title: Дело T-307/04: Решение на Първоинстанционния съд от 12 декември 2007 г. — Pagliacci/Комисия (Длъжностни лица — Открит конкурс — Невключване в списъка с резерви — Нарушение на обявата за конкурс — Изисквани дипломи и професионален опит)

text:
               26.1.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 22/40

         Решение на Първоинстанционния съд от 12 декември 2007 г. — Pagliacci/Комисия
   (Дело T-307/04) (1)

   (Длъжностни лица - Открит конкурс - Невключване в списъка с резерви - Нарушение на обявата за конкурс - Изисквани дипломи и професионален опит)
   (2008/C 22/72)
   Език на производството: френски
   Страни

      Жалбоподател: Carlo Pagliacci (Брюксел, Белгия) (представители: първоначално S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и É. Marchal, а впоследствие F. Schiaudone, avocats)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: C. Berardis-Kayser и H. Tserepa-Lacombe)
   Предмет
   Искане за отмяна на решението на конкурсната комисия за конкурс COM/A/1/02, с което на жалбоподателя се поставя оценка от изпитите, която е недостатъчна за включването му в списъка на лауреатите.
   Диспозитив

               1)

               Отменя решението на конкурсната комисия за конкурс COM/A/1/02, с което на г-н Carlo Pagliacci се поставя оценка от изпитите, която е недостатъчна за включването му в списъка на лауреатите.

               2)

               Осъжда Комисията да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 262, 14.5.2005 г.


title: Дело T-55/08: Жалба, подадена на 5 февруари 2008 г. — UEFA/Комисия

text:
               26.4.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 107/28

         Жалба, подадена на 5 февруари 2008 г. — UEFA/Комисия
   (Дело T-55/08)
   (2008/C 107/48)
   Език на производството: английски
   Страни

      Жалбоподател: Union des associations européennes de football (UEFA) (Nyon, Швейцария) (представители: A. Bell и K. Learoyd, Solicitors)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени оспорваното решение доколкото с него се одобрява, като въпрос от общностното право, включването в списъка на Обединеното кралство на всички мачове от Европейското първенство по футбол, и

               —

               да се осъди Комисията да заплати направените от нея съдебни разноски, както и съдебните разноски на UEFA във връзка с настоящото производство.

         Правни основания и основни доводи
   Съгласно член 3а от Директива 89/552/ЕИО (1) на Съвета държава-членка може да състави списък със спортни или други събития, за които се смята, че са „от голямо значение за обществото“. Включените в списъка събития не могат да бъдат предмет на изключителни права на излъчване, които възпрепятстват значителна част от обществеността в тази държава-членка да следи събитието чрез предаване на живо или на запис по безплатна телевизия.
   Жалбоподателят иска отмяна на Решение 2007/730/ЕО на Комисията от 16 октомври 2007 г. (2), с което Комисията обявява списъка, съставен от Обединеното кралство съгласно член 3а, параграф 1 от Директива 89/552/ЕИО на Съвета и в който е включен целият последен кръг на Европейското първенство по футбол на UEFA, за съвместим с общностното право.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят твърди, че решението на Комисията:

               —

               не е прието в резултат на ясна и прозрачна процедура, както се изисква в член 3а, параграф 1 от Директива 89/552/ЕИО,

               —

               не е достатъчно мотивирано,

               —

               се основава на явна грешка в преценката, тъй като Комисията заключава, че мачовете, в които не участва местен национален отбор от Европейското първенство по футбол, могат да бъдат приети за събития от голямо значение за обществото в Обединеното кралство,

               —

               не съдържа правилен анализ на правото на конкуренцията или на свободното движение на услуги и води до непропорционално и неоправдано нарушаване на конкуренцията на съответния пазар и до ограничаване на свободното предоставяне на услуги по излъчване,

               —

               нарушава правото на собственост на жалбоподателя, тъй като води до ограничаване на начина, по който той може да продаде телевизионните права във връзка с Европейското първенство по футбол,

               —

               нарушава принципа на пропорционалност, тъй като не е нито подходящо, нито необходимо за постигане на целите, за които се твърди, че се преследват с него, и

               —

               нарушава принципа за равно третиране, тъй като поставя жалбоподателя в неблагоприятно положение в сравнение с други притежатели на права.

      (1)  Директива 89/552/ЕИО на Съвета от 3 октомври 1989 година относно координирането на някои разпоредби, формулирани в действащи закони, подзаконови и административни актове на държавите-членки, отнасящи се до упражняване на телевизионна дейност (ОВ L 298, 1989 г., стр. 23; Специално издание на Български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 215).

      (2)  Решение 2007/730/ЕО на Комисията от 16 октомври 2007 година относно съответствието със законодателството на Общността на мерки, предприети от Обединеното кралство, съгласно член 3а, параграф 1 от Директива 89/552/ЕИО на Съвета, относно координирането на някои разпоредби, формулирани в действащи закони, подзаконови и административни актове на държавите-членки, отнасящи се до упражняване на телевизионна дейност (ОВ L 295, 2007 г., стр. 12).


title: Дело T-529/15: Решение на Общия съд от 15 декември 2016 г. — Intesa Sanpaolo/EUIPO (START UP INITIATIVE) (Марка на Европейския съюз — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „START UP INITIATIVE“ — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Задължение за мотивиране — Член 75 от Регламент № 207/2009)

text:
               6.2.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/32

         Решение на Общия съд от 15 декември 2016 г. — Intesa Sanpaolo/EUIPO (START UP INITIATIVE)
   (Дело T-529/15) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „START UP INITIATIVE“ - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Задължение за мотивиране - Член 75 от Регламент № 207/2009))
   (2017/C 038/43)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Intesa Sanpaolo SpA (Торино, Италия) (представители: P. Pozzi и F. Braga, avocats)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: първоначално P. Bullock, впоследствие L. Rampini)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 29 юни 2015 г. (преписка R 2777/2014-1) относно заявка за регистрация на фигуративния знак „START UP INITIATIVE“ като марка на Европейския съюз

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Intesa Sanpaolo SpA да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 371, 9.11.2015 г.


title: Дело F-68/09: Жалба, подадена на 24 юли 2009 г. — Barbin/Парламент

text:
               12.9.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/43

         Жалба, подадена на 24 юли 2009 г. — Barbin/Парламент
   (Дело F-68/09)
   2009/C 220/91
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Florence Barbin (Люксембург, Люксембург) (представители: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis et E. Marchal, avocats)

      Ответник: Европейски парламент

      Предмет на производството

   Отмяна на решението на ОН от 10 ноември 2008 г. да не бъде повишена жалбоподателката в степен AD 12 в процедурата за повишаване за 2006 г.

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на Европейския парламент да не бъде повишена жалбоподателката в степен AD 12 в процедурата за повишаване за 2006 г.,

               —

               да се осъди Парламент да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-131/06: Решение на Първоинстанционния съд от 30 април 2008 г. — Rykiel création et diffusion de modèles/СХВП — Cuadrado (SONIA SONIA RYKIEL) (Марка на Общността — Заявка за фигуративна марка на Общността SONIA SONIA RYKIEL — По-ранна национална словна марка SONIA — Относително основание за отказ — Реално използване на марката — Член 43, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 40/94)

text:
               21.6.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 158/16

         Решение на Първоинстанционния съд от 30 април 2008 г. — Rykiel création et diffusion de modèles/СХВП — Cuadrado (SONIA SONIA RYKIEL)
   (Дело T-131/06) (1)

   (Марка на Общността - Заявка за фигуративна марка на Общността SONIA SONIA RYKIEL - По-ранна национална словна марка SONIA - Относително основание за отказ - Реално използване на марката - Член 43, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 40/94)
   (2008/C 158/24)
   Език на производството: английски
   Страни

      Жалбоподотел: Sonia Rykiel création et diffusion de modèles (Париж, Франция) [представители: E. Baud и S. Strittmatter, avocats]

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) [представител: A. Folliard-Monguiral]

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Cuadrado, SA (Севиля, Испания)
   Предмет
   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 30 януари 2006 г. (преписка R 329/2005-1) относно процедура по възражение между Cuadrado, SA и Sonia Rykiel création et diffusion de modèles
   Диспозитив

               1)

               Отменя решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП) от 30 януари 2006 г. (преписка R 329/2005-1)

               2)

               Осъжда СХВП да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 165 от 15.7.2006 г.


title: Дело C-582/16: Преюдициално запитване от Tribunale di Salerno (Италия), постъпило на 16 ноември 2016 г. — Наказателно производство срещу Alfonso Consalvo

text:
               19.6.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 195/8

         Преюдициално запитване от Tribunale di Salerno (Италия), постъпило на 16 ноември 2016 г. — Наказателно производство срещу Alfonso Consalvo
   (Дело C-582/16)
   (2017/C 195/11)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale di Salerno

      Страна в главното производство

   Alfonso Consalvo
   С определение от 4 април 2017 г. Съдът (седми състав) постанови:

               1)

               Членове 49 и 56 ДФЕС, както и принципите на равно третиране и на ефективност трябва да се тълкуват в смисъл, че те допускат национално законодателство относно хазартните игри, като разглежданото в главното производство, което предвижда организирането на нова тръжна процедура, отнасяща се до концесии със срок, по-кратък от този на предоставените по-рано концесии, поради реорганизация на системата чрез времево изравняване на сроковете на концесиите.

               2)

               Членове 49 и 56 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат ограничителна национална разпоредба като разглежданата в главното производство, която налага на концесионера на хазартни игри при преустановяването на дейността поради изтичането на срока на концесията да отстъпи безвъзмездно ползването на собствени материални и нематериални активи, които представляват мрежата за управление и събиране на залози, ако това ограничение надхвърля необходимото за постигането на действително преследваната с посочената разпоредба цел, което запитващата юрисдикция следва да провери.


title: Дело T-155/17: Иск, предявен на/Жалба, подадена на 9 март 2017 г. — Van Haren Schoenen/Комисия

text:
               24.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/37

         Иск, предявен на/Жалба, подадена на 9 март 2017 г. — Van Haren Schoenen/Комисия
   (Дело T-155/17)
   (2017/C 129/56)
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Жалбоподател: Van Haren Schoenen BV (Валвайк, Нидерландия) (представители: A. Willems, S. De Knop и M. Meulenbelt, Rechtsanwälte)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да приеме жалбата за допустима,

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/2257 на Комисията от 14 декември 2016 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и произведени от Chengdu Sunshine Shoes Co. Ltd., Foshan Nanhai Shyang Yuu Footwear Ltd. и Fujian Sunshine Footwear Co. Ltd., и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14,

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят посочва пет основания. Тези основания са идентични с изложените по дело Deichmann/Комисия (T-154/17).


title: Дело T-231/00: Определение на Общия съд от 12 декември 2012 г. — Adriatica di Navigazione и Comitato „Venezia Vuole Vivere“ /Комисия (Жалба за отмяна — Държавни помощи — Намаления на социалноосигурителни вноски в полза на предприятия, установени на територията на Венеция и Киоджа — Решение, с което схемата за помощ се обявява за несъвместима с общия пазар и се разпорежда възстановяване на изплатените помощи — Жалба, която е отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна)

text:
               9.2.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/21

         Определение на Общия съд от 12 декември 2012 г. — Adriatica di Navigazione и Comitato „Venezia Vuole Vivere“/Комисия
   (Дело T-231/00) (1)

   (Жалба за отмяна - Държавни помощи - Намаления на социалноосигурителни вноски в полза на предприятия, установени на територията на Венеция и Киоджа - Решение, с което схемата за помощ се обявява за несъвместима с общия пазар и се разпорежда възстановяване на изплатените помощи - Жалба, която е отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна)
   2013/C 38/37
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподатели: Adriatica di Navigazione SpA (Венеция, Италия) и Comitato «Venezia vuole vivere» (Венеция) (представители: M. Siragusa и F. Moretti, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: V. Di Bucci, подпомаган от A. Dal Ferro, avocat)

      Страна, встъпила в подкрепа на жалбоподателите: Италианска република (представители: първоначално U. Leanza, впоследствие I. Braguglia, впоследствие R. Adam, и накрая I. Bruni, подпомагани от G. Aiello и P. Gentili, avvocati dello Stato)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение 2000/394/ЕО на Комисията от 25 ноември 1999 година относно мерките за помощи в полза на предприятията, установени на територията на Венеция и Киоджа, предвидени в Закон № 30/1997 и в Закон № 206/1995 за намаляване на социалноосигурителните вноски (ОВ L 150, 2000 г., стр. 50).

      Диспозитив

               1.

               Произнася се по посоченото от Европейската комисия възражение за недопустимост с решението по същество.

               2.

               Отхвърля жалбата като отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна.

               3.

               Adriatica di Navigazione SpA и Comitato „Venezia vuole vivere“ понасят наред с направените от тях съдебни разноски и тези на Комисията.

               4.

               Италианската република понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 316, 4.11.2000 г.


title: Дело T-203/11: Иск, предявен на 28 март 2011 г. — Excursions/Съвет и Комисия

text:
               25.6.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 186/27

         Иск, предявен на 28 март 2011 г. — Excursions/Съвет и Комисия
   (Дело T-203/11)
   2011/C 186/51
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Transports Schiocchet — Excursions (Beuvillers, Франция) (представител: É. Deshoulières, avocat)

      Ответници: Съвет на Европейския съюз и Европейска комисия

      Искания

   Ищецът иска от Общия съд:

               —

               да осъди солидарно Съвета на Европейския съюз и Европейската комисия да заплатят на дружеството с ограничена отговорност Transport Schiocchet — Excursions обезщетение за претърпените от него вреди, които възлизат на 8 372 483 EUR,

               —

               да приеме за установено и да постанови, че върху така присъдените суми се начислява лихва в размер на законоустановения лихвен процент, считано от уведомяването на Европейската комисия за предварителното искане за обезщетение за вреди;

               —

               да осъди Съвета на Европейския съюз и Европейската комисия да заплатят направените от ищеца съдебни разноски на основание член 87 от Процедурния правилник на Общия съд.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на иска си, ищецът излага две правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от нарушаването на правото му да бъде изслушан от съдия и по-специално на задължението на органите на Европейския съюз да предвидят възможност за ефективно средство за защита при нарушаване на признатите от законодателството на Европейския съюз права на частноправните субекти. Ищецът се позовава от една страна, на липсата на санкция по отношение на държавите членки и на превозвачите, които не са склонни да спазват реда за издаване на разрешителни, установен с Регламент (ЕИО) № 684/92 на Съвета и от друга страна, на режима за обезщетяване на превозвачите, които спазват този ред за издаване на разрешителни.

               2.

               Второто правно основание е изведено от нарушаването на членове 94 —96 ДФЕС доколкото Комисията била длъжна да провери правилното прилагане на Регламент (ЕИО) № 684/92 на Съвета, да предприеме ефективни мерки по отношение на операторите, които не са спазили предвидения в регламента ред за издаване на разрешителни и да преустанови дискриминацията, до която води прилагането на регламента. Ищецът се позовава на обстоятелството, че Комисията не е приела необходимите мерки във връзка с изпълнението на разглеждания регламент въпреки няколкото оплаквания, подадени от ищеца, чрез които се установява, че Комисията е запозната с това. Това бездействие от страна на ответника въпреки, че действително бил запознат с неблагоприятното положение, в което се намирал ищеца, представлявало тежко и явно неизпълнение, водещо до достатъчно сериозно нарушение на членове 94 — 96 ДФЕС.


title: Дело C-176/15: Преюдициално запитване от tribunal de première instance de Liège (Белгия), постъпило на 20 април 2015 г. — Guy Riskin, Geneviève Timmermans/État belge

text:
               6.7.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 221/2

         Преюдициално запитване от tribunal de première instance de Liège (Белгия), постъпило на 20 април 2015 г. — Guy Riskin, Geneviève Timmermans/État belge
   (Дело C-176/15)
   (2015/C 221/02)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal de première instance de Liège

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Guy Riskin, Geneviève Timmermans

      Ответник: État belge

      Преюдициални въпроси

               1)

               Съответства ли член 285 от Кодекса на подоходното облагане от 1992 г., който имплицитно допуска двойно данъчно облагане на местно за Белгия физическо лице за получените от него чуждестранни дивиденти, на принципите на общностното право, закрепени в член 63 от Договора за функционирането на Европейския съюз във връзка с член 4 от Договора за Европейския съюз, доколкото позволява на Белгия по свой избор да третира по-благоприятно — в зависимост от това към кои разпоредби от белгийското право препраща сключената от Белгия конвенция за избягване на двойното данъчно облагане, а именно член 285, определящ условията за приспадане, или член 286, определящ единствено размера на фиксирания коефициент, който се приспада заради облагане с чуждестранен данък — инвестициите в трети държави (Съединените щати) в ущърб на евентуалните инвестиции в държави — членки на Европейския съюз (Полша)?

               2)

               Противоречи ли член 285 от Кодекса на подоходното облагане от 1992 г. с членове 49, 56 и 58 от Договора за функционирането на Европейския съюз, доколкото предвижда, че приспадане на чуждестранния данък от белгийския данък е възможно, при условие че капиталът и вещите, които са източник на дохода, се използват за упражняване на търговска дейност в Белгия?


title: Дело F-133/07: Жалба, подадена на 9 ноември 2007 г. — Hecq/Комисия

text:
               12.4.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 92/48

         Жалба, подадена на 9 ноември 2007 г. — Hecq/Комисия
   (Дело F-133/07)
   (2008/C 92/97)
   Език на производството: френски
   Страни

      Жалбоподател: André Hecq (Chaumont-Gistoux, Белгия) (представител: L. Vogel, avocat)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Предмет и описание на спора
   От една страна, отмяна на решението, прието от органа по назначаване на 12 юли 2007 г., доколкото то отхвърля жалбата, подадена от жалбоподателя срещу решението на органа по назначаване, което му отказва правото на някои плащания и, от друга страна, осъждане на ответника да заплати обезщетение и мораторни лихви
   Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени частично решението, прието от органа по назначаване на 12 юли 2007 г., доколкото посоченото решение отхвърля искането за плащания, направено от жалбоподателя с неговата жалба от 19 март 2007 г. и доколкото отхвърля самия принцип на начисляване на мораторни лихви, от 29 април 2003 г., върху плащанията, които жалбоподателят би могъл да получи въз основа на член 73 от Правилника;

               —

               да се осъди ответника да заплати обезщетение от 2 000 евро, заедно с лихви в размер на 6 %, считано от 19 май 2007 г., при изрично запазване на правото за последващо увеличение, намаление или уточнение;

               —

               да се осъди ответника да заплати на жалбоподателя мораторни лихви, изчислени в размер на 6 % годишно върху всички плащания, които биха могли да получени от него впоследствие въз основа на член 73 от Правилника;

               —

               да се осъди Комисията на Европейските общности да заплати разноските.


title: Дело C-478/17: Преюдициално запитване от Tribunalul Cluj (Румъния), постъпило на 9 август 2017 г. — IQ/JP

text:
               16.10.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 347/17

         Преюдициално запитване от Tribunalul Cluj (Румъния), постъпило на 9 август 2017 г. — IQ/JP
   (Дело C-478/17)
   (2017/C 347/22)
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunalul Cluj

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: IQ

      Ответник: JP

      Преюдициални въпроси

               1)

               Следва ли изразът „съдилищата на държава членка, които са компетентни по съществото на делото“, съдържащ се в член 15, да се тълкува в смисъл, че той се отнася както до съдилищата, които разглеждат делото в първоинстанционно производство, така и до въззивните юрисдикции? Може ли на основание член 15 от Регламент 2201/2003 (1) делото да бъде прехвърлено към съд, който е по-подходящ, ако компетентният съд, от който се иска да прехвърли делото на по-подходящ съд, е въззивна юрисдикция, докато по-подходящият съд е първоинстанционен съд?

               2)

               При положителен отговор на първия въпрос, каква съдба следва да отреди компетентният съд, който препраща делото към по-подходящия съд, на постановеното в първоинстанционното производство решение?

      (1)  Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (ОВ L 338, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 183).


title: Дело C-216/09 P: Жалба, подадена на 15 юни 2009 г. от Комисия на Европейските общности срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (седми състав) на 31 март 2009 г. по дело T-405/06, ArcelorMittal Luxembourg и др./Комисия

text:
               29.8.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 205/22

         Жалба, подадена на 15 юни 2009 г. от Комисия на Европейските общности срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (седми състав) на 31 март 2009 г. по дело T-405/06, ArcelorMittal Luxembourg и др./Комисия
   (Дело C-216/09 P)
   2009/C 205/38
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Комисия на Европейските общности (представители: F. Castillo de la Torre и X. Lewis)

      Други страни в производството: ArcelorMittal Luxembourg SA, по-рано известно като Arcelor Luxembourg SA, ArcelorMittal Belval & Differdange, по-рано известно като Arcelor Profil Luxembourg SA, ArcelorMittal International, по-рано известно като Arcelor International SA

      Искания на жалбоподателя

               —

               да касира и отмени Решението от 31 март 2009 г., постановено по дело T-405/06, ArcelorMittal Luxembourg и др./Комисия, в частта му, с която се отменят глобите, наложени с Решение (2006) 5342 окончателен на Комисията от 8 ноември 2006 г. (1) на ArcelorMittal Belval & Differdange SA (по-рано известно като ProfilARBED) и на ArcelorMittal International SA (по-рано известно като TradeARBED),

               —

               да отхвърли жалбата на ArcelorMittal Belval & Differdange SA и на ArcelorMittal International SA,

               —

               да осъди другите страни да заплатят съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на своята жалба жалбоподателят изтъква едно-единствено правно основание, изведено от нарушението от Първоинстанционния съд на правилата относно погасяването по давност на преследването.
   Според Комисията решението на Първоинстанционния съд било основано на буквално и прекомерно стеснително тълкуване на Решение 715/78/ЕОВС (2) и по-конкретно на член 2, параграф 3 и член 3 от него, доколкото в него се прави разграничение между прекъсването и спирането на давността. Всъщност, за разлика от член 2, параграф 2, който изрично предвижда действие erga omnes на прекъсването на давността, член 3 мълчи по въпроса за последиците от спирането. Решението на Първоинстанционния съд било опорочено от грешка при прилагане на правото, доколкото в него се правел извода, че спирането на давността в резултат от започването от страна на съдебни производства пред общностния съд важи само по отношение на предприятието жалбоподател и по този начин се приемало, че срокът на погасителната давност е изтекъл по отношение на другите страни.
   Комисията отбелязва, че противно на отсъденото от Първоинстанционния съд, действието на прекъсването не би могло да се изведе от мълчанието на законодателя и че член 3 от Решение 715/78/ЕОВС би трябвало да се тълкува в светлината на целите на разглежданата правна уредба, свързана с възможността на Комисията да преследва и санкционира по ефикасен начин нарушенията на правото на конкуренцията.

      (1)  Решение C (2006) 5342 окончателен на Комисията от 8 ноември 2006 година относно производство съгласно член 65 от Договора за ЕОВС във връзка със споразумения и съгласувани практики, в които участват европейските производители на греди (преписка COMP/F/38.907 — Стоманени греди).

      (2)  Решение № 715/78/ЕОВС на Комисията от 6 април 1978 година относно давността на преследването и изпълнението в областта на прилагане на Договора за създаване на Европейската общност за въглища и стомана (ОВ L 94, стр. 22).


title: Дело C-648/11: Решение на Съда (четвърти състав) от 6 юни 2013 г. (преюдициално запитване от Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Обединено кралство) — The Queen, по искане на: MA, BT, DA/Secretary of State for the Home Department (Регламент (ЕО) № 343/2003 — Определяне на компетентната държава членка — Непридружено малолетно или непълнолетно лице — Молби за убежище, подадени последователно в две държави членки — Отсъствие на член от семейството на малолетното или непълнолетно лице на територията на държава членка — Член 6, втора алинея от Регламент № 343/2003 — Прехвърляне на малолетното или непълнолетно лице в държавата членка, в която то е подало първата си молба — Съвместимост — Висш интерес на детето — Член 24, параграф 2 от Хартата)

text:
               3.8.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 225/18

         Решение на Съда (четвърти състав) от 6 юни 2013 г. (преюдициално запитване от Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Обединено кралство) — The Queen, по искане на: MA, BT, DA/Secretary of State for the Home Department
   (Дело C-648/11) (1)

   (Регламент (ЕО) № 343/2003 - Определяне на компетентната държава членка - Непридружено малолетно или непълнолетно лице - Молби за убежище, подадени последователно в две държави членки - Отсъствие на член от семейството на малолетното или непълнолетно лице на територията на държава членка - Член 6, втора алинея от Регламент № 343/2003 - Прехвърляне на малолетното или непълнолетно лице в държавата членка, в която то е подало първата си молба - Съвместимост - Висш интерес на детето - Член 24, параграф 2 от Хартата)
   2013/C 225/29
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

      Страни в главното производство

      Ищец: The Queen, по искане на: MA, BT, DA

      Ответник: Secretary of State for the Home Department

      В присъствието на: AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe) (UK),

      Предмет

   Преюдициално запитване — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Тълкуване на член 6, втора алинея от Регламент (ЕО) № 343/2003 на Съвета от 18 февруари 2003 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държава членка, компетентна за разглеждането на молба за убежище, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета страна (ОВ L 50, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 56) — Процедура за определяне на държавата членка, отговорна за разглеждане на молби за убежище, подадени от непридружени малолетни или непълнолетни лица, които са граждани на трети страни

      Диспозитив

   Член 6, втора алинея от Регламент (ЕО) № 343/2003 на Съвета от 18 февруари 2003 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държава членка, компетентна за разглеждането на молба за убежище, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета страна, следва да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като разглежданите в главното производство, при които непридружено малолетно или непълнолетно лице, на което нито един член от семейството не се намира законно на територията на друга държава членка, е подало молби за убежище в повече от една държава членка, той определя като „компетентна държава членка“, тази, в която се намира малолетното или непълнолетно лице след като е подало в нея молбата за убежище.

      (1)  ОВ C 65, 3.3.2012 г.


title: Дело C-20/13: Решение на Съда (втори състав) от 9 септември 2015 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Berlin — Германия) — Daniel Unland/Land Berlin (Преюдициално запитване — Социална политика — Директива 2000/78/ЕО — Равно третиране в областта на заетостта и професиите — Член 2, член 3, параграф 1, буква в) и член 6, параграф 1 — Пряка дискриминация, основана на възрастта — Основна заплата на съдиите — Преходен режим — Повторно класиране и последващо повишение — Запазване на различното третиране — Обосновки)

text:
               3.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 363/2

         Решение на Съда (втори състав) от 9 септември 2015 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Berlin — Германия) — Daniel Unland/Land Berlin
   (Дело C-20/13) (1)

   ((Преюдициално запитване - Социална политика - Директива 2000/78/ЕО - Равно третиране в областта на заетостта и професиите - Член 2, член 3, параграф 1, буква в) и член 6, параграф 1 - Пряка дискриминация, основана на възрастта - Основна заплата на съдиите - Преходен режим - Повторно класиране и последващо повишение - Запазване на различното третиране - Обосновки))
   (2015/C 363/02)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Verwaltungsgericht Berlin

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Daniel Unland

      Ответник: Land Berlin

      Диспозитив

               1)

               Член 3, параграф 1, буква в) от Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите трябва да се тълкува в смисъл, че условията за заплащане на съдиите попадат в приложното поле на тази директива.

               2)

               Член 2 и член 6, параграф 1 от Директива 2000/78 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национално законодателство като разглежданото в главното производство, съгласно което при назначаване на съдия основната му заплата се определя единствено в зависимост от възрастта му.

               3)

               Член 2 и член 6, параграф 1 от Директива 2000/78 трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национално законодателство като разглежданото в главното производство, което урежда условията и реда за повторно класиране на вече назначените преди влизането в сила на това законодателство съдии в рамките на нов режим за заплащане, като предвижда, че рангът, в който те са класирани занапред, се определя само въз основа на размера на основната заплата, която са получавали съгласно предишния режим за заплащане, при положение че последният се базира на дискриминация, основана на възрастта на съдиите, тъй като произтичащата от това законодателство разлика в третирането може да бъде обоснована с целта за защита на придобитите права.

               4)

               Член 2 и член 6, параграф 1 от Директива 2000/78 трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национално законодателство като разглежданото в главното производство, което урежда условията и реда за повишаване на вече назначените преди влизането в сила на това законодателство съдии в рамките на нов режим за заплащане и предвижда, че от даден ранг нагоре заплатата на съдиите, навършили определена възраст към референтната дата за прехода към новия режим, може да бъде увеличавана по-бързо от тази на по-младите към посочената дата съдии, тъй като произтичащата от това законодателство разлика в третирането може да бъде обоснована съгласно член 6, параграф 1 от посочената директива.

               5)

               При обстоятелства като тези в главното производство правото на Съюза не съдържа изискване на дискриминираните съдии да бъде изплатена с обратна сила определена парична сума, съответстваща на разликата между размера на действително получената заплата и размера на заплатата за най-високия ранг от длъжностната им категория.
               Запитващата юрисдикция има задължение да провери дали са налице всички установени в практиката на Съда условия, за да може Федерална република Германия да бъде подведена под отговорност в съответствие с правото на Съюза.

               6)

               Правото на Съюза допуска национална разпоредба като разглежданата в главното производство, която предвижда задължение за националните съдии да предявяват парични претенции, които не произтичат пряко от закона, в относително кратък срок, и по-конкретно преди края на текущата бюджетна година, ако тази разпоредба не накърнява нито принципа на равностойност, нито принципа на ефективност. Запитващата юрисдикция има задължение да провери дали тези условия са изпълнени в главното производство.

      (1)  ОВ C 86, 23.3.2013 г..


title: Дело F-92/14: Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 24 септември 2015 г. — Weissenfels/Парламент (Публична служба — Длъжностни лица — Иск за обезщетение — Извъндоговорна отговорност на Съюза — Съдържание на електронно писмо, изпратено от администрацията на пенсионирано длъжностно лице — Засягане на честта на жалбоподателя — Липса — Предаване на лични данни на жалбоподателя на адвоката му от страна на служители, представляващи институцията, в рамките на дело пред Съда на публичната служба — Нарушение на Регламент № 45/2001 — Неверни фактически твърдения)

text:
               3.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 363/49

         Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 24 септември 2015 г. — Weissenfels/Парламент
   (Дело F-92/14) (1)

   ((Публична служба - Длъжностни лица - Иск за обезщетение - Извъндоговорна отговорност на Съюза - Съдържание на електронно писмо, изпратено от администрацията на пенсионирано длъжностно лице - Засягане на честта на жалбоподателя - Липса - Предаване на лични данни на жалбоподателя на адвоката му от страна на служители, представляващи институцията, в рамките на дело пред Съда на публичната служба - Нарушение на Регламент № 45/2001 - Неверни фактически твърдения))
   (2015/C 363/58)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Roderich Weissenfels (Фрайбург, Германия) (представител: G. Maximini, avocat)

      Ответник: Европейски парламент (представители: J. Steele и S. Seyr)

      Предмет

   Искане, от една страна, за отмяна на отказа на Европейския парламент по искането на жалбоподателя да му се заплати обезщетение за вредите, претърпени в резултат от нарушаването на правото му на личен живот и разпоредбите на Регламент № 45/2001 във връзка с воденето на предходно дело, и от друга страна, искане за обезщетение за сочените неимуществени вреди.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда г-н Weissenfels да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейския парламент.

      (1)  ОВ C 448, 15.12.2014 г., стр. 40.


title: Дело T-295/10: Жалба, подадена на 7 юли 2010 г. — Camara/Съвет

text:
               28.8.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 234/51

         Жалба, подадена на 7 юли 2010 г. — Camara/Съвет
   (Дело T-295/10)
   ()
   2010/C 234/91
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Kerfalla Person Camara (представител: J.-C. Tchikaya, avocat)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Регламент (ЕС) № 1284/2009 на Съвета от 22 декември 2009 година за налагане на някои специфични ограничителни мерки спрямо Република Гвинея в частта му, която засяга жалбоподателя,

               —

               да се осъди Съветът да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят иска отмяната на Регламент (ЕС) № 1284/2009 на Съвета от 22 декември 2009 година за налагане на някои специфични ограничителни мерки спрямо Република Гвинея (1), доколкото жалбоподателят е включен в списъка на физическите и юридическите лица, образуванията и органите, чиито финансови средства и икономически ресурси са замразени съгласно член 6 от този регламент.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква три правни основания, изведени от:

               —

               явна грешка в преценката, извършена при включването на жалбоподателя в списъка на физическите и юридическите лица, образуванията и органите, чиито финансови средства и икономически ресурси са замразени,

               —

               нарушаване на член 215, параграф 3 от ДФЕС, тъй като обжалваният регламент не съдържа никакви правни, и по-специално процесуални гаранции,

               —

               нарушаване на Хартата на основните права на Европейския съюз, доколкото обжалваният регламент нарушавал i) принципа за недопускане на дискриминация, запазвайки името на жалбоподателя в списъка на лицата, санкционирани поради социалния им произход, ii) правото на защита, доколкото в него не била предвидена процедура за информиране на жалбоподателя за предявените срещу него доказателства, iii) правото на ефективно средство за защита, тъй като Съветът не информирал жалбоподателя за способите за защита, и iv) правото на собственост на жалбоподателя.

      (1)  ОВ L 346, стp. 26.


title: Дело C-270/17: Преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam (Нидерландия), постъпило на 18 май 2017 г. — Openbaar Ministerie/Tadas Tupikas

text:
               21.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 277/24

         Преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam (Нидерландия), постъпило на 18 май 2017 г. — Openbaar Ministerie/Tadas Tupikas
   (Дело C-270/17)
   (2017/C 277/34)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Rechtbank Amsterdam

      Страни в главното производство

      Молител: Openbaar Ministerie

      Ответник: Tadas Tupikas

      Преюдициален въпрос

   Производство по обжалване,

               —

               в което делото е разгледано по същество, и

               —

               вследствие на което съответното лице (отново) е осъдено и/или е потвърдено първоинстанционното му осъждане,

               —

               а същевременно европейската заповед за арест е издадена за целите на изпълнението на осъдителната присъда,

         представлява ли „съдебен процес, вследствие на който е постановено решението“ по смисъла на член 4а, параграф 1 от Рамково решение 2002/584/ПВР (1)?

      (1)  Рамково решение на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3).


title: Дело T-494/10: Решение на Общия съд от 5 февруари 2013 г. — Bank Saderat Iran/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки срещу Иран за предотвратяване на ядреното разпространение — Замразяване на средства — Задължение за мотивиране — Право на защита — Право на ефективна съдебна защита — Явна грешка в преценката)

text:
               16.3.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 79/12

         Решение на Общия съд от 5 февруари 2013 г. — Bank Saderat Iran/Съвет
   (Дело T-494/10) (1)

   (Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки срещу Иран за предотвратяване на ядреното разпространение - Замразяване на средства - Задължение за мотивиране - Право на защита - Право на ефективна съдебна защита - Явна грешка в преценката)
   2013/C 79/20
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Bank Saderat Iran (Техеран, Иран) (представители: първоначално S. Gadhia и S. Ashley, solicitors, D. Anderson, QC, и R. Blakeley, barrister, впоследствие S. Gadhia, S. Ashley, R. Blakeley и D. Wyatt, QC, и накрая S. Ashley, R. Blakeley, D. Wyatt, S. Jeffrey и A. Irvine, solicitors)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bishop и R. Liudvinaviciute-Cordeiro)

      Встъпила страна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: S. Bolaert и M. Konstantinidis)

      Предмет

   искане за отмяна на Решение 2010/413/ОВППС на Съвета от 26 юли 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС (ОВ L 195, стр. 39), на Регламент за изпълнение (ЕС) № 668/2010 на Съвета от 26 юли 2010 година за прилагане на член 7, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 423/2007 относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 195, стр. 25), на Решение 2010/644/ОВППС на Съвета от 25 октомври 2010 година за изменение на Решение 2010/413 (ОВ L 281, стр. 81), на Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент № 423/2007 (ОВ L 281, стр. 1), на Решение 2011/783/ОВППС на Съвета от 1 декември 2011 година за изменение на Решение 2010/413 (ОВ L 319, стр. 71), на Регламент за изпълнение (ЕС) № 1245/2011 на Съвета от 1 декември 2011 година за прилагане на Регламент № 961/2010 (ОВ L 319, стр. 11) и на Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент № 961/2010 (ОВ L 88, стр. 1), доколкото тези актове се отнасят до жалбоподателя.

      Диспозитив

               1.

               Отменя, доколкото се отнасят до Bank Saderat Iran:

                           —

                           таблица Б, точка 7 от приложение II към Решение 2010/413/ОВППС на Съвета от 26 юли 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС,

                           —

                           таблица Б, точка 5 от приложението към Регламент за изпълнение (ЕС) № 668/2010 на Съвета от 26 юли 2010 година за прилагане на член 7, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 423/2007 относно ограничителни мерки срещу Иран,

                           —

                           дял I, таблица Б, точка 7 от приложението към Решение 2010/644/ОВППС на Съвета от 25 октомври 2010 година за изменение на Решение 2010/413,

                           —

                           таблица Б, точка 7 от приложение VIII към Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент № 423/2007,

                           —

                           Решение 2011/783/ОВППС на Съвета от 1 декември 2011 година за изменение на Решение 2010/413,

                           —

                           Регламент за изпълнение (ЕС) № 1245/2011 на Съвета от 1 декември 2011 година за прилагане на Регламент № 961/2010,

                           —

                           дял I, таблица Б, точка 7 от приложение IX към Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент № 961/2010.

               2.

               Запазва действието на Решение 2010/413, изменено с Решение 2010/644 и с Решение 2011/783, по отношение на Bank Saderat Iran до момента, в който отмяната на Регламент № 267/2012 породи действие.

               3.

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               4.

               Съветът на Европейския съюз понася, освен направените от него съдебни разноски, и тези на Bank Saderat Iran.

               5.

               Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 328, 4.12.2010 г.


title: Дело C-242/16: Преюдициално запитване от Supremo Tribunal de Justiça (Португалия), постъпило на 27 април 2016 г. — José Rui Garrett Pontes Pedroso/Netjets Management Limited

text:
               11.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 251/16

         Преюдициално запитване от Supremo Tribunal de Justiça (Португалия), постъпило на 27 април 2016 г. — José Rui Garrett Pontes Pedroso/Netjets Management Limited
   (Дело C-242/16)
   (2016/C 251/17)
   Език на производството: португалски

      Запитваща юрисдикция

   Supremo Tribunal de Justiça

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: José Rui Garrett Pontes Pedroso

      Ответник: Netjets Management Limited

      Преюдициални въпроси

               1)

               Оказват ли фактите по делото — служителят е пилот от гражданската авиация, като неговата дейност съгласно трудовия му договор обхваща цялото европейско въздушно пространство — влияние върху определянето на „мястото, където [работникът или служителят] обичайно осъществява дейността си“, и/или „мястото, където последно е осъществявал дейност“, по смисъла на член 19, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 44/2001 (1) на Съвета от 22 декември 2000 г.?

               2)

               При отрицателен отговор на този въпрос, тоест ако тези критерии не оказват влияние върху определянето им:

                           i)

                           трябва ли/може ли за „мястото, където [работникът или служителят] обичайно осъществява дейността си“, по смисъла на посочената разпоредба от правото на Съюза да се приеме летището, където се намира въздухоплавателното средство, което служителят трябва да управлява, и където започва полетът и съответно — изпълнението на служебните му задължения?
                           И/или трябва/може за такова място да се приеме мястото, където са регистрирани управляваните от служителя въздухоплавателни средства?
                           И/или трябва/може за такова място да се приеме мястото, където служителят е получавал инструкции, съобщения и информация относно полетните операции, различните аспекти на трудовото му правоотношение и процедурата по прекратяването на това правоотношение?

                           ii)

                           Трябва ли/може ли за „мястото, където последно е осъществявал дейност“, по смисъла на посочената разпоредба от правото на Съюза да се приеме летището, където се е намирало последното въздухоплавателно средство, което служителят е управлявал преди прекратяването на трудовото правоотношение?
                           Или трябва/може за такова място да се приеме определеното от страните входно летище (gateway airport), от което служителят е бил превозен за последен път преди прекратяването на трудовото правоотношение до летището, където се е намирало последното управлявано от него въздухоплавателно средство, и на което летище той впоследствие се е върнал?

               3.

               Може ли в контекста на фактите по делото изразът „мястото, където дейността, за която е нает работникът или служителят, е разположена или е била разположена“, по смисъла на член 19, параграф 2, буква б) от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 г. да се тълкува като „оперативния център“ на предприятието, посочено като работодател в трудовия договор, където се извършва процедурата по наемане на пилотите (посредством приемане и разглеждане на съответните кандидатури) и където се провежда тяхното първоначално и допълнително обучение, макар въпросният „оперативен център“ да работи и да се помещава в друго, юридически самостоятелно предприятие, ако и двете предприятия са част от една и съща икономическа група?

               4.

               Може ли в контекста на фактите по делото изразите „централно управление“ и „основно място на стопанска дейност“ по смисъла на член 60, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 г. да се тълкуват като „оперативния център“ на предприятието, посочено като работодател в трудовия договор, където се контролират всички аспекти на дейността (от контрола на техническото обслужване, полетните операции и изготвянето на програми до експлоатацията, техническото обслужване и осигуряването на екипаж за въздухоплавателните средства, наземните операции и кетъринга), откъдето се отправят всички инструкции до пилотите, където се провежда тяхното първоначално и допълнително обучение и се разглеждат въпросите относно човешките ресурси и диспиплинарната отговорност или оплакванията, макар въпросният „оперативен център“ да работи и да се помещава в друго, юридически самостоятелно предприятие, ако и двете предприятия са част от една и съща икономическа група?

               5.

               Трябва ли, като се има предвид съображение 13 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 г., съгласно което във връзка със застраховането, потребителските договори и трудовата заетост по-слабата страна трябва да бъде защитена от правила за компетентност, които са в по-висока степен благоприятни за нейните интереси, отколкото общите правила, член 19, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 г. да се тълкува по по-благоприятен за служителя начин?

      (1)  Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 г относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, стр. 1; Специално издание на български 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74 и поправка в ОВ L 10, 2014г., стр. 32)


title: Дело T-675/16: Жалба, подадена на 22 септември 2016 г. — Wirecard/EUIPO (mycard2go)

text:
               7.11.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 410/28

         Жалба, подадена на 22 септември 2016 г. — Wirecard/EUIPO (mycard2go)
   (Дело T-675/16)
   (2016/C 410/39)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Wirecard AG (Ашхайм, Германия) (представител: A. Bayer, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Данни за производството пред EUIPO

      Спорна марка: марка на Европейския съюз „mycard2go“— заявка за регистрация № 14 303 416

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 21 юли 2016 г. по преписка R 282/2016-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение и да върне преписката на ответника с оглед продължаването на производството по регистрация във връзка с марка на Съюза № 014303416,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски, включително направените в производството по обжалване пред EUIPO.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 207/2009 във връзка с член 7, параграф 2 от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-46/09: Иск, предявен на 30 януари 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Република Естония

text:
               18.4.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 90/12

         Иск, предявен на 30 януари 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Република Естония
   (Дело C-46/09)
   2009/C 90/18
   Език на производството: естонски

      Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: E. Randvere и K. Simonsson)

      Ответник: Република Естония

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като не е транспонирала правилно в националното право разпоредбите на Директива 2000/59/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 27 ноември 2000 година относно пристанищните приемни съоръжения за отпадъци от експлоатацията на корабите и на остатъци от товари, Република Естония не е изпълнила изискванията на член 11 от Директива 2000/59/ЕО;

               —

               да се осъди Република Естония да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   От член 11, параграф 2, буква a) от Директива 2000/59 е видно, че Република Естония има задължението да определи критериите с цел да осъществи подбора на корабите, които трябва да бъдат предмет на проверка, различни от риболовните кораби и от корабите за развлечения, имащи разрешение да превозват максимум 12 пътници.
   Член 11, параграф 2, буква a) от Директива 2000/59 предвижда, че ако компетентният орган не е удовлетворен от резултатите от тази проверка, той следи корабът да не напуска пристанището преди да е депонирал отпадъците от експлоатацията си и остатъците от товари в пристанищно приемно съоръжение в съответствие с членове 7 и 10.
   Република Естония e информирала за своето намерение да попълни естонското законодателство с цел правилното прилагане на тези разпоредби от директивата. Комисията не разполага с информации за приемането на такива изменения.

      (1)  ОВ L 332, стр. 81; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 8, стр. 22.


title: Дело C-281/15: Определение на Съда (първи състав) от 12 май 2016 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht München — Германия — Soha Sahyouni/Raja Mamisch (Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Регламент (ЕО) № 1259/2010 — Приложно поле — Признаване на решение за развод по частноправен ред, постановено от религиозна инстанция в трета държава — Явна липса на компетентност на Съда)

text:
               1.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/5

         Определение на Съда (първи състав) от 12 май 2016 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht München — Германия — Soha Sahyouni/Raja Mamisch
   (Дело C-281/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда - Съдебно сътрудничество по граждански дела - Регламент (ЕО) № 1259/2010 - Приложно поле - Признаване на решение за развод по частноправен ред, постановено от религиозна инстанция в трета държава - Явна липса на компетентност на Съда))
   (2016/C 279/08)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Oberlandesgericht München

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Soha Sahyouni

      Ответник: Raja Mamisch

      Диспозитив

   Произнасянето по въпросите, поставени от Oberlandesgericht München (Върховен областен съд, Мюнхен) с акт от 2 юни 2015 г., очевидно не е от компетентността на Съда на Европейския съюз.

      (1)  ОВ C 294, 7.9.2015 г.


title: Дело T-712/15: Жалба, подадена на 3 декември 2015 г. — Crédit Mutuel Arkéa/ЕЦБ

text:
               15.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 59/33

         Жалба, подадена на 3 декември 2015 г. — Crédit Mutuel Arkéa/ЕЦБ
   (Дело T-712/15)
   (2016/C 059/38)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Crédit Mutuel Arkéa (Le Relecq-Kerhuon, Франция) (представител: H. Savoie, avocat)

      Ответник: Европейска централна банка

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               Да отмени решението на Европейската централна банка от 5 октомври 2015 година (ECB/SSM/2015 — 9695000CG7B8NLR5984/28), с което се определят пруденциалните изисквания към групата Crédit Mutuel.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.

               1.

               Първото основание, изведено от обстоятелството, че решението на Европейската централна банка от 5 октомври 2015 година (по-нататък „решението“) е незаконосъобразно, с мотива, че то нарушава разпоредбите на европейското право, които ограничават правомощията на ЕЦБ в областта на пруденциалния надзор единствено до кредитните институции.
               Това основание има четири части.

                           —

                           Първа част, съгласно която правото, приложимо към ЕЦБ в областта на банковия надзор, ограничава стриктно нейната компетентност единствено до кредитните институции и други финансови институции.

                           —

                           Втора част, съгласно която Confédération nationale du Crédit Mutuel (CNCM) не е кредитна институция и по отношение на нея ЕЦБ не може да извършва надзора, упражняван над Crédit Mutuel.

                           —

                           Трета част, съгласно която невъзможността за ЕЦБ да упражнява над CNCM правомощие за пруденциален надзор се потвърждава от обстоятелството, че тя няма никакво правомощие да санкционира, както ЕЦБ признава това.

                           —

                           Четвърта част, съгласно която, поради обстоятелство, че няма право да предписва никакви мерки на CNCM, било безсмислено и юридически неправилно в решението да се предписват коригиращи мерки на Групата Crédit Mutuel, която нямала правна форма на съществуване.

               2.

               Второто основание, изведено от обстоятелството, че решението следва да бъде отменено с мотива, че то неправомерно разглежда съвкупността Crédit Mutuel като група по смисъла на европейските разпоредби, приложими в областта на пруденциалния надзор.
               Това основание се състои от три части:

                           —

                           Първа част, съгласно която общият принцип, записан в европейската правна уредба, от една страна е пруденциалният надзор над кредитните институции на индивидуална основа, и от друга страна, консолидираният надзор над групите взаимоспомагателни осигурители с презумпцията, че те могат да бъдат приравнени на единно образувание.

                           —

                           Втора част, съгласно която определените от европейската правна уредба правни условия, позволяващи пруденциален надзор над банковите групи, не са изпълнени.

                           —

                           Трета част, съгласно която едно от трите условия, позволяващи консолидиран надзор над съвкупността Crédit Mutuel, в случая не е изпълнено.

               3.

               Третото основание, изведено обстоятелството, че решението следва да бъде отменено също така поради това, че с него неправомерно се увеличавало от 8 % на 11 % изискването за базов собствен капитал от първи ред, приложимо към групата Crédit Mutuel Arkéa.
               Това основание се състои от две части:

                           —

                           Първа част, съгласно която решението е опорочено от грешка в прилагането на правото.

                           —

                           Втора част, съгласно която решението е опорочено и от грешки в преценката.


title: Дело T-187/13: Жалба, подадена на 2 април 2013 г. — Jannatian/Съвет

text:
               15.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 171/29

         Жалба, подадена на 2 април 2013 г. — Jannatian/Съвет
   (Дело T-187/13)
   2013/C 171/56
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Mahmoud Jannatian (Техеран, Иран) (представители: E. Rosenfeld и S. Monnerville, lawyers)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени в частта относно жалбоподателя: i) Обща позиция 2008/479/ОВППС на Съвета от 23 юни 2008 година за изменение на Обща позиция 2007/140/ОВППС относно ограничителните мерки срещу Иран (1); ii) Решение 2008/475/ЕО на Съвета от 23 юни 2008 година за прилагане на член 7, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 423/2007 относно ограничителните мерки срещу Иран (2); iii) Обща позиция 2008/652/ОВППС на Съвета от 7 август 2008 година за изменение на Обща позиция 2007/140/ОВППС относно ограничителните мерки срещу Иран (3); iv) Решение 2009/840/ОВППС на Съвета от 17 ноември 2009 година за прилагане на Обща позиция 2007/140/ОВППС относно ограничителните мерки срещу Иран (4); v) Решение 2010/413/ОВППС на Съвета от 26 юли 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС (5); vi) Решение 2010/644/ОВППС на Съвета от 25 октомври 2010 година за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС (6); (vii) Регламент (ЕО) № 1100/2009 на Съвета от 17 ноември 2009 година за прилагане на член 7, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 423/2007 относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Решение 2008/475/ЕО (7); (viii) Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕО) № 423/2007 (8); и (ix) Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕС) № 961/2010 (9); и

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага седем правни основания.

               1.

               Първо правно основание, изведено от липсата на компетентност на Съвета

                           —

                           Жалбоподателят твърди, че съгласно член 215 от Договора за функционирането на Европейския съюз ограничителни мерки могат да бъдат приемани само по съвместна инициатива на Комисията и върховния представител. Съветът приел оспорваните решения и регламенти, като действал самостоятелно. Поради това те са опорочени от липсата на компетентност.

               2.

               Второ правно основание, изведено от нарушение на задължението за мотивиране

                           —

                           Жалбоподателят твърди, че посоченият мотив за включването на г-н Jannatian в списъка в приложение II е твърде неясен, за да отговаря на установените в съдебната практика изисквания по отношение на задължението за мотивиране. За да изпълни задължението за мотивиране, Съветът следвало да изложи конкретните и специфични елементи, които са показателни за наличието на действителна подкрепа, оказана от жалбоподателя на правителството на Иран или на чувствителни по отношение на разпространението ядрени дейности на Иран. Поради това оспорваните решения и регламенти са опорочени от липсата на мотиви.

               3.

               Трето правно основание, изведено от нарушение на основните права на жалбоподателя

                           —

                           Жалбоподателят твърди на първо място, че тъй като не са мотивирани, оспорваните решения и регламенти следователно нарушават правото на защита на жалбоподателя; на второ място, че незаконосъобразността на оспорваните решения и регламенти засяга настоящото производство, тъй като от една страна е пречка за защитата на жалбоподателя, а от друга страна се засяга способността на Съда да упражни контрол за законосъобразност върху оспорваните решения и регламенти. От това следва, че са нарушени правата на жалбоподателя на ефективна съдебна защита. На последно място, доколкото жалбоподателят бил лишен от правото си на защита и тъй като е застрашена способността на Съда да упражни контрол за законосъобразност върху оспорваните решения и регламенти относно мерки за замразяване на финансови средства — които по самото си естество представляват „изключителна принуда“ — правото на собственост на жалбоподателя е необосновано ограничено.

               4.

               Четвърто правно основание, изведено от липсата на доказателства срещу жалбоподателя

                           —

                           Жалбоподателят твърди, че Съветът не привел доказателствата и данните, на които се основават приетите от него оспорвани решения и регламенти.

               5.

               Пето правно основание, изведено от неточност от фактическа страна

                           —

                           Жалбоподателят изтъква, че противно на посоченото в оспорваните решения и регламенти, жалбоподателят вече не бил заместник-ръководител на организацията за атомна енергия към съответния момент на включването му в списъка на лицата и образуванията, които попадат в обхвата на ограничителните мерки. Поради това Съветът допуснал фактическа грешка като включил жалбоподателя в списъка само на основание че към момента на приемане на различните оспорвани решения и регламенти, той е бил заместник-ръководител на организацията за атомна енергия.

               6.

               Шесто правно основание, изведено от грешка при прилагането на правото

                           —

                           Жалбоподателят твърди, че член 20, буква б) няма за цел да се прилага per se по отношение на физически лица на ръководни постове в някое от образуванията от списъка в приложение VIII. Освен това в член 20, буква б) се предвижда включването в списъка на лица, „които участват, имат пряко отношение или

                                 предоставят подкрепа за чувствителните ядрени дейности на Иран.“ Съветът допуснал грешка при прилагането на правото, като включил жалбоподателя в списъка от приложение II, без да приведе доказателства, че жалбоподателят предоставял активна и реална подкрепа за ядрените дейности на Иран към момента на включването му в списъка от приложение.

               7.

               Седмо правно основание, изведено от явна грешка при преценката на фактическите обстоятелства и нарушение на принципа на пропорционалност

                           —

                           Жалбоподателят твърди, че в настоящия случай не е налице цел от общ интерес, която може да обоснове налагането на толкова строги мерки на лица, които макар и за кратък срок са заемали ръководна позиция в организацията за атомна енергия на Иран. Освен това дори ако мерките бъдат счетени за обосновани с оглед на цел от общ интерес, те все още могат да пораждат критика, тъй като с тях не се спазва разумната пропорционалност между използваните средства и целта, чието постигане се иска.

      (1)  ОВ L 163, 24.6.2008 г., стр. 43.

      (2)  ОВ L 163, 24.6.2008 г., стр. 29.

      (3)  ОВ L 213, 8.8.2008 г., стр. 58.

      (4)  ОВ L 303, 18.11.2009 г., стр. 64.

      (5)  ОВ L 195, 27.7.2010 г., стр. 39.

      (6)  ОВ L 281, 27.10.2010 г., стр. 81.

      (7)  ОВ L 303, 18.11.2009 г., стр. 31.

      (8)  ОВ L 281, 27.10.2010 г., стр. 1.

      (9)  ОВ L 88, 24.3.2012 г., стр. 1.


title: Дело T-191/09: Решение на Общия съд от 16 декември 2010 г. — HIT Trading и Berkman Forwarding/Комисия (Митнически съюз — Внос на интегрирани електронни компактни флуоресцентни лампи (КФЛ-и) с произход от Пакистан — Последващо събиране на вносни мита — Искане за опрощаване на вносни мита — Член 220, параграф 2, буква б) и член 239 от Регламент (ЕИО) № 2913/92)

text:
               5.2.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/13

         Решение на Общия съд от 16 декември 2010 г. — HIT Trading и Berkman Forwarding/Комисия
   (Дело T-191/09) (1)

   (Митнически съюз - Внос на интегрирани електронни компактни флуоресцентни лампи (КФЛ-и) с произход от Пакистан - Последващо събиране на вносни мита - Искане за опрощаване на вносни мита - Член 220, параграф 2, буква б) и член 239 от Регламент (ЕИО) № 2913/92)
   2011/C 38/21
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Жалбоподатели: HIT Trading BV (Lelystad, Нидерландия) и Berkman Forwarding BV (Barendrecht, Нидерландия) (представител: A.T.M. Jansen, avocat)

      Ответник: Европейска комисия (представители: L. Bouyon и H. van Vliet, подпомагани от Y. van Gerven, avocat)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение C(2009) 747 окончателен на Комисията от 12 февруари 2009 г., с което се установява, че последващото вземане под отчет на някои вносни мита е обосновано и опрощаването на тези мита не е обосновано (преписка REC 01/08).

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Hit Trading BV и Berkman Forwarding BV да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 180, 1.8.2009 г.


title: Дело C-184/14: Решение на Съда (трети състав) от 16 юли 2015 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione — Италия) — A/B (Преюдициално запитване — Сътрудничество по граждански и търговски дела — Компетентност по въпроси, свързани със задължения за издръжка — Регламент (ЕО) № 4/2009 — Член 3, букви в) и г) — Искане за издръжка на ненавършили пълнолетие деца, предявено в хода на производство за съдебна раздяла в държава членка, различна от държавата, в която децата имат обичайно местопребиваване)

text:
               14.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 302/8

         Решение на Съда (трети състав) от 16 юли 2015 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione — Италия) — A/B
   (Дело C-184/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Сътрудничество по граждански и търговски дела - Компетентност по въпроси, свързани със задължения за издръжка - Регламент (ЕО) № 4/2009 - Член 3, букви в) и г) - Искане за издръжка на ненавършили пълнолетие деца, предявено в хода на производство за съдебна раздяла в държава членка, различна от държавата, в която децата имат обичайно местопребиваване))
   (2015/C 302/10)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Corte suprema di cassazione

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: A

      Ответник: B

      Диспозитив

   Член 3, букви в) и г) от Регламент (ЕО) № 4/2009 на Съвета от 18 декември 2008 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на съдебни решения и сътрудничеството по въпроси, свързани със задължения за издръжка, трябва да се тълкува в смисъл, че когато съд в една държава членка е сезиран с иск за съдебна раздяла или за прекратяване на брака на родители на ненавършило пълнолетие дете, а съд в друга държава членка е сезиран с иск за родителската отговорност за това дете, искането за издръжката на същото дете е акцесорно единствено спрямо иска за родителска отговорност по смисъла на член 3, буква г) от споменатия регламент.

      (1)  ОВ C 194, 24.6.2014 г.


title: Дело C-382/13: Решение на Съда (четвърти състав) от 23 април 2015 г. (преюдициално запитване от Centrale Raad van Beroep — Нидерландия) — C.E. Franzen, H.D. Giesen, F. van den Berg/Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (Преюдициално запитване — Социална сигурност на работниците мигранти — Регламент (ЕИО) № 1408/71 — Член 13, параграф 2 и член 17 — Краткотрайна работа в държава членка, различна от държавата на пребиваване — Приложимо законодателство — Отказ да се предоставят детски надбавки и намаляване на пенсията за осигурителен стаж и възраст от страна на държавата на пребиваване)

text:
               22.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 205/4

         Решение на Съда (четвърти състав) от 23 април 2015 г. (преюдициално запитване от Centrale Raad van Beroep — Нидерландия) — C.E. Franzen, H.D. Giesen, F. van den Berg/Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
   (Дело C-382/13) (1)

   ((Преюдициално запитване - Социална сигурност на работниците мигранти - Регламент (ЕИО) № 1408/71 - Член 13, параграф 2 и член 17 - Краткотрайна работа в държава членка, различна от държавата на пребиваване - Приложимо законодателство - Отказ да се предоставят детски надбавки и намаляване на пенсията за осигурителен стаж и възраст от страна на държавата на пребиваване))
   (2015/C 205/05)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Centrale Raad van Beroep

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: C.E. Franzen, H.D. Giesen, F. van den Berg

      Ответник: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

      Диспозитив

               1)

               Член 13, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, в изменената му и актуализирана редакция съгласно Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 г., изменен с Регламент (ЕО) № 1992/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 г., трябва да се тълкува в смисъл, че пребиваващите в дадена държава членка лица, които попадат в приложното поле на този регламент и които по договор за краткотрайна работа полагат труд няколко дни месечно на територията на друга държава членка, са подчинени на законодателството на държавата на заетост както за дните, в които полагат, така и за дните, в които не полагат наемен труд.

               2)

               Член 13, параграф 2, буква а) от Регламент № 1408/71, в изменената му и актуализирана редакция съгласно Регламент № 118/97, изменен с Регламент № 1992/2006, във връзка с параграф 1 от този член трябва да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като тези по главните производства допуска работник мигрант, подчинен на законодателството на държавата членка на заетост, да получава обезщетенията съгласно схемата на осигуряване за старост или детските надбавки на държавата членка на пребиваване, съгласно нейното законодателство.

      (1)  ОВ C 274, 21.9.2013 г.


title: Дело C-126/06: Определение на Съда (осми състав) от 19 януари 2007 г. (искане за преюдициално заключение от Dioikitiko Protodikeio Tripolis — Гърция) — Carrefour — Marinopoulos AE/Nomarchiaki aftodioikisi Tripolis (Свободно движение на стоки — Член 28 ЕО — Количествени ограничения — Мерки с равностоен ефект — Търговия на замразени тестени изделия)

text:
               14.4.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 82/10

         Определение на Съда (осми състав) от 19 януари 2007 г. (искане за преюдициално заключение от Dioikitiko Protodikeio Tripolis — Гърция) — Carrefour — Marinopoulos AE/Nomarchiaki aftodioikisi Tripolis
   (Дело C-126/06) (1)

   (Свободно движение на стоки - Член 28 ЕО - Количествени ограничения - Мерки с равностоен ефект - Търговия на замразени тестени изделия)
   (2007/C 82/19)
   Език на производството: гръцки
   Препращащ съд
   Dioikitiko Protodikeio Tripolis
   Страни в главното производство

      Ищец: Carrefour — Marinopoulos AE

      Ответник: Nomarchiaki aftodioikisi Tripolis
   Предмет
   Искане за преюдициално заключение — Dioikitiko Protodikeio Tripolis — Тълкуване на член 28 ЕО — Търговия с тестени полуфабрикати (изделия „bake -off“) — Изискване за разрешение
   Диспозитив
   Член 28 ЕО следва да бъде тълкуван в смисъл, че се противопоставя на национално законодателство, което подлага продажбата на изделия „bake off “на същите изисквания като тези, приложими към пълния технологически процес на производство и търговия с хляб и традиционни тестени изделия.

      (1)  ОВ C 108, 6.5.2006 г.


title: Дело C-89/12: Решение на Съда (четвърти състав) от 25 април 2013 г. (преюдициално запитване от Hof van Cassatie van België — Белгия) — Rose Marie Bark/Galileo Joint Undertaking, в ликвидация (Съвместни предприятия — Договори, сключени със служителите — Условия за работа — Регламент (ЕО) № 876/2002)

text:
               15.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 171/9

         Решение на Съда (четвърти състав) от 25 април 2013 г. (преюдициално запитване от Hof van Cassatie van België — Белгия) — Rose Marie Bark/Galileo Joint Undertaking, в ликвидация
   (Дело C-89/12) (1)

   (Съвместни предприятия - Договори, сключени със служителите - Условия за работа - Регламент (ЕО) № 876/2002)
   2013/C 171/15
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Hof van Cassatie van België

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Rose Marie Bark

      Ответник: Galileo Joint Undertaking, в ликвидация

      Предмет

   Преюдициално запитване — Hof van Cassatie van België — Тълкуване на член 11, параграф 2 от Устава на съвместното предприятие „Галилео“, съдържащ се в приложението към Регламент (ЕО) № 876/2002 на Съвета от 21 май 2002 година за създаване на съвместното предприятие „Галилео“ (ОВ L 138, стр. 1) — Срочни договори, сключени със служителите — Договори, които трябва да се основават на „Условията за работа на другите служители на Европейските общности“ — Задължително прилагане на разпоредбите на Правилника за длъжностните лице по отношение на условията за заплащане

      Диспозитив

   Член 11, параграф 2 от Устава на съвместното предприятие „Галилео“, съдържащ се в приложението към Регламент (ЕО) № 876/2002 на Съвета от 21 май 2002 година за създаване на съвместното предприятие „Галилео“, изменен с Регламент (ЕО) № 1943/2006 на Съвета от 12 декември 2006 г., трябва да се тълкува в смисъл, че Условията за работа на другите служители на Европейските общности, и по-конкретно установените в тези условия правила за определяне на възнаграждението, не се прилагат спрямо наетите на срочен договор служители на съвместното предприятие „Галилео“.

      (1)  ОВ C 133, 5.5.2012 г.


title: Дело C-203/13: Иск, предявен на 17 април 2013 година — Европейска комисия/Република България

text:
               8.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 164/12

         Иск, предявен на 17 април 2013 година — Европейска комисия/Република България
   (Дело C-203/13)
   2013/C 164/23
   Език на производството: български

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: O. Beynet, M. Heller, П. Михайлова)

      Ответник: Република България

      Искания

               —

               Да постанови, че тъй като не е приела всички законови, подзаконови и административни разпоредби за да транспонира член 3, параграф 7 и Приложение I, точка 1, буква а), втора алинея, букви б), в), г), е), з) и и) от Директива 2009/72/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 г. относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО или във всеки случай не е информирала Комисията относно приемането на такива мерки, Република България не е изпълнила задълженията си по член 49, параграф 1 от посочената директива,

               —

               да наложи на Република България в съответствие c член 260, параграф 3 от ДФЕС, плащане на имуществена санкция c оглед на неизпълнението от нейна страна на задължението си да уведоми Комисията относно мерките за транспониране на Директива 2009/72/ЕО, в размер на 8 448 евро на ден, считано от датата на произнасяне на съдебното решение по настоящата искова молба;

               —

               да се осъди Република България да заплати разходите по производството.

      Правни основания и главни доводи

   Срокът за приемане на мерките за транспониране на директивата е изтекъл на 3 март 2011 година.

      (1)  OB L 211, 14.8.2009 г., стр. 55


title: Дело F-77/11: Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 12 декември 2012 г. — Van Neyghem/Съвет (Публична служба — Длъжностни лица — Повишаване — Процедура па повишаване 2007 г. — Отказ за повишаване — Отмяна — Мерки за изпълнение — Ново съпоставяне на заслугите)

text:
               9.2.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/31

         Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 12 декември 2012 г. — Van Neyghem/Съвет
   (Дело F-77/11) (1)

   (Публична служба - Длъжностни лица - Повишаване - Процедура па повишаване 2007 г. - Отказ за повишаване - Отмяна - Мерки за изпълнение - Ново съпоставяне на заслугите)
   2013/C 38/59
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Kris Van Neyghem (Tienen, Белгия) (представител: M. Velardo, avocat)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bauer и J. Herrmann)

      Предмет

   Искане за отмяна на решението, прието в изпълнение на Решение по дело F-53/08 и за отхвърляне на кандидатурата на жалбоподателя за повишаване в степен AST 7 в рамките на процедурата по повишаване за 2007 г., както и обезщетение за вредите, които жалбоподателят твърди, че е претърпял

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски и е осъден да заплати една четвърт от съдените разноски на г-н Van Neyghem.

               3.

               Г-н Van Neyghem понася три четвърти от направените от него съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 340, 19.11.2011 г., стр. 40.


title: Дело T-218/10: Жалба, подадена на 12 май 2010 г. — DHL International/СХВП — Service Point Solutions (SERVICEPOINT)

text:
               17.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 195/26

         Жалба, подадена на 12 май 2010 г. — DHL International/СХВП — Service Point Solutions (SERVICEPOINT)
   (Дело T-218/10)
   2010/C 195/41
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: DHL International GmbH (Бон, Германия) (представители: K.-U. Jonas, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Service Point Solutions, SA (Барселона, Испания)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 25 февруари 2010 г. по преписка R 62/2009-2,

               —

               да се осъди ответникът и евентуално другата страна в производството да заплатят съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят.

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка, която се състои от словния елемент „SERVICEPOINT“, за стоки и услуги от класове 16, 20, 35 и 39.

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Service Point Solutions S.A.

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: фигуративна марка, която се състои от словния елемент „Service Point“, за стоки и услуги от класове 8, 9, 16, 20, 35, 38, 39 и 42; фигуративна марка, която се състои от словния елемент „service point“, за стоки и услуги от клас 16, и фигуративна марка, която се състои от словния елемент „service point“, за стоки и услуги от класове 9 и 42.

      Решение на отдела по споровете: приема възражението.

      Решение на апелативния състав:отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (1), тъй като не съществува вероятност от объркване на конфликтните марки, както и нарушение на член 76, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009, тъй като отделът по споровете неправилно не взема предвид различни документи.

      (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стр. 1).


title: Дело T-318/07: Определение на Първоинстанционния съд от 3 март 2008 г. — National Association of Licensed Opencast Operators/Комисия

text:
               26.4.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 107/43

         Определение на Първоинстанционния съд от 3 март 2008 г. — National Association of Licensed Opencast Operators/Комисия
   (Дело T-318/07) (1)

   (2008/C 107/75)

      Език на производството: английски

   Председателят на шести състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 247, 20.10.2007 г.


title: Дело C-484/14: Решение на Съда (трети състав) от 15 септември 2016 г. (преюдициално запитване от Landgericht München I — Германия) — Tobias Mc Fadden/Sony Music Entertainment Germany GmbH (Преюдициално запитване — Информационно общество — Свободно движение на услуги — Безжична локална мрежа (WLAN) на търговец — Предоставяне за свободно публично ползване — Отговорност на междинните доставчици — Обикновен пренос — Директива 2000/31/ЕО — Член 12 — Ограничаване на отговорността — Неизвестен потребител на тази мрежа — Нарушение на правата на притежателите на права върху защитено произведение — Задължение да се защити мрежата — Гражданска и професионална отговорност)

text:
               14.11.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 419/4

         Решение на Съда (трети състав) от 15 септември 2016 г. (преюдициално запитване от Landgericht München I — Германия) — Tobias Mc Fadden/Sony Music Entertainment Germany GmbH
   (Дело C-484/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Информационно общество - Свободно движение на услуги - Безжична локална мрежа (WLAN) на търговец - Предоставяне за свободно публично ползване - Отговорност на междинните доставчици - Обикновен пренос - Директива 2000/31/ЕО - Член 12 - Ограничаване на отговорността - Неизвестен потребител на тази мрежа - Нарушение на правата на притежателите на права върху защитено произведение - Задължение да се защити мрежата - Гражданска и професионална отговорност))
   (2016/C 419/05)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Landgericht München I

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Tobias Mc Fadden

      Ответник: Sony Music Entertainment Germany GmbH

      Диспозитив

               1)

               Член 12, параграф 1 от Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (Директива за електронната търговия), във връзка с член 2, буква а) от същата директива и с член 1, точка 2 от Директива 98/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 година за определяне на процедура за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и регламенти, изменена с Директива 98/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 юли 1998 година, трябва да се тълкува в смисъл, че услуга като разглежданата в главното производство, предоставяна от лице, което поддържа комуникационна мрежа, и състояща се в безплатното предоставяне на публично разположение на тази мрежа, представлява „услуга на информационното общество“ по смисъла на първата разпоредба, ако съответният доставчик я извършва с цел реклама на стоките, които продава, или на услугите, които предоставя.

               2)

               Член 12, параграф 1 от Директива 2000/31 трябва да се тълкува в смисъл, че за да може визираната в тази разпоредба услуга, състояща се в предоставяне на достъп до комуникационна мрежа, да се счита за предоставена, достъпът не трябва да надхвърля рамките на технически, автоматичен и пасивен способ за осигуряване на пренасянето на необходимата информация, като не се налага да е изпълнено каквото и да било допълнително изискване.

               3)

               Член 12, параграф 1 от Директива 2000/31 трябва да се тълкува в смисъл, че условието по член 14, параграф 1, буква б) от същата директива не се прилага по аналогия към споменатия член 12, параграф 1.

               4)

               Член 12, параграф 1 от Директива 2000/31, във връзка с член 2, буква б) от същата директива, трябва да се тълкува в смисъл, че не съществуват други изисквания, освен посочените в тази разпоредба, на които доставчикът на услуги за достъп до комуникационна мрежа трябва да отговаря.

               5)

               Член 12, параграф 1 от Директива 2000/31 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска лице, увредено от нарушение на правата му върху произведение, да може да предяви искане за обезщетение за вреди от доставчик на достъп до комуникационна мрежа с мотива, че такъв достъп е използван от трети лица за нарушение на правата му, както и искане за възстановяване на разходите за отправяне на предупреждение или за съдебните разноски по делото по това искане за обезщетение за вреди. При все това обаче посочената разпоредба трябва да се тълкува в смисъл, че допуска това лице да предяви искане за забрана на продължаването на нарушението, както и за плащане на разходите за отправяне на предупреждение и на съдебните разноски по делото срещу доставчик на достъп до комуникационна мрежа, чиито услуги са използвани за извършване на нарушението, ако исканията целят или следват приемането на разпореждане от национален орган или съд, с което на доставчика се забранява да позволява продължаването на нарушението.

               6)

               Член 12, параграф 1 от Директива 2000/31, във връзка с член 12, параграф 3 от същата директива, трябва да се тълкува, предвид изискванията, следващи от защитата на основните права, както и от предвидените в Директиви 2001/29 и 2004/48 правила, в смисъл, че не допуска прилагането на скрепена със санкция забрана като разглежданата в главното производство, която изисква от доставчик на достъп до комуникационна мрежа, позволяваща публично достъпна интернет връзка, да възпрепятства трети лица да предоставят на публично разположение посредством тази интернет връзка защитено с авторско право произведение или части от него чрез интернет платформите за обмен на файлове (peer-to-peer), когато доставчикът е свободен да избира какви технически мерки да вземе за съобразяване с тази забрана, дори и ако изборът му се свежда само до една мярка, състояща се в защита на интернет връзката с парола, при условие че потребителите на мрежата бъдат задължени да се идентифицират, за да получат необходимата парола, и не могат следователно да действат анонимно, като запитващата юрисдикция следва да провери дали това е така.

      (1)  ОВ C 46, 9.2.2015 г.


title: Дело C-491/15 P: Решение на Съда (първи състав) от 11 януари 2017 г. — Rainer Typke/Европейска комисия (Обжалване — Достъп до документи на институциите — Регламент (ЕО) № 1049/2001 — Член 3 — Понятие за документ — Член 2, параграф 3 — Документи, държани от институция — Квалифициране на информацията, съдържаща се в бази данни — Задължение за изготвяне на несъществуващ документ — Липса — Съществуващи документи, които могат да бъдат извлечени от база данни)

text:
               27.2.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 63/4

         Решение на Съда (първи състав) от 11 януари 2017 г. — Rainer Typke/Европейска комисия
   (Дело C-491/15 P) (1)

   ((Обжалване - Достъп до документи на институциите - Регламент (ЕО) № 1049/2001 - Член 3 - Понятие за документ - Член 2, параграф 3 - Документи, държани от институция - Квалифициране на информацията, съдържаща се в бази данни - Задължение за изготвяне на несъществуващ документ - Липса - Съществуващи документи, които могат да бъдат извлечени от база данни))
   (2017/C 063/05)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Rainer Typke (представител: C. Cortese, avvocato)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: F. Clotuche-Duvieusart и B. Eggers)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда г-н Rainer Typke да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 27, 25.1.2016 г.


title: Дело C-131/08 Р: Жалба, подадена на 1 април 2008 г. от Dorel Juvenile Group, Inc. срещу решението на Първоинстанционния съд (пети състав), постановено на 24 януари 2008 г. по дело T-88/06 — Dorel Juvenile Group, Inc./Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП)

text:
               21.6.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 158/10

         Жалба, подадена на 1 април 2008 г. от Dorel Juvenile Group, Inc. срещу решението на Първоинстанционния съд (пети състав), постановено на 24 януари 2008 г. по дело T-88/06 — Dorel Juvenile Group, Inc./Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП)
   (Дело C-131/08 Р)
   (2008/C 158/14)
   Език на производството: английски
   Страни

      Жалбоподател: Dorel Juvenile Group, Inc. (представител: д-р G. Simon, Rechtsanwältin)

      Друга страна в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП)
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на Първоинстанционния съд (пети състав) от 24 януари 2008 г. по дело Т-88/06,

               —

               да се отмени решение № R 616/2004-2 на втори апелативен състав от 11 януари 2006 г. и

               —

               да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Жалбоподателят твърди, че преценката на Първоинстанционния съд на условията за регистриране на търговска марка е твърде ограничителна. Той претендира, че Първоинстанционният съд е преценил естеството на думите „SAFETY 1st“ чрез отделен анализ на елемента „1st“ и е основал решението си на презумпцията, че тъй като този елемент е лишен от отличителен характер, той не може да придобие такъв характер при комбиниране с елемента „SAFETY“ от търговската марка. Според жалбоподателя Първоинстанционният съд е трябвало да прецени отличителния характер на марката въз основа на цялостното възприемане на думите „SAFETY 1st“ от средния потребител. Извършеното от съда разделяне на търговската марка „SAFETY 1st“ на съставните й части не отразява схващането и подхода на потребителите.
   Обжалваното решение се основава на критерий, според който изразът „safety first“ се употребява за обозначаване на стоките, попадащи в обхвата на заявената марка, „като информация относно качество или характерна особеност на стоките“. Жалбоподателят твърди, че този критерий е релевантен в контекста на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94, но не е мерилото, според което следва да се преценява член 7, параграф 1, буква б) от същия регламент. Следователно съдът основал становището си, че разглежданият знак попада в приложното поле на член 7, параграф 1, буква б), на обстоятелството, че той не отговаря на критериите за закрила, уредени в член 7, параграф 1, буква в).
   На последно място жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният съд пренебрегнал и факта, че член 12, буква б) от Регламент № 40/94 (1) представлява коректив за тълкуването на член 7, параграф 1, буква б).

      (1)  Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).