение 2007/374/ЕО на Комисията от 24 януари 2007 година относно държавна помощ C 52/2005 (ex NN 88/2005, ex CP 101/2004), приведена в действие от Италианската република за субсидирана покупка на цифрови декодери (ОВ L 147, стр. 1)

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Mediaset SpA да заплати направените от него съдебни разноски, както и разноските, направени от Европейската комисия и от Sky Italia Srl.

      (1)  ОВ C 170, 21.7.2007 г.


title: Дело T-619/14: Иск, предявен на 14 август 2014 г.  — Bionorica/Комисия

text:
               17.11.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 409/48

         Иск, предявен на 14 август 2014 г. — Bionorica/Комисия
   (Дело T-619/14)
   2014/C 409/69
   Език на производството: немски

      Страни

      Ищец: Bionorica SE (Ноймаркт, Германия) (представители: M. Weidner, T. Guttau и N. Hußmann, Rechtsanwälte)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на ищеца

   Ищецът иска от Общия съд:

               —

               да установи, че в нарушение на член 13, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1924/2006 на Европейския Парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно хранителни и здравни претенции за храните (ОВ L 404, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 18, стр. 244) ответникът не е възложил на Европейския орган за безопасност на храните извършването на научна оценка на здравните претенции за растителни вещества, за да се изготви списък на разрешените претенции за растителни вещества в съответствие с член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1924/2006, както и на всички необходими условия за използване на претенциите,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на иска си ищецът посочва едно правно основание.
   Правно основание: нарушение на член 13, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1924/2006 (1).
   Според ищеца бездействието на Комисията е в нарушение на член 13, параграф 3 от Регламент № 1924/2006, който установява точно определен срок за транспониране, а именно 31 януари 2010 г. Ищецът твърди, че Комисията е оставила този срок да изтече. Той посочва в тази връзка, че Комисията няма право да отлага безсрочно извършването на научната оценка на здравните претенции за растителни вещества. Според ищеца бездействието на ответника допринася за фрагментираността на правната уредба в рамките на Съюза и е в противоречие с основната цел на Регламента за създаване на единни европейски правила.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1924/2006 на Европейския Парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно хранителни и здравни претенции за храните (ОВ L 404, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 18, стр. 244).


title: Дело C-319/06: Решение на Съда (първи състав) от 19 юни 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Великото херцогство Люксембург (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Командироване на работници — Свободно предоставяне на услуги — Директива 96/71/ЕО — Разпоредби, свързани с обществения ред — Седмична почивка — Задължение за представяне на свързаните с командироването документи при обикновено поискване от страна на националните органи — Задължение за определяне на пълномощник ad hoc , който пребивава в Люксембург и съхранява всички документи, необходими за осъществяването на контрол)

text:
               15.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/4

         Решение на Съда (първи състав) от 19 юни 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Великото херцогство Люксембург
   (Дело C-319/06) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Командироване на работници - Свободно предоставяне на услуги - Директива 96/71/ЕО - Разпоредби, свързани с обществения ред - Седмична почивка - Задължение за представяне на свързаните с командироването документи при обикновено поискване от страна на националните органи - Задължение за определяне на пълномощник ad hoc, който пребивава в Люксембург и съхранява всички документи, необходими за осъществяването на контрол)
   (2008/C 209/06)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: J. Enegren и G. Rozet)

      Ответник: Велико херцогство Люксембург (представител: C. Schiltz)
   Предмет
   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Нарушение на членове 49 ЕО и 50 ЕО и неправилно транспониране на член 3, параграфи 1 и 10 от Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 година относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги (ОВ 1997 г., L 18, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 29) — Задължение за разполагане с пълномощник ad hoc, който пребивава в Люксембург и съхранява всички документи, необходими за осъществяването на контрол — Прилагане на националните разпоредби, свързани с условията за работа, които надвишават или изостават от изискванията на директивата
   Диспозитив

               1)

               Великото херцогство Люксембург

                           —

                           като заявява, че разпоредбите на член 1, параграф 1, точки 1, 2, 8 и 11 от Закона от 20 декември 2002 година за транспониране на Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 година относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги и за регламентиране на контрола по прилагане на трудовото право, представляват разпоредби за опазване на националния обществен ред

                           —

                           като не е транспонирало напълно разпоредбата на член 3, параграф 1, първа алинея, буква а) от Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 година относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги,

                           —

                           като посочва в член 7, параграф 1 от закона от 20 декември 2002 г. условията, свързани с достъпа до съществената информация, необходима за осъществяването на контрол от компетентните национални органи по начин, лишен от яснотата, която е необходима, за да се осигури правната сигурност на предприятията, желаещи да командироват работници в Люксембург и

                           —

                           като налага в член 8 от посочения закон съхраняването в Люксембург от пълномощник ad hoc, който пребивава там, на необходимите за контрола документи,

                     не е изпълнило задълженията си по член 3, параграф 1 от Директива 96/71 във връзка с параграф 10 от този член, както и по членове 49 ЕО и 50 ЕО.

               2)

               Осъжда Великото херцогство Люксембург да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 224, 16.9.2006 г.


title: Дело T-257/12: Определение на Общия съд от 10 ноември 2014 г.  — Siegenia-Aubi и Noraa/Комисия

text:
               22.12.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 462/32

         Определение на Общия съд от 10 ноември 2014 г. — Siegenia-Aubi и Noraa/Комисия
   (Дело T-257/12) (1)

   (2014/C 462/45)
   Език на производството: немски
   Председателят на трети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 227, 28.7.2012 г.


title: Дело C-56/17: Преюдициално запитване, отправено от Административен съд София-град (България) на 3 февруари 2017 година — Бахтияр Фатхи/Председател на Държавна агенция за бежанците

text:
               10.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/26

         Преюдициално запитване, отправено от Административен съд София-град (България) на 3 февруари 2017 година — Бахтияр Фатхи/Председател на Държавна агенция за бежанците
   (Дело C-56/17)
   (2017/C 112/36)
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Административен съд София-град

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Бахтияр Фатхи

      Ответник: Председател на Държавна агенция за бежанците

      Преюдициални въпроси

               1.

               Следва ли чл.3, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 604/2013 (1), тълкуван във връзка със съображение 12 и чл.17 от същия регламент, че допускат държава членка да постанови решение, което представлява разглеждане на молба за международна закрила по смисъла на чл. 2, буква г) от същия регламент, подадена до тази държава-членка, без да е постановено изрично решение за компетентността на същата държава членка на основание критериите по регламента и няма данни за приложението на дерогациите, предвидени в чл.17 от същия регламент в този случай?

               2.

               Следва ли от чл. 3, параграф 1, второ изречение от Регламент 204/2013, тълкуван във връзка със съображение 54 от Директива 2013/32 (2), че при условията на главното производство, по молба за международна закрила по смисъла на чл.2, буква б) от същия регламент, когато не се прилага дерогация съгласно чл.17, параграф 1 от същия регламент, се изисква да бъде взето решение, с което държава-членка поема отговорността за разглеждането на молбата по критериите на регламента, и което решение се основава на извода, че по отношение на подалото молбата лице се прилагат нормите на регламента?

               3.

               Следва ли член 46, параграф 3 от Директива 2013/32/ЕС да се тълкува в смисъл, че в производство по съдебно обжалване на решение за отказ да се предостави международна закрила, съдът следва да извърши преценката по съображение 54 от същата директива за това дали по отношение на молителя се прилагат нормите на Регламент (ЕС) № 604/2013, когато не е взето изрично решение от държавата членка за компетентността ѝ да разгледа молбата за международна закрила по критериите на регламента? Следва ли на основание съображение 54 от Директива 2013/32 да се приеме, че когато няма данни за приложението на чл.17 от Регламент 604/2013г. и молбата за международна закрила е разгледана на основание Директива 211/95 (3) от държавата членка, до която е подадена, то правното положение на лицето попада в приложното поле на регламента дори и да няма изрично решение за компетентността на държавата членка по критериите на регламента?

               4.

               Следва ли от чл.10, параграф 1, буква б) от Директива 2011/95/ЕС, че са налице мотиви за преследване на основание „религия“ при условията на главното производство, когато молителят не е представил декларации и документи за всички елементи, включени в определението на понятието религия по същата разпоредба, от съществено значение за принадлежността лицето към конкретната религия?

               5.

               Следва ли от чл.10, параграф 2 от Директива 2011/95/ЕС, че съществуват мотиви на преследване, основани на религия по смисъла на чл. 10, параграф 1, буква б) от същата директива, когато при условията на главното производство, молителят претендира, че е преследван на основание религиозната си принадлежност, но не е представил декларации и доказателства за обстоятелства, характерни за принадлежността на едно лице към конкретна религия, които биха съставлявали основание субектът на преследването да приеме, че лицето принадлежи към тази религия, в това число свързани с извършване или въздържание от извършване на религиозни актове, с изразяване на религиозни убеждения, за форми на лично и обществено поведение, основани на религиозни вярвания или наложени от тези вярвания?

               5.

               Следва ли от чл.9, параграфи 1 и 2 от Директива 2011/95/ЕС, тълкувани във връзка с членове 18 и 10 от Хартата за основните права на ЕС и понятието религия по смисъла на чл.10, параграф 1, буква б) от същата директива, че при условията на главното производство:

                           а)

                           Понятието религия по смисъла на правото на ЕС изключва деяния, обявени за престъпления от вътрешното законодателство на държавите членки? Такива деяния, обявени в страната на произход на молителя за наказуеми, могат ли да съставляват действия на преследване?

                           б)

                           В контекста на забраната за прозелитизъм и забраната за действия, противни на религията, на която се основават законите и разпоредбите в страната по произход на молителя, следва ли да се считат за допустими ограничения, установени в защита на правата и свободите на другите и за защита на обществения ред в тази страна? При условие, че нарушението на посочените забрани се наказва със смърт, то самото им съществуване съставлява ли действие на преследване по смисъла на цитираните разпоредби на директивата, в това число когато законодателството не е насочено изрично към конкретна религия?

               6.

               Следва ли от чл.4, параграф 2 от Директива 2011/95/ЕС, тълкуван във връзка с параграф 5, буква б) от същата разпоредба, с чл.10 от Хартата за основните права на ЕС и чл.46, параграф 3 от Директива 2013/32/ЕС, че при условията на главното производство, оценяването на фактите и обстоятелствата следва да се извърши само въз основа на декларациите и документите, представени от молителя, но се допуска да бъде изискано потвърждение на тези липсващи елементи, включени в понятието религия по смисъла на чл.10, параграф 1, буква б) от същата директива, когато:

                           —

                           без такива данни молбата за международна закрила следва да бъде преценена като неоснователна по смисъла на чл.32 вр. чл. 31, ал.8, буква д) от Директива 2013/32/ЕС , и

                           —

                           по националното право е предвидено задължение компетентният орган да установи всички относими факти към разглеждането на молбата за международна закрила, а при обжалването на решението за отказ — задължение за съда да даде указания, че лицето не сочи и не представя доказателства?

      (1)  Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство

      OB 2013, L 180, стр. 31

      (2)  Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила

      OB 2013, L 180, стр. 60

      (3)  Директива 2011/95/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила

      OB 2011, L 337, стр. 9


title: Дело F-45/16: Жалба, подадена на 17 август 2016 г. — ZZ/ЕИБ

text:
               10.10.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/32

         Жалба, подадена на 17 август 2016 г. — ZZ/ЕИБ
   (Дело F-45/16)
   (2016/C 371/36)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представител: B. Maréchal, lawyer)

      Ответник: Европейска инвестиционна банка (ЕИБ)

      Предмет и описание на спора

   Искане за обезщетение за имуществената и неимуществената вреда, която жалбоподателят твърди, че е претърпял вследствие обявяването на пълната му трайна инвалидност, за която той счита, че е с професионален произход.

      Искания на жалбоподателя

               —

               Обезщетяване на жалбоподателя за претърпяната от него вреда или за частта от нея, в случай че застрахователят на ЕИБ, AXA Belgium, го обезщети частично;

               —

               Заплащане на сумата от 150 000 EUR като обезщетение за неимуществената вреда, претърпяна от жалбоподателя;

               —

               Възстановяване на бъдещите разноски за медицински грижи и психологически сеанси, свързани със здравословните проблеми на жалбоподателя, дължащи се на претърпения от него значителен стрес, които не са възстановени от здравноосигурителната схема на ЕИБ;

               —

               Възстановяване на направените до момента разноски за медицински грижи и психологически сеанси, свързани със здравословните проблеми на жалбоподателя, дължащи се на претърпения от него значителен стрес, които не са възстановени от здравноосигурителната схема на ЕИБ;

               —

               Заплащане на разноските за защита, направени от жалбоподателя по настоящото производство, оценени временно за сумата от 30 000 EUR.


title: Дело C-169/08: Решение на Съда (голям състав) от 17 ноември 2009 г. (преюдициално запитване от Corte costituzionale — Италия) — Presidente del Consiglio dei Ministri/Regione autonoma della Sardegna (Свободно предоставяне на услуги — Член 49 ЕО — Държавни помощи — Член 87 ЕО — Регионално законодателство, с което се въвежда такса при кацане с туристическа цел на въздухоплавателни средства, предназначени за частен превоз на пътници, както и при приставане с туристическа цел на плавателни съдове за отдих, налагана само на оператори с регистрация за данъчни цели извън територията на региона)

text:
               30.1.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 24/6

         Решение на Съда (голям състав) от 17 ноември 2009 г. (преюдициално запитване от Corte costituzionale — Италия) — Presidente del Consiglio dei Ministri/Regione autonoma della Sardegna
   (Дело C-169/08) (1)

   (Свободно предоставяне на услуги - Член 49 ЕО - Държавни помощи - Член 87 ЕО - Регионално законодателство, с което се въвежда такса при кацане с туристическа цел на въздухоплавателни средства, предназначени за частен превоз на пътници, както и при приставане с туристическа цел на плавателни съдове за отдих, налагана само на оператори с регистрация за данъчни цели извън територията на региона)
   2010/C 24/09
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Corte costituzionale

      Страни в главното производство

      Ищец: Presidente del Consiglio dei Ministri

      Ответник: Regione autonoma della Sardegna

      Предмет

   Преюдициално запитване — Corte Costituzionale — Тълкуване на членове 49 ЕО и 87 ЕО — Регионално законодателство, с което се налага заплащане на такса при кацане с туристическа цел на въздухоплавателни средства само на предприятията, които са регистрирани за данъчни цели извън територията на Сардиния и които извършват транспорт на лица и стоки по въздух като допълнителна дейност по отношение на основната дейност на предприятието — Държавно помощ под формата на данъчно освобождаване за предприятия, които са регистрирани за данъчни цели в Сардиния и които извършват същата дейност

      Диспозитив

               1.

               Член 49 ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска данъчно законодателство на регионален орган като предвиденото в член 4 от Закон № 4 на регион Сардиния от 11 май 2006 г. за приемане на различни разпоредби в областта на приходите, преквалифицирането на разходи, социалните политики и развитието, в редакцията му, изменена с член 3, параграф 3 от Закон № 2 на регион Сардиния от 29 май 2007 г. за приемане на разпоредби за изготвяне на годишния и многогодишния бюджет на региона — Закон за бюджета за 2007 г., с което законодателство се въвежда регионална такса при кацане с туристическа цел на въздухоплавателни средства, предназначени за частен превоз на пътници, както и при приставане с туристическа цел на плавателни съдове за отдих, налагана само на физическите и юридическите лица с регистрация за данъчни цели извън територията на региона.

               2.

               Член 87, параграф 1 ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че данъчно законодателство на регионален орган, с което се въвежда регионална такса за кацане или приставане като разглежданата в главното производство, налагана само на физическите и юридическите лица с регистрация за данъчни цели извън територията на региона, представлява мярка на държавна помощ в полза на предприятията, установени на тази територия.

      (1)  ОВ C 171, 5.7.2008 г.


title: Дело C-569/13: Преюдициално запитване, отправено от Förvaltningsrätten i Malmö (Швеция) на 6 ноември 2013 г. — Bricmate AB/Tullverket

text:
               18.1.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 15/10

         Преюдициално запитване, отправено от Förvaltningsrätten i Malmö (Швеция) на 6 ноември 2013 г. — Bricmate AB/Tullverket
   (Дело C-569/13)
   2014/C 15/14
   Език на производството: шведски

      Запитваща юрисдикция

   Förvaltningsrätten i Malmö

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Bricmate AB

      Ответник: Tullverket

      Преюдициални въпроси

   Следва ли Регламент за изпълнение (ЕС) № 917/2011 (1) на Съвета от 12 септември 2011 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на керамични плочки с произход от Китайската народна република, да се счита за невалиден на което и да е от следните основания, а именно:

               1.

               че разследването, проведено от институциите на Съюза, съдържа явни фактически грешки;

               2.

               че разследването, проведено от институциите на Съюза, съдържа явни грешки в преценката;

               3.

               че Комисията не е изпълнила задължението си да положи дължима грижа и че е пренебрегнала член 3, параграфи 2 и 6 от Регламент (ЕО) № 1225/2009 (2) на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност;

               4.

               че Комисията е пренебрегнала задълженията си по член 20, параграф 1 от Регламент № 1225/2009 и е накърнила правата на защита на дружеството;

               5.

               че в нарушение на член 17 от Регламент № 1225/2009 Комисията не е взела предвид предоставената от дружеството информация; и/или

               6.

               че Комисията не е изпълнила задължението си за мотивиране (съгласно член 296 от Договора за функционирането на Европейския съюз)?

      (1)  ОВ L 238, стр. 1.

      (2)  ОВ L 343, стр. 51; поправки в ОВ L 7, 2010 г., стр. 22 и ОВ L 36, 2011 г., стр. 20.


title: Дело C-20/15 P: Жалба, подадена на 19 януари 2015 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (втори разширен състав) на 7 ноември 2014 г. по дело T-219/10, Autogrill España/Комисия

text:
               9.3.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 81/10

         Жалба, подадена на 19 януари 2015 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (втори разширен състав) на 7 ноември 2014 г. по дело T-219/10, Autogrill España/Комисия
   (Дело C-20/15 P)
   (2015/C 081/13)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Европейска комисия (представители: R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes и P. Němečková)

      Друга страна в производството: Autogrill España, S.A.

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени обжалваното съдебно решение,

               —

               делото да се върне на Общия съд на Европейския съюз за ново разглеждане,

               —

               произнасянето по съдебните разноски да се отложи за окончателното съдебно решение.

      Основания и основни доводи

   Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като неправилно е тълкувал член 107, параграф 1 от Договора и по-специално понятието за селективен характер на държавните помощи съгласно този член.
   Това основание включва две части, изведени от твърдяната грешка при прилагане на правото:

               —

               на първо място Общият съд неправилно счита, че за да се докаже, че определена мярка е селективна, трябва да се определи група от предприятия със собствени вътрешно присъщи особености (предварително установими) и

               —

               на второ място Общият съд тълкува неправилно понятието за селективен характер, като провежда изкуствено разграничение между помощите за износ на стоки и помощите за износ на капитал.


title: Дело C-13/16: Преюдициално запитване от Augstākā tiesa (Латвия), постъпило на 8 януари 2016 г. — Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes Kārtības policijas pārvalde/Rīgas pašvaldības SIA „Rīgas satiksme“

text:
               29.3.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 111/10

         Преюдициално запитване от Augstākā tiesa (Латвия), постъпило на 8 януари 2016 г. — Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes Kārtības policijas pārvalde/Rīgas pašvaldības SIA „Rīgas satiksme“
   (Дело C-13/16)
   (2016/C 111/13)
   Език на производството: латвийски

      Запитваща юрисдикция

   Augstākā tiesa

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes Kārtības policijas pārvalde

      Ответник: Rīgas pašvaldības SIA „Rīgas satiksme“

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли изразът „е необходимо за целите на законните интереси, преследвани […] от трето лице или лица, на които се разкриват данните“ — съдържащ се в член 7, буква е) от Директива 95/46/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 година за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни — да се тълкува в смисъл, че националната полиция трябва да предостави на Rīgas satiksme исканите от него лични данни, които са необходими за предявяването на граждански иск? Има ли значение за отговора на въпроса фактът, че — видно от материалите по делото — пътникът в таксито, за когото Rīgas satiksme иска да получи данни, не е навършил пълнолетие към момента на произшествието?

      (1)  ОВ L 281, стр. 31; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 17, стр. 10.


title: Дело T-374/06: Определение на Първоинстанционния съд от 8 септември 2008 г. — Rath/СХВП — Grandel (Epican) (Марка на Общността — Процедура по възражение — Заявка на словната марка на Общността Epican — По-ранна словна марка на Общността EPIGRAN — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 — Жалба, явно лишена от всякакво правно основание)

text:
               8.11.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 285/41

         Определение на Първоинстанционния съд от 8 септември 2008 г. — Rath/СХВП — Grandel (Epican)
   (Дело T-374/06) (1)

   (Марка на Общността - Процедура по възражение - Заявка на словната марка на Общността Epican - По-ранна словна марка на Общността EPIGRAN - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 - Жалба, явно лишена от всякакво правно основание)
   (2008/C 285/75)
   Език на производството: немски
   Страни

      Жалбоподател: Matthias Rath (Cap, Южна Африка) (представители: S. Ziegler, C. Kleiner и F. Dehn, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: G. Schneider)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Първоинстанционния съд: Dr. Grandel GmbH (Augsburg, Германия) (представител: G. Hodapp, avocat)
   Предмет
   Жалба срещу Решение на първи апелативен състав на СХВП от 5 октомври 2006 г. (преписка № R 1324/2005-1) относно процедура по възражение между Dr. Grandel GmbH и Matthias Rath.
   Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата като явно лишена от всякакво правно основание.

               2.

               Matthias Rath понася своите съдебни разноски, както и тези на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП) и на Dr. Grandel GmbH.

      (1)  ОВ C 42, 24.2.2007 г.


title: Дело C-228/09: Решение на Съда (трети състав) от 20 май 2010 г. — Европейска комисия/Република Полша (Неизпълнение на задължения от държава членка — ДДС — Директива 2006/112/ЕО — Членове 78, 79, 83 и 86 — Данъчна основа — Продажба на лек автомобил — Включване в данъчната основа на такса, приложима към нерегистрираните леки автомобили)

text:
               17.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 195/2

         Решение на Съда (трети състав) от 20 май 2010 г. — Европейска комисия/Република Полша
   (Дело C-228/09) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - ДДС - Директива 2006/112/ЕО - Членове 78, 79, 83 и 86 - Данъчна основа - Продажба на лек автомобил - Включване в данъчната основа на такса, приложима към нерегистрираните леки автомобили)
   2010/C 195/02
   Език на производството: полски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: D. Triantafyllou и A. Stobiecka-Kuik)

      Ответник: Република Полша (представители: M. Dowgielewicz, M. Jarosz и A. Rutkowska)

      Предмет

   Неизпълнение на задължение от държава членка — Нарушение на членове 78, 79, 83 и 86 от Директива 2006/112/ЕО от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7) — Продажба на лек автомобил — Включване в данъчната основа на такса, дължима във връзка с регистрацията на лекия автомобил

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля иска.

               2.

               Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 233, 26.9.2009 г.


title: Дело C-20/17: Преюдициално запитване от Kammergericht Berlin (Германия), постъпило на 18 януари 2017 г. — Vincent Pierre Oberle

text:
               10.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/19

         Преюдициално запитване от Kammergericht Berlin (Германия), постъпило на 18 януари 2017 г. — Vincent Pierre Oberle
   (Дело C-20/17)
   (2017/C 112/27)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Kammergericht Berlin

      Страни в главното производство

      Заявител и жалбоподател: Vincent Pierre Oberle

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли член 4 от Регламент (ЕС) № 650/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на решения и приемането и изпълнението на автентични актове в областта на наследяването и относно създаването на европейско удостоверение за наследство (1) да се тълкува в смисъл, че определя и изключителната международна компетентност за издаване в съответната държава членка на национални удостоверения за наследство, които не са заменени от европейското удостоверение за наследство (вж. член 62, параграф 3 от Регламент № 650/2012), така че приета от националния законодател разпоредба в друг смисъл относно международната компетентност за издаване на национални удостоверения за наследство — като тази на член 105 от Familiengesetzbuch (Закон за производствата по семейни дела и за охранителните производства) в Германия — е невалидна поради противоречие с разпоредба на европейското право от по-висок ранг?

      (1)  ОВ L 201, стр. 107.


title: Дело C-101/15 P: Решение на Съда (четвърти състав) от 7 септември 2016 г. — Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH, Pilkington Italia SpA/Европейска комисия (Обжалване — Картели — Член 101 ДФЕС — Член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство от 2 май 1992 г. — Европейски пазар на автомобилно стъкло — Споразумения за подялба на пазари и обмен на чувствителна търговска информация — Глоби — Насоки от 2006 г. относно метода за определяне на глобите — Точка 13 — Стойност на продажбите — Регламент (ЕО) № 1/2003 — Член 23, параграф 2, втора алинея — Законна горна граница на глобата — Обменен курс за изчисляване на горната граница на глобата — Размер на глобата — Правомощие за пълен съдебен контрол — Предприятия, които произвеждат само един продукт — Пропорционалност — Равно третиране)

text:
               31.10.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 402/5

         Решение на Съда (четвърти състав) от 7 септември 2016 г. — Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH, Pilkington Italia SpA/Европейска комисия
   (Дело C-101/15 P) (1)

   ((Обжалване - Картели - Член 101 ДФЕС - Член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство от 2 май 1992 г. - Европейски пазар на автомобилно стъкло - Споразумения за подялба на пазари и обмен на чувствителна търговска информация - Глоби - Насоки от 2006 г. относно метода за определяне на глобите - Точка 13 - Стойност на продажбите - Регламент (ЕО) № 1/2003 - Член 23, параграф 2, втора алинея - Законна горна граница на глобата - Обменен курс за изчисляване на горната граница на глобата - Размер на глобата - Правомощие за пълен съдебен контрол - Предприятия, които произвеждат само един продукт - Пропорционалност - Равно третиране))
   (2016/C 402/06)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH, Pilkington Italia SpA (представители: S. Wisking и K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors и C. Puech Baron, avocat)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: A. Biolan, M. Kellerbauer и H. Leupold)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH и Pilkington Italia SpA да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 81, 9.3.2015 г.


title: Дело T-538/12: Жалба, подадена на 13 декември 2012 г. — Optilingua/СХВП — Esposito (ALPHATRAD)

text:
               9.2.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/26

         Жалба, подадена на 13 декември 2012 г. — Optilingua/СХВП — Esposito (ALPHATRAD)
   (Дело T-538/12)
   2013/C 38/47
   Език на жалбата: френски

      Страни

      Жалбоподател: Optilingua holding SA (Епаленж, Швейцария) (представител: S. Rizzo, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Michele Esposito (Cava de’ Tirreni SA, Италия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 8 октомври 2012 г. по преписка R 444/2011-1,

               —

               да осъди Службата и г-н Michele Esposito да заплатят съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за отмяна: фигуративна марка, съдържаща словния елемент „ALPHATRAD“, за услуги от класове 35, 38, 41 и 42 — марка на Общността № 617 316.

      Притежател на марката на Общността: жалбоподателят.

      Страна, която иска отмяна на марката на Общността: Esposito.

      Решение на отдела по отмяна: уважава искането за отмяна.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 15, параграф 1, втора алинея, буква а) във връзка с член 51, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-201/08: Преюдициално запитване, отправено от Hessisches Finanzgericht, Kassel (Германия) на 16 май 2008 г. — Plantanol GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Darmstadt

text:
               19.7.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 183/14

         Преюдициално запитване, отправено от Hessisches Finanzgericht, Kassel (Германия) на 16 май 2008 г. — Plantanol GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Darmstadt
   (Дело C-201/08)
   (2008/C 183/28)
   Език на производството: немски
   Препращаща юрисдикция
   Hessisches Finanzgericht, Kassel
   Страни в главното производство

      Ищец: Plantanol GmbH & Co.KG

      Ответник: Hauptzollamt Darmstadt
   Преюдициални въпроси

               1)

               Допуска ли член 3 от Директива 2003/30/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 май 2003 година относно насърчаването на използването на биогорива и други възобновяеми горива за транспорт (директива за биогоривата) (1), по-конкретно с оглед на съображения 10, 12, 14, 19, 22 и 27 от нея, национална разпоредба като § 50, алинея 1, точка 1 от Закона за енергийното облагане в редакцията му според Закона за квотите за биогорива от 18 декември 2006 г., с която се изключва възможността за ползване на предимство по отношение на съдържащите се в горивни смеси части от биогорива от растително масло, които отговарят на изискванията на стандарт DIN V 51605 (в редакцията му към юли 2006 г.)?

               2)

               Поставят ли общностните принципи на правната сигурност и на оправданите правни очаквания изискване спрямо държавата-членка, която е приела уредба за въвеждане на тази директива и с нея е създала система за насърчаване чрез данъчни облекчения с действие за период от няколко години, да изменя в установения срок само по изключение посочената уредба в тежест на предприятията, ползващи до този момент предимството?

      (1)  ОВ L 123, стр. 42; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 39, стр. 170.