title: Дело T-197/10: Жалба, подадена на 27 април 2010 г. — BVR/СХВП — Austria Leasing (Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich)

text:
               3.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 179/47

         Жалба, подадена на 27 април 2010 г. — BVR/СХВП — Austria Leasing (Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich)
   (Дело T-197/10)
   2010/C 179/82
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken eV (BVR) (Берлин, Германия) (представител: I. Rinke, Rechtsanwältin)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Austria Leasing GmbH (Франкфурт, Германия)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 3 февруари 2010 г. (преписка № R 248/2009-1),

               —

               да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: Austria Leasing GmbH

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка, която съдържа словните елементи „Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen Bankengruppe Österreich“, за услуги от класове 35, 36 и 37

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: жалбоподателят

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: в частност, регистрирана в Германия фигуративна марка, която съдържа словния елемент „Raiffeisen“, за услуги от класове 36, 39 и 42

      Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (1), тъй като не съществувала вероятност от объркване на конфликтните марки.

      (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (OB L 78, 24.3.2009 г., стр. 1).


title: Дело T-508/16: Решение на Общия съд от 6 юли 2017 г. — Bodson и др./ЕИБ (Публична служба — Персонал на ЕИБ — Договорно естество на трудовото правоотношение — Възнаграждение — Реформа на режима на премиите — Оправдани правни очаквания — Правна сигурност — Явна грешка в преценката — Пропорционалност — Задължение за полагане на грижа — Член 11, параграф 3 от Вътрешния правилник на ЕИБ — Равно третиране)

text:
               21.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 277/45

         Решение на Общия съд от 6 юли 2017 г. — Bodson и др./ЕИБ
   (Дело T-508/16) (1)

   ((Публична служба - Персонал на ЕИБ - Договорно естество на трудовото правоотношение - Възнаграждение - Реформа на режима на премиите - Оправдани правни очаквания - Правна сигурност - Явна грешка в преценката - Пропорционалност - Задължение за полагане на грижа - Член 11, параграф 3 от Вътрешния правилник на ЕИБ - Равно третиране))
   (2017/C 277/67)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Jean-Pierre Bodson (Люксембург, Люксембург) и 450 други жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложение към решението (представител: L. Levi, адвокат)

      Ответник: Европейска инвестиционна банка (представители: първоначално C. Gómez de la Cruz, G. Nuvoli и T. Gilliams, впослествие T. Gilliams и G. Faedo, подпомагани от P.-E. Partsch, адвокат)

      Предмет

   Искане, основано на член 270 ДФЕС и целящо, от една страна, отмяната на решенията, съдържащи се във фишовете за премии за април 2013 г., с които се прилага към жалбоподателите решението на административния съвет на ЕИБ от 14 декември 2010 г. и решенията на управителния съвет на ЕИБ от 9 ноември 2010 г., от 29 юни и 16 ноември 2011 г. и от 20 февруари 2013 г., и от друга страна, осъждането на ЕИБ да плати на жалбоподателите сума, съответстваща на разликата между възнагражденията, платени в приложение на горепосочените решения и възнагражденията, дължими по силата на предходния режим, или ако това не е възможно, по силата на правилно приложения нов режим, както и искане за обезщетение на имуществените вреди, претърпени поради загубата на тяхната покупателна способност и на твърдените от тях неимуществени вреди

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда г-н Jean-Pierre Bodson и останалите членове на персонала на Европейската инвестиционна банка (ЕИБ), чиито имена са посочени в приложение, да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 274, 21.9.2013 г. (дело, първоначално регистрирано пред Съда на публичната служба на Европейския съюз под номер F-61/13 и прехвърлено на Общия съд на Европейския съюз на 1.9.2016 г.)


title: Дело T-783/14: Решение на Общия съд от 16 февруари 2017 г. — SolarWorld/Комисия (Дъмпинг — Субсидии — Внос на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (клетки) с произход или изпратени от Китай — Одобрение на намаление на минималната вносна цена по силата на ангажимент, приет в рамките на антидъмпинговата и антисубсидийната процедура — Промишленост на Съюза — Член 8, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1225/2009)

text:
               3.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 104/43

         Решение на Общия съд от 16 февруари 2017 г. — SolarWorld/Комисия
   (Дело T-783/14) (1)

   ((Дъмпинг - Субсидии - Внос на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (клетки) с произход или изпратени от Китай - Одобрение на намаление на минималната вносна цена по силата на ангажимент, приет в рамките на антидъмпинговата и антисубсидийната процедура - Промишленост на Съюза - Член 8, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1225/2009))
   (2017/C 104/60)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: SolarWorld AG (Бон, Германия) (представители: L. Ruessmann, адвокат, и J. Beck, solicitor)

      Ответник: Европейска комисия (представители: T. Maxian Rusche и A. Stobiecka-Kuik)

      Предмет

   Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решение на Комисията, което се съдържа в писмо от 15 септември 2014 г., адресирано до Китайската търговска камера за внос и износ на машини и електронни продукти, с референтен номер Trade/H4 (2014) 3328168, относно намаление на минималната вносна цена за внос на фотоволтаични модули и клетки, произведени от китайски производители износители, за който се прилага ценови ангажимент за последното тримесечие на 2014 г., в сила от 1 октомври 2014 г.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда SolarWorld AG да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 73, 2.3.2015 г.


title: Дело T-117/06: Решение на Първоинстанционния съд от 12 декември 2007 г. — DeTeMedien Deutsche/СХВП (suchen.de) (Марка на Общността — Заявка за словна марка на Общността suchen.de — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителни белези — Име на домейн — Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 40/94)

text:
               26.1.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 22/44

         Решение на Първоинстанционния съд от 12 декември 2007 г. — DeTeMedien Deutsche/СХВП (suchen.de)
   (Дело T-117/06) (1)

   (Марка на Общността - Заявка за словна марка на Общността suchen.de - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителни белези - Име на домейн - Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 40/94)
   (2008/C 22/81)
   Език на производството: немски
   Страни

      Жалбоподател: DeTeMedien Deutsche Telekom Medien GmbH (Франкфурт на Майн, Германия) (представители: първоначално J. Fesenmair и I. Gehring, впоследствие J. Fesenmair и T.M. Müller, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: G. Schneider)
   Предмет
   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 30 януари 2006 г. (преписка R 287/2005-1) относно заявка за регистрация на словния знак suchen.de като марка на Общността.
   Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда DeTeMedien Deutsche Telekom Medien GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 143, 17.6.2006 г.


title: Дело F-111/05: Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 15 март 2007 г. — Sanchez Ferriz/Комисия (Длъжностни лица — Оценяване — Доклад относно развитието на кариерата — Процедура по оценяване за периода 2001-2002 г.)

text:
               28.4.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/57

         Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 15 март 2007 г. — Sanchez Ferriz/Комисия
   (Дело F-111/05) (1)

   (Длъжностни лица - Оценяване - Доклад относно развитието на кариерата - Процедура по оценяване за периода 2001-2002 г.)
   (2007/C 95/113)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: Carlos Sanchez Ferriz (Брюксел, Белгия) (представител: F. Frabetti, avocats)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: J. Currall и H. Kraemer)
   Предмет
   Отмяната на доклада относно развитието на кариерата на ищеца за периода 2001-2002 г.
   Диспозитив

               1)

               Искът се отхвърля.

               2)

               Всяка страна понася направените от нея разноски.

      (1)  ОВ C 48, 25.2.2006 г., стр. 36 (дело, първоначално заведено пред Първоинстанционния съд на Европейските общности под номер Т-413/05 и прехвърлено на Съда на публичната служба на Европейския съюз с определение от 15.12.2005 г.)


title: Дело T-379/16: Иск, предявен на 18 юли 2016 г. — Basicmed Enterprises и др./Съвет и др.

text:
               17.10.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 383/14

         Иск, предявен на 18 юли 2016 г. — Basicmed Enterprises и др./Съвет и др.
   (Дело T-379/16)
   (2016/C 383/20)
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищци: Basicmed Enterprises Ltd (Лимасол, Кипър) и 19 други (представители: P. Tridimas, Barrister, K. Kakoulli, P. Panayides и C. Pericleous, lawyers)

      Ответници: Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия, Европейска централна банка, Еврогрупа, Европейски съюз

      Искания на ищците

   Ищците искат от Общия съд:

               —

               да осъди ответниците да им платят сумите, посочени в таблицата, приложена към исковата молба, както и лихви, считано от 16 март 2013 г. до постановяването на решението на Общия съд и

               —

               да осъди ответниците да платят съдебните разноски.

         При условията на евентуалност ищците искат от Общия съд:

               —

               да обяви, че Европейският съюз и/или ответните институции носят извъндоговорна отговорност;

               —

               да определи производството, по което да се установи действително понесената от ищците загуба, подлежаща на възстановяване и

               —

               да осъди ответниците да платят съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Ищците претендират обезщетение по член 268 и по член 340, алинеи 2 и 3 ДФЕС, уреждащи извъндоговорната отговорност на ЕС и на ЕЦБ за вредите, претърпени поради намаляването на влоговете на ищците в резултат на схемата за споделяне на загуби („bail-in“), приета от ответниците за Република Кипър.
   Според ищците мерките за споделяне на загуби, приети от Република Кипър, са въведени само за прилагане на приетите от ответниците мерки, и са били одобрени и от ответните институции. Ищците смятат, че схемата за споделяне на загуби е сериозно нарушение и в подкрепа на иска си излагат четири основания.

               1.

               Първото основание е изведено от твърдяно нарушение на правото на собственост, защитено от член 17, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 1 от Протокол № 1 към Европейската конвенция за защитата на правата на човека и основните свободи.

               2.

               Второто основание е изведено от нарушение на принципа на пропорционалност.

               3.

               Третото основание е изведено от нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания

               4.

               Четвъртото основание е изведено от нарушение на принципа за недопускане на дискриминация.


title: Дело C-528/15: Решение на Съда (втори състав) от 15 март 2017 г. (преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud — Чешка република) — Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie/Salah Al Chodor, Ajlin Al Chodor, Ajvar Al Chodor (Преюдициално запитване — Критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила — Регламент (ЕС) № 604/2013 („Дъблин III“) — Член 28, параграф 2 — Задържане с цел прехвърляне — Член 2, буква н) — Значителен риск от укриване — Обективни критерии — Липса на законово определение)

text:
               15.5.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 151/8

         Решение на Съда (втори състав) от 15 март 2017 г. (преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud — Чешка република) — Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie/Salah Al Chodor, Ajlin Al Chodor, Ajvar Al Chodor
   (Дело C-528/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила - Регламент (ЕС) № 604/2013 („Дъблин III“) - Член 28, параграф 2 - Задържане с цел прехвърляне - Член 2, буква н) - Значителен риск от укриване - Обективни критерии - Липса на законово определение))
   (2017/C 151/11)
   Език на производството: чешки

      Запитваща юрисдикция

   Nejvyšší správní soud

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie

      Ответници: Salah Al Chodor, Ajlin Al Chodor, Ajvar Al Chodor

      Диспозитив

   Член 2, буква н) от Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство, във връзка с член 28, параграф 2 от този регламент трябва да се тълкува в смисъл, че задължава държавите членки да определят в задължителна разпоредба с общо приложение обективни критерии, на които се основават причините да се смята, че е налице риск от укриване на кандидат, спрямо когото се прилага процедура за прехвърляне. Липсата на такава разпоредба води до неприложимост на член 28, параграф 2 от този регламент.

      (1)  ОВ C 16, 18.1.2016 г.


title: Дело C-575/16: Иск, предявен на 14 ноември 2016 г. — Европейска комисия/Чешка република

text:
               23.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 22/17

         Иск, предявен на 14 ноември 2016 г. — Европейска комисия/Чешка република
   (Дело C-575/16)
   (2017/C 022/23)
   Език на производството: чешки

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: H. Støvlbæk и K. Walkerová)

      Ответник: Чешка република

      Искания на ищеца

   Ищецът иска от Съда:

               —

               да обяви, че с въвеждането на условие за гражданство за упражняване на професията на нотариус, Чешката република не е изпълнила задълженията си, следващи от член 49 ДФЕС и

               —

               да осъди Чешката република да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Комисията счита, че условието за гражданство, наложено за упражняване на професията на нотариус в чешката правна система е дискриминационно и съставлява непропорционално ограничаване на свободата на установяване. Чешката република следователно не е изпълнила задълженията си, следващи от член 49 oт Договора за функционирането на Европейския съюз.
   Комисията счита, че възложените на нотариусите функции по силата на законодателството на Чешката република по естеството си не са свързани с упражняването на публична власт, поради което условието за гражданство, наложено за достъпа до професията на нотариус в чешката правна система не може да бъде оправдано с изключението, предвидено в член 51 Договора за функционирането на Европейския съюз.


title: Дело C-510/11 P: Решение на Съда (десети състав) от 24 октомври 2013 г. — Kone Oyj, Kone GmbH, Kone BV/Европейска комисия (Обжалване — Конкуренция — Картели — Пазар на услугите за монтаж и поддръжка на асансьори и ескалатори — Глоби — Известие относно освобождаването от глоби и намаляването на техния размер по делата за картели — Ефективна съдебна защита)

text:
               14.12.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 367/2

         Решение на Съда (десети състав) от 24 октомври 2013 г. — Kone Oyj, Kone GmbH, Kone BV/Европейска комисия
   (Дело C-510/11 P) (1)

   (Обжалване - Конкуренция - Картели - Пазар на услугите за монтаж и поддръжка на асансьори и ескалатори - Глоби - Известие относно освобождаването от глоби и намаляването на техния размер по делата за картели - Ефективна съдебна защита)
   2013/C 367/03
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Kone Oyj, Kone GmbH, Kone BV (представители: T. Vinje, solicitor, както и D. Paemen, avocat, и A. Tomtsis, dikigoros)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: E. Gippini Fournier и R. Sauer)

      Предмет

   Жалба срещу Решение на Общия съд (осми състав) от 13 юли 2011 г. по дело Kone и др./Комисия (T-151/07), с което Общият съд отхвърля жалбата за отмяна или намаляване на наложената на жалбоподателите глоба с Решение C(2007) 512, окончателен, на Комисията от 21 февруари 2007 г. относно производство по член 81 ЕО (дело COMP/E 1/38.823 — PO/Асансьори и ескалатори), постановено във връзка с картел на пазара на монтажа и поддръжката на асансьори и ескалатори в Белгия, Германия, Люксембург и Нидерландия, осъществяван чрез манипулиране на процедури за възлагане на поръчки, подялба на пазари, определяне на цените, разпределяне на проектите и на свързаните с тях договори, и чрез размяната на информация

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Kone Oyj, Kone GmbH и Kone BV да понесат направените от тях съдебни разноски, както и тези, които са направени от Европейската комисия.

      (1)  ОВ C 362, 10.12.2011 г.


title: Дело C-332/14: Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 9 юли 2014 г.  — Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft GbR/Finanzamt Krefeld

text:
               22.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/3

         Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 9 юли 2014 г. — Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft GbR/Finanzamt Krefeld
   (Дело C-332/14)
   2014/C 329/05
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesfinanzhof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft GbR

      Ответник: Finanzamt Krefeld

      Преюдициални въпроси

               1)

               Съдът на Европейския съюз е постановил, че член 17, параграф 5, трета алинея от Шеста директива 77/388/ЕИО (1) на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота позволява на държавите членки да предвидят, че за целите на изчисляването на подлежащата на приспадане част на данъка върху добавената стойност, платен по получени доставки във връзка с определена сделка като строителството на сграда със смесено предназначение, с предимство се прилага критерий за разпределяне, различен от посочения в член 19, параграф 1 от тази директива критерий, основан на оборота, при условие че избраният метод гарантира по-точно определяне на посочената подлежаща на приспадане част (решение на Съда на Европейския съюз от 8 ноември 2012 г., BLC Baumarkt, C-511/10 [EU:C:2012:689]).

                           а)

                           При придобиването или строителството на сграда със смесено предназначение трябва ли — с цел по-точно определяне на подлежащата на приспадане част от данъка — получените доставки, чиято цена спада към разходите за придобиване или производство, да се категоризират първо според вида на сделките, за чието извършване се използват (облагаеми или освободени), а само данъкът по останалите след тази категоризация доставки да се разпределя според критерий за площта или оборота?

                           б)

                           Принципите, изведени от Съда на Европейския съюз в решение от 8 ноември 2012 г., BLC Baumarkt, C-511/10 [EU:C:2012:689], и отговорът на предходния въпрос важат ли и за данъка по получени доставки във връзка с използването, обслужването или поддръжката на сграда със смесено предназначение?

               2)

               Трябва ли член 20 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота да се тълкува в смисъл, че предвидената в тази разпоредба корекция на първоначално приспаднатата сума следва да се прилага и в хипотезата, при която данъчнозадълженото лице е определило подлежащата на приспадане част на данъка по получени доставки във връзка със строителството на сграда със смесено предназначение по метода на оборота, който е предвиден в член 19, параграф 1 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота и е допустим съгласно националното право, но впоследствие в периода на корекция държавата членка е предвидила да се прилага с предимство друг критерий за разпределение?

               3)

               При утвърдителен отговор на предходния въпрос: принципите на правна сигурност и защита на оправданите правни очаквания пречка ли са за прилагането на член 20 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота, когато за случаи като описания по-горе държавата членка нито изрично е предвидила да се коригира приспаднатата сума, нито е приела преходни правила, а Bundesgerichtshof е признал за по принцип подходящ метода на оборота, приложен от данъчнозадълженото лице при определянето на подлежащата на приспадане част от данъка?

      (1)  Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1).


title: Дело T-113/06: Определение на Първоинстанционния съд от 22 септември 2009 г. — Fjord Seafood Norway и др./Съвет

text:
               7.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 267/82

         Определение на Първоинстанционния съд от 22 септември 2009 г. — Fjord Seafood Norway и др./Съвет
   (Дело T-113/06) (1)

   2009/C 267/146

      Език на производството: английски

   Председателят на пети състав разпореди делото да бъде частично заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 131, 3.6.2006 г.


title: Дело T-99/14: Решение на Общия съд от 14 юли 2016 г. — Alesa/Комисия (Обществени поръчки за услуги — Процедура за възлагане на обществени поръчки — Предоставяне на услуги за техническа помощ на китайските власти по проект „Устойчива урбанизация — свързване на еко градовете на Европа и Китай (EC-LINK)“ — Процедура на договаряне — Член 266, параграф 1 от Делегиран регламент (ЕС) № 1268/2012 — Прозрачност — Равно третиране — Извъндоговорна отговорност)

text:
               29.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 314/18

         Решение на Общия съд от 14 юли 2016 г. — Alesa/Комисия
   (Дело T-99/14) (1)

   ((Обществени поръчки за услуги - Процедура за възлагане на обществени поръчки - Предоставяне на услуги за техническа помощ на китайските власти по проект „Устойчива урбанизация - свързване на еко градовете на Европа и Китай (EC-LINK)“ - Процедура на договаряне - Член 266, параграф 1 от Делегиран регламент (ЕС) № 1268/2012 - Прозрачност - Равно третиране - Извъндоговорна отговорност))
   (2016/C 314/25)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Alesa Srl (Киети, Италия) (представител: N. Giampaolo, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия (представители: F. Erlbacher и A. Aresu)

      Предмет

   Първо, искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решението, публикувано в Притурка към Официален вестник на Европейския съюз (ОВ 2013/S 234 405244), с което Комисията възлага на друг оферент, а не на жалбоподателя обществена поръчка DCI-ASIE/2013/329-453 за предоставяне на услуги за техническа помощ по проект „Устойчива урбанизация — свързване на еко градовете на Европа и Китай (EC-LINK)“, второ, искане на основание член 268 ДФЕС за присъждане на обезщетение за вреди, които жалбоподателят твърди, че е претърпял и трето, искане на основание член 277 ДФЕС Общият съд да се произнесе по „законосъобразността/незаконосъобразността и приложимостта/неприложимостта“ на член 266 от Делегиран регламент (ЕС) № 1268/2012 на Комисията от 29 октомври 2012 година относно правилата за прилагане на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза (ОВ L 362, 2012 г., стр. 1) и на раздел 2.4.13 от Практическото ръководство за договорни процедури за външни действия на Европейския съюз.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Alesa Srl да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 102, 7.4.2014 г.


title: Дело C-367/15: Решение на Съда (пети състав) от 25 януари 2017 г. (преюдициално запитване от Sąd Najwyższy — Pologne) — Stowarzyszenie „Oławska Telewizja Kablowa“/Stowarzyszenie Filmowców Polskich (Преюдициално запитване — Директива 2004/48/EО — Член 13 — Интелектуална и индустриална собственост — Нарушение — Изчисляване на обезщетението — Уредба на дадена държава членка — Двоен размер на обикновено дължимото авторско възнаграждение)

text:
               13.3.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 78/2

         Решение на Съда (пети състав) от 25 януари 2017 г. (преюдициално запитване от Sąd Najwyższy — Pologne) — Stowarzyszenie „Oławska Telewizja Kablowa“/Stowarzyszenie Filmowców Polskich
   (Дело C-367/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Директива 2004/48/EО - Член 13 - Интелектуална и индустриална собственост - Нарушение - Изчисляване на обезщетението - Уредба на дадена държава членка - Двоен размер на обикновено дължимото авторско възнаграждение))
   (2017/C 078/02)
   Език на производството: полски

      Запитваща юрисдикция

   Sąd Najwyższy

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Stowarzyszenie „Oławska Telewizja Kablowa“

      Ответник: Stowarzyszenie Filmowców Polskich

      Диспозитив

   Член 13 от Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост следва да се тълкува в смисъл, че допуска национална уредба като разглежданата в главното производство, съгласно която притежателят на засегнато право на интелектуална собственост може да претендира от нарушителя на това право или поправяне на претърпените вреди, като се отчитат всички приложими аспекти на конкретния случай, или, без да е необходимо да доказва действителната вреда, заплащане на сума равна на двойния, а в случай на виновно нарушение — на тройния размер на съответното възнаграждение, което би било дължимо за разрешаването на ползването на съответното произведение.

      (1)  ОВ C 7, 11.1.2016 г.


title: Дело C-465/16 P: Жалба, подадена на 20 август 2016 г. от Съвет на Европейския съюз срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 9 юни 2016 г. по дело T-276/13, Growth Energy and Renewable Fuels Association/Съвет на Европейския съюз

text:
               31.10.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 402/21

         Жалба, подадена на 20 август 2016 г. от Съвет на Европейския съюз срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 9 юни 2016 г. по дело T-276/13, Growth Energy and Renewable Fuels Association/Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-465/16 P)
   (2016/C 402/23)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Съвет на Европейския съюз (представители: S. Boelaert, N. Tuominen, Avocat)

      Други страни в производството: Growth Energy, Renewable Fuels Association, Европейска комисия, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Съда:

               —

               да отмени решението на Общия съд от 9 юни 2016 г., съобщено на Съвета на 10 юни 2016 г., по дело T-276/13 Growth Energy and Renewable Fuels Association/Съвет на Европейския съюз,

               —

               да отхвърли първоинстанционната жалба за отмяна на обжалвания регламент (1), подадена от Growth Energy and Renewable Fuels Association,

               —

               да осъди Growth Energy and Renewable Fuels Association да заплати съдебните разноски на Съвета в производството пред първата инстанция и в настоящото производство.

         При условията на евентуалност,

               —

               да върне делото на Общия съд за ново разглеждане,

               —

               да не се произнася по присъждането на съдебни разноски в производството пред първата инстанция и в настоящото производство, в случай, че върне делото на Общия съд.

      Основания и основни доводи

   С настоящата жалба Съветът иска обжалваното съдебно решение да бъде отменено на следните основания:
   Констатацията на Общия съд за допустимост на жалбата и по-специално изводите му за наличие на пряко и лично засягане на жалбоподателите пред първата инстанция са неправилни от правна страна.

               a.

               Първо, Общият съд възприема виждането, че за установяване на пряко засягане е достатъчно, че четиримата производители от САЩ, включени в извадката, са производители на биоетанол. Този извод за наличие на пряко засягане обаче е в противоречие с установената съдебна практика, която отхвърля наличието на пряко засягане въз основа само на икономически последици.

               б.

               Второ, не е ясно по какъв начин само фактът, че производителите от САЩ са продавали биоетанола си на местни търговци/извършващи смесване предприятия, който впоследствие е бил препродаван на местни лица или изнасян от местни търговци/извършващи смесване предприятия в значителни количества в Съюза, преди облагането му с мита, би могъл да засегне съществено пазарното им положение. С цел да се докаже същественото засягане на пазарното им положение посредством въвеждането на мита, било необходимо жалбоподателите да установят най-малкото последиците на митата за нивото на вноса в Съюза вследствие на облагането с антидъмпингови мита. Въпреки това жалбоподателите не са предоставили информация в това отношение и обжалваното съдебно решение не съдържа никакви констатации по този въпрос. Това представлявало едновременно грешка в правото и грешка в преценката при прилагането на теста за пряко засягане, както и липса на изложени мотиви.

         Що се отнася по същество, Общият съд е допуснал грешка в правото във връзка с тълкуването на основния регламент (2) и още две грешки в правото във връзка с правото на СТО.

               a.

               Първо, Общият съд е тълкувал погрешно основния регламент, като е приел, че член 9, параграф 5 oт основния регламент прилага едновременно член 9.2 и член 6.10 oт Антидъмпинговото споразумение. От една страна, както може да се види от текста на член 9, параграф 5 oт основния регламент, последната разпоредба не засяга спорната извадка. Oт друга страна, член 6.10 oт Антидъмпинговото споразумение е приложен от член 17 и член 9, параграф 6 oт основния регламент, а не от член 9, параграф 5 oт основния регламент.

               б.

               Второ, Общият съд погрешно е тълкувал понятието „доставчик“ в член 9, параграф 5 oт основния регламент и в член 9.2 oт Антидъмпинговото споразумение. От логиката и общата система на член 9, параграф 5 следва, че само „източник, за който се установи, че е обект на дъмпинг и причинява вреда“ може да бъде доставчик. Въпреки това, тъй като производителите от САЩ не са имали експортна цена, те не са могли да бъдат обвинени в дъмпинг. В резултат на това Общият съд е допуснал грешка в правото като ги е квалифицирал като „доставчици“ по смисъла на член 9, параграф 5 oт основния регламент и член 9.2 oт Антидъмпинговото споразумение.

               в.

               Трето, Общият съд погрешно е тълкувал понятието „неприложимо“ в член 9, параграф 5 oт основния регламент и в член 9.2 oт Антидъмпинговото споразумение, като се е позовал на погрешно тълкуване на член 9, параграф 5 oт основния регламент в светлината на член 6.10 oт Антидъмпинговото споразумение, както и на доклада на Органа за уреждане на спорове по дело ЕС — Скрепителни елементи (3). Последният доклад разглеждал единствено член 9.2 oт Антидъмпинговото споразумение и следователно разглеждането му на понятието „неприложимо“ се отнасяло до положението и третирането, които член 9, параграф 5 oт основния регламент предвижда за износителите в непазарни икономики. Органът за уреждане на спорове не предоставял тълкуване на понятието „неприложимо“, което би могло да бъде приложено по настоящото дело, което не се отнася до износители в непазарни икономики.

         Накрая, Общият съд е направил погрешната по същество фактическа констатация, че изчислението на идвидидуални мита е „приложимо“. Положение, при което производителите на биоетанол нямат експортна цена, а само местна цена, правело явно неприложимо и невъзможно да бъде установен индивидуален дъмпингов марж и разрешавало на Комисията да установи eдинен дъмпингов марж за цялата страна.

      (1)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 157/2013 на Съвета от 18 февруари 2013 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на биоетанол с произход от Съединените американски щати (ОВ L 49, 2013 г., стр. 10).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 343, 2009 г., стр. 51).

      (3)  European Communities — Definitive Anti-Dumping Measures on Certain Iron or Steel Fasteners fromChina — AB-2011-2 — Report of the Appellate Body, WT/DS397/AB/R („EC — Fasteners,WT/DS397/AB/R“)


title: Дело T-764/14: Решение на Общия съд от 13 декември 2016 г. — European Dynamics Luxembourg и Evropaïki Dynamiki/Комисия (Обществени поръчки за услуги — Процедура за възлагане на обществени поръчки — Техническо съдействие, разработване и въвеждане на система за митнически транзит на ASEAN (ACTS) — Отхвърляне на офертата на оферент — Възлагане на поръчката на друг оферент — Критерии за подбор — Критерии за възлагане — Задължение за мотивиране — Явна грешка в преценката — Равно третиране — Прозрачност)

text:
               30.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 30/43

         Решение на Общия съд от 13 декември 2016 г. — European Dynamics Luxembourg и Evropaïki Dynamiki/Комисия
   (Дело T-764/14) (1)

   ((Обществени поръчки за услуги - Процедура за възлагане на обществени поръчки - Техническо съдействие, разработване и въвеждане на система за митнически транзит на ASEAN (ACTS) - Отхвърляне на офертата на оферент - Възлагане на поръчката на друг оферент - Критерии за подбор - Критерии за възлагане - Задължение за мотивиране - Явна грешка в преценката - Равно третиране - Прозрачност))
   (2017/C 030/46)
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Жалбоподатели: European Dynamics Luxembourg SA (Люксембург, Люксембург) и Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Атина, Гърция) (представители: първоначално M. Sfyri и I. Ampazis, адвокати, впоследствие M. Sfyri)

      Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално S. Bartelt и A. Marcoulli, впоследствие S. Bartelt и M. Konstantinidis)

      Предмет

   Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решението на Комисията от 5 септември 2014 г., с което се отхвърля направената от жалбоподателите оферта в ограничена процедура за възлагане на обществена поръчка EuropeAid/135040/C/SER/MULTI за разработване на пилотна автоматизирана система за управление на митническия транзит на ASEAN (ASEAN Customs Transit System) и поръчката се възлага на друг оферент.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда European Dynamics Luxembourg SA и Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 26, 26.1.2015 г.


title: Дело C-125/16: Преюдициално запитване от Prim’Awla tal-Qorti Ċivili (Малта), постъпило на 29 февруари 2016 г. — Malta Dental Technologists Association и др./Superintendent tas-Saħħa Pubblika, Kunsill tal-Professjonijiet Kumplimentari għall-Mediċina

text:
               30.5.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 191/11

         Преюдициално запитване от Prim’Awla tal-Qorti Ċivili (Малта), постъпило на 29 февруари 2016 г. — Malta Dental Technologists Association и др./Superintendent tas-Saħħa Pubblika, Kunsill tal-Professjonijiet Kumplimentari għall-Mediċina
   (Дело C-125/16)
   (2016/C 191/13)
   Език на производството: малтийски

      Запитваща юрисдикция

   Prim’Awla tal-Qorti Ċivili

      Страни в главното производство

      Ищци: Malta Dental Technologists Association и др.

      Ответници: Superintendent tas-Saħħa Pubblika, Kunsill tal-Professjonijiet Kumplimentari għall-Mediċina

      Преюдициални въпроси

               1)

               Несъвместимо ли е с принципите и правните норми, уреждащи създаването на единния пазар, и по-специално с тези в членове 49 ДФЕС, 52 ДФЕС и 56 ДФЕС, малтийските здравни власти да забраняват или да отказват да признаят професията „клиничен зъботехник“ („clinical dental technologist/denturist“), при положение че въпреки липсата на дискриминация в закона лица от други държави членки, които са подали заявление в този смисъл, на практика са лишени от възможността да се установят в Малта с цел упражняване на професията си и в случай че не съществува опасност за общественото здраве?

               2)

               Приложима ли е Директива 2005/36/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 година, наричана още Директивата за професионалните квалификации, по отношение на клиничните зъботехници, като се има предвид, че ако дадена протеза се окаже некачествена, единствената последица би била необходимостта от коригиране или смяна на некачествения стоматологичен апарат, без никакъв риск за пациента?

               3)

               Може ли наложената от малтийските здравни власти забрана, която се оспорва по настоящото дело, да послужи за постигане на целта за осигуряване на високо равнище на защита на общественото здраве, при положение че всяка некачествена протеза може да бъде сменена без никакъв риск за пациента?

               4)

               Представлява ли нарушение на принципа на пропорционалност начинът, по който ответникът — Главна инспекция по обществено здраве, тълкува и прилага Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 година по отношение на клиничните зъботехници, които подават заявления за признаване до същите малтийски здравни власти?

      (1)  Директива 2005/36/EО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 година относно признаването на професионалните квалификации (OB L 255, 30.9.2005 г., стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 3).


title: Дело C-301/11: Иск, предявен на 16 юни 2011 г. — Европейска комисия/Кралство Нидерландия

text:
               27.8.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/20

         Иск, предявен на 16 юни 2011 г. — Европейска комисия/Кралство Нидерландия
   (Дело C-301/11)
   2011/C 252/38
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: R. Lyal и W. Roels, gemachtigden)

      Ответник: Кралство Нидерландия

      Искания на ищеца

               —

               да се обяви, че като е одобрило и запазило в сила членове 3.60 и 3.61 от Закона за данък върху доходите (Wet inkomstenbelasting) от 2001 г. и членове 15c и 15d от Закона за корпоративното данъчно облагане (Wet Vennootschapsbelasting) от 1969 г., в редакцията им, която е била в сила към разглеждания момент, Кралство Нидерландия не е изпълнило задълженията си по Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 49 от него;

               —

               да се осъди Кралство Нидерландия да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Комисията счита, че данъчното облагане на нереализирани данъчни печалби при прехвърлянето на предприятие или на част от предприятие в друга държава членка или при преместването на седалището или на ефективния център на управление на предприятието в друга държава членка представлява пречка за свободата на установяване, която е несъвместима с член 49 ДФЕС.


title: Дело T-356/16: Определение на Общия съд от 7 март 2017 г. — Brita/EUIPO — Aquis Wasser-Luft-Systeme (maxima)

text:
               8.5.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 144/63

         Определение на Общия съд от 7 март 2017 г. — Brita/EUIPO — Aquis Wasser-Luft-Systeme (maxima)
   (Дело T-356/16) (1)

   (2017/C 144/96)
   Език на производството: немски
   Председателят на първи състав определи делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 305, 22.8.2016 г.


title: Дело C-17/08 P: Определение на Съда (осми състав) от 6 февруари 2009 г. — MPDV Mikrolab GmbH/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (Обжалване — Марка на Общността — Регламент № 40/94 — Член 7, параграф 1, буква в) — Отказ да се регистрира марката — Словна марка manufacturing score card — Описателен характер)

text:
               16.5.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/15

         Определение на Съда (осми състав) от 6 февруари 2009 г. — MPDV Mikrolab GmbH/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
   (Дело C-17/08 P) (1)

   (Обжалване - Марка на Общността - Регламент № 40/94 - Член 7, параграф 1, буква в) - Отказ да се регистрира марката - Словна марка manufacturing score card - Описателен характер)
   2009/C 113/29
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: MPDV Mikrolab GmbH (представител: W. Göpfert, Rechtsanwalt)

      Друга страна в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: G. Schneider)

      Предмет

   Жалба срещу решението на Първоинстанционния съд (първи състав) от 8 ноември 2007 г. по дело MPDV Mikrolab/СХВП (manufacturing score card) (T-459/05), с което Първоинстанционният съд отхвърля жалбата за отмяна на решението на втори апелативен състав на СХВП от 19 октомври 2005 г., с което се отхвърля жалбата срещу решението на проверителя да откаже регистрацията на словна марка „manufacturing score card“ за стоки и услуги от класове 9, 35 и 42 — Отличителен характер на словна марка, съставена от думи, всяка от които е описателна по отношение на характеристиките на съответните стоки или услуги

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда MPDV Mikrolab GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 79, 29.3.2008 г.


title: Дело C-473/06: Искане за даване на преюдициално заключение, представено от Trimeles Efeteion Athinon (Гърция) на 21 ноември 2006 г. — Ionas Stroumsas EPE/GlaxoSmithKline AEVE Farmakeftikon Proїonton

text:
               27.1.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 20/5

         Искане за даване на преюдициално заключение, представено от Trimeles Efeteion Athinon (Гърция) на 21 ноември 2006 г. — Ionas Stroumsas EPE/GlaxoSmithKline AEVE Farmakeftikon Proїonton
   (Дело C-473/06)
   (2007/C 20/07)
   Език на производството: гръцки
   Препращаща юрисдикция
   Trimeles Efeteion Athinon (Гърция)
   Страни в главното производство

      Ищец: Ionas Stroumsas EPE

      Ответник: GlaxoSmithKline AEVE Farmakeftikon Proїonton
   Преюдициални въпроси

               1)

               Когато отказът на предприятие с господстващо положение да изпълни изцяло заявките на търговци на фармацевтични продукти на едро, е продиктуван от намерението му да ограничи износната им дейност и по такъв начин да намали вредите, нанесени му от паралелната търговия, представлява ли отказът per se злоупотреба по смисъла на член 82 ЕО? Свързан ли е отговорът на този въпрос с факта, че паралелната търговия носи големи печалби за търговците на едро поради ценовите разлики, произтичащи от намесата на държавата, в държавите-членки на Европейския съюз, тоест от факта, че на фармацевтичния пазар не са налице условия на истинска конкуренция, а има силна държавна намеса? На последно място, уместно ли е националният съдия да прилага по един и същи начин общностните конкурентноправни норми както към конкурентно функциониращи пазари, така и към тези, при които конкуренцията е нарушена поради намеса от страна на държавата?

               2)

               Ако Съдът счита, че поради посочените по-горе причини ограничаването на паралелната търговия не съставлява практика на злоупотреба във всеки случай, в който то е наложено от предприятие с господстващо положение, как може да се прецени дали е налице злоупотреба? По- специално:

               2.1)

               Уместно ли е да се използват за критерии процентното надвишаване на обичайното вътрешно потребление и/или загубите, понесени от предприятие с господстващо положение спрямо общия му оборот и общата му печалба? При положителен отговор на този въпрос, по какъв начин трябва да се определят процентният размер на надвишение и този на загубите (последният — определен като процент от оборота и общите печалби), над които въпросното поведение би могло да се квалифицира като злоупотреба?

               2.2)

               Подходящо ли е да се използва подход, основан на преценка на интересите и ако това е така кои са интересите, които подлежат на такава преценка? По-конкретно:

                           а)

                           свързан ли е отговорът на въпроса с факта, че крайният пациент-потребител получава ограничени финансови ползи от паралелната търговия?

                           б)

                           трябва ли да се отчита, и до каква степен, интереса на социалноосигурителните органи от по-евтини лекарствени продукти?

               2.3)

               Какви други критерии и подходи е уместно да се прилагат в настоящия случай?


title: Дело C-40/07: Решение на Съда (осми състав) от 8 ноември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Директива 2001/42/ЕО — Оценка на последиците на някои планове и програми върху околната среда — Липса на транспониране на директива в предписания срок)

text:
               22.12.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/21

         Решение на Съда (осми състав) от 8 ноември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република
   (Дело C-40/07) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директива 2001/42/ЕО - Оценка на последиците на някои планове и програми върху околната среда - Липса на транспониране на директива в предписания срок)
   (2007/C 315/36)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности [представители: D. Recchia и J.-B. Laignelot]

      Ответник: Италианска република [представители: I. M. Braguglia и S. Fiorentino, avocat.]
   Предмет
   Неизпълнение на задължения в предвидения срок — Неприемане в предвидения срок на разпоредбите, необходими за съобразяване с Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 година относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда (ОВ L 197, стр. 30)
   Диспозитив

               1)

               Като не е въвела в сила в предписания срок законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 година относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда, Италианската република не е изпълнила задълженията си по посочената директива.

               2)

               Осъжда Италианската република да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 82, 14.4.2007 г.


title: Съединени дела C-162/08—C-164/08: Определение на Съда (шести състав) от 23 ноември 2009 г. (преюдициални запитвания от Monomeles Protodikeio Rethymnis, Гърция) — Geórgios K. Lagoudakis/Kentro Anoiktis Prostasias Hlikiomenon Dimou Rethymnis (C-162/08), Dimitrios G. Ladakis, Andréas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofoklis E. Mastorakis/Dimos Geropotamou (C-163/08) и Michail Zacharioudakis/Dimos Lampis (C-164/08) (Член 104, параграф 3, първа алинея от Процедурния правилник — Социална политика — Директива 1999/70/ЕО — Клаузи 5 и 8 от Рамковото споразумение относно срочната работа — Срочни трудови договори в обществения сектор — Първи или единствен договор — Последователни договори — Еквивалентна правна мярка — Намаляване на общото ниво на закрила на работниците — Мерки за предотвратяване на злоупотреби — Санкции — Абсолютна забрана за преобразуването на срочни трудови договори в договори с неопределена продължителност в обществения сектор — Последици от неправилно транспониране на директива — Конформно тълкуване)

text:
               13.3.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 63/16

         Определение на Съда (шести състав) от 23 ноември 2009 г. (преюдициални запитвания от Monomeles Protodikeio Rethymnis, Гърция) — Geórgios K. Lagoudakis/Kentro Anoiktis Prostasias Hlikiomenon Dimou Rethymnis (C-162/08), Dimitrios G. Ladakis, Andréas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofoklis E. Mastorakis/Dimos Geropotamou (C-163/08) и Michail Zacharioudakis/Dimos Lampis (C-164/08)
   (Съединени дела C-162/08—C-164/08) (1)

   (Член 104, параграф 3, първа алинея от Процедурния правилник - Социална политика - Директива 1999/70/ЕО - Клаузи 5 и 8 от Рамковото споразумение относно срочната работа - Срочни трудови договори в обществения сектор - Първи или единствен договор - Последователни договори - Еквивалентна правна мярка - Намаляване на общото ниво на закрила на работниците - Мерки за предотвратяване на злоупотреби - Санкции - Абсолютна забрана за преобразуването на срочни трудови договори в договори с неопределена продължителност в обществения сектор - Последици от неправилно транспониране на директива - Конформно тълкуване)
   2010/C 63/25
   Език на производството: гръцки

      Запитваща юрисдикция

   Monomeles Protodikeio Rethymnis

      Страни в главното производство

      Ищци: Geórgios K. Lagoudakis (C-162/08), Dimitrios G. Ladakis, Andréas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofoklis E. Mastorakis (C-163/08), Michail Zacharioudakis (C-164/08)

      Ответници: Kentro Anoiktis Prostasias Hlikiomenon Dimou Rethymnis (C-162/08), Dimos Geropotamou (C-163/08), Dimos Lampis(C-164/08)

      Предмет

   Преюдициално запитване — Monomeles Protodikeio Rethymnis — Тълкуване на клауза 5 и на клауза 8, параграфи 1 и 3 от приложението към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамковото споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 175, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129) — Забрана за приемането на национална правна уредба под претекст за транспониране, когато вече съществува национално законодателство, еквивалентно по смисъла на клауза 5, параграф 1 от директивата, като новата уредба намалява нивото на закрила на работниците на срочни трудови договори

      Диспозитив

               1.

               Клауза 5, параграф 1 от Рамковото споразумение относно срочната работа, сключено на 18 март 1999 г., което се съдържа като приложение към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), трябва да се тълкува в смисъл, че допуска приемането от държава членка на национална правна уредба като Президентски указ 164/2004 за разпоредбите относно работниците, наети въз основа на срочни трудови договори в обществения сектор, която, за да транспонира по-специално Директива 1999/70 и да приложи нейните разпоредби към обществения сектор, предвижда прилагането на мерките за предотвратяване на злоупотребата от използването на последователни срочни трудови договори или правоотношения, изброени в параграф 1, букви а)—в) от тази клауза, когато във вътрешното право вече съществува — като проверката за това се извършва от запитващата юрисдикция — „еквивалентна правна мярка“ по смисъла на посочената клауза като член 8, параграф 3 от Закон 2112/1920 относно задължителното прекратяване на трудовия договор на наетите в частния сектор лица, доколкото обаче посочената правна уредба, от една страна, не засяга ефективността на предотвратяването на злоупотребите от използването на последователни срочни трудови договори или правоотношения, както произтича от посочената еквивалентна правна мярка, и от друга страна, спазва общностното право, и по-специално клауза 8, параграф 3 от посоченото споразумение.

               2.

               Клауза 5, параграф 1, буква а) от Рамковото споразумение относно срочната работа трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска прилагането на национална правна уредба като разглежданата по главното производство от органите на съответната държава членка така, че подновяването на последователни срочни трудови договори в обществения сектор да се разглежда като оправдано от „обективни причини“ по смисъла на посочената клауза само поради това че тези договори се основават на законови разпоредби, които допускат подновяването им за задоволяване на някои временни нужди, макар че в действителност посочените нужди са устойчиви и дълготрайни. За сметка на това същата клауза не се прилага за сключването на първи или единствен срочен трудов договор или правоотношение.

               3.

               Клауза 8, параграф 3 от Рамковото споразумение относно срочната работа трябва да се тълкува в смисъл, че визираното в тази клауза „намаляване“ трябва да се разглежда по отношение на общото ниво на закрила, което е приложимо в съответната държава членка както за работниците, които са сключили последователни срочни трудови договори, така и за работниците, които са сключили първи или единствен срочен договор.

               4.

               Клауза 8, параграф 3 от Рамковото споразумение относно срочната работа трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба като Президентски указ 164/2004, който за разлика от по-ранно правило на вътрешното право като член 8, параграф 3 от Закон 2112/1920, от една страна, вече не предвижда, когато се прибягва неправомерно да срочни трудови договори в обществения сектор, преквалифицирането на последните в трудови договори с неопределена продължителност или го поставя в зависимост от спазването на определени кумулативни и ограничителни условия, и от друга страна, изключва от ползването на мерките за закрила, които предвижда, работниците, които са сключили първи или единствен срочен трудов договор, доколкото такива изменения — като проверката за това се извършва от запитващата юрисдикция — се отнасят до ограничена категория работници, които са сключили срочен трудов договор или са обезщетени чрез приемането на мерки за предотвратяване на злоупотребата от използването на срочни трудови договори по смисъла на клауза 5, параграф 1 от посоченото рамково споразумение.

               5.

               Все пак прилагането на това рамково споразумение от национална правна уредба като Президентски указ 164/2004 не може да доведе до намаляване на по-рано приложимата във вътрешния правов ред закрила за работници на срочни трудови договори до по-ниско равнище от определеното от предвидените от същото рамково споразумение разпоредби за минимална закрила. По-специално спазването на клауза 5, параграф 1 от Рамковото споразумение изисква такава правна уредба да предвиди, що се отнася до злоупотребата от използването на последователни срочни трудови договори, ефективни и задължителни мерки за предотвратяване на такова неправомерно използване, както и санкции, които са достатъчно ефективни и с възпиращо действие, за да гарантират пълната ефикасност на тези мерки за предотвратяване. Следователно запитващата юрисдикция трябва да извърши проверка дали са изпълнени тези условия.

               6.

               При обстоятелства като тези по делата по главното производство Рамковото споразумение относно срочната работа трябва да се тълкува в смисъл, че когато във вътрешния правов ред на съответната държава членка в разглежданата област има други ефективни мерки за недопускане и, ако е необходимо, за санкциониране на злоупотребата от използването на последователни срочни трудови договори по смисъла на клауза 5, параграф 1 от това споразумение, това не изключва възможността за прилагане на правило на националното право, съдържащо абсолютна забрана само в обществения сектор за преобразуването в трудов договор с неопределена продължителност на поредица от срочни трудови договори, които, тъй като са имали за предмет да задоволят устойчиви и дълготрайни нужди на работодателя, трябва да се разглеждат като неправомерни. Запитващата юрисдикция обаче трябва да прецени доколко условията за прилагане, както и ефективното прилагане на релевантните разпоредби на вътрешното право, ги превръщат в адекватна мярка за предотвратяване и, ако е необходимо, за санкциониране на злоупотребата от използването от публичната администрация на последователни срочни трудови договори или правоотношения.

               7.

               За сметка на това, тъй като клауза 5, параграф 1 от посоченото Рамково споразумение не е приложима за работниците, които са сключили първи или единствен срочен трудов договор, тази разпоредба не задължава държавите членки да приемат санкции, когато такъв договор в действителност задоволява устойчиви и дълготрайни нужди на работодателя.

               8.

               Запитващата юрисдикция следва да тълкува релевантните разпоредби на вътрешното право във възможно най-голяма степен в съответствие с клауза 5, параграф 1 и с клауза 8, параграф 3 от Рамковото споразумение относно срочната работа, както и в тази рамка да определи дали „еквивалентна правна мярка“ по смисъла на първата от тези клаузи като предвидената в член 8, параграф 3 от Закон 2112/1920 трябва да се приложи към споровете по главното производство вместо определени други разпоредби на вътрешното право.

      (1)  ОВ C 171, 5.7.2008 г.


title: Дело T-281/09: Решение на Общия съд от 16 декември 2010 г. — Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer/СХВП (CHROMA) (Марка на Общността — Заявка за словна марка на Общността „CHROMA“ — Абсолютно основание за отказ — Описателен характер — Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               12.2.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 46/12

         Решение на Общия съд от 16 декември 2010 г. — Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer/СХВП (CHROMA)
   (Дело T-281/09) (1)

   (Марка на Общността - Заявка за словна марка на Общността „CHROMA“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2011/C 46/22
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer AG (Frechen, Германия) (представител: J. Albrecht, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: S. Schäffner)

      Предмет

   Жалба за отмяна на решение на четвърти апелативен състав на СХВП от 8 май 2009 г. (преписка № R 1429/2008-4) относно регистрацията на словния знак „CHROMA“ като марка на Общността.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer AG да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 244, 10.10.2009 г.


title: Дело C-85/17 P: Жалба, подадена на 15 февруари 2017 г. от Mondelez UK Holdings & Services Ltd, по-рано Cadbury Holdings Ltd срещу решението на Общия съд (пети състав), постановено на 15 декември 2016 г. по дело T-112/13 — Mondelez UK Holdings & Services Ltd/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост, Société des produits Nestlé SA

text:
               6.6.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 178/5

         Жалба, подадена на 15 февруари 2017 г. от Mondelez UK Holdings & Services Ltd, по-рано Cadbury Holdings Ltd срещу решението на Общия съд (пети състав), постановено на 15 декември 2016 г. по дело T-112/13 — Mondelez UK Holdings & Services Ltd/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост, Société des produits Nestlé SA
   (Дело C-85/17 P)
   (2017/C 178/05)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Mondelez UK Holdings & Services Ltd, по-рано Cadbury Holdings Ltd (представители: T. Mitcheson QC, Barrister, P. Walsh, J. Blum и S. Dunstan, Solicitors)

      Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост, Société des produits Nestlé SA

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Съда да отмени следните части от решението на Общия съд по дело T-112/13:

               1)

               съображенията във връзка с втората част от първото основание, изложени в точки 37—44,

               2)

               съображенията във връзка с първата част от първото основание, изложени в точки 58—64,

               3)

               съображенията във връзка с третата част от първото основание, изложени в точки 78—111, и

               4)

               съображенията във връзка с четвъртата част, изложени в точки 144—169, и в частта от точка 177, която гласи: „Макар да е установено, че спорната марка е придобила отличителен характер чрез използване в Дания, Германия, Испания, Франция, Италия, Нидерландия, Австрия, Финландия, Швеция и Обединеното кралство“.

      Основания и основни доводи

               1)

               Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото във връзка със съображенията си относно втората част от първото основание, изложени в точки 37—44. Втората част се отнася до използването на марката за всички стоки, за които е била регистрирана. Общият съд е допуснал грешка, като е приел, че използваното в търговията шоколадово блокче, съставено от четири надлъжни парчета с трапецовидна форма, може да се класифицира като бонбон или бисквита.

               2)

               Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото във връзка със съображенията си относно първата част от първото основание, изложени в точки 58—64. Първата част се отнася до използването на марката във формата, в която е била регистрирана. Mondelez твърди, че марката изобщо не е била използвана във формата, в която е била регистрирана. Общият съд е приложил неправилни правни критерии, като: (i) не е взел в достатъчна степен под внимание извода си, че блокчето е форма, която изниква естествено в съзнанието за въпросните стоки, и (ii) се е основал на направено „спонтанно и незабавно свързване“ на формата с думата „KIT KAT“, противно на правилата, установени в дело C-215/14 Société des Produits Nestlé, EU:C:2015:604 (наричано по-нататък „дело C-215/14“).

               3)

               Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото във връзка със съображенията си относно третата част от първото основание, изложени в точки 78—111. Третата част се отнася до липсата на използване на марката като указание за произход и представените доказателства в това отношение. Общият съд е приложил неправилен правен критерий, като се е основал на изводите за разпознаване или свързване. Правилният подход е да се попита дали заинтересованият кръг потребители възприема стоката или услугата, обозначена само със заявената марка, като произхождаща от определено предприятие, за разлика от всяка друга евентуално съществуваща марка, в съответствие с обосновката, изложена от Съда в дело C-215/14.

               4)

               Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото във връзка със съображенията си относно четвъртата част от първото основание, изложени в точки 144—169 и в частта от точка 177, която гласи: „Макар да е установено, че спорната марка е придобила отличителен характер чрез използване в Дания, Германия, Испания, Франция, Италия, Нидерландия, Австрия, Финландия, Швеция и Обединеното кралство“. Четвъртата част се отнася до липсата на доказан отличителен характер, придобит чрез използване на марката в целия Европейски съюз. Общият съд правилно е приел, че Nestlé не е доказало, че марката е придобила отличителен характер в целия Европейски съюз и Mondelez не иска да оспорва това решение. Mondelez обаче не приема, че Nestlé е доказало в който и да е момент придобит отличителен характер за стоките в 10 държави — членки на ЕС или изобщо придобит отличителен характер. Общият съд е допуснал грешка, като е приложил неправилен правен критерий за всяка от въпросните държави членки, тъй като нито разпознаването, нито отнасянето или свързването са равнозначни на възприемането от съответните потребители на марката като разкриваща произход, както изисква критерият, установен от Съда в дело C-215/14.


title: Дело C-7/16: Определение на Съда (пети състав) от 5 юли 2016 г. (преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia n°11 de Vigo — Испания) — Banco Popular Español SA, PL Salvador SARL/Maria Rita Giraldez Villar, Modesto Martínez Baz (Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Директива 93/13/ЕИО — Неравноправни клаузи — Прехвърляне на вземане — Право на длъжника да погаси задължението си — Условия за упражняване на това право)

text:
               19.9.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 343/17

         Определение на Съда (пети състав) от 5 юли 2016 г. (преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia no11 de Vigo — Испания) — Banco Popular Español SA, PL Salvador SARL/Maria Rita Giraldez Villar, Modesto Martínez Baz
   (Дело C-7/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Член 99 от Процедурния правилник на Съда - Директива 93/13/ЕИО - Неравноправни клаузи - Прехвърляне на вземане - Право на длъжника да погаси задължението си - Условия за упражняване на това право))
   (2016/C 343/26)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Juzgado de Primera Instancia no11 de Vigo

      Страни в главното производство

      Взискатели: Banco Popular Español SA, PL Salvador SARL

      Длъжници: Maria Rita Giraldez Villar, Modesto Martínez Baz

      Диспозитив

   Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори трябва да се тълкува в смисъл, че не е приложима към национална правна уредба като разглежданата в главното производство относно правото на длъжник по вземане, прехвърлено от кредитора на трето лице, да погаси задължението си като заплати на третото лице цената, която последното е платило въз основа на това прехвърляне.

      (1)  ОВ C 118, 4.4.2016 г.


title: Дело T-202/12: Решение на Общия съд от 12 март 2014 г.  — Al Assad/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки срещу Сирия — Замразяване на средства — Включване на физическо лице в списъците на засегнатите лица — Лични връзки с представители на режима — Право на защита — Справедлив процес — Задължение за мотивиране — Тежест на доказване — Право на ефективна съдебна защита — Пропорционалност — Право на собственост — Право на личен живот)

text:
               28.4.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/18

         Решение на Общия съд от 12 март 2014 г. — Al Assad/Съвет
   (Дело T-202/12) (1)

   ((Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки срещу Сирия - Замразяване на средства - Включване на физическо лице в списъците на засегнатите лица - Лични връзки с представители на режима - Право на защита - Справедлив процес - Задължение за мотивиране - Тежест на доказване - Право на ефективна съдебна защита - Пропорционалност - Право на собственост - Право на личен живот))
   2014/C 129/22
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Bouchra Al Assad (Дамаск, Сирия) (представители: G. Karouni и C. Dumont, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: G. Étienne и M.-M. Joséphidès)

      Предмет

   Искане за частична отмяна, първо, на Решение за изпълнение 2012/172/ОВППС на Съвета от 23 март 2012 година за изпълнение на Решение 2011/782/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 87, стр. 103), второ, на Решение 2012/739/ОВППС на Съвета от 29 ноември 2012 година относно ограничителни мерки срещу Сирия и за отмяна на Решение 2011/782/ОВППС (ОВ L 330, стр. 21), трето, на Регламент за изпълнение (ЕС) № 363/2013 на Съвета от 22 април 2013 година за изпълнение на Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителните мерки с оглед на положението в Сирия (OВ L 111, стр. 1, поправка в ОВ L 127, 2013 г., стр. 27) и четвърто, на Решение 2013/255/ОВППС на Съвета от 31 май 2013 година относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 147, стр. 14) в частта, в която тези актове се отнасят до жалбоподателката.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда г-жа Bouchra Al Assad да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 217, 21.7.2012 г.


title: Дело C-420/10: Решение на Съда (трети състав) от 1 март 2012 г. (преюдициално запитване от Landgericht Hamburg — Германия) — Söll GmbH/Tetra GmbH (Пускане на пазара на биоциди — Директива 98/8/ЕО — Член 2, параграф 1, буква а) — Понятие за биоциди — Продукт, предизвикващ флокулация на вредителите, без да ги унищожава, отблъсква или обезврежда)

text:
               21.4.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 118/3

         Решение на Съда (трети състав) от 1 март 2012 г. (преюдициално запитване от Landgericht Hamburg — Германия) — Söll GmbH/Tetra GmbH
   (Дело C-420/10) (1)

   (Пускане на пазара на биоциди - Директива 98/8/ЕО - Член 2, параграф 1, буква а) - Понятие за биоциди - Продукт, предизвикващ флокулация на вредителите, без да ги унищожава, отблъсква или обезврежда)
   2012/C 118/05
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Landgericht Hamburg

      Страни в главното производство

      Ищец: Söll GmbH

      Ответник: Tetra GmbH

      Предмет

   Преюдициално запитване — Landgericht Hamburg — Тълкуване на член 2, параграф 1, буква a) от Директива 98/8/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 1998 година относно пускането на пазара на биоциди (ОВ L 123, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 24, стр. 67) — Определяне като „биоцид“ на продукт, който предизвиква флокулацията на вредителите, без да ги унищожава, отблъсква или обезврежда — Алгицид, съдържащ веществото алуминиев хлорид хидроксид — Понятие за биоцид

      Диспозитив

   Понятието за биоциди, съдържащо се в член 2, параграф 1, буква a) от Директива 98/8/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 1998 година относно пускането на пазара на биоциди трябва да се тълкува в смисъл, че обхваща дори продуктите, които оказват само непряко въздействие върху целевите вредители, стига да съдържат едно или няколко активни вещества с химическо или биологично въздействие, което е част от причинно-следствена верига, чиято цел е да предизвика инхибиторен ефект върху тези вредители.

      (1)  ОВ C 288, 23.10.2010 г.


title: Дело C-47/16: Преюдициално запитване от Augstākā tiesa (Латвия), постъпило на 27 януари 2016 г. — Valsts ieņēmumu dienests/SIA „Veloserviss“

text:
               29.3.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 111/15

         Преюдициално запитване от Augstākā tiesa (Латвия), постъпило на 27 януари 2016 г. — Valsts ieņēmumu dienests/SIA „Veloserviss“
   (Дело C-47/16)
   (2016/C 111/18)
   Език на производството: латвийски

      Запитваща юрисдикция

   Augstākā tiesa

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Valsts ieņēmumu dienests

      Ответник: SIA „Veloserviss“

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли задължението на вносителя за добросъвестност, съдържащо се в член 220, параграф 2, буква б) от Регламент № 2913/92 (1) на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността, да се разбира в смисъл, че

                           а)

                           включва задължението на вносителя да установи обстоятелствата, при които е изпратен полученият от износителя сертификат формуляр „А“ (сертификатите за частите, от които е съставена стоката, участието на износителя в производството на стоката и т.н.)?

                           б)

                           вносителят е действал недобросъвестно само поради това, че износителят е действал недобросъвестно (например, когато износителят не е разкрил действителния произход на разходите, себестойността на частите, от които е съставена стоката, и т.н. пред митническите органи на страната износител?

                           в)

                           задължението за добросъвестност не е изпълнено само поради това, че износителят е предоставил невярна информация на митническите власти на страната износител, поради което митническите власти на неговата страна са допуснали грешки при изпращането на сертификата?

               2)

               Може ли задължението на вносителя за добросъвестност, съдържащо се в член 220, параграф 2, буква б) от Регламент № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността да бъде доказано в достатъчна степен чрез общо описание на ситуацията, съдържаща се в съобщението и заключенията на OLAF, или въпреки това митническите органи са длъжни да съберат допълнителни доказателства за поведението на износителя?

      (1)  ОВ L 302, стр. 1.


title: Дело T-540/08: Решение на Общия съд от 11 юли 2014 г.  —Esso и др./Комисия (Конкуренция — Картели — Пазар на парафинови восъци — Пазар на суров парафин — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО — Определяне на цените и разпределяне на пазарите — Насоки относно метода за определяне на размера на глобите от 2006 г. — Продължителност на нарушението — Равно третиране — Пропорционалност — Пълен съдебен контрол)

text:
               1.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 292/23

         Решение на Общия съд от 11 юли 2014 г. —Esso и др./Комисия
   (Дело T-540/08) (1)

   ((Конкуренция - Картели - Пазар на парафинови восъци - Пазар на суров парафин - Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО - Определяне на цените и разпределяне на пазарите - Насоки относно метода за определяне на размера на глобите от 2006 г. - Продължителност на нарушението - Равно третиране - Пропорционалност - Пълен съдебен контрол))
   2014/C 292/28
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Esso Société anonyme française (Курбьовоа, Франция); Esso Deutschland GmbH (Хамбург, Германия); ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA (Антверпен, Белгия) и Exxon Mobil Corp. (Уест Трентън, Ню Джърси, Съединени американски щати) (представители: R. Subiotto, QC, R. Snelders, L.-P. Rudolf и M. Piergiovanni, адвокати)

      Ответник: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre и M. Gray, адвокати)

      Предмет

   искане за частична отмяна на Решение C (2008) 5476 окончателен на Комисията от 1 октомври 2008 година относно производство по член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП (преписка COMP/39.181 — Восъци за свещи) и искане за намаляване на размера на наложената на жалбоподателите глоба.

      Диспозитив

               1)

               Определя на 6 2 7 12  895 евро размера на глобата, наложена на Esso Société anonyme française в член 2 от Решение C (2008) 5476 окончателен на Комисията от 1 октомври 2008 година относно производство по член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП (преписка COMP/39.181 — Восъци за свещи.

               2)

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               3)

               Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски, както и съдебните разноски на Esso Société anonyme française.

               4)

               Esso Deutschland GmbH, ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA и Exxon Mobil Corp. понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 44, 21.2.2009 г.


title: Дело C-371/07: Решение на Съда (четвърти състав) от 11 декември 2008 г. (преюдициално запитване от Vestre Landsret — Дания) — Danfoss A/S, AstraZeneca A/S/Skatteministeriet (Шеста директива ДДС — Член 6, параграф 2 — Безвъзмездни доставки на услуги, извършени от данъчнозадълженото лице за цели, различни от икономическата дейност на лицето — Право на приспадане на ДДС — Член 17, параграф 6, втора алинея — Възможност за държавите-членки да запазят в сила изключенията от правото на приспадане, предвидени в тяхното национално законодателство към момента на влизане в сила на Шеста директива)

text:
               7.2.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 32/7

         Решение на Съда (четвърти състав) от 11 декември 2008 г. (преюдициално запитване от Vestre Landsret — Дания) — Danfoss A/S, AstraZeneca A/S/Skatteministeriet
   (Дело C-371/07) (1)

   (Шеста директива ДДС - Член 6, параграф 2 - Безвъзмездни доставки на услуги, извършени от данъчнозадълженото лице за цели, различни от икономическата дейност на лицето - Право на приспадане на ДДС - Член 17, параграф 6, втора алинея - Възможност за държавите-членки да запазят в сила изключенията от правото на приспадане, предвидени в тяхното национално законодателство към момента на влизане в сила на Шеста директива)
   (2009/C 32/11)
   Език на производството: датски
   Препращаща юрисдикция
   Vestre Landsret
   Страни в главното производство

      Ищец: Danfoss A/S, AstraZeneca A/S

      Ответник: Skatteministeriet
   Предмет
   Преюдициално запитване — Vestre Landsret — Тълкуване на член 6, параграф 2, член 17, параграф 6, втора алинея от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1) — Право на приспадане на данъка, начислен върху храната, предоставяна безплатно в стола на дружество на клиентите и на персонала на това дружество — Възможност за държавите-членки да запазят законодателството си относно изключенията от правото на приспадане към момента на влизане в сила на директивата
   Диспозитив

               1)

               Член 17, параграф 6, втора алинея от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска след влизането в сила на тази директива държава-членка да прилага изключение от правото на приспадане на платения по получени доставки ДДС, с който се облагат разходите във връзка с предоставената безплатна храна от столовете на предприятия на лица, с които са установени делови отношения, и на персонала по повод на работни събрания, при положение че към момента на влизането в сила това изключение не е действително приложимо за посочените разходи поради административна практика, съгласно която доставките на тези столове се облагат въз основа на себестойността, която се изчислява въз основа на производствените разходи, тоест цената на суровините, както и разходите за заплати във връзка с приготовлението и продажбата на тези храни и напитки, както и с управлението на столовете, в замяна на правото на цялостно приспадане на платения по получени доставки данък върху добавената стойност.

               2)

               Член 6, параграф 2 от Шеста директива 77/388 трябва да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба, от една страна, не се отнася до предоставянето на безплатна храна в столовете на предприятия на лица, с които са установени делови отношения, по повод на събрания, които се провеждат в помещенията на тези предприятия, когато от обективни данни следва — като това трябва да се провери от препращащата юрисдикция — че тази храна се предоставя за строго професионални цели. От друга страна, посочената разпоредба по принцип се отнася до предоставянето на безплатна храна от предприятие на персонала му в помещенията на предприятието, освен ако — като това също трябва да се провери от препращащата юрисдикция — изискванията на предприятието, като това да се гарантира непрекъснатостта и нормалния ход на работните събрания, не налагат работодателят да гарантира предоставянето на храна.

      (1)  ОВ C 247, 20.10.2007 г.


title: Дело T-549/12: Жалба, подадена на 26 декември 2012 г. — Nemeco/СХВП — Coca-Cola (NU)

text:
               2.3.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 63/21

         Жалба, подадена на 26 декември 2012 г. — Nemeco/СХВП — Coca-Cola (NU)
   (Дело T-549/12)
   2013/C 63/42
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Nemeco (Париж, Франция) (представител: E. Gaspar, адвокат)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: The Coca-Cola Company (Атланта, Съединени щати)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 16 октомври 2012 г. (преписка № R 266/2012-2);

               —

               да осъди СХВП да заплати своите разноски и разноските на Nemeco.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка „NU“, за стоки от клас 32 — международна регистрация № 1 033 122, в която е посочен Европейският съюз

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: регистрираната под № 5 386 081 като марка на Общността словна марка „NU YU“ за стоки от класове 29, 30 и 32

      Решение на отдела по споровете: уважава възражението в неговата цялост.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета.


               24.10.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 256/1

         2009/C 256/01
   Последна публикация на Съда в Официален вестник на Европейския съюз

         ОВ C 244, 10.10.2009 г.

      Предишни публикации

      ОВ C 233, 26.9.2009 г.

      ОВ C 220, 12.9.2009 г.

      ОВ C 205, 29.8.2009 г.

      ОВ C 193, 15.8.2009 г.

      ОВ C 180, 1.8.2009 г.

      ОВ C 167, 18.7.2009 г.

   Може да намерите тези текстове на:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Дело C-220/14 P: Жалба, подадена на 5 май 2014 г. от Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 27 февруари 2014 г. по дело T-256/11, Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar/Съвет на Европейския съюз

text:
               21.7.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 235/6

         Жалба, подадена на 5 май 2014 г. от Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 27 февруари 2014 г. по дело T-256/11, Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar/Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-220/14 P)
   2014/C 235/09
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin, Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar (представители: I. Burton, J. Binns, Solicitors, J. Lewis QC, B. Kennelly, J. Pobjoy, Barristers)

      Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

               —

               Да се отмени решението на Общия съд от 28 февруари 2014 г. по дело T-256/11;

               —

               да се отменят Решение 2011/172/ОВППС (1) oт 21 март 2011 г. и Регламент № 270/2011 (2) oт 21 март 2011 г., доколкото тези актове се прилагат по отношение на жалбоподателите;

               —

               да се осъди Съвета да заплати съдебните разноски по обжалването и производството пред Общия съд; и

               —

               да се вземат всякакви други мерки, които Съдът счита за подходящи.

      Основания и основни доводи

   На 20 май 2011 г. жалбоподателите подават жалба пред Общия съд за отмяна на решението и регламента, доколкото тези актове се прилагат по отношение на тях (наричана по-нататък „жалбата“). Общият съд отхвърля тази жалба. Жалбоподателите поддържат, че по този начин Общият съд е допуснал грешка в правото по следните съображения:

               1.

               Първо основание: Общият съд погрешно е приел, че решението е било законосъобразно прието на основание член 29 ДЕС.

               2.

               Второ основание: Общият съд погрешно е приел, че мотивът за налагане на ограничителните мерки срещу всеки от жалбоподателите е основателен и/или отговаря на правните критерии за вписване, изложени в член 1, параграф 1 от решението и член 2, параграф 1 от регламента.

               3.

               Трето основание: Общият съд погрешно е приел, че Съветът е изпълнил задължението си да изложи мотиви.

               4.

               Четвърто основание: Общият съд погрешно е разгледал оплакванията на жалбоподателите във връзка с правото на защита и правото на ефективни процесуални средства за защита.

               5.

               Пето основание: Общият съд погрешно е приел, че намесата в правото на собственост и/или свободата на стопанска инициатива на жалбоподателите е пропорционална.

               6.

               Шесто основание: Общият съд погрешно е приел, че не е налице „явна грешка в преценката“ на Съвета.

      (1)  ОВ L 76, стр. 63

      (2)  ОВ L 76, стр. 4


title: Дело T-716/14: Жалба, подадена на 9 октомври 2014 г.  — Tweedale/ЕОБХ

text:
               15.12.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 448/33

         Жалба, подадена на 9 октомври 2014 г. — Tweedale/ЕОБХ
   (Дело T-716/14)
   (2014/C 448/42)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Antony C. Tweedale (Брюксел, Белгия) (представител: B. Kloostra)

      Ответник: Европейски орган за безопасност на храните (ЕОБХ)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да констатира, че ЕОБХ е действал в нарушение на Конвенцията от Орхус, Регламент (EО) № 1049/2001 и на Регламент (EО) № 1367/2006 във връзка с решението на Комисията от 10 август 2011 г.,

               —

               да отмени решението на ЕОБХ от 30 юли 2014 г.,

               —

               да осъди ЕОБХ да заплати разноските в производството.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от твърдението, че с приемането на обжалваното решение ЕОБХ е действал в нарушение на член 4, параграф 4 от Конвенцията на Организацията на обединените нации за достъп до информация, участие на обществеността в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по екологични въпроси oт 25 юни 1998 година („Орхуската конвенция“), одобрена с Решение 2005/370/EО на Съвета от 17 февруари 2005 година, както и в нарушение на член 6, параграф 1 от Регламент (EО) № 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността („Орхуският регламент“) и член 4, параграф 2 от Регламент (EО) № 1049/2001 на Eвропейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията. В нарушение на тези разпоредби ЕОБХ не е признал в обжалваното решение задължението за оповестяване на информация за емисиите в околната среда, съдържащо се в поисканите документи.

               2.

               Второто правно основание е изведено от твърдението, че с приемането на обжалваното решение ЕОБХ е действал в нарушение на член 4, параграф 2 от Регламент (EО) № 1049/2001 и на задължението си да действа съгласно съответстващо на Орхуската конвенция тълкуване на основанието за отказ, установено в член 4, параграф 2 от Регламент (ЕО) 1049/2001, на основание член 4, параграф 4 от Орхуската конвенция.


title: Дело T-398/14: Жалба, подадена на 5 юли 2014 г.  — Best-Lock (Europe)/СХВП — Lego Juris (Форма на фигура играчка)

text:
               13.10.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 361/11

         Жалба, подадена на 5 юли 2014 г. — Best-Lock (Europe)/СХВП — Lego Juris (Форма на фигура играчка)
   (Дело T-398/14)
   2014/C 361/14
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Best-Lock (Europe) Ltd (Колн, Обединено кралство) (представител: W. Krahl, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Lego Juris A/S (Билунд, Дания)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 4 април 2014 г. по преписка R 1896/2013-4 и да отмени марка на Общността № 50  518 по отношение на клас 28,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за отмяна: Триизмерна марка във формата на фигура играчка за стоки от класове 9, 25 и 28 — марка на Общността № 50  518

      Притежател на марката на Общността: Lego Juris A/S

      Страна, която иска отмяна на марката на Общността: Жалбоподателят

      Решение на отдела по отмяна: Отхвърля отчасти искането за обявяване на недействителност

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: Нарушение на член 51, параграф 1, буква а) и член 15, параграф 2, буква а) от Регламент № 207/2009


title: Дело C-304/08: Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshofs (Германия) на 9 юли 2008 г. — Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV/Plus Warenhandelsgesellschaft mbH

text:
               27.9.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 247/6

         Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshofs (Германия) на 9 юли 2008 г. — Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV/Plus Warenhandelsgesellschaft mbH
   (Дело C-304/08)
   (2008/C 247/10)
   Език на производството: немски
   Препращаща юрисдикция
   Bundesgerichtshof
   Страни в главното производство

      Ищец: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV

      Ответник: Plus Warenhandelsgesellschaft mbH
   Преюдициален въпрос
   Трябва ли член 5, параграф 2 от Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/EО, 98/27/EО и 2002/65/EО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (EО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета (1) да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба не допуска национална правна уредба, според която търговска практика, при която участието на потребителите в състезание с премии или в игра с награди зависи от придобиването на стока или ползването на услуга, е недопустима по принцип, независимо от това дали в конкретния случай рекламната мярка засяга интересите на потребителите?

      (1)  ОВ L 149, стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260.


title: Дело C-672/13: Решение на Съда (шести състав) от 19 март 2015 г. (преюдициално запитване от Fővárosi Törvényszék - Унгария) — OTP Bank Nyrt/Magyar Állam, Magyar Államkincstár (Преюдициално запитване — Държавни помощи — Член 107, параграф 1 ДФЕС — Понятие за държавна помощ — Помощ за жилищни нужди, предоставена преди присъединяването на Унгария към Европейския съюз, на определена категория домакинства — Изплащане на помощта от кредитни институции в замяна на държавна гаранция — Член 108, параграф 3 ДФЕС — Мярка, която не е съобщена предварително на Европейската комисия — Неправомерност)

text:
               11.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 155/5

         Решение на Съда (шести състав) от 19 март 2015 г. (преюдициално запитване от Fővárosi Törvényszék - Унгария) — OTP Bank Nyrt/Magyar Állam, Magyar Államkincstár
   (Дело C-672/13) (1)

   ((Преюдициално запитване - Държавни помощи - Член 107, параграф 1 ДФЕС - Понятие за държавна помощ - Помощ за жилищни нужди, предоставена преди присъединяването на Унгария към Европейския съюз, на определена категория домакинства - Изплащане на помощта от кредитни институции в замяна на държавна гаранция - Член 108, параграф 3 ДФЕС - Мярка, която не е съобщена предварително на Европейската комисия - Неправомерност))
   (2015/C 155/06)
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Fővárosi Törvényszék

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: OTP Bank Nyrt

      Ответници: Magyar Állam, Magyar Államkincstár

      Диспозитив

   Държавната гаранция, предоставена от унгарската държава съгласно член 25, параграфи 1 и 2 от Правителствен указ № 12/2001 от 31 януари 2001 г. относно помощите за подпомагане на достъпа до жилище, предоставена изключително на кредитни институции, поначало представлява „държавна помощ“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС. Въпреки това запитващата юрисдикция следва да прецени по-специално селективния характер на посочената гаранция, като определи по-точно дали вследствие изменението на Указа, за което се твърди, че е направено през 2008 г., тази гаранция може да бъде предоставена на други икономически оператори освен на кредитни институции и при утвърдителен отговор — дали това обстоятелство може да постави под въпрос селективния характер на посочената гаранция.
   Ако се допусне, че запитващата юрисдикция квалифицира разглежданата в главното производство държавна гаранция като представляваща „държавна помощ“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, тази гаранция следва да се счита за нова помощ и по отношение на нея съществува задължение за предварително съобщаване на Европейската комисия съгласно член 108, параграф 3 ДФЕС. Запитващата юрисдикция следва да провери дали въпросната държава членка е изпълнила това задължение, и ако това не е така — да обяви посочената гаранция за неправомерна.
   Получателите на държавна гаранция като разглежданата в главното производство, предоставена при неспазване на член 108, параграф 3 ДФЕС и следователно неправомерна, не разполагат с правни средства за защита съгласно правото на Съюза.

      (1)  ОВ C 85, 22.3.2014 г.