title: Дело C-742/18 P: Решение на Съда (четвърти състав) от 3 септември 2020 г. — Чешка република/Европейска комисия, Кралство Швеция (Обжалване — Европейски фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и Европейски земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) — Разходи, изключени от финансиране от Европейския съюз — Разходи на Чешката република — Регламент (ЕО) № 555/2008 — Членове 19 и 77 — Лозаро-винарски пазари — Регламент (ЕО) № 1122/2009 — Член 33 — Подпомагане на развитието на селските райони — Помощи, свързани с площи — Отделени от производството преки помощи — Проверки на кръстосаното спазване — Традиционни проверки на място и проверки чрез дистанционно проучване — Тежест на доказване — Еднократна и фиксирана корекция — Съмнения относно ефективността на проверките — Анализ на риска — Нередности)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/4

      Решение на Съда (четвърти състав) от 3 септември 2020 г. — Чешка република/Европейска комисия, Кралство Швеция
      (Дело C-742/18 P) (1)

      (Обжалване - Европейски фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и Европейски земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) - Разходи, изключени от финансиране от Европейския съюз - Разходи на Чешката република - Регламент (ЕО) № 555/2008 - Членове 19 и 77 - Лозаро-винарски пазари - Регламент (ЕО) № 1122/2009 - Член 33 - Подпомагане на развитието на селските райони - Помощи, свързани с площи - Отделени от производството преки помощи - Проверки на кръстосаното спазване - Традиционни проверки на място и проверки чрез дистанционно проучване - Тежест на доказване - Еднократна и фиксирана корекция - Съмнения относно ефективността на проверките - Анализ на риска - Нередности)
      (2020/C 378/04)
      Език на производството: чешки

         Страни

         Жалбоподател: Чешка република (представители: M. Smolek, O. Serdula, J. Pavliš и J. Vláčil)

         Други страни в производството: Европейска комисия (представители: Z. Malůšková, K. Walkerová и J. Aquilina), Кралство Швеция

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решение на Общия съд на Европейския съюз от 13 септември 2018 г., Чешка република/Комисия (T-627/16, непубликувано, EU:T:2018:538), в частта му, с която с това решение Общият съд отхвърля основанието за обжалване, което се отнася до еднократната корекция в размер на 462 517,83 EUR за финансовите 2013—2015 г., доколкото то се отнася до мотива във връзка с нередностите в анализа на риска, и основанието за обжалване, което се отнася до фиксирана корекция в размер на 636 516,20 EUR за финансовите 2011—2014 г., доколкото то се отнася до мотива във връзка с недостатъчни проверки на място по отношение на финансираните инвестиции в лозаро-винарския сектор.

                  2)

                  Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3)

                  Връща делото на Общия съд на Европейския съюз.

                  4)

                  Не се произнася по съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 44, 4. 2.2019г.


title: Дело C-356/19: Решение на Съда (осми състав) от 3 септември 2020 г. (преюдициално запитване от Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie — Полша) — Delfly sp. z o.o./Smartwings Poland sp. z o. o., по-рано Travel Service Polska sp. z o.o. (Преюдициално запитване — Въздушен транспорт — Регламент (ЕО) № 261/2004 — Член 7 — Право на обезщетение при закъснение или отмяна на полет — Ред и условия за обезщетяване — Искане в национална валута — Национална разпоредба, която забранява избора на валута от кредитора)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/12

      Решение на Съда (осми състав) от 3 септември 2020 г. (преюдициално запитване от Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie — Полша) — Delfly sp. z o.o./Smartwings Poland sp. z o. o., по-рано Travel Service Polska sp. z o.o.
      (Дело C-356/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Въздушен транспорт - Регламент (ЕО) № 261/2004 - Член 7 - Право на обезщетение при закъснение или отмяна на полет - Ред и условия за обезщетяване - Искане в национална валута - Национална разпоредба, която забранява избора на валута от кредитора)
      (2020/C 378/14)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Варшавски столичен районен съд, Полша)

         Страни в главното производство

         Ищец: Delfly sp. z o.o.

         Ответник: Smartwings Poland sp. z o. o., по-рано Travel Service Polska sp. z o.o.

         Диспозитив

      Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91, и по-специално член 7, параграф 1 от него, трябва да се тълкува в смисъл, че пътник с отменен или много закъснял полет или негов правоприемник може да изисква изплащане на посоченото в тази разпоредба обезщетение в националната валута, която е законно платежно средство по неговото местоживеене, поради което посочената разпоредба не допуска правна уредба или съдебна практика на държава членка, по силата на които искът, предявен за целта от такъв пътник или негов правоприемник, се отхвърля единствено поради това че цената му е посочена в тази национална валута.

         (1)  ОВ C 280, 19.8.2019 г.


title: Дело C-358/20: Преюдициално запитване от Judecătoria Oradea (Румъния), постъпило на 30 юли 2020 г. — Promexor Trade Srl/Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj — Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Biho

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/17

      Преюдициално запитване от Judecătoria Oradea (Румъния), постъпило на 30 юли 2020 г. — Promexor Trade Srl/Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj — Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Biho
      (Дело C-358/20)
      (2020/C 378/21)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Judecătoria Oradea

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Promexor Trade Srl

         Ответник: Direcţia Generală a Finanţelor Publice Cluj — Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Bihor

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допускат ли разпоредбите на Директива 2006/112/ЕО (1) и принципът на данъчен неутралитет национални разпоредби, съгласно които държавата членка задължава за неопределено време местно лице да събира и заплаща ДДС на държавата, без обаче съответно да му признава правото на приспадане на ДДС, тъй като номерът му по ДДС е служебно заличен, след като в декларациите по ДДС, подадени за шест последователни месеца/две последователни календарни тримесечия, не са посочени сделки, подлежащи на облагане с ДДС?

                  2)

                  Съвместими ли са предвид обстоятелствата по главния спор принципите на правната сигурност, на защита на оправданите правни очаквания, на пропорционалност и на лоялно сътрудничество, произтичащи от Директива 2006/112/ЕО, с национална разпоредба или практика на данъчната администрация, според която, въпреки че държавата членка обикновено допуска юридическо лице при поискване отново да бъде регистрирано по ДДС след служебното заличаване на номера по ДДС, при определени конкретни обстоятелства данъчнозадълженото лице поради чисто формални причини не може да поиска нова регистрация по ДДС, като е длъжно да събира и заплаща ДДС на държавата за неопределено време, без обаче да му бъде съответно признато правото на приспадане на ДДС?

                  3)

                  Трябва ли предвид обстоятелствата по главния спор принципите на правна сигурност, на защита на оправданите правни очаквания, на пропорционалност и на лоялно сътрудничество, произтичащи от Директива 2006/112/ЕО, да се тълкуват в смисъл, че не допускат установяването на задължение за данъчнозадълженото лице да събира и плаща ДДС за неопределено време и без да се признава правото на приспадане на ДДС, без данъчният орган да провери в този случай съществените изисквания, свързани с правото на приспадане на ДДС, и без да е налице измама от страна на данъчнозадълженото лице?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 77).


title: Дело T-626/17: Решение на Общия съд от 9 септември 2020 г. — Словения/Комисия (Земеделие — Регламент (ЕС) № 1308/2013 — Наименования за произход в лозаро-винарския сектор — Eтикетиране на вина — Посочване на наименование на винен сорт грозде, което съдържа или се състои от защитено наименование за произход — Забрана — Дерогиране — Делегиран регламент (ЕС) 2017/1353 — Вписване на наименованието на винения сорт грозде „teran“ в списъка в част A от приложение XV към Регламент (ЕС) № 607/2009 — Обратно действие към датата на присъединяване на Република Хърватия към Съюза — Словенско защитено наименование за произход „Teran“ — Правна сигурност — Оправдани правни очаквания — Пропорционалност — Право на собственост — Акт относно условията за присъединяване на Хърватия към Съюза — Междуинституционално споразумение за по-добро законотворчество — Институционално равновесие)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/25

      Решение на Общия съд от 9 септември 2020 г. — Словения/Комисия
      (Дело T-626/17) (1)

      (Земеделие - Регламент (ЕС) № 1308/2013 - Наименования за произход в лозаро-винарския сектор - Eтикетиране на вина - Посочване на наименование на винен сорт грозде, което съдържа или се състои от защитено наименование за произход - Забрана - Дерогиране - Делегиран регламент (ЕС) 2017/1353 - Вписване на наименованието на винения сорт грозде „teran“ в списъка в част A от приложение XV към Регламент (ЕС) № 607/2009 - Обратно действие към датата на присъединяване на Република Хърватия към Съюза - Словенско защитено наименование за произход „Teran“ - Правна сигурност - Оправдани правни очаквания - Пропорционалност - Право на собственост - Акт относно условията за присъединяване на Хърватия към Съюза - Междуинституционално споразумение за по-добро законотворчество - Институционално равновесие)
      (2020/C 378/29)
      Език на производството: словенски

         Страни

         Жалбоподател: Република Словения (представители: V. Klemenc и T. Mihelič Žitko, agents, assistées de R. Knaak, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия (представители: B. Eggers, I. Galindo Martín и B. Rous Demiri)

         Встъпила страна в подкрепа на ответника: Република Хърватия (представители: G. Vidović Mesarek, agent, assistée de I. Ćuk, адвокат)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Делегиран регламент (ЕС) 2017/1353 на Комисията от 19 май 2017 година за изменение на Регламент (ЕО) № 607/2009 по отношение на винените сортове грозде и техните синоними, които могат да фигурират върху етикетите на вина (ОВ L 190, 2017 г., стр. 5)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Република Словения да понесе направените от нея съдебни разноски, както и съдебните разноски на Европейската комисия.

                  3)

                  Република Хърватия понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 392, 20.11.2017 г.


title: Дела T-150/18 и Т-345/18: Решение на Общия съд от 9 септември 2020 г. — BNP Paribas/ЕЦБ (Икономическа и парична политика — Пруденциален надзор над кредитните институции — Вноски към схемата за гарантиране на депозитите или към Единния фонд за преструктуриране чрез неотменими ангажименти за плащане — Задачи, възложени на ЕЦБ — Специфични правомощия на ЕЦБ за надзор — Член 4, параграф 1, буква е) и член 16, параграф 1, буква в) и параграф 2, буква г) от Регламент (ЕС) № 1024/2013 — Мярка, налагаща приспадане на общата сума на оставащите неотменими ангажименти за плащане от базовия собствен капитал от първи ред — Липса на индивидуална проверка)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/27

      Решение на Общия съд от 9 септември 2020 г. — BNP Paribas/ЕЦБ
      (Дела T-150/18 и Т-345/18) (1)

      (Икономическа и парична политика - Пруденциален надзор над кредитните институции - Вноски към схемата за гарантиране на депозитите или към Единния фонд за преструктуриране чрез неотменими ангажименти за плащане - Задачи, възложени на ЕЦБ - Специфични правомощия на ЕЦБ за надзор - Член 4, параграф 1, буква е) и член 16, параграф 1, буква в) и параграф 2, буква г) от Регламент (ЕС) № 1024/2013 - Мярка, налагаща приспадане на общата сума на оставащите неотменими ангажименти за плащане от базовия собствен капитал от първи ред - Липса на индивидуална проверка)
      (2020/C 378/32)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: BNP Paribas (Париж, Франция) (представители: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi и M. Dalon, avocats)

         Ответник: Европейска централна банка (ЕЦБ) (представители: E. Koupepidou, R. Bax и F. Bonnard)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за частична отмяна на Решение ECB/SSM/2017-R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 на ЕЦБ от 19 декември 2017 г. на Решение ECB-SSM-2018-FRBNP-17 на ЕЦБ от 26 април 2018 г. и на решение ECB-SSM-2019-FRBNP-12 на ЕЦБ от 14 февруари 2019 г.

         Диспозитив

                  1)

                  Съединява дела T-150/18 и T-345/18 за целите на настоящото решение.

                  2)

                  Отменя точки 9.1—9.3 от Решение ECB/SSM/2017-R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 на Европейската централна банка (ЕЦБ) от 19 декември 2017 г., точки 9.1—9.3 от Решение ECB-SSM-2018-FRBNP-17 на ЕЦБ от 26 април 2018 г. и точки 8.1—8.4 от Решение ECB-SSM-2019-FRBNP-12 на ЕЦБ от 14 февруари 2019 г.

                  3)

                  Осъжда ЕЦБ да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 161, 7.5.2018 г.


title: Дело T-735/19: Определение на Общия съд от 25 август 2020 г. — Frank Recruitment Group Services/EUIPO — Pearson (PEARSON FRANK) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Оттегляне на заявката за регистрация — Липса на основание за произнасяне)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/36

      Определение на Общия съд от 25 август 2020 г. — Frank Recruitment Group Services/EUIPO — Pearson (PEARSON FRANK)
      (Дело T-735/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Оттегляне на заявката за регистрация - Липса на основание за произнасяне)
      (2020/C 378/45)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Frank Recruitment Group Services Ltd (Нюкасъл на Тайн, Обединено кралство) (представител: J. Dennis, solicitor)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: D. Gája)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: Pearson Plc (Лондон, Обединено кралство)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 26 август 2019 г. (преписка R 1884/2018-4) относно производство по възражение между Pearson Plc и Frank Recruitment Group Services Ltd

         Диспозитив

                  1)

                  Липсва основание за произнасяне.

                  2)

                  Осъжда Frank Recruitment Group Services Ltd и Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) да понесат направените от тях съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 432, 23.12.2019 г.


title: Дело T-564/20: Жалба, подадена на 10 септември 2020 г. — TrekStor/EUIPO — Zagg (Защитни покрития за компютърен хардуер)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/39

      Жалба, подадена на 10 септември 2020 г. — TrekStor/EUIPO — Zagg (Защитни покрития за компютърен хардуер)
      (Дело T-564/20)
      (2020/C 378/49)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: TrekStor GmbH (Бенсхайм, Германия) (представители: O. Spieker, A. Schönfleisch и N. Willich, lawyers)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Zagg Inc. (Солт Лейк Сити, Юта, Съединени щати)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорния промишлен дизайн: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорен промишлен дизайн: промишлен дизайн на Европейския съюз № 1 253 876-0002

         Обжалвано решение: решение на трети апелативен състав на EUIPO от 17 юни 2020 г. по преписка R 296/2020-3

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да разпореди на EUIPO да обяви за недействителен спорния промишлен дизайн в съответствие с член 25, параграф 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 25, параграф 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета.


title: Дело T-108/20: Определение на Общия съд от 15 септември 2020 г. — Kahimbi Kasagwe/Съвет

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/48

      Определение на Общия съд от 15 септември 2020 г. — Kahimbi Kasagwe/Съвет
      (Дело T-108/20) (1)

      (2020/C 378/58)
      Език на производството: френски
      Председателят на седми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 129, 20.4.2020 г.


title: Решение на съда от 9 февруари 2021 г. по дело E-1/20 Kerim срещу правителството на Норвегия, представлявано от Съвета по обжалванията, свързани с имиграцията (Utlendingsnemnda — UNE) (Свободно движение — Директива 2004/38/ЕО — Злоупотреба— Фиктивни бракове — Производни права за граждани на трети държави) 2021/C 245/15

text:
               24.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 245/19

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 9 февруари 2021 г.
      по дело E-1/20
      Kerim срещу правителството на Норвегия, представлявано от Съвета по обжалванията, свързани с имиграцията (Utlendingsnemnda — UNE)

            (Свободно движение — Директива 2004/38/ЕО — Злоупотреба— Фиктивни бракове — Производни права за граждани на трети държави)

      (2021/C 245/15)
      По дело E-1/20, Kerim срещу правителството на Норвегия, представлявано от Съвета по обжалванията, свързани с имиграцията ( Utlendingsnemnda — UNE ) — МОЛБА до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд от Върховния съд на Норвегия (Norges Høyesterett), относно тълкуването на Директива № 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и за отмяна на директиви 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC и 93/96/EEC, и по-специално член 7, параграф 1, буква б във връзка с член 7, параграф 2 и член 35, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател (съдия-докладчик), Per Christiansen и Bernd Hammermann, съдии, постанови решение на 9 февруари 2021 г., чийто диспозитив гласи:

                  1.

                  За да се определи дали е налице фиктивен брак по смисъла на член 35 от Директива № 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, при обстоятелства, при които съществуват основателни съмнения относно истинността на въпросния брак, е необходимо националните органи да установят въз основа на разглеждане на всеки отделен случай, че поне единият от съпрузите в брака е сключил брак основно с цел неправомерно придобиване на право на свободно движение и пребиваване от граждани на трета държава, а не с цел създаване на истинска брачна връзка.

                  2.

                  За да се определи дали е налице фиктивен брак по смисъла на член 35 от Директива 2004/38, при обстоятелства, при които съществуват основателни съмнения относно истинността на въпросния брак, фактите трябва да бъдат установени и преценени в тяхната цялост, което включва отчитане на субективното намерение на гражданин на ЕИП да сключи брак с гражданин на трета държава.


title: Решение на съда от 25 февруари 2021 г. по дело E-5/20 SMA SA и Société Mutuelle d’Assurance du Bâtiment et des Travaux Publics/Finanzmarktaufsicht Liechtenstein (Отговорност на държавата — Директива 2009/138/EC — Надзорни задължения — Застрахователни претенции — Титуляри на полици и бенефициери) 2021/C 245/16

text:
               24.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 245/20

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 25 февруари 2021 г.
      по дело E-5/20
      SMA SA и Société Mutuelle d’Assurance du Bâtiment et des Travaux Publics/Finanzmarktaufsicht Liechtenstein

            (Отговорност на държавата — Директива 2009/138/EC — Надзорни задължения — Застрахователни претенции — Титуляри на полици и бенефициери)

      (2021/C 245/16)
      По дело E-5/20, SMA SA и Société Mutuelle d’Assurance du Bâtiment et des Travaux Publics/Finanzmarktaufsicht Liechtenstein — МОЛБА до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд от Върховния съд на Княжество Лихтенщайн (Fürstlicher Oberster Gerichtshof) относно тълкуването на Директива 2009/138/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2009 г. относно започването и упражняването на застрахователна и презастрахователна дейност (Платежоспособност II), по-специално членове 27 и 28, както и предхождащите я директиви 73/239/ЕИО, 88/357/ЕИО и 92/49/ЕИО, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател, Per Christiansen (съдия-докладчик) и Bernd Hammermann, съдии, постанови решение на 25 февруари 2021 г., чийто диспозитив гласи:
      Членове 27 и 28 от Директива № 2009/138/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2009 г. година относно започването и упражняването на застрахователна и презастрахователна дейност (Платежоспособност II) и директиви 73/239/ЕИО, 88/357/ЕИО и 92/49/ЕИО не предоставят изрични права на икономическите оператори, които предявяват претенции като кредитори на застрахователно предприятие при обстоятелства като тези в главното производство, и не могат да породят каквото и да било право на иск срещу надзорен орган по силата на принципа на отговорност на държавата.


title: Дело C-692/18: Преюдициално запитване от Juge d'instruction du Tribunal de grande instance de Paris (Франция), постъпило на 29 октомври 2018 г. — Наказателно производство срещу Z

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/3

      Преюдициално запитване от Juge d'instruction du Tribunal de grande instance de Paris (Франция), постъпило на 29 октомври 2018 г. — Наказателно производство срещу Z
      (Дело C-692/18)
      (2021/C 252/04)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Juge d'instruction du Tribunal de grande instance de Paris

         Страна в главното производство

      Z

         при участието на: DV, IA, ATPIC, EW и др., Consommation, logement et cadre de vie (CLCV), Conseil national des associations familiales laïques (CNAFAL), FX, France Nature Environnement, Générations futures, GY, Greenpeace France, HZ и др., Union fédérale des consommateurs — Que choisir (UFC — Que choisir)
      С определение от 6 май 2021 г. Съдът (седми състав) определи:

                  1)

                  Член 3, точка 10 от Регламент (ЕО) № 715/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 20 юни 2007 година за типово одобрение на моторни превозни средства по отношение на емисиите от леки превозни средства за превоз на пътници и товари (Евро 5 и Евро 6) и за достъпа до информация за ремонт и техническо обслужване на превозни средства (1) трябва да се тълкува в смисъл, че софтуер, инсталиран в компютъра за контрол на двигателя, или който по-общо оказва влияние върху него, може да се разглежда като „устройство“ по смисъла на тази разпоредба, при положение че оказва влияние върху действието на система за контрол на емисиите, като намалява нейната ефективност.

                  2)

                  Член 3, точка 10 от Регламент № 715/2007 трябва да се тълкува в смисъл, че понятието „система за контрол на емисиите“ по смисъла на тази разпоредба обхваща както технологиите и стратегията за „последваща обработка на отработилите газове“, които намаляват впоследствие емисиите, тоест след тяхното образуване, така и тези, които, подобно на системата за рециклиране на отработили газове, изначално намаляват емисиите, тоест при самото им образуване.

                  3)

                  Член 3, точка 10 от Регламент № 715/2007 трябва да се тълкува в смисъл, че измервателно-коригиращо устройство по смисъла на тази разпоредба е устройство, което засича всеки параметър, свързан с провеждането на предвидените процедури за одобрение, с цел по време на тези процедури да се подобри ефективността на системата за контрол на емисиите и по този начин да бъде получено одобрение на превозното средство, дори ако такова подобряване може да се наблюдава и в отделни случаи при нормални условия на използване на превозното средство.

                  4)

                  Член 5, параграф 2, буква a) от Регламент № 715/2007 трябва да се тълкува в смисъл, че измервателно-коригиращо устройство като разглежданото в главното производство, което по време на процедурите за одобрение подобрява систематично ефективността на системата за контрол на емисиите на превозните средства с цел да се спазят определените в този регламент граници на емисиите и по този начин да се получи типово одобрение на тези превозни средства, не може да попадне в обхвата на предвиденото в тази разпоредба изключение от забраната на такива устройства, свързано с предпазването на двигателя от аварии или повреди и с осигуряването на безопасно управление на превозното средство, дори ако това устройство допринася за предпазването на двигателя от стареене или замърсяване.

         (1)  ОВ L 171, 2007 г., стр. 1.


title: Дело C-450/20 P: Жалба, подадена на 10 септември 2020 г. от Comprojecto-Projectos e Construções, Lda. и др. срещу определението, постановено от Общия съд (девети състав) на 8 юли 2020 г. по дело T-90/20 REC, Comprojecto-Projectos e Construções и др./ЕЦБ и Banco de Portugal.

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/4

      Жалба, подадена на 10 септември 2020 г. от Comprojecto-Projectos e Construções, Lda. и др. срещу определението, постановено от Общия съд (девети състав) на 8 юли 2020 г. по дело T-90/20 REC, Comprojecto-Projectos e Construções и др./ЕЦБ и Banco de Portugal.
      (Дело C-450/20 P)
      (2021/C 252/05)
      Език на производството: португалски

         Страни

         Жалбоподатели: Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (представител: M. Ribeiro, advogado)

         Други страни в производството: Европейска централна банка, Banco de Portugal
      С определение от 5 май 2021 г. Съдът (седми състав) обявява жалбата за явно недопустима.


title: Дело C-503/20: Преюдициално запитване от Audiencia Provincial de Las Palmas de Gran Canaria (Испания), постъпило на 6 октомври 2020 г. — Banco de Santander S.A./YC

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/5

      Преюдициално запитване от Audiencia Provincial de Las Palmas de Gran Canaria (Испания), постъпило на 6 октомври 2020 г. — Banco de Santander S.A./YC
      (Дело C-503/20)
      (2021/C 252/06)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Audiencia Provincial de Las Palmas de Gran Canaria

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Banco de Santander S.A.

         Ответник: YC
      С решение от 25 март 2021 г. Съдът (шести състав) обявява първия преюдициален въпрос за явно недопустим, а на втория въпрос отговаря, че Директива 87/102/ЕИО на Съвета от 22 декември 1986 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно потребителския кредит (1), изменена с Директива 90/88/ЕИО на Съвета от 22 февруари 1990 г. (2), и Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета (3) трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба — така както тя е тълкувана в националната съдебна практика — която за целите на борбата с лихварството ограничава годишния процент на разходите, който може да бъде налаган на потребителя във връзка с договора за потребителски кредит, стига тази уредба да не е в разрез с хармонизираните правила на тези директиви, що се отнася в частност до информационните задължения.

         (1)  ОВ L 42, стр. 48; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 252.

         (2)  ОВ L 61, стр. 14; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 6.

         (3)  ОВ L 133, стр. 66.


title: Дело C-539/20 P: Жалба, подадена на 22 октомври 2020 г. от Hochmann Marketing GmbH срещу определението, постановено от Общия съд (шести състав) на 23 януари 2020 г. по дело T-807/19, Hochmann Marketing GmbH/Европейска комисия

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/5

      Жалба, подадена на 22 октомври 2020 г. от Hochmann Marketing GmbH срещу определението, постановено от Общия съд (шести състав) на 23 януари 2020 г. по дело T-807/19, Hochmann Marketing GmbH/Европейска комисия
      (Дело C-539/20 P)
      (2021/C 252/07)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Hochmann Marketing GmbH (представител: J. Jennings, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Европейска комисия
      С определение от 6 май 2021 г. Съдът на Европейския съюз (осми състав) отхвърля жалбата като явно недопустима и осъжда жалбоподателя да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-679/20: Преюдициално запитване от Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.° 17 de Barcelona (Испания), постъпило на 15 декември 2020 г. — Administración General del Estado/Ayuntamiento de Les Cabanyes

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/6

      Преюдициално запитване от Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 17 de Barcelona (Испания), постъпило на 15 декември 2020 г. — Administración General del Estado/Ayuntamiento de Les Cabanyes
      (Дело C-679/20)
      (2021/C 252/08)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 17 de Barcelona

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Administración General del Estado

         Ответник: Ayuntamiento de Les Cabanyes
      С определение от 6 май 2021 г. Съдът (девети състав) обяви, че явно няма компетентност да отговори на преюдициалните въпроси, поставени от Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 17 de Barcelona с определение от 11 декември 2020 г.


title: Дело C-29/21 P: Жалба, подадена на 18 януари 2021 г. от Tinnus Enterprises LLC срещу решението, постановено от Общия съд (десети състав) на 18 ноември 2020 г. по дело T-574/19 — Tinnus Enterprises/EUIPO

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/6

      Жалба, подадена на 18 януари 2021 г. от Tinnus Enterprises LLC срещу решението, постановено от Общия съд (десети състав) на 18 ноември 2020 г. по дело T-574/19 — Tinnus Enterprises/EUIPO
      (Дело C-29/21 P)
      (2021/C 252/09)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Tinnus Enterprises LLC (представители: A. Odle и R. Palijama, адвокат)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      С определение от 5 май 2021 г. Съдът (състав по допускането на обжалване) постановява, че не допуска обжалване и че Tinnus Enterprises LLC понася направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-59/21 P: Жалба, подадена на 1 февруари 2021 г. от Embutidos Monells, SA срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 2 декември 2020 г. по дело T-639/19, Sánchez Romero Carvajal Jabugo/EUIPO — Embutidos Monells (5MS MMMMM)

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/6

      Жалба, подадена на 1 февруари 2021 г. от Embutidos Monells, SA срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 2 декември 2020 г. по дело T-639/19, Sánchez Romero Carvajal Jabugo/EUIPO — Embutidos Monells (5MS MMMMM)
      (Дело C-59/21 P)
      (2021/C 252/10)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Embutidos Monells, SA (представители: L. Broschat García и L. Polo Flores, адвокати)

         Други страни в производството: Sánchez Romero Carvajal Jabugo, S. A. U., Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
      С определение от 18 май 2021 г. Съдът на Европейския съюз (състав по допускането на обжалване) решава да не допусне обжалване по делото и осъжда Embutidos Monells, SA да понесе собствените си съдебни разноски.


title: Дело C-67/21 P: Жалба, подадена на 2 февруари 2021 г. от BSH Hausgeräte GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (десети състав) на 2 декември 2020 г. по дело T-152/20 — BSH Hausgeräte GmbH/EUIPO

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/7

      Жалба, подадена на 2 февруари 2021 г. от BSH Hausgeräte GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (десети състав) на 2 декември 2020 г. по дело T-152/20 — BSH Hausgeräte GmbH/EUIPO
      (Дело C-67/21 P)
      (2021/C 252/11)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: BSH Hausgeräte GmbH (представител: S. Biagosch, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      С определение от 12 май 2021 г. Съдът на Европейския съюз (състав по допускането на обжалване) не допусна до разглеждане подадената жалба и постанови жалбоподателят да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-93/21 P: Жалба, подадена на 15 февруари 2021 г. от easyCosmetic Swiss GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (състав от един съдия) на 9 декември 2020 г. по дело T-858/19, easyCosmetic Swiss GmbH/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/7

      Жалба, подадена на 15 февруари 2021 г. от easyCosmetic Swiss GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (състав от един съдия) на 9 декември 2020 г. по дело T-858/19, easyCosmetic Swiss GmbH/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      (Дело C-93/21 P)
      (2021/C 252/12)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: easyCosmetic Swiss GmbH (представители: D. Terheggen, Rechtsanwalt, S. E. Sullivan, Rechtsanwältin)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост, U.W.I. Unternehmensberatungs- und Wirtschaftsinformations GmbH
      С определение от 20 май 2021 г. Съдът на Европейския съюз (състав по допускането на обжалване) не допусна обжалване по делото и определи жалбоподателят да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-163/21: Преюдициално запитване от Juzgado Mercantil n° 7 de Barcelona (Испания), постъпило на 11 март 2021 г. — AD и др./PACCAR Inc, DAF TRUCKS NV и DAF Trucks Deutschland GmbH

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/7

      Преюдициално запитване от Juzgado Mercantil no 7 de Barcelona (Испания), постъпило на 11 март 2021 г. — AD и др./PACCAR Inc, DAF TRUCKS NV и DAF Trucks Deutschland GmbH
      (Дело C-163/21)
      (2021/C 252/13)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado Mercantil no 7 de Barcelona

         Страни в главното производство

         Ищци: AD и други

         Ответници: PACCAR Inc, DAF TRUCKS NV и DAF Trucks Deutschland GmbH

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 5, параграф 1 от Директива 2014/104/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 ноември 2014 година относно някои правила за уреждане на искове за обезщетение за вреди по националното право за нарушения на разпоредбите на правото на държавите членки и на Европейския съюз в областта на конкуренцията (1) да се тълкува в смисъл, че представянето на доказателства от значение за делото се отнася единствено до вече съществуващи документи, намиращи се под контрола на ответника или на трето лице, или напротив, трябва да се възприеме тълкуването, че член 5, параграф 1 обхваща и възможността за представяне на документи, които страната, до която се отнася искането за информация, трябва да изготви ex novo посредством обобщаване или систематизиране на информация, знания или данни, намиращи се у страната.

         (1)  ОВ L 349, 2014 г., стр. 1.


title: Дело C-182/21: Преюдициално запитване от Landgerichts Düsseldorf (Германия), постъпило на 23 март 2021 г. — Nokia Technologies Oy/Daimler AG

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/8

      Преюдициално запитване от Landgerichts Düsseldorf (Германия), постъпило на 23 март 2021 г. — Nokia Technologies Oy/Daimler AG
      (Дело C-182/21)
      (2021/C 252/14)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Ищец: Nokia Technologies Oy

         Ответник: Daimler AG

         Встъпили страни в подкрепа на ответника: Continental Automotive GmbH, Continental Automotive Hungary Kft., Bury Sp. z.o.o., TomTom Sales B.V., VALEO Telematik und Akustik GmbH (преди Peiker acustic GmbH), Robert Bosch GmbH, Huawei Technologies Deutschland GmbH, TomTom International B.V., Sierra Wireless S.A.

         Преюдициални въпроси

                  A.

                  Съществува ли задължение за предоставяне с предимство на лицензии на доставчици?

                              1)

                              Може ли предприятие, което се намира надолу по веригата в икономическия процес, да противопостави възражение за злоупотреба с господстващо положение на пазара по смисъла на член 102 ДФЕС на иск за преустановяване на нарушение на патентни права, предявен от притежателя на разработен от организация по стандартизация патент от съществено значение за стандарт (наричан по-нататък „ПСЗС“), който е поел пред тази организация неотменимо задължение да предостави на всяко трето лице лицензия при FRAND условия, в случаите, когато стандартът, за който спорният патент или части от него е/са от съществено значение, вече е внедрен в предхождащ продукт, получен от ответника по иска за нарушение на патентни права, на чиито доставчици, желаещи да получат лицензия, патентопритежателят отказва да предостави при FRAND условия индивидуална, неограничена лицензия за всички релевантни съгласно патентното право начини на използване на продуктите, с които се внедрява стандартът?

                                          а)

                                          Важи ли това по-специално в случаите, в които в съответния сектор на дейност на дистрибутора на крайния продукт е обичайно да се постига яснота по отношение на правната уредба на закрилата на използваните в доставената част патенти чрез получаването на лицензия от доставчиците?

                                          б)

                                          Съществува ли предимство при предоставянето на лицензии по отношение на доставчиците на всеки етап от веригата на доставки или само по отношение на онзи доставчик, който се намира непосредствено нагоре по веригата спрямо дистрибутора на крайния продукт на края на веригата за създаване на стойност? От определящо значение ли са търговските практики и в този случай?

                              2)

                              Изисква ли установената в картелното право забрана за злоупотреба на доставчика да се предоставя при FRAND условия индивидуална, неограничена лицензия за всички релевантни съгласно патентното право начини на използване на продуктите, с които се внедрява стандартът, в смисъл, че крайният дистрибутор (и евентуално купувачите нагоре по веригата) от своя страна повече не се нуждаят да получат индивидуална, отделна лицензия от притежателя на ПСЗС, за да се избегне извършването на патентно нарушение в случай на използването по предназначение на съответната доставена част?

                              3)

                              При отрицателен отговор на първия преюдициален въпрос: поставя ли член 102 ДФЕС специални изисквания по отношение на качеството, количеството и/или други изисквания към онези критерии, въз основа на които притежателят на патент от съществено значение за стандарт решава срещу кои потенциални нарушители на патентни права от различни равнища на същата верига на производство и за създаване на стойност ще предяви иск за преустановяване на нарушение на патентни права?

                  Б.

                  Конкретизиране на изискванията, произтичащи от решението на Съда по дело Huawei/ZTE (1):

                              1)

                              Независимо от това, че задълженията за действие (а именно предупреждение за нарушение, искане за предоставяне на лицензия, предложение за лицензия при FRAND условия; предложение за лицензия, адресирано до доставчика, на който следва да се предостави с предимство лицензия), които притежателят на ПСЗС и ползвателят на ПСЗС следва да извършат един спрямо друг, трябва да се изпълнят преди да бъде образувано дело, съществува ли възможност пропуснатите в периода преди образуване на делото задължения за поведение да бъдат допълнително изпълнени в хода на съдебно производство, като правата се запазят?

                              2)

                              Може ли да се приеме, че е налице действително искане на ползвателя на патента за предоставяне на лицензия, което следва да бъде взето предвид, само когато въз основа на обща преценка на всички аспекти по ясен и недвусмислен начин може да се направи извод за желанието и готовността на ползвателя на ПСЗС да сключи с притежателя на ПСЗС лицензионен договор при FRAND условия, както и да изглеждат тези (които поради липсата на формулирано към този момент предложение за лицензия все още въобще не могат да бъдат предвидени) FRAND условия?

                                          а)

                                          Нарушител, който в продължение на няколко месеца не реагира на предупреждението за нарушение, показва ли по този начин по принцип, че не иска да получи лицензия, така че, въпреки устно формулираното искане за предоставяне на лицензия, такова искане липсва, поради което следва да бъде уважен искът за преустановяване на нарушение, предявен от притежателя на ПСЗС?

                                          б)

                                          Може ли въз основа на лицензионните условия, представени от ползвателя на ПСЗС в рамките на насрещното предложение, да се заключи, че липсва искане за предоставяне на лицензия, вследствие на което след това да се уважи искът на притежателя на ПСЗС за преустановяване на нарушение, без преди това да се провери дали предложението на притежателя на ПСЗС за индивидуална лицензия (което предхожда насрещното предложение на ползвателя на ПСЗС) въобще отговаря на FRAND условията?

                                          в)

                                          Недопустимо ли е да се прави такова заключение при всички случаи, когато съдържащите се в насрещното предложение лицензионни условия, въз основа на които следва да се направи извода за липса на искане за предоставяне на лицензия, са такива, по отношение на които нито очевидно, нито в практиката на върховните юрисдикции има яснота по въпроса, че те са несъвместими с FRAND условията?

         (1)  C-170/13, EU:C:215:477.


title: Дело C-204/21: Иск, предявен на 1 април 2021 г. — Комисия/Полша

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/9

      Иск, предявен на 1 април 2021 г. — Комисия/Полша
      (Дело C-204/21)
      (2021/C 252/15)
      Език на производството: полски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: P.J.O. van Nuffel и K. Herrmann)

         Ответник: Република Полша

         Искания на ищеца

      Да се установи, че:

                  —

                  като е приела и е оставила в сила член 42a, параграфи 1 и 2 и член 55, параграф 4 от Ustawа prawo o ustroju sądów powszechnych (Закон за устройството на общите съдилища), член 26, параграф 3 и член 29, параграфи 2 и 3 от Ustawа o Sądzie Najwyższym (Закон за Върховния съд) и член 5, параграфи 1a и 1b от Ustawа o sądach administracyjnych (Закон за административните съдилища) в редакцията им съгласно Ustawа z 20 grudnia 2019 r. o zmianie ustawy — Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (Закон от 20 декември 2019 г. за изменение на Закона за устройството на общите съдилища, на Закона за Върховния съд и на някои други закони, наричан по-нататък „изменителният закон“), а също и член 8 от изменителния закон, които предвиждат, че за всеки национален съд е недопустимо да проверява спазени ли са съюзните изисквания за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз предвид практиката на Европейския съд по правата на човека относно член 6, точка 1 от ЕКПЧ, както и по член 267 ДФЕС и принципа на предимство на правото на Съюза,

                  —

                  като е приела и е оставила в сила член 26, параграфи 2 и 4—6 и член 82, параграфи 2—5 от Закона за Върховния съд в редакцията му съгласно изменителния закон, както и член 10 от изменителния закон, които предвиждат, че единствено колегията за извънреден контрол и публични въпроси на Sąd Najwyższy (Върховен съд) е компетентна да се произнася по оплаквания и правни въпроси, отнасящи се до липсата на независимост на даден съд или съдия, Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и по член 267 ДФЕС и принципа на предимство на правото на Съюза,

                  —

                  като е приела и е оставила в сила член 107, параграф 1, точки 2 и 3 от Закона за устройството на общите съдилища и член 72, параграф 1, точки 1—3 от Закона за Върховния съд в редакцията им съгласно изменителния закон, които дават възможност да се квалифицира като дисциплинарно нарушение проверката за спазването на съюзните изисквания за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон, Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и по член 267 ДФЕС,

                  —

                  като е предвидила, че делата, които имат пряко отражение върху статута и служебното правоотношение на съдиите и съдийските помощници (като разрешението за привличане на съдии и съдийски помощници към наказателна отговорност или за задържането им, делата по трудовоправни и социалноосигурителни въпроси относно съдии във Върховния съд и делата относно пенсионирането на съдии от Върховния съд), са подсъдни на дисциплинарната колегия на Върховния съд, чиято независимост и безпристрастност не са гарантирани, Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС,

                  —

                  като е приела и е оставила в сила член 88a от Закона за общите съдилища, член 45, параграф 3 от Закона за Върховния съд и член 8, параграф 2 от Закона за административните съдилища в редакцията им съгласно изменителния закон, Република Полша е действала в нарушение на правото на неприкосновеност на личния живот и правото на защита на личните данни, гарантирани с член 7 и член 8, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 6, параграф 1, букви в) и д), член 6, параграф 3 и член 9, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни (1),

                  —

                  Република Полша да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Предвид обстоятелствата, при които е създадена, и предвид състава и правомощията ѝ дисциплинарната колегия на Върховния съд не представлява съдебен орган, който има характеристиките на независим съд по смисъла на член 19, параграф 1 ДЕС във връзка с член 47 от Хартата. Затова запазването на компетентността ѝ по делата, по които се обсъжда статутът на други национални съдии и условията да заемат длъжността съдия, накърнява тяхната независимост и представлява нарушение на член 19, параграф 1 ДЕС.
      Разпоредбите на изменителния закон от 20 декември 2019 г., които изключват възможността националните съдилища да изследват въпроса дали решаващите състави по дела, попадащи в обхвата на правото на Съюза, отговарят на изискванията за независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон по смисъла на член 19, параграф 1 ДЕС във връзка с член 47 от Хартата, са приети в нарушение на тези разпоредби и накърняват механизма на преюдициалните запитвания, установен с член 267 ДФЕС. Всъщност съгласно практиката на Съда националните съдилища са длъжни да гарантират, че делата относно правата, които частноправните субекти черпят от правото на Съюза, ще се разглеждат от независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон. Квалификацията на проверката за изпълнението на това изискване като деяние, което осъществява признаците на дисциплинарно нарушение, също е в противоречие с правото на Съюза. Всеки национален съдия — като съд, прилагащ правото на Съюза — трябва да има възможност служебно или по искане на страните да преценява дали съответното дело от областта на правото на Съюза се разглежда от независим съд по смисъла на правото на Съюза, без заплаха от образуване на дисциплинарно производство спрямо съответните съдии. Уредбата, съгласно която единствено колегията за извънреден контрол и публични въпроси може да се произнася по искания за отстраняване на съдия от участие в разглеждането на дадено дело или за определяне на решаващия състав по дадено дело, когато тези искания са направени по съображение за липса на независимост на определен съдия или съд, поставя в невъзможност останалите национални съдилища да изпълняват упоменатите си по-горе задължения и да отправят до Съда преюдициални запитвания относно тълкуването на това изискване на правото на Съюза. Съгласно практиката на Съда обаче всеки национален съд има право да отправя преюдициални запитвания по реда на член 267 ДФЕС, а съдилищата, чиито решения не подлежат на обжалване, са длъжни да отправят такива запитвания при наличието на тълкувателни съмнения.
      Задължението на всеки съдия в срок от 30 дни от назначаването му за съдия да декларира членството си в съюзи и сдружения, изпълняваните функции във фондации без стопанска дейност и принадлежността си към политически партии отпреди назначаването му за съдия, както и публикуването на тази информация в Бюлетина за публична информация нарушават основното право на съдията на неприкосновеност на личния живот и защита на личните данни, както и разпоредбите на ОРЗД.

         (1)  OB L 119, 2016 г., стр. 1.


title: Дело C-205/21: Преюдициално запитване, отправено от Специализиран наказателен съд (България) на 31 март 2021 година — наказателно производство срещу В.С.

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/11

      Преюдициално запитване, отправено от Специализиран наказателен съд (България) на 31 март 2021 година — наказателно производство срещу В.С.
      (Дело C-205/21)
      (2021/C 252/16)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Специализиран наказателен съд

         Молител:

      Министерство на вътрешните работи, Главна дирекция за борба с организираната престъпност

         Обвиняем:

      В.С.

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Валидно ли се имплементира чл.10 Директива 2016/680 (1), чрез позоваване в национален закон — чл.25 ал.3 и чл.25а от Закона за министерство на вътрешните работи — на сходната норма на чл.9 от Регламент 2016/679 (2)?

                  2.

                  Спазено ли е изискването по чл.10 б.„а“ от Директива 2016/680 вр чл.52 вр чл.3 и чл.8 от Хартата относно предвидено в закон ограничение на личната неприкосновеност и на защитата на лични данни, при противоречиви национални норми относно допускането на обработка на генетични и биометрични данни за нуждите на полицейската регистрация.

                  3.

                  Съответен ли е на чл.6 б.„а“ от Директива 2016/680 вр чл. 48 от Хартата национален закон — чл. 68 ал.4 от Закона за Министерство на вътрешните работи, който предвижда задължение за съда да разпореди принудително събиране на лични данни (фотографиране, дактилоскопиране и взимане на образци за ДНК профил), ако обвиняем за умишлено престъпление от общ характер откаже доброволно да сътрудничи при снемане на тези лични данни, без съдът да може да прецени дали има сериозни основания да се счита, че лицето е извършило престъплението, предмет на обвинението?

                  4.

                  Съответен ли е на чл.10, чл.4 ал.1 б.„а“ и б.„в“, чл.8 ал.1 и ал.2 от Директива 2016/680 национален закон — чл. 68 ал.1-3 от Закона за Министерство на вътрешните работи, който предвижда като общо правило фотографиране, дактилоскопиране и взимане на образци за ДНК профил на всички обвиняеми за умишлено престъпление от общ характер?

         (1)  Директива (ЕС) 2016/680 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни от компетентните органи за целите на предотвратяването, разследването, разкриването или наказателното преследване на престъпления или изпълнението на наказания и относно свободното движение на такива данни, и за отмяна на Рамково решение 2008/977/ПВР на Съвета (OB 2016, L 119, стр. 89)

         (2)  Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/EО (Общ регламент относно защитата на данните) (OB 2016, L 119, стр. 1)


title: Дело C-218/21: Преюдициално запитване от Supremo Tribunal Administrativo (Португалия), постъпило на 1 април 2021 г. — Autoridade Tributária e Aduaneira/DSR — Montagem e Manutenção de Ascensores e Escadas Rolantes SA

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/12

      Преюдициално запитване от Supremo Tribunal Administrativo (Португалия), постъпило на 1 април 2021 г. — Autoridade Tributária e Aduaneira/DSR — Montagem e Manutenção de Ascensores e Escadas Rolantes SA
      (Дело C-218/21)
      (2021/C 252/17)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Supremo Tribunal Administrativo

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Ответник: DSR — Montagem e Manutenção de Ascensores e Escadas Rolantes SA

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допуска ли правото на Европейския съюз, и по-специално приложение IV от [Шеста] Директива за ДДС (1), прилагане на точка 2.27 от Списък I, приложен към Кодекса за ДДС, разбирана като включваща ремонта и поддръжката на асансьори от предприятието, посочено в представената по-горе фактическа обстановка, като се прилага намалена ставка на ДДС?

                  2)

                  Допуска ли правото на Европейския съюз, и по-специално приложение IV от [Шеста] Директива за ДДС, прилагане на тази разпоредба на Кодекса за ДДС, която все още отчита предвиденото в останалите национални разпоредби — член 1207, член 204, параграф 1, буква e) и член 3 и член 1421, параграф 2, буква b) от Гражданския кодекс (разпоредби, които съдържат понятията „поръчки за строителство“, „жилище“, и се предполага, че асансьорът е включен в общите части на сградата в режим на етажна собственост)?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стp. 1; Специално издание на български език, глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-224/21: Преюдициално запитване от Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Португалия), постъпило на 29 март 2021 г. — VX/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/13

      Преюдициално запитване от Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Португалия), постъпило на 29 март 2021 г. — VX/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Дело C-224/21)
      (2021/C 252/18)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: VX

         Ответник: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 63 ДФЕС предвид разпоредбата на член 65, параграф 1 от същия договор, да се тълкува в смисъл, че не допуска данъчен режим на държава членка за пряко облагане на доходите на лицата, при който по отношение на чуждестранни данъчнозадължени лица и по отношение на печалбите от продажба на недвижими имоти с местонахождение в посочената държава членка, едновременно съществуват два правни режима, като при единия (i) се прилага фиксирана специална пропорционална ставка от 28 % върху общата сума на печалбата (tax base), която се изчислява по общите правила на начисляване (количествено определяне, quantum), а при другия (ii) се прилага режимът за местните лица, при който след като се изчисли по същите общи правила, печалбата се взема предвид наполовина (50 %) и задължително се извършва кумулиране (чрез прибавяне, събиране) на тази печалба (посочените 50 % от нея) с останалите доходи, получени в световен мащаб за същата година от това данъчнозадължено лице, като по този начин се изчислява приложимата ставка към целия доход по обща таблица, приложима за местните лица (в която ставките, по прогресивна скала, се движат от 14,5 % до 48 %, към които може да се прибави ставка от максимум 5 %, ако общият доход надвишава определени прагове), като тази ставка по отношение на чуждестранни лица се прилага само за въпросните доходи, т.е. печалбите от продажби на недвижими имоти, взети предвид наполовина (докато за местните лица така изчислената ставка се прилага за този и останалите доходи през годината)?
                  Следва да се отбележи, че изборът на един от двата възможни режима се прави от чуждестранното данъчнозадължено лице в декларацията за доходите, която задължително подава в държавата членка (Португалия), като това задължение е налице във всички случаи — независимо дали е избрало облагане по общия режим на чуждестранните данъчнозадължени лица (посочени в (i) по-горе) или е избрало облагане по режима на местните лица (посочено в (ii) по-горе) — и в тази декларация трябва да посочи една от тези две възможности. Трябва да се има предвид, че задължението за подаване на декларация за чуждестранните лица (декларация за доходите, образец 3), съществува още преди изменението на законодателството, с което в официалния образец на тази декларация се добавя възможността да се избере режимът на местните лица. Следва да се отбележи също, че като избира облагане по режима на местните лица, чуждестранното лице е длъжно да посочи (в същата декларация) общия размер на доходите си за годината в световен мащаб.

                  2)

                  Трябва ли член 63 ДФЕС предвид разпоредбата на член 65, параграф 1 от същия договор, да се тълкува в смисъл, че не допуска данъчен режим на държава членка за пряко облагане на доходите на физическите лица, при който, докато в случаите на (a) местни лица облагането задължително включва печалбите, намалени на 50 % (tax base) заедно с останалите доходи в световен мащаб, получени за същата година от данъчнозадълженото лице (без възможност за opting out), като по този начин се изчислява глобалният годишен доход на местното лице, към който се прилагат прогресивни ставки по скала, посочена в общата таблица (и след това приспадания/разходи с оглед на личното положение), а в случай на (b) чуждестранни лица при облагането на печалби от недвижими имоти се прилага фиксирана специална ставка върху всички печалби (tax base) (след изчисляване на стойността на тези печалби по същите правила, приложими за местните лица)?
                  Следва да се отбележи, че по буква (a) прогресивните ставки са между 14,5 % и 48 %, като към максималната пределна ставка може да се добави ставка от най-много 5 %, ако общият доход надвишава определени прагове, докато по буква (b) специалната ставка е 28 %.


title: Дело C-251/21: Преюдициално запитване от Augstākā tiesa (Senāts) (Латвия), постъпило на 21 април 2021 г. — SIA „Piltenes meži“/Lauku atbalsta dienests

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/14

      Преюдициално запитване от Augstākā tiesa (Senāts) (Латвия), постъпило на 21 април 2021 г. — SIA „Piltenes meži“/Lauku atbalsta dienests
      (Дело C-251/21)
      (2021/C 252/19)
      Език на производството: латвийски

         Запитваща юрисдикция

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател в първоинстанционното и в касационното производство: SIA Piltenes meži

         Друга страна в касационното производство: Lauku atbalsta dienests

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Попадат ли в обхвата на член 30, параграф 6 от Регламент (ЕС) № 1305/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1698/2005 (1) на Съвета плащанията за микрорезервати, създадени в горска зона в изпълнение на целите на Директива 2009/147/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 година относно опазването на дивите птици (2)?

                  2)

                  Прилагат ли се за предоставянето на компенсация за микрорезервати, създадени в изпълнение на целите на Директива 2009/147/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 година относно опазването на дивите птици, ограниченията по отношение на плащанията за предприятия в затруднено положение, предвидени в Регламент (ЕС) № 702/2014 на Комисията от 25 юни 2014 година относно деклариране на някои категории помощи в секторите на селското и горското стопанство и в селските райони за съвместими с вътрешния пазар в приложение на членове 107 и 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (3)?

         (1)  ОВ L 347, 2013 г., стр. 487.

         (2)  ОВ L 20, 2010 г., стр. 7.

         (3)  ОВ L 193, 2014 г., стр. 1.


title: Дело C-260/21: Преюдициално запитване, отправено от Окръжен съд — Видин (България) на 23 април 2021 година — „Корпоративна търговска банка“ АД, в несъстоятелност / „Елит Петрол“ АД

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/14

      Преюдициално запитване, отправено от Окръжен съд — Видин (България) на 23 април 2021 година — „Корпоративна търговска банка“ АД, в несъстоятелност / „Елит Петрол“ АД
      (Дело C-260/21)
      (2021/C 252/20)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Окръжен съд — Видин

         Страни в главното производство

         Ищец:„Корпоративна търговска банка“ АД, в несъстоятелност
      Ответник: „Елит Петрол“ АД

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Следва ли чл. 63 ДФЕС, уреждащ свободното движение на капитали и плащания, да се тълкува в смисъл, че включва осъществяването на прихващане в отношения с банкова институция, при което търговско дружество — длъжник на банката изпълнява свои задължения чрез прихващане на насрещни установени по размер, ликвидни и изискуеми вземания, които има към същата банка?

                  2.

                  Следва ли чл.63 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че промяната на условията за действителност на вече извършени законно прихващания между търговско дружество и банкова институция, която обявява за недействителни извършените прихващания въз основа на нови условия, които се прилагат ретроактивно спрямо осъществените вече прихващания, представлява пречка по чл. 63, пар. 1 ДФЕС, ако има за последица ограничаване на възможността за изпълнение на задължения към други дружества, в капитала на които имат акции или дялове или от които държат облигации субекти от други държави членки на ЕС?

                  3.

                  Следва ли чл. 63 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, с която се променят ретроактивно условията за действителност на вече извършени законно прихващания между търговско дружество и банкова институция, като обявява за недействителни извършените прихващания въз основа на нови условия, които се прилагат ретроактивно спрямо осъществените вече прихващания?

                  4.

                  Следва ли член 4, параграф 2, буква а) и членове 26, 27, 114 и 115 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), които уреждат единния вътрешен пазар на ЕС да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, с която се променят ретроактивно условията за действителност на вече извършени законно прихващания между търговско дружество и банкова институция в държава членка, като се обявяват за недействителни извършените прихващания въз основа на нови условия, които се прилагат ретроактивно спрямо осъществените вече прихващания и в случаите, когато правоотношенията се развиват само между еднонационални правни субекти и така могат да се квалифицират, като вътрешни отношения, без директна трансгранична връзка с вътрешния пазар на ЕС?

                  5.

                  Следва ли чл. 2 вр. чл. 19, ал. 1 ДЕС и чл. 47, ал. 1 и 2 ХОПЕС да се тълкуват в смисъл, че позволяват приемането на национална правна уредба, която променя условията за действително извършване на прихващания в отношенията с банкова институция, като придава изрично обратно действие на новите условия и обявява за недействителни законно извършените към минал период от време прихващания, при условията на висящо производство за несъстоятелност на банкова институция в съответната държава членка и заведени висящи съдебни производства за обявяване за недействителни на извършени спрямо банката прихващания, по отношение на които към момента на извършването им са били приложими други правни условия?

                  6.

                  Следва ли принципът на правна сигурност, като общ принцип на правото на ЕС да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която променя условията за действително извършване на прихващания в отношенията с банкова институция, като придава изрично обратно действие на новите условия и обявява за недействителни извършени законно към минал период от време прихващания, при условията на висящо производство за несъстоятелност на банкова институция в съответната държава членка и заведени висящи съдебни производства за обявяване за недействителни на извършени спрямо банката прихващания, по отношение на които към момента на извършването им са били приложими други правни условия?


title: Дело C-262/21: Преюдициално запитване от Korkein oikeus (Финландия), постъпило на 23 април 2021 г. — А/В

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/15

      Преюдициално запитване от Korkein oikeus (Финландия), постъпило на 23 април 2021 г. — А/В
      (Дело C-262/21)
      (2021/C 252/21)
      Език на производството: фински

         Запитваща юрисдикция

      Korkein oikeus

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: А

         Ответник: В

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 2, точка 11 от Регламент (ЕО) № 2201/2003 (1) на Съвета от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (наричан по-нататък „Регламент „Брюксел IIa“), що се отнася до неправомерното отвеждане на дете, да се тълкува в смисъл, че така може се квалифицира случаят, при който единият от родителите, без съгласието на другия родител, отвежда детето от държавата по местопребиваването му в друга държава членка, която е компетентната държава членка съгласно прието от съответния орган решение за прехвърляне по Регламент (ЕС) № 604/2013 (2) на Европейския парламент и на Съвета (наричан по-нататък „Регламент „Дъблин III“)?

                  2)

                  Ако отговорът на първия въпрос е отрицателен, трябва ли член 2, точка 11 от Регламент „Брюксел IIa“, що се отнася до неправомерното задържане, да се тълкува в смисъл, че така може да се квалифицира случаят, при който съд на държавата по местопребиваването на детето е отменил решението на съответния орган да прехвърли компетентността за разглеждането на преписката, но детето, чието връщане е разпоредено, вече няма валидно разрешение за пребиваване в държавата по местопребиваването си, нито правото да влиза или пребивава във въпросната държава?

                  3)

                  Ако с оглед на отговора на първия или втория въпрос Регламент „Брюксел IIa“ следва да се тълкува в смисъл, че е налице неправомерно отвеждане или задържане на детето и следователно то трябва да бъде върнато в държавата по местопребиваването му, трябва ли член 13, алинея 1, буква b) от Хагската конвенция от 1980 г. да се тълкува в смисъл, че представлява пречка за връщането на детето:

                              i)

                              поради наличието на сериозна опасност по смисъла на тази разпоредба връщането на дете в кърмаческа възраст, за което майката полага лични грижи, да го изложи на заплаха от психическо или физическо увреждане или по друг начин да го постави в неблагоприятна ситуация, ако то бъде върнато само; или

                              ii)

                              поради това че в държавата по местопребиваването му за детето би била поета грижа и то би било настанено в приемен дом самò или с майка му, което би било белег за наличието на сериозна опасност по смисъла на тази разпоредба връщането на детето да го изложи на заплаха от психическо или физическо увреждане или по друг начин да го постави в неблагоприятна ситуация, или пък

                              iii)

                              поради това че без валидно разрешение за пребиваване детето би било поставено в неблагоприятна ситуация по смисъла на тази разпоредба?

                  4)

                  Ако с оглед на отговора на третия въпрос основанията за отказ по член 13, алинея 1, буква b) от Хагската конвенция от 1980 г. могат да се тълкуват в смисъл, че е налице сериозна опасност връщането на детето да го изложи на заплаха от психическо или физическо увреждане, или по друг начин да го постави в неблагоприятна ситуация, трябва ли член 11, параграф 4 от Регламент „Брюксел IIa“ във връзка с понятието за висш интерес на детето, съдържащо се в член 24 от Хартата за основните права на [Европейския съюз] и в самия регламент, да се тълкува в смисъл, че в случай, при който нито майката, нито детето имат валидно разрешение за пребиваване в държавата по местопребиваването на детето, и следователно нямат нито право на влизане, нито право на пребиваване в тази държава, държавата по местопребиваването на детето трябва да вземе адекватни мерки, за да осигури законното пребиваване на детето и на майка му във въпросната държава членка? Ако държавата по местопребиваването на детето има такова задължение, следва ли принципът на взаимно доверие между държавите членки да се тълкува в смисъл, че държавата, която предава детето, може съгласно този принцип да изходи от презумпцията, че държавата по местопребиваването на детето ще изпълни тези задължения, или интересът на детето изисква от органите на държавата по местопребиваване да бъде поискана информация относно конкретните мерки, които са били или ще бъдат предприети за защитата на детето, за да може държавата членка, която го предава, да прецени в частност дали с оглед на интереса му тези мерки са адекватни?

                  5)

                  Ако държавата по местопребиваването на детето няма посоченото в четвъртия преюдициален въпрос задължение да вземе адекватни мерки, следва ли член 20 от Хагската конвенция от 1980 г., с оглед на член 24 от Хартата на основните права [на Европейския съюз], да се тълкува в смисъл, че в случаите, посочени по-горе в третия преюдициален въпрос, подточки i)—iii), представлява пречка за връщането на детето, тъй като би могло да се счита, че това връщане противоречи, по смисъла на тази разпоредба, на основните принципи в областта на защитата на правата на човека и основните свободи?

         (1)  Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (ОВ L 338, 2003 г., стр 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 183).

         (2)  Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство (ОВ L 180, 2013 г., стр. 31).


title: Дело C-273/21: Преюдициално запитване от Budapest Környéki Törvényszék (Унгария), постъпило на 28 април 2021 г. — WD/Agrárminiszter

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/17

      Преюдициално запитване от Budapest Környéki Törvényszék (Унгария), постъпило на 28 април 2021 г. — WD/Agrárminiszter
      (Дело C-273/21)
      (2021/C 252/23)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Budapest Környéki Törvényszék

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: WD

         Ответник: Agrárminiszter

         Преюдициален въпрос

      С единствения си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска да се изясни дали член 32, параграф 2, букви а) и б) от Регламент (ЕС) № 1307/2013 (1) следва да се тълкува в смисъл, че площ, която съгласно кадастралния регистър е летище и не е част от земеделското стопанство, но на която не се осъществява никакъв вид летищна дейност, трябва да се счита за предимно използвана за селскостопански дейности, ако на нея се извършват дейности по отглеждането на животни за селскостопански цели.

         (1)  Регламент (ЕС) № 1307/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за установяване на правила за директни плащания за земеделски стопани по схеми за подпомагане в рамките на общата селскостопанска политика и за отмяна на Регламент (ЕО) № 637/2008 на Съвета и Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета (ОВ L 347, 2013 г., стр. 608).


title: Дело C-286/21: Иск, предявен на 4 май 2021 г. — Европейска комисия/Френска република

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/19

      Иск, предявен на 4 май 2021 г. — Европейска комисия/Френска република
      (Дело C-286/21)
      (2021/C 252/25)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: O. Beynet, M. Noll-Ehlers)

         Ответник: Френска република

         Искания

      По настоящото дело Комисията иска от Съда:

                  —

                  да установи, от една страна, че като систематично и трайно е превишавала дневната пределно допустима стойност за прахови частици (ПЧ10) от 1 януари 2005 г. в агломерацията и зона за качество Париж (FR04A01/FR11ZAG01) и от 1 януари 2005 г. до 2016 г., включително в зона Мартиника/Фор дьо Франс (FR39N10/FR02ZAR01), Френската република е продължила да не изпълнява задълженията си по член 13, параграф 1 от Директива 2008/50/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2008 година относно качеството на атмосферния въздух и за по-чист въздух за Европа (1) във връзка с приложение XI към посочената директива,

                  —

                  от друга страна, че от 11 юни 2010 г. Френската република не е изпълнявала в тези две зони задълженията си по член 23, параграф 1, втора алинея от Директива 2008/50/ЕО във връзка с приложение XV към същата директива, и по-конкретно задължението да гарантира възможно най-кратък период на превишаване.

         Основания и основни доводи

      За Париж дневната пределно допустима стойност не е била спазвана за непрекъснат период, считано от 2005 г. до последните налични данни, а именно до 2019 г. Освен това се установява, че степента на отклонение от съответствието що се отнася до превишаванията на дневната стойност в зона Париж е висока (тъй като броят на превишаванията е два пъти по-голям от разрешения брой превишавания) и от 2015 г. не е имало подобрение. За зона Мартиника дневната пределно допустима стойност не е била спазвана до 2016 г., при това непрекъснато (с изключение на 2008 г.).
      В двете зони на Париж и Мартиника пределните стойности за ПЧ10 са били превишени към момента на изтичане на срока за отговор на мотивираното становище. Към този момент Франция е трябвало да изготви планове и да отправи уведомление за тях. Анализът показва, че Франция не е приела такива планове. Мерките, предприети от Франция (на национално и регионално равнище) не са довели до това да се гарантира възможно най-кратък период на превишаване, както се изисква съгласно разпоредбите на Директива 2008/50/ЕО.

         (1)  ОВ L 152, 2008 г., стр. 1.


title: Дело T-638/19: Решение на Общия съд от 12 май 2021 г. — Sun Stars & Sons/EUIPO — Valvis Holding (AC AQUA AC) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за триизмерна марка на Европейския съюз „AC AQUA AC“ — По-ранна триизмерна марка на Европейския съюз и по-ранна национална триизмерна марка „VODAVODA“ — Относително основание за отказ — Липса на вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 2017/1001])

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/20

      Решение на Общия съд от 12 май 2021 г. — Sun Stars & Sons/EUIPO — Valvis Holding (AC AQUA AC)
      (Дело T-638/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за триизмерна марка на Европейския съюз „AC AQUA AC“ - По-ранна триизмерна марка на Европейския съюз и по-ранна национална триизмерна марка „VODAVODA“ - Относително основание за отказ - Липса на вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 2017/1001])
      (2021/C 252/27)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Sun Stars & Sons Pte Ltd (Сингапур, Сингапур) (представители: M. Maček и C. Saettel, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: J. Crespo Carrillo и V. Ruzek)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Valvis Holding SA (Букурещ, Румъния) (представители: D. Bogdan, G. Bozocea и M. Stănescu, адвокати)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 6 август 2019 г. (преписка R 649/2018-4), постановено в производство по възражение със страни Sun Stars & Sons и Valvis Holding

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Valvis Holding SA да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 399, 25.11.2019 г.


title: Дело T-70/20: Решение на Общия съд от 12 май 2021 г. — Metamorfoza/EUIPO — Tiesios kreivės (MUSEUM OF ILLUSIONS) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „MUSEUM OF ILLUSIONS“ — По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „MUSEUM OF ILLUSIONS“ — Липса на вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Член 95 от Регламент 2017/1001)

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/21

      Решение на Общия съд от 12 май 2021 г. — Metamorfoza/EUIPO — Tiesios kreivės (MUSEUM OF ILLUSIONS)
      (Дело T-70/20) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „MUSEUM OF ILLUSIONS“ - По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „MUSEUM OF ILLUSIONS“ - Липса на вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001) - Член 95 от Регламент 2017/1001)
      (2021/C 252/28)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Metamorfoza d.o.o. (Загреб, Хърватия) (представител: A. Bijelić, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (представители: L. Rampini и V. Ruzek)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: Tiesios kreivės (Вилнюс, Литва)

         Предмет

      Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 2 декември 2019 г. (преписка R 663/2019-2), постановено в производство по възражение със страни Tiesios kreivės и Metamorfoza

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решението на втори апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 2 декември 2019 г. (преписка R 663/2019-2).

                  2)

                  Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 103, 30.3.2020 г.


title: Дело T-178/20: Решение на Общия съд от 12 май 2021 г. — Bavaria Weed/EUIPO (Bavaria Weed) (Марка на Европейския съюз — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „BavariaWeed“ — Абсолютно основание за отказ — Марка, която противоречи на обществения ред — Член 7, параграф 1, буква е) от Регламент (ЕС) 2017/1001 — Член 7, параграф 2 от Регламент 2017/1001)

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/22

      Решение на Общия съд от 12 май 2021 г. — Bavaria Weed/EUIPO (Bavaria Weed)
      (Дело T-178/20) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „BavariaWeed“ - Абсолютно основание за отказ - Марка, която противоречи на обществения ред - Член 7, параграф 1, буква е) от Регламент (ЕС) 2017/1001 - Член 7, параграф 2 от Регламент 2017/1001)
      (2021/C 252/30)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Bavaria Weed GmbH (Хершинг ам Амерзее, Германия) (представител: J. Wolhändler, avocat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: A. Söder)

         Предмет

      Жалба срещу решение на пети апелативен състав на EUIPO от 22 януари 2020 г. по преписка R 1458/2019-5 относно заявка за регистрация на фигуративния знак „BavariaWeed“ като марка на Европейския съюз

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Bavaria Weed GmbH да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 191, 8.6.2020 г.


title: Дело T-274/19: Определение на Общия съд от 8 април 2021 г. — Target Ventures Group/EUIPO — Target Partners (TARGET VENTURES) (Марка на Европейския съюз — Производство по отмяна — Декларация за отказ от спорната марка — Липса на основание за произнасяне по същество)

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/23

      Определение на Общия съд от 8 април 2021 г. — Target Ventures Group/EUIPO — Target Partners (TARGET VENTURES)
      (Дело T-274/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по отмяна - Декларация за отказ от спорната марка - Липса на основание за произнасяне по същество)
      (2021/C 252/31)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Target Ventures Group Ltd (Род Таун, Британски Вирджински острови) (представители: T. Dolde и P. Homann, avocats)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: P. Sipos)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Target Partners GmbH (Мюнхен, Германия) (представители: A. Klett и C. Mikyska, avocats)

         Предмет

      Жалба срещу решение на втори апелативен състав на EUIPO от 4 февруари 2019 г. по преписка R 1685/2017-2, постановено в производство по отмяна със страни Target Ventures Group и Target Partners

         Диспозитив

                  1)

                  Липсва основание за произнасяне по същество.

                  2)

                  Осъжда Target Ventures Group Ltd и Target Partners GmbH да заплатят направените от тях съдебни разноски, както и всяко от тях да заплати половината от разноските на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO).

         (1)  ОВ C 213, 24.6.2019 г.


title: Дело T-358/19: Определение на Общия съд от 6 май 2021 г. — Groupe Canal +/Комисия (Конкуренция — Картели — Разпространение на телевизия — Решение, с което ангажиментите стават задължителни — Оттегляне на обжалвания акт — Липса на основание за произнасяне)

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/23

      Определение на Общия съд от 6 май 2021 г. — Groupe Canal +/Комисия
      (Дело T-358/19) (1)

      (Конкуренция - Картели - Разпространение на телевизия - Решение, с което ангажиментите стават задължителни - Оттегляне на обжалвания акт - Липса на основание за произнасяне)
      (2021/C 252/32)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Groupe Canal + SA (Иси ле Мулино, Франция) (представители: P. Wilhelm, P. Gassenbach и O. de Juvigny, avocats)

         Ответник: Европейска комисия (представители: A. Dawes, C. Urraca Caviedes и L. Wildpanner)

         Предмет

      Искане по член 263 ДФЕС за отмяна на решението на Комисията от 7 март 2019 г. относно производство за прилагане на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за ЕИП (преписка AT.40023 — Трансграничен достъп до платена телевизия), с което стават правно задължителни ангажиментите, предложени от The Walt Disney Company, The Walt Disney Company Limited, Universal Studios International B.V., Universal Studios Limited and Comcast Corporation, CPT Holdings Inc., Colgems Productions Limited, Sony Corporation, Warner Bros. International Television Distribution Inc., Warner Media LLC, Sky UK Limited и Sky Limited

         Диспозитив

                  1)

                  Липсва основание за произнасяне по жалбата.

                  2)

                  Липсва основание за произнасяне по молбата за встъпване на Френската република.

                  3)

                  Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски, включително направените от Groupe Canal +, с изключение на свързаните с молбата за встъпване.

                  4)

                  Groupe Canal +, Комисията и Френската република понасят направените от тях съдебни разноски, свързани с молбата за встъпване.

         (1)  ОВ C 270, 12.8.2019 г.


title: Дело T-822/19: Определение на Общия съд от 4 май 2021 г. — Asoliva и Anierac/Комисия (Жалба за отмяна — Земеделие — Класиране в една от трите категории необработено маслиново масло — Мерки за изпълнение — Липса на лично засягане — Недопустимост)

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/24

      Определение на Общия съд от 4 май 2021 г. — Asoliva и Anierac/Комисия
      (Дело T-822/19) (1)

      (Жалба за отмяна - Земеделие - Класиране в една от трите категории необработено маслиново масло - Мерки за изпълнение - Липса на лично засягане - Недопустимост)
      (2021/C 252/33)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподатели: Asociación Española de la Industria y Comercio Exportador de Aceite de Oliva (Asoliva) (Мадрид, Испания), Asociación Nacional de Industriales Envasadores y Refinadores de Aceites Comestibles (Anierac) (Мадрид) (представител: V. Rodríguez Fuentes, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия (представители: M. Konstantinidis, F. Castilla Contreras и M. Morales Puerta)

         Предмет

      Жалба на основание член 263 ДФЕС за отмяна на член 1, параграф 1, буква б) от Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/1604 на Комисията от 27 септември 2019 година за изменение на Регламент (ЕИО) № 2568/91 относно характеристиките на маслиновото масло и маслиновото масло от остатъчен материал и съответните методи за анализ (ОВ L 250, 2019 г., стр. 14)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата като недопустима.

                  2)

                  Осъжда Asociación Española de la Industria y Comercio Exportador de Aceite de Oliva (Asoliva) и Asociación Nacional de Industriales Envasadores y Refinadores de Aceites Comestibles (Anierac) да заплатят съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 27, 27.1.2020 г.


title: Дело T-472/20 и Т-472/20 AJ II: Определение на Общия съд от 26 април 2021 г. — Jouvin/Комисия (Жалба за отмяна — Конкуренция — Картели — Пазар на събирането, проследяването и доставката на колетни пратки — Решение за отхвърляне на жалба — Жалба, явно лишена от всякакво правно основание — Молба за правна помощ, представена след подаването на жалбата)

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/25

      Определение на Общия съд от 26 април 2021 г. — Jouvin/Комисия
      (Дело T-472/20 и Т-472/20 AJ II) (1)

      (Жалба за отмяна - Конкуренция - Картели - Пазар на събирането, проследяването и доставката на колетни пратки - Решение за отхвърляне на жалба - Жалба, явно лишена от всякакво правно основание - Молба за правна помощ, представена след подаването на жалбата)
      (2021/C 252/34)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Frédéric Jouvin (Клиши, Франция) (представител: L. Bôle-Richard, avocat)

         Ответник: Европейска комисия (представители: B. Ernst, A. Keidel и A. Boitos)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение C(2020) 3503 окончателен на Комисията от 28 май 2020 г., с което се отхвърля жалбата, подадена от жалбоподателя във връзка с твърдени нарушения на член 101 ДФЕС

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата като явно лишена от всякакво правно основание.

                  2)

                  Отхвърля молбата за правна помощ.

                  3)

                  Осъжда г-н Frédéric Jouvin да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 423, 7.12.2020 г.


title: Дело T-714/20 R: Определение на председателя на Общия съд от 5 май 2021 г. — Ovsyannikov/Съвет (Обезпечително производство — Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Украйна — Замразяване на средства — Молба за спиране на изпълнението — Липса на неотложност)

text:
               28.6.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/25

      Определение на председателя на Общия съд от 5 май 2021 г. — Ovsyannikov/Съвет
      (Дело T-714/20 R)
      (Обезпечително производство - Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Украйна - Замразяване на средства - Молба за спиране на изпълнението - Липса на неотложност)
      (2021/C 252/35)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Dmitry Vladimirovich Ovsyannikov (Москва, Русия) (представители: J. Iriarte Ángel и E. Delage González, адвокати)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: H. Marcos Fraile и P. Mahnič)

         Предмет

      Искане по членове 278 и 279 ДФЕС за спиране на изпълнението на Решение 2014/145/ОВППС на Съвета от 17 март 2014 година относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи, териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 78, 2014 г., стр. 16), Регламент (ЕС) № 269/2014 на Съвета от 17 март 2014 година относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 78, 2014 г., стр. 6), Решение (ОВППС) 2017/2163 на Съвета от 20 ноември 2017 г. за изменение на Решение 2014/145 (ОВ L 304, 2017 г., стр. 51), Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2153 на Съвета от 20 ноември 2017 г. за прилагане на Регламент № 269/2014 (ОВ L 304, 2017 г., стр. 3), Решение (ОВППС) 2020/399 на Съвета от 13 март 2020 г. за изменение на Решение 2014/145 (ОВ L 78, 2020 г., стр. 44), Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/398 на Съвета от 13 март 2020 г. за прилагане на Регламент № 269/2014 (ОВ L 78, 2020 г., стр. 1), Решение (ОВППС) 2020/1269 на Съвета от 10 септември 2020 г. за изменение на Решение 2014/145 (ОВ L 298, 2020 г., стр. 23), Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/1267 на Съвета от 10 септември 2020 г. за прилагане на Регламент № 269/2014 (ОВ L 298, 2020 г., стр. 1), Решение (ОВППС) 2020/1368 на Съвета от 1 октомври 2020 г. за изменение на Решение 2014/145 (ОВ L 318, 2020 г., стр. 5) и Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/1367 на Съвета от 1 октомври 2020 г. за прилагане на Регламент № 269/2014 (ОВ L 318, 2020 г., стр. 1) в частите на тези актове, засягащи жалбоподателя

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.

                  2)

                  Не се произнася по съдебните разноски.