title: Дело C-454/06: Решение на Съда (трети състав) от 19 юни 2008 г. (преюдициално запитване от Bundesvergabeamt — Австрия) — pressetext Nachrichtenagentur GmbH/Republik Österreich (Bund), APA-OTS Originaltext-Service GmbH, APA AUSTRIA PRESSE AGENTUR registrierte Genossenschaft mit beschränkter Haftung (Обществени поръчки — Директива 92/50/ЕИО — Процедури за възлагане на обществени поръчки за услуги — Понятие за възлагане на обществена поръчка)

text:
               15.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/8

         Решение на Съда (трети състав) от 19 юни 2008 г. (преюдициално запитване от Bundesvergabeamt — Австрия) — pressetext Nachrichtenagentur GmbH/Republik Österreich (Bund), APA-OTS Originaltext-Service GmbH, APA AUSTRIA PRESSE AGENTUR registrierte Genossenschaft mit beschränkter Haftung
   (Дело C-454/06) (1)

   (Обществени поръчки - Директива 92/50/ЕИО - Процедури за възлагане на обществени поръчки за услуги - Понятие за възлагане на обществена поръчка)
   (2008/C 209/10)
   Език на производството: немски
   Препращаща юрисдикция
   Bundesvergabeamt
   Страни в главното производство

      Ищец: pressetext Nachrichtenagentur GmbH

      Ответник: Republik Österreich (Bund), APA-OTS Originaltext-Service GmbH, APA AUSTRIA PRESSE AGENTUR registrierte Genossenschaft mit beschränkter Haftung
   Предмет
   Преюдициално запитване — Bundesvergabeamt — Тълкуване на член 82 ЕО, член 3, параграф 1, членове 8 и 9 и член 11, параграф 3, буква б) от Директива 92/50/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за услуги (ОВ L 209, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 50), на член 1, параграф 3 и на член 2, параграф 1, буква в) от Директива 89/665/ЕИО на Съвета от 21 декември 1989 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прилагането на производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки за доставки и за строителство (ОВ L 395, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 237), както и на основните принципи на общностното право — Договор за услуги, сключен за неопределен срок от името на държавата с информационна агенция, считана за единствената национална информационна агенция, извън процедурите за възлагане на обществени поръчки — Прехвърляне със съгласието на възлагащия орган на изпълнението на различни части на договора на дружество, което изцяло се контролира от доставчика, както и други изменения на договора относно отказа от възможността да се прекрати договорът от възлагащия орган, възнагражденията за извършените доставки и отстъпката, предоставена в полза на възлагащия орган — Квалифициране или не на тези последващи изменения като ново „възлагане на обществена поръчка“, за което е необходимо предварително публикуване на обявление за обществена поръчка
   Диспозитив

               1)

               Терминът „възлагане“, употребен в член 3, параграф 1 и членове 8 и 9 от Директива 92/50/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за услуги, трябва да се тълкува в смисъл, че не обхваща положение като това в главното производство, в което доставяните на възлагащия орган от първоначалния доставчик услуги са прехвърлени на друг доставчик, учреден като капиталово дружество, в което единствен акционер е първоначалният доставчик, който контролира новия доставчик и му дава указания, доколкото първоначалният доставчик продължава да носи отговорност за спазването на договорните задължения.

               2)

               Терминът „възлагане“, употребен в член 3, параграф 1 и членове 8 и 9 от Директива 92/50, трябва да се тълкува в смисъл, че не обхваща адаптиране на първоначалния договор към променени външни обстоятелства като конвертирането в евро на цени, които първоначално са определени в национална валута, минималното намаляване на тези цени с оглед на закръгляването им и позоваването на нов ценови индекс, като замяната на последния с определения преди това индекс е предвидена в първоначалния договор.

               3)

               Терминът „възлагане“, употребен в член 3, параграф 1 и членове 8 и 9 от Директива 92/50, трябва да се тълкува в смисъл, че не обхваща положение като това в главното производство, в което посредством допълнително споразумение възлагащият орган се договаря със спечелилия поръчката участник в периода на действие на договора за обществена поръчка за услуги, сключен с него за неопределен срок, да продължи с три години действието на клауза за отказ от прекратяване на договора, която е обезсилена към момента на предвиждане на новата клауза, и се договаря с него относно определянето на по-големи от първоначално предвидените, определени в зависимост от количествата в конкретна област отстъпки от някои цени.

      (1)  ОВ C 326, 30.12.2006 г.


title: Дело T-61/13: Жалба, подадена на 6 февруари 2013 г. — Melt Water/СХВП (NUEVA)

text:
               13.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 108/29

         Жалба, подадена на 6 февруари 2013 г. — Melt Water/СХВП (NUEVA)
   (Дело T-61/13)
   2013/C 108/74
   Език на производството: литовски

      Страни

      Жалбоподател: Research and Production Company „Melt Water“ UAB (Klaipėda, Литва) (представител: V. Viešiūnaitė, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 3 декември 2012 г. по преписка R 1794/2012-4 и да приеме жалбата на жалбоподателя във връзка с марката „NUEVA“ (заявка № 010573541) за подадена,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят.

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка „NUEVA“ за стоки от клас 32 — заявка за марка на Общността № 010573541.

      Решение на проверителя: отхвърля заявката за регистрация.

      Решение на апелативния състав: прима жалбата за неподадена.

      Изложени правни основания: в обжалваното решение от 3 декември 2012 г. ответникът неправилно приел, че жалбата, подадена от жалбоподателя пред апелативния състав, следва да се счита за неподадена в съответствие с член 60 от Регламент № 207/2009 (1) и правило 49, точка 3 от Регламент № 2868/95 (2), поради това че таксата за обжалване не е била заплатена в определения срок. Жалбоподателят оспорва твърдението на ответника, че посочената такса трябва да се заплати в двумесечния срок, определен за подаване на жалбата. Жалбоподателят твърди, че както от решението на проверителя за отхвърляне на заявката за регистрация, така и от официалния превод на литовски език на член 60 от Регламент № 207/2009 личи, че таксата за обжалване следва да се свърже с представянето на писменото изложение на основанията за обжалването, а не с подаването на жалбата. Поради това жалбоподателят основателно свързал плащането на таксата със срока за представяне на писменото изложение на основанията за обжалване и платил таксата в рамките на този срок.
   Според жалбоподателя преводът на литовски език на Регламент № 207/2009 трябва да се приеме за автентичен и преценката дали таксата, която жалбоподателят е платил на ответника, е била получен в определения срок трябва да се основава на текста на литовски език на този регламент. Жалбоподателят отбелязва, че когато автентичният текст на езика на определена държава членка — в настоящия случай, текстът на литовски език — е двусмислен и не съответства на текста на други езици, за да се гарантира правната сигурност актът трябва да се тълкува по начин, който съответства във възможно най-голяма степен на интересите на лицето, до което е адресиран, по-специално когато противното тълкуване може да доведе до отрицателни последици за това лице.

      (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, 2009 г., стр. 1).

      (2)  Регламент (ЕО) № 2868/95 на Комисията от 13 декември 1995 година за прилагане на Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета относно марката на Общността (ОВ L 303, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 189).


title: Дело T-326/05: Определение на Първоинстанционния съд от 9 юли 2007 г. — Rath/СХВП — AstraZeneca (VIXACOR)

text:
               22.9.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/17

         Определение на Първоинстанционния съд от 9 юли 2007 г. — Rath/СХВП — AstraZeneca (VIXACOR)
   (Дело T-326/05) (1)

   (2007/C 223/30)

      Език на производството: немски

   Председателят на първи състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 281, 12.11.2005 г.


title: Дело T-13/10: Определение на Общия съд от 14 юли 2011 г. — Goutier/СХВП — Rauch (ARANTAX) (Марка на Общността — Възражение — Оттегляне на възражението — Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)

text:
               24.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/19

         Определение на Общия съд от 14 юли 2011 г. — Goutier/СХВП — Rauch (ARANTAX)
   (Дело T-13/10) (1)

   (Марка на Общността - Възражение - Оттегляне на възражението - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
   2011/C 282/37
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Klaus Goutier (Франкфурт на Майн, Германия) (представител: адв. E.E. Happe, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: първоначално B. Schmidt, впоследствие B. Schmidt и R. Pethke)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Norbert Rauch (Herzogenaurach, Германия) (представители: адв. A. Fottner и адв. M. Müller, avocats)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 10 ноември 2009 г. (преписка R 1796/2008-4) относно производство по възражение между Norbert Rauch и Klaus Goutier

      Диспозитив

               1.

               Липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество.

               2.

               Осъжда жалбоподателя да понесе направените от него съдебни разноски и тези на ответника. Встъпилата страна направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 80, 27.3.2010 г.


title: Съединени дела C-51/12—C-54/12: Определение на председателя на Съда от 6 февруари 2013 г. (преюдициални запитвания от Giudice di Pace di Revere — Италия) — Procura della Repubblica/Xiaomie Zhu и др. (C-51/12), Beregovoi Ion (C-52/12), Sun Hai Feng (C-53/12), Yang Liung Hong (C-54/12)

text:
               13.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 108/19

         Определение на председателя на Съда от 6 февруари 2013 г. (преюдициални запитвания от Giudice di Pace di Revere — Италия) — Procura della Repubblica/Xiaomie Zhu и др. (C-51/12), Beregovoi Ion (C-52/12), Sun Hai Feng (C-53/12), Yang Liung Hong (C-54/12)
   (Съединени дела C-51/12—C-54/12) (1)

   2013/C 108/45
   Език на производството: италиански
   Председателят на Съда разпореди делата да бъдат заличени от регистъра.

      (1)  ОВ C 98, 31.3.2012 г.


title: Дело T-145/14: Жалба, подадена на 3 март 2014 г.  — adidas/СХВП — Shoe Branding Europe (Емблема с две паралелни ивици)

text:
               28.4.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/35

         Жалба, подадена на 3 март 2014 г. — adidas/СХВП — Shoe Branding Europe (Емблема с две паралелни ивици)
   (Дело T-145/14)
   2014/C 129/42
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: adidas (Herzogenaurach, Германия) (представители: V. von Bomhard и J. Fuhrmann, адвокати)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Shoe Branding Europe BVBA (Oudenaarde, Белгия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решение на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 28 ноември 2013 г. по преписка R 1208/2012-2;

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: другата страна в производството пред апелативния състав.

      Марка на Общността, предмет на спора: марката („друг вид марка“) за обувки от клас 25 — заявка за регистрация на марка на Общността № 8 398 141.

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: жалбоподателят.

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: марки на Общността, регистрирани със следните номера № 3 517 646, № 3 517 612, № 3 517 588, № 3 517 661, № 4 269 072 и № 6 081 889; германски марки, регистрирани със следните номера № 944 624, № 944 623, № 399 50 559 и № 897 134; международна марка, регистрирана с № 391 692 за стоки от класове 18, 25 и 28, и нерегистрирана марка/знак, използвана в търговията в Германия.

      Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и параграф 4 от Регламента за марката на Общността.


               15.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 191/11

         Дело, заведено на 21 май 2010 г. от Княжество Лихтенщайн срещу Надзорния орган на ЕАСТ
   (Дело E-4/10)
   2010/C 191/09
   На 21 май 2010 г. в Съда на ЕАСТ бе заведено дело срещу Надзорния орган на ЕАСТ от Княжество Лихтенщайн, представлявано от д-р Andrea Entner-Koch, в качеството ѝ на агент на Княжество Лихтенщайн, с адрес: EEA Coordination Unit, Austrasse 79/Europark, FL-9490 Vaduz.
   Княжество Лихтенщайн иска от Съда на ЕАСТ да:

               1.

               Отмени Решение на Надзорния орган на ЕАСТ № 97/10/COL от 24 март 2010 г. относно данъчното облагане на „вътрешни“ застрахователни дружества съгласно закона за данъчното облагане на Лихтенщайн;

               2.

               като алтернативна възможност да обяви за невалидни членове 3 и 4 от Решение на Надзорния орган на ЕАСТ № 97/10/COL от 24 март 2010 г., дотолкова доколкото те нареждат възстановяването на помощта по член 1 от това решение;
               и

               3.

               нареди на Надзорния орган на ЕАСТ да поеме разходите по съдебното производство.

      Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа:

               —

               Решение на Надзорния орган на ЕАСТ № 97/10/COL от 24 март 2010 г. постанови, че правилата за данъчно облагане, приложими за „вътрешните“ (пре)застрахователи в Лихтенщайн, съгласно член 82, буква а) и член 88, буква г), параграф 3 от Закона за данъчното облагане на Лихтенщайн, представляват държавна помощ по смисъла на член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП, тъй като облагат с данък „вътрешните“ (пре)застрахователи при по-благоприятни условия от „обикновените застрахователни дружества“. Освен това Надзорният орган на ЕАСТ реши, че предполагаемата помощ представлява неправомерна помощ, която подлежи на възстановяване от „вътрешните“ (пре)застрахователи, считано от 6 ноември 2001 г.

               —

               Ищецът твърди, че данъчните разпоредби, за които става въпрос, не представляват държавна помощ по смисъла на член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП

               —

               Ищецът твърди, че Надзорният орган на ЕАСТ:

                           —

                           е допуснал грешка при прилагането на член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП по отношение на данъчното облагане на „вътрешните“ (пре)застрахователни дружества съгласно Закона за данъчното облагане на Лихтенщайн и когато е наредил „вътрешните“ (пре)застрахователни дружества да възстановят предполагаемата неправомерна помощ, считано от 6 ноември 2001 г.;

                           —

                           е приложил неправомерно член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП по отношение на „вътрешните“ (пре)застрахователни дружества предвид специфичния им характер и ограничената им сфера на действие;

                           —

                           не е предоставил добра обосновка в своето оспорено решение съгласно изискването на член 16 от Споразумението за надзор и съд.


title: Дело C-177/10: Решение на Съда (втори състав) от 8 септември 2011 г. (преюдициално запитване от Juzgado de lo Contencioso-Administrativo No 12 de Sevilla — Испания) — Francisco Javier Rosado Santana/Consejería de Justicia y Administración Pública de la Junta de Andalucía (Социална политика — Директива 1999/70/ЕО — Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) — Клауза 4 — Прилагане на Рамковото споразумение в областта на публичната служба — Принцип на недопускане на дискриминация)

text:
               22.10.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/11

         Решение на Съда (втори състав) от 8 септември 2011 г. (преюдициално запитване от Juzgado de lo Contencioso-Administrativo No 12 de Sevilla — Испания) — Francisco Javier Rosado Santana/Consejería de Justicia y Administración Pública de la Junta de Andalucía
   (Дело C-177/10) (1)

   (Социална политика - Директива 1999/70/ЕО - Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) - Клауза 4 - Прилагане на Рамковото споразумение в областта на публичната служба - Принцип на недопускане на дискриминация)
   2011/C 311/15
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Juzgado de lo Contencioso-Administrativo No 12 de Sevilla

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Francisco Javier Rosado Santana

      Ответник: Consejería de Justicia y Administración Pública de la Junta de Andalucía

      Предмет

   Преюдициално запитване — Juzgado de lo Contencioso-Administrativo No 12 de Sevilla — Тълкуване на Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 175, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129) — Приложение, клауза 4 (принцип на недопускане на дискриминация) — Приложно поле — Дискриминация, приета за допустима от конституционния съд — Задължения на националния съд

      Диспозитив

               1.

               Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) следва да се тълкуват в смисъл, че от една страна, се прилагат за срочните трудови договори и правоотношения с администрациите и другите публичноправни образувания, и от друга страна, изискват да се изключи всяка разлика в третирането между назначените за неопределено време държавни служители и временно наетите държавни служители на държава членка, които се намират в сходно положение, само защото работят по срочен договор или правоотношение, освен ако различното третиране не е оправдано от обективни причини по смисъла на член 4, точка 1 от посоченото рамково споразумение.

               2.

               Клауза 4 от посоченото Рамково споразумение за срочната работа трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска трудовият стаж, придобит от временно нает държавен служител на определена публична администрация, да не се взема предвид с оглед на достъпа на последния, станал междувременно назначен за неопределено време държавен служител, до повишаване по вътрешен път, за което могат да претендират единствено назначените за неопределено време държавни служители, освен ако това изключване не е оправдано от обективни причини по смисъла на точка 1 от тази клауза. Сам по себе си фактът, че временно наетият държавен служител е придобил посочения трудов стаж въз основа на срочен трудов договор или правоотношение, не представлява такава обективна причина.

               3.

               Първичното право на Европейския съюз, Директива 1999/70 и посоченото Рамково споразумение за срочната работа трябва да се тълкуват в смисъл, че по принцип допускат национална правна уредба, която предвижда, че жалбата, подадена от назначен за неопределено време държавен служител срещу решение, с което се отхвърля неговата кандидатура в конкурс, и основаваща се на факта, че тази процедура е била в противоречие с клауза 4 от Рамковото споразумение, следва да се подаде в рамките на двумесечен преклузивен срок, считано от датата на публикуване на обявлението за конкурс. Такъв срок не би могъл обаче да се противопостави на назначен за неопределено време държавен служител, който е кандидат в този конкурс, бил е допуснат до изпитите и името му е фигурирало в окончателния списък на лауреатите от посочения конкурс, ако срокът е бил от естество да направи невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правата, предоставени от Рамковото споразумение. При такива обстоятелства двумесечният срок би могъл да тече едва от момента на уведомяването за решението за отмяна на допускането му до споменатия конкурс и за назначаването му като държавен служител за неопределено време от по-горната група.

      (1)  ОВ C 179, 3.7.2010 г.


title: Дело T-539/12: Иск, предявен на 12 декември 2012 г. — Ziegler/Комисия

text:
               23.2.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 55/16

         Иск, предявен на 12 декември 2012 г. — Ziegler/Комисия
   (Дело T-539/12)
   2013/C 55/29
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Ziegler SA (Брюксел, Белгия) (представители: J. Bellis, M. Favart и A. Bailleux, avocats)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на ищеца

   Ищецът иска от Общия съд:

               —

               да обяви настоящия иск за допустим и основателен,

               —

               да установи, че Европейската комисия е ангажирала извъндоговорната отговорност на Европейския съюз спрямо ищеца,

               —

               да осъди Европейския съюз да заплати на ищеца сумата от 1 472 000 EUR и лихви за забава, считано от 11 март 2008 г. до пълното ѝ изплащане, както и сумата от 112 872,50 EUR на година, считано от 11 март 2008 г. и лихви за забава до пълното ѝ изплащане,

               —

               да осъди Европейския съюз да плати съдебните разноски, направени в рамките на настоящото производство.

      Правни основания и основни доводи

   Ищецът иска обезщетение от Европейския съюз на две различни основания.
   Първо, ищецът счита, че е претърпял вреди поради наложената му глоба от 9 200 000 EUR и лихви за забава от 7,60 % на година съгласно решение на Комисията от 11 март 2008 г. по преписка COMP/38.543 — Международни услуги по преместване за нарушение, за което отчасти отговорен бил Съюзът. Претендираните от ищеца вреди били причинени поради следните две извършени от Европейския съюз нарушения:

               —

               от една страна, като изисквал с оглед възстановяване на разноските за преместването им длъжностните лица да събират три различни оферти и като не упражнявал какъвто и да било контрол върху изпълнението на това задължение, независимо че отлично бил запознат с отклоненията, до които тази практика водела, Съюзът създал благоприятна нормативна среда за извършването на нарушение на член 101 ДФЕС, за което впоследствие санкционирани били дружествата за преместване. Така Съюзът нарушил задължението си за полагане на дължима грижа и основното право на ищеца на добра администрация,

               —

               от друга страна, като искали фиктивни оферти от ищеца, длъжностните лица на Европейския съюз в качеството им на негови служители пряко подтикнали ищеца към извършването на нарушението, за което бил санкциониран. Чрез длъжностните си лица Европейският съюз следователно допринесъл за нарушението на член 101 ДФЕС, което впоследствие санкционирал, като освен това нарушил и правото на ищеца на справедлив процес.

         Второ, след приемането на решението от 11 март 2008 г. ищецът търпял значителни пропуснати ползи поради факта, че практиката с фиктивните оферти не била преустановена, тъй като отказът му да удовлетворява довел до отстраняването му от съответния пазар, независимо че вече предоставял само много ограничен брой услуги за преместване на длъжностни лица на европейските институции. Неизпълнението на задължението на Съюза за полагане на дължима грижа било в основата на претърпяната от ищеца вреда.


title: Дело C-600/16 P: Жалба, подадена на 24 ноември 2016 г. от National Iranian Tanker Company срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 14 септември 2016 г. по дело T-207/15 National Iranian Tanker Company/Съвет на Европейския съюз

text:
               30.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 30/28

         Жалба, подадена на 24 ноември 2016 г. от National Iranian Tanker Company срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 14 септември 2016 г. по дело T-207/15 National Iranian Tanker Company/Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-600/16 P)
   (2017/C 030/33)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: National Iranian Tanker Company (представители: T. de la Mare QC, M. Lester QC, J. Pobjoy, Barristers, R. Chandrasekera, S. Ashley, C. Murphy, Solicitors)

      Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска Съда:

               —

               да отмени решението на Общия съд от 14 септември 2016 г. National Iranian Tanker Company/Съвет на Европейския съюз (дело T-207/15);

               —

               да реши спора пред Общия съд, по-конкретно като:

                           —

                           отмени Решение (ОВППС) 2015/236 на Съвета от 12 февруари 2015 година (1) и Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/230 на Съвета от 12 февруари 2015 година (2) в частта, в която се отнасят до жалбоподателя;

                           —

                           при условията на евентуалност, да обяви, че a) член 20, параграф 1, буква в) от Решение 2010/413/ОВППС на Съвета от 26 юли 2010 година (3) (изменено) и б) член 23, параграф 2, буква г) от Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година (4) (изменен), са неприложими в частта, в която се отнасят до жалбоподателя, тъй като са незаконосъобразни; и

               —

               да осъди ответника да плати съдебните разноски в производството по обжалване и в производството пред Общия съд.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на жалбата.

               1.

               Първо основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато приел, че Решение (ОВППС) 2015/236 на Съвета от 12 февруари 2015 и Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/230 на Съвета от 12 февруари 2015 година не нарушават принципите на сила на пресъдено нещо, на правна сигурност, на оправдани правни очаквания и на целесъобразност, или правото на жалбоподателя на ефективни правни средства за защита по член 47 от Хартата на основните права на ЕС.

               2.

               Второ основание: Общият съд допуснал грешка, когато констатирал, че по отношение на жалбоподателя са изпълнени критериите за включването му в списъка.

               3.

               Трето основание: Общият съд допуснал грешка, когато констатирал, че намесата в основните права на жалбоподателя е пропорционална.

               4.

               Четвърто основание: Общият съд допуснал грешка, когато отхвърлил довода на жалбоподателя, изтъкнат при условията на евентуалност, че широко тълкуване на критерия за включване в списъка би довело до непропорционалност на този критерий.

      (1)  Решение (ОВППС) 2015/236 на Съвета от 12 февруари 2015 година за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 39, стр. 18).

      (2)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/230 на Съвета от 12 февруари 2015 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 267/2012 относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 39, стр. 3).

      (3)  Решение 2010/413/ОВППС на Съвета от 26 юли 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС (ОВ L 195, стр. 39).

      (4)  Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕС) № 961/2010 (ОВ L 88, стр. 1).


title: Определяне на първи генерален адвокат

text:
               10.11.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/3

         Определяне на първи генерален адвокат
   (2007/C 269/05)
   В съответствие с член 10, параграф 1, трета алинея от Процедурния правилник, Съдът на Европейските общности определи за срок от една година, който изтича на 6 октомври 2008 г., г-н Poiares Maduro за първи генерален адвокат.


title: Дело F-6/13: Определение на Съда на публичната служба от 18 април 2013 г. — Rosenbaum/Комисия

text:
               15.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 171/41

         Определение на Съда на публичната служба от 18 април 2013 г. — Rosenbaum/Комисия
   (Дело F-6/13) (1)

   2013/C 171/87
   Език на производството: френски
   Председателят на трети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 108, 13.4.2013 г., стр. 39


title: Дело C-331/11: Иск, предявен на 30 юни 2011 г. — Европейска комисия/Словашка република

text:
               24.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/4

         Иск, предявен на 30 юни 2011 г. — Европейска комисия/Словашка република
   (Дело C-331/11)
   2011/C 282/07
   Език на производството: словашки

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: A. Marghelis и A. Tokár)

      Ответник: Словашка република

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като е допуснала експлоатирането на депото за отпадъци Žilina — Považský Chlmec без план за подобряване на условията в депото и без да е прието окончателно решение по въпроса дали посоченото депото може да продължи своята дейност въз основа на одобрен план за подобрение, Словашката република не е изпълнила задълженията си по член 14, букви а), б) и в) от Директива 1999/31/ЕО на Съвета от 26 април 1999 година относно депонирането на отпадъци (1);

               —

               да се осъди Словашката република да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Депото за отпадъци Žilina — Považský Chlmec се експлоатира без да е приет план за подобряване на условията в него и без да се одобрени евентуалните изменения в съответствие с плана за подобрение. Поради това Комисията иска от Съда да установи, че като е допуснала действието на депото за отпадъци Žilina — Považský Chlmec без план за подобряване на условията в депото и без да е прието окончателно решение по въпроса дали посоченото депото може да продължи своята дейност въз основа на одобрен план за подобрение, Словашката република не е изпълнила задълженията си по член 14, букви а), б) и в) от Директива 1999/31/ЕО на Съвета от 26 април 1999 година относно депонирането на отпадъци.

      (1)  ОВ L 182, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 5, стр. 94.


title: Дело T-529/08: Жалба, подадена на 2 декември 2008 г.  — Diputación Foral de Álava/Комисия

text:
               7.2.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 32/47

         Жалба, подадена на 2 декември 2008 г. — Diputación Foral de Álava/Комисия
   (Дело T-529/08)
   (2009/C 32/90)
   Език на производството: испански
   Страни

      Жалбоподател: Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (представители: г-н I. Sáenz-Cortabarría Fernández, abogado и г-жа M. Morales Isasi, abogada)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени документа на Генерална дирекция „Конкуренция“ на Европейската комисия D/53778 [COMP/H4/NM/ed D(2008) 247] от 2 октомври 2008 г. в частта, с която изисква възстановяването на лихвите, посочени в Решение 2002/820/ЕО и Решение 2002/892/ЕО от 11 юли 2001 година (преписка за нарушение 2007/2215), да се извърши при прилагане на сложна лихва, и

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Предмет на настоящото производство е жалба срещу решението, с което в процеса на изпълнение на решенията от 11 юли 2001 година, отнасящи се до схемата за държавни помощи, приведена в действие от Испания в полза на предприятията от провинция Алава под формата на данъчен кредит в размер на 45 % от инвестициите (Решение 2002/820/ЕО), и до схемата за държавни помощи, приведена в действие от Испания в полза на някои новосъздадени предприятия от провинция Алава (Решение 2002/892/ЕО) (1), Комисията приема, че при възстановяването е приложим сложен лихвен процент.
   Според жалбоподателя е очевидно, че с това решение de facto се изменят посочените по-горе решения от 11 юли 2001 г., което от своя страна представлява явна злоупотреба с власт и действие, нарушаващо принципа на добрата администрация. В това отношение се подчертава, че прилагането на сложна лихва е въведено за първи път с член 11, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за прилагането от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета относно определянето на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за създаване на Европейската общност (ОВ L 140, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 2, стр. 42). Тази разпоредба обаче не е приложима ratione temporis към решенията от 11 юли 2001 г.
   Извършеното от Комисията изменение на действителното съдържание на посочените решения, що се отнася до приложимия лихвен процент, представлява също така нарушение на принципа на равно третиране, поради това че органите, на които е възложено изпълнението на решенията от 11 юли 2001 г., както и засегнатите предприятия са поставени в положение, различно от това на компетентните органи на държавите-членки (и предприятията), до които се отнасят решенията за възстановяване на помощи, постановени през и преди месец юли 2001 г. и на които не е наложено прилагането на сложен лихвен процент в процеса на възстановяване на помощите.
   На последно място жалбоподателят твърди, че като изисква прилагането на сложен лихвен процент, Комисията налага санкция, която не е предвидена от общностното право.

      (1)  И двете решения са обжалвани пред Първоинстанционния съд (дело T-227/01 Diputación Foral de Álava и Govierno Vasco/Комисия и дело T-230/01 Diputación Foral и Govierno Vasco/Комисия, които са все още висящи пред Първоинстанционния съд).


title: Дело T-40/11: Жалба, подадена на 24 януари 2011 г. — Lan Airlines and Lan Cargo/Комисия

text:
               12.3.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 80/27

         Жалба, подадена на 24 януари 2011 г. — Lan Airlines and Lan Cargo/Комисия
   (Дело T-40/11)
   2011/C 80/52
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Lan Airlines SA и Lan Cargo SA (Santiago, Чили) (представители: B. Hartnett, Barrister, и O. Geiss, lawyer)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

               —

               да се отмени обжалваното решение в частта, която се отнася до жалбоподателите,

               —

               при условията на евентуалност, да се намали глобата, наложена на жалбоподателите, и

               —

               да се осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   С жалбата си жалбоподателите искат отмяна на основание на член 263 ДФЕС на Решение на Комисията от 9 ноември 2010 г. относно производство по прилагане на член 101 от ДФЕС, член 53 от Споразумението за ЕИП и член 8 от Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария по въпроси на въздушния транспорт (дело COMP/39.258 — Самолетен транспорт), в частта, която се отнася до жалбоподателите.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите изтъкват шест правни основания.

               1.

               Първо правно основание, според което Комисията не е доказала надлежно, че жалбоподателите са участвали в единствено и продължавано нарушение и вследствие на това е допуснала юридически и фактически пропуски при прилагането на член 101 ДФЕС, тъй като:

                           —

                           Комисията не е доказала, че Lan Cargo е знаело, или е трябвало да знае за съществуването на общ антиконкурентен план,

                           —

                           Комисията не е доказала, че Lan Cargo е имало намерение със своето поведение да допринесе за този общ антиконкурентен план, и

                           —

                           Комисията не е доказала, че Lan Cargo е знаело за нарушение във връзка с допълнителните такси за мерките за сигурност или с комисионите върху таксите.

               2.

               Второ правно основание, според което Комисията е нарушила правото на защита на жалбоподателите, тъй като:

                           —

                           Комисията е нарушила правото на защита на жалбоподателите, като се основала на доказателства, които не са били посочени в изложението на възраженията,

                           —

                           Комисията е нарушила правото на защита на жалбоподателите, като се е основала на тълкуване на доказателства, което не било посочено ясно в изложението на възраженията,

                           —

                           Комисията е нарушила правото на защита на жалбоподателите, като е посочила в обжалваното решение твърдения за нарушения, по които жалбоподателите не са имали възможност да изложат позицията си.

               3.

               Трето правно основание, според което Комисията е нарушила принципите на равно третиране, на индивидуализация на наказанията и на пропорционалност при определянето на основния размер на глобата, наложена на жалбоподателите, тъй като:

                           —

                           определянето от Комисията на продължителността на нарушението не съответства на доказването както на знанието, така и на намерението да се участва в твърдения общ антиконкурентен план,

                           —

                           Комисията допуска грешка при изчисляването на основния размер,

                           —

                           изчисляването от Комисията на основната част от глобата не отразява ограниченото участие на жалбоподателите в твърдяното нарушение, и

                           —

                           изчисляването от Комисията на основната част от глобата не отразява факта, че твърдяното нарушение не обхваща пълната цена на съответните услуги.

               4.

               Четвърто правно основание, според което Комисията е нарушила принципа на равно третиране и задължението за мотивиране при коригирането на основния размер на глобата поради смекчаващи обстоятелства, тъй като:

                           —

                           Комисията не е отчела доста значителните разлики между нивото на участие на жалбоподателите и много по-голямото участие на другите авиокомпании, и

                           —

                           Комисията не е обосновала обективно еднаквото третиране на различните авиокомпании въпреки значителните различия в тяхното положение.

               5.

               Пето правно основание, според което Комисията не е посочила мотивите за изключването на единайсет адресата на изложението на възраженията от обжалваното решение, за извода, че жалбоподателите участват в единствено и продължавано нарушение, както и за изчисляването на наложената глоба, тъй като:

                           —

                           Комисията не е изтъкнала мотивите, поради които не е посочила в обжалваното решение единайсет превозвача, които са били адресати на изложението на възраженията,

                           —

                           Комисията не е посочила мотивите във връзка с изисквания от Съда фактически състав, въз основа на които е приела, че жалбоподателят е участвал в единствено и продължавано нарушение, и

                           —

                           Комисията не е посочила мотивите, въз основа на които е изчислила размера на глобата, наложена на жалбоподателите с член 5 от обжалваното решение.

               6.

               Шесто правно основание, според което Комисията е нарушила правото на справедлив процес на жалбоподателите и вследствие на това е нарушила член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 6 от Европейската конвенция за правата на човека, тъй като:

                           —

                           жалбоподателите не са имали възможност да зададат въпроси на посочени от тях свидетели или на други свидетели,

                           —

                           жалбоподателите не са имали възможност да коментират изчисляването на наложената им глоба,

                           —

                           глобата е наложена след устно изслушване, което не е открито и на което не е присъствал авторът на решението, и

                           —

                           обжалваното решение е прието от административен орган и няма съдебен орган, който да е компетентен да упражни контрол върху всички негови елементи.


title: Дело T-404/13: Решение на Общия съд от 14 юли 2014 г.  — NIIT Insurance Technologies/СХВП (SUBSCRIBE) (Марка на Общността — Заявка за регистрацията на марката на Общността „SUBSCRIBE“  — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (EО) № 207/2009 — Равно третиране — Член 56 ДФЕС)

text:
               1.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 292/44

         Решение на Общия съд от 14 юли 2014 г. — NIIT Insurance Technologies/СХВП (SUBSCRIBE)
   (Дело T-404/13) (1)

   ((Марка на Общността - Заявка за регистрацията на марката на Общността „SUBSCRIBE“ - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (EО) № 207/2009 - Равно третиране - Член 56 ДФЕС))
   2014/C 292/54
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: NIIT Insurance Technologies Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представител: M. Wirtz, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Schifko)

      Предмет

   Жалба срещу решение на пети апелативен състав на СХВП от 4 юни 2013 г. (по дело R 1308/2012-5) относно регистрацията на словния знак „SUBSCRIBE“ като марка на Общността.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда NIIT Insurance Technologies Ltd да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 274, 21.9.2013 г.


title: Дело C-70/10: Решение на Съда (трети състав) от 24 ноември 2011 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Bruxelles — Белгия — Scarlet Extended SA/Société belge des auteurs compositeurs et éditeurs SCRL (SABAM) (Информационно общество — Авторско право — Интернет — Софтуери „peer-to-peer“ — Доставчици на интернет услуги — Въвеждане на система за филтриране на електронни съобщения, за да се възпрепятства обменът на файлове, който нарушава авторските права — Липса на общо задължение да се контролира пренасяната информация)

text:
               28.1.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/6

      Решение на Съда (трети състав) от 24 ноември 2011 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Bruxelles — Белгия — Scarlet Extended SA/Société belge des auteurs compositeurs et éditeurs SCRL (SABAM)
      (Дело C-70/10) (1)

      (Информационно общество - Авторско право - Интернет - Софтуери „peer-to-peer“ - Доставчици на интернет услуги - Въвеждане на система за филтриране на електронни съобщения, за да се възпрепятства обменът на файлове, който нарушава авторските права - Липса на общо задължение да се контролира пренасяната информация)
      (2012/C 25/10)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour d'appel de Bruxelles

         Страни в главното производство

         Ищец: Scarlet Extended SA

         Ответник: Société belge des auteurs compositeurs et éditeurs SCRL (SABAM)

         в присъствието на: Belgian Entertainment Association Video ASBL (BEA Video), Belgian Entertainment Association Music ASBL (BEA Music), Internet Service Provider Association ASBL (ISPA),

         Предмет

      Преюдициално запитване — Cour d'appel de Bruxelles — Тълкуване на Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (ОВ L 167, стp. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230), Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (ОВ L 157, стp. 45; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 56), Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 година за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (ОВ L 281, стp. 31; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 17, стр. 10), Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар („Директива за електронната търговия“) (ОВ L 178, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 29, стр. 257), Директива 2002/58/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 юли 2002 година относно обработката на лични данни и защита на правото на неприкосновеност на личния живот в сектора на електронните комуникации (Директива за правото на неприкосновеност на личния живот и електронни комуникации) (ОВ L 201, стp. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 36, стр. 63) — Обработка на данни, пренасяни чрез Интернет —Въвеждане от операторите на мрежата, in abstracto и превантивно, на система за филтриране на електронни съобщения, с цел идентифициране на потребителите, за които се предполага, че използват файлове в нарушение на авторските и сродните им права — Служебно прилагане на принципа на пропорционалност от националния съд — Европейска конвенция за защита на правата на човека и основните свободи — Право на зачитане на личния живот — Право на свободно изразяване

         Диспозитив

      Директиви:

                  —

                  2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар („Директива за електронната търговия“),

                  —

                  2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество,

                  —

                  2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост,

                  —

                  95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 година за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни и

                  —

                  2002/58/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 юли 2002 година относно обработката на лични данни и защита на правото на неприкосновеност на личния живот в сектора на електронните комуникации (Директива за правото на неприкосновеност на личния живот и електронни комуникации),
                  разгледани заедно и във връзка с изискванията, произтичащи от защитата на приложимите основни права, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат разпореждане, постановено срещу доставчик на интернет услуги, да въведе система за филтриране

                  —

                  на всички електронни съобщения, пренасяни посредством предлаганите от него услуги, по-специално чрез използването на софтуери „peer-to-peer“,

                  —

                  която да прилага без разграничение към всички свои клиенти,

                  —

                  превантивно,

                  —

                  изцяло на свои разноски и

                  —

                  без ограничение във времето,

            с която да може да се идентифицира в мрежата на този доставчик движението на електронни файлове, съдържащи музикално, кинематографско или аудио-визуално произведение, за което ищецът твърди, че притежава права върху интелектуална собственост, за да се блокира прехвърлянето на файлове, чийто обмен нарушава авторското право.

         (1)  ОВ C 113, 1.5.2010 г.


title: Дело T-118/10: Решение на Общия съд от 7 февруари 2013 г. — Acron/Съвет (Дъмпинг — Внос на разтвори на урея и амониев нитрат с произход от Русия — Искане за преразглеждане с оглед на нов износител — Нормална стойност — Експортна цена — Член 1, член 2 и член 11, параграфи 4 и 9 от Регламент (ЕО) № 384/96 (понастоящем член 1, член 2 и член 11, параграфи 4 и 9 от Регламент (ЕО) № 1225/2009)

text:
               6.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 101/16

         Решение на Общия съд от 7 февруари 2013 г. — Acron/Съвет
   (Дело T-118/10) (1)

   (Дъмпинг - Внос на разтвори на урея и амониев нитрат с произход от Русия - Искане за преразглеждане с оглед на нов износител - Нормална стойност - Експортна цена - Член 1, член 2 и член 11, параграфи 4 и 9 от Регламент (ЕО) № 384/96 (понастоящем член 1, член 2 и член 11, параграфи 4 и 9 от Регламент (ЕО) № 1225/2009)
   2013/C 101/35
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Acron OAO (Велики Новгород, Русия) (представители: адв. B. Evtimov и адв. D. O’Keeffe)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: J.-P. Hix и B. Driessen, подпомагани от адв. G. Berrisch, и N. Chesaites, barrister)

      Встъпили страни в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: H. van Vliet и C. Clyne) и Fertilizers Europe (Брюксел, Белгия) (представител: B. O’Connor, solicitor)

      Предмет

   Жалба за отмяна на Регламент за изпълнение на Съвета (ЕС) № 1251/2009 от 18 декември 2009 година за изменение на Регламент (ЕО) № 1911/2006 за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на разтвори на урея и амониев нитрат с произход, inter alia, от Русия (ОВ L 338, 2009 г., стp. 5)

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Acron OAO освен да понесе своите съдебни разноски, да заплати и тези, направени от Съвета на Европейския съюз и Fertilizers Europe.

               3.

               Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 113, 1.5.2010 г.


title: Дело T-648/13: Жалба, подадена на 3 декември 2013 г. — IOIP Holdings/СХВП (GLISTEN)

text:
               1.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 61/10

         Жалба, подадена на 3 декември 2013 г. — IOIP Holdings/СХВП (GLISTEN)
   (Дело T-648/13)
   2014/C 61/16
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: IOIP Holdings LLC (Fort Wayne, Съединени американски щати) (представители: H. Dhondt и S. Kinart, lawyers)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 11 септември 2013 г. по преписка R 1028/2013-2,

               —

               да разпореди на СХВП да регистрира заявената марка на Общността и

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „GLISTEN“ за стоки от клас 3 — заявка за регистрация на марка на Общността № 11 305 273

      Решение на проверителя: отхвърля заявката за регистрация

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 207/2009 относно марката на Общността.


title: Дело T-65/09 P: Жалба, подадена на 14 февруари 2009 г. от Enzo Reali срещу решение, постановено на 11 декември 2008 г. от Съда на публичната служба по дело F-136/06, Reali/Комисия

text:
               1.5.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 102/23

         Жалба, подадена на 14 февруари 2009 г. от Enzo Reali срещу решение, постановено на 11 декември 2008 г. от Съда на публичната служба по дело F-136/06, Reali/Комисия
   (Дело T-65/09 P)
   2009/C 102/37
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Enzo Reali (Флоренция, Италия) (представител: S. Pappas, lawyer)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени обжалваното съдебно решение и вследствие на това да се отмени обжалваното решение на органа по назначаването,

               —

               да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   С настоящата жалба жалбоподателят иска отмяна на решението на Съда на публичната служба по дело F-136/06 (1), с което се отхвърля жалбата му за отмяна на решението на органа, който има право да сключва договори, за класиране на жалбоподателя в степен и в стъпка към момента на встъпването му в длъжност в Комисията като договорно нает служител.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири правни основания.
   На първо място той твърди, че Съдът на публичната служба е допуснал грешка при прилагане на правото, като е постановил, че възражението за незаконосъобразност, повдигнато в първоинстанционното производство по отношение на някои от Общите разпоредби за изпълнение (наричани по-нататък „ОРИ“), е недопустимо, тъй като това правно основание не е изложено в жалбата в рамките на досъдебната процедура. Жалбоподателят твърди, че Съдът на публичната служба трябвало да разгледа служебно липсата на компетентност на Комисията, за която се отнася възражението за незаконосъобразност. При условията на евентуалност, жалбоподателят изтъква, че дори Съдът на публичната служба да не е длъжен служебно да разгледа този въпрос, посоченото правно основание трябвало да се приеме за допустимо, тъй като законосъобразността на конкретния критерий за класирането му вече била оспорена в първоначалната жалба.
   На второ място жалбоподателят твърди, че Съдът на публичната служба е допуснал грешка при прилагане на правото при проверка на дипломите му. Той изтъква, че придобитата с дадена диплома степен трябва да се определи с оглед на националното законодателство на държавата, в която е получена тази диплома, тъй като държавите-членки имат изключително правомощие да определят тази степен, и че Съдът на публичната служба произволно ограничил приложното поле на релевантното италианско законодателство и го изопачил.
   На трето място жалбоподателят твърди, че Съдът на публичната служба е нарушил принципа на недопускане на дискриминация при определянето на придобитата с дипломите на жалбоподателя степен и при сравнението им с дипломи на лице, което не е завършило пълен цикъл на обучение.
   На четвърто място жалбоподателят твърди, че в обжалваното съдебно решение е изложен противоречив мотив, тъй като според него изглежда, че Съдът на публичната служба едновременно взема предвид италианското законодателство и не го прилага за разрешаване на настоящия спор.

      (1)  Все още непубликувано в Сборника.


title: Дело T-769/15: Решение на Общия съд от 24 ноември 2016 г. — SeNaPro/EUIPO — Paltentaler Splitt & Marmorwerke („Dolokorn“) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за регистрация на словна марка на Европейския съюз „Dolokorn“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „DOLOPUR“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               16.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 14/32

         Решение на Общия съд от 24 ноември 2016 г. — SeNaPro/EUIPO — Paltentaler Splitt & Marmorwerke („Dolokorn“)
   (Дело T-769/15) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за регистрация на словна марка на Европейския съюз „Dolokorn“ - По-ранна словна марка на Европейския съюз „DOLOPUR“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   (2017/C 014/38)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: SeNaPro GmbH (Помелсбрун, Германия) (представител: A. Schröder, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: E. Strittmatter и A. Folliard–Monguiral)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Paltentaler Splitt & Marmorwerke GmbH (Ротенман, Австрия) (представител: C. Ofner, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 23 октомври 2015 г. (преписка R 2643/2014-1) относно производство по възражение между Paltentaler Splitt & Marmorwerke и SeNaPro

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда SeNaPro GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 78, 29.2.2016 г.


title: Дело F-7/10: Жалба, подадена на 19 януари 2010 г. — Garcia Lledo и др./СХВП

text:
               17.4.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 100/69

         Жалба, подадена на 19 януари 2010 г. — Garcia Lledo и др./СХВП
   (Дело F-7/10)
   2010/C 100/101
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Inès Garcia Lledo (Аликанте, Испания) и други (представители: S. Orlandi, A. Coolen, H.-N. Louis, E. Marchal, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Предмет на производството

   Отмяна на решенията на председателя на СХВП да прекрати договорите на жалбоподателите като срочно наети служители поради факта, че не са лауреати на конкурс на общо основание.

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отменят решенията на председателя на СХВП от 12 март 2009 г. за прекратяване на договорите на жалбоподателите като срочно наети служители,

               —

               да се осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-96/07: Иск, предявен на 23 март 2007 г. — Telecom Italia Media/Комисия

text:
               26.5.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 117/32

         Иск, предявен на 23 март 2007 г. — Telecom Italia Media/Комисия
   (Дело T-96/07)
   (2007/C 117/52)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Ищец: Telecom Italia Media S.p.A. (Рим, Италия) (представители: проф. F. Bassan и S. Venturini, адвокати)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищеца

               —

               главно, да се отмени Решение С(2006) 6634 окончателен на Комисията от 24 януари 2007 г. относно държавна помощ С 52/2005 (ех NN 88/2005, ех СР 101/2004) и свързаните с него, предходни и последващи актове,

               —

               при условията на евентуалност, да се отмени Решение С(2006) 6634 окончателен на Комисията в частта, в която задължава италианската държава да възстанови държавната помощ съгласно посочените в него условия,

               —

               във всички случаи да се осъди Комисията да заплати разноските с всички правни последици.

         Правни основания и основни доводи
   С настоящия иск се оспорва решение на Комисията, с което се приема за неправомерна държавната помощ от италианското правителство за 2004 и 2005 години, предвиждаща субсидия за придобиването на цифрови декодери. В тази насока се подчертава, че с решение от същата дата предвидените за 2006 г. субсидии за цифрови декодери с отворен АРI [application program interface] са счетени за правомерни съгласно член 87, буква в) от Договора за ЕО.
   Според ищеца, разликата между правомерната помощ от 2006 г. и неправомерните такива от 2004 г. и 2005 г. се състои в това, че в последните изрично е изключено финансирането за декодери за сателитна телевизия, т.е. то е изключено по право, докато за 2006 г. е изключено поради факта, че е декодер, избран от монополната платформа SKY от „затворен тип“.
   В подкрепа на исканията си ищецът се позовава на:

               —

                  допусната от ответника грешка в преценката. В тази връзка се посочват следните доводи:

                           —

                           мярката била необходима с оглед ускоряването на прехода към цифров режим. Законовият срок за switch off (2006 г.) не е бил (и в никакъв случай не може да се счита) за преклузивен,

                           —

                           мярката не замества инициатива, която операторите биха предприели във всички случаи. Поради особеностите на пазара за цифрово наземно радиоразпръскване операторите всъщност не са имали никакъв интерес да финансират придобиването на декодер, доколкото:

                                       i)

                                       не са част от вертикални споразумения с производители на софтуеър или на декодери,

                                       ii)

                                       нямат бизнес модел, основан на месечен абонамент, който може да покрие разходите по финансирането с течение на времето,

                                       iii)

                                       наземният декодер може да приема картите на повече от един оператори при наличие на конкуренция между тях,

                           —

                           тази мярка не дискриминира сателитните оператори по две причини. На първо място, поради факта, че те осъществяват дейност на различен пазар, погрешно квалифициран като единен от Комисията. На второ място, поради факта, че тези предаватели са били фактически изключени, доколкото по времето на SKY — платформа с монополно положение в Италия в областта на сателитната телевизия — те са избрали частна платформа със затворен стандарт, т. е. такава, която не заслужава подкрепа, съгласно установеното от Комисията с решението относно мярката за 2006 г.,

                           —

                           не целият период 2004-2005 г. може да се вземе предвид при преценката на последиците от тази мярка върху пазара, тъй като TIMedia е публикувал и обявил на пазара за цифрово наземно радиоразпръскване първото предложение за pay per view на 22 януари 2005 г. В допълнение, по отношение на dies ad quem, не може да не се отдаде значение на факта, че от 1 септември 2005 г. субсидията е предоставена единствено на потребители от all digital области, или в райони (Val D'Aosta и Сардиния), за които е било предвидено приключване преди преходния период. Субсидията била ограничена във функционален и териториален аспект. TIMedia би могъл да възстанови помощта, доколкото не е реализирала допълнителни печалби за съответния период. В действителност, разходите превишават доходите, нещо нормално за началната (start up) фаза. Освен това Комисията изисква размерът на възстановяването да се определи въз основа на допълнителните печалби, получени от допълнително привлечените от мярката към цифровата телевизия чрез наземно радиоразпръскване при условията на pay per view зрители. Тези печалби могат да се определят като се умножи средният доход от потребителите по броя на предполагаемия брой допълнителни потребители. В действителност допълнителните печалби се определят като допълнителните разходи се извадят от допълнителните, а не от средните доходи. Всъщност полученият доход от допълнителен потребител, който рядко е склонен да придобива pay per view предавания, е по-нисък от получения средния брой потребители доход.

               —

                  нарушение и неправилно прилагане на членове 87, параграф 1 и 87 параграф 3, буква в) от Договора за ЕО, доколкото Комисията не е доказала, че мярката нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и поради това съставлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1. Освен това, не е доказала как може да се приложи изключението по член 87, параграф 3 по отношение на производителите на декодери, нито на телевизионните оператори, като последните също са непреки бенефициери на декодерите, които ползват.

               —

                  вътрешна противоречивост и присъща нелогичност на оспорваното решение. В този аспект се подчертава, че според Комисията мярката е селективна и се отнася само до някои непреки бенефициери (телевизионните оператори), а не се отнася до други (производителите на декодери).


title: Дело C-214/10: Решение на Съда (голям състав) от 22 ноември 2011 г. (преюдициално запитване от Landesarbeitsgericht Hamm — Германия) — KHS AG/Winfried Schulte (Организация на работното време — Директива 2003/88/ЕО — Право на платен годишен отпуск — Погасяване с изтичане на предвиден в националната правна уредба срок на правото на неизползван поради заболяване платен годишен отпуск)

text:
               28.1.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/8

      Решение на Съда (голям състав) от 22 ноември 2011 г. (преюдициално запитване от Landesarbeitsgericht Hamm — Германия) — KHS AG/Winfried Schulte
      (Дело C-214/10) (1)

      (Организация на работното време - Директива 2003/88/ЕО - Право на платен годишен отпуск - Погасяване с изтичане на предвиден в националната правна уредба срок на правото на неизползван поради заболяване платен годишен отпуск)
      (2012/C 25/13)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesarbeitsgericht Hamm

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: KHS AG

         Ответник: Winfried Schulte

         Предмет

      Преюдициално запитване — Landesarbeitsgericht Hamm — Тълкуване на член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време (OB L 299, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3) — Право на обезщетение за неизползван платен годишен отпуск от страна на работник, който не е могъл да упражни правото си на такъв отпуск поради ползване от негово страна на отпуск по болест през референтния период и чиято неработоспособност е била налице в продължение на няколко години до края на трудовото му правоотношение — Колективен трудов договор, който допуска предоставяне на обезщетение за неизползван платен годишен отпуск едва след края на трудовото правоотношение и който предвижда погасяване на правото на неизползван платен годишен отпуск поради заболяване с изтичане на 15-месечен срок след референтния период

         Диспозитив

      Член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба или практика, като например колективни трудови договори, които посредством период на прехвърляне от петнадесет месеца, с изтичането на който правото на платен годишен отпуск се погасява, ограничават натрупването на правото на такъв отпуск на неработоспособен работник за няколко последователни референтни периода.

         (1)  ОВ C 234, 28.8.2010 г.


title: Дело C-568/07: Иск, предявен на 21 декември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Гърция

text:
               8.3.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 64/25

         Иск, предявен на 21 декември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Гърция
   (Дело C-568/07)
   (2008/C 64/37)
   Език на производството: гръцки
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: G. Zavvos и E. Traversa)

      Ответник: Република Гърция
   Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като не e предприела необходимите мерки с оглед изпълнение на Решение на Съда от 21 април 2005 г. по дело С-140/03, Република Гърция не е изпълнила задълженията си по членове 43 ЕО и 48 ЕО,

               —

               да се осъди Република Гърция да заплати на Комисията периодична имуществена санкция в размер на 70 956 EUR за всеки ден забава на изпълнение на решението по дело С-140/03, от деня на постановяване решението по настоящето дело до деня на изпълнение на решението по дело С-140/03,

               —

               да се осъди Република Гърция да заплати на Комисията еднократно платима сума, чиито размер се получава като се умножи определена дневна сума по броя на дните, през които продължава неизпълнението на задълженията, считано от деня на постановяване на решението на Съда по дело С-140/03 до датата на постановяване на решение по настоящето дело,

               —

               да се осъди Република Гърция да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи

               1.

               С Решение от 21 април 2005 г. по дело Комисия/Гърция, С-140/03, относно ограниченията при откриването и стопанисването на оптични магазини в нарушение на членове 43 ЕО и 48 ЕО, Съдът на Европейските Общности постановява че:

                           „1)

                           Като е приела и оставила в сила Закон № 971/79 за упражняването на професията оптик и за магазините за оптични изделия, който не позволява на дипломиран оптик да стопанисва в качеството си на физическо лице повече от един оптичен магазин, Република Гърция не е изпълнила задълженията си по член 43 ЕО;

                           2)

                           Като е приела и оставила в сила Закон № 971/79 и Закон № 2646/98 за развитието на националната система за социално осигуряване и други разпоредби, съгласно които откриването от юридическо лице на оптичен магазин в Гърция е подчинено на следните условия:

                                       —

                                       разрешението за откриване и стопанисване на оптичен магазин трябва да бъде издадено на името на правоспособен оптик, физическо лице; лицето, на което е издадено разрешението да стопанисва оптичен магазин, трябва да притежава най-малко 50 % от капитала на дружеството и да участва поне до този размер в печалбите и загубите на дружеството; дружеството трябва да бъде учредено под формата на събирателно или командитно дружество, и

                                       —

                                       съответният оптик може да участва най-много в още едно дружество, притежаващо оптичен магазин, при условие че разрешението за откриване и стопанисване на този магазин е издадено на името на друг правоспособен оптик,

                                 Република Гърция не е изпълнила задълженията си по членове 43 ЕО и 48 ЕО;

                           3)

                           осъжда Република Гърция да заплати съдебните разноски.“

               2.

               Член 228 ЕО предвижда, че ако Съдът установи, че държава-членка не е изпълнила свое задължение, което произтича от Договора за ЕО, тази държава е длъжна да предприеме необходимите мерки с оглед изпълнението на решението на Съда.

               3.

               С писмо от 9 юни 2005 г. Комисията на Европейските Общности кани гръцкото правителство да вземе необходимите мерки с оглед изпълнението на горепосоченото решение на Съда. В това писмо Комисията също така посочва, че Закон № 3204/2003 не може да се разглежда като задоволителен отговор на решението на Съда, поне що се отнася до второто твърдение за нарушение, доколкото съгласно този закон правото на откриване и стопанисване на оптичен магазин продължава да бъде предоставено до голяма степен на оптиците.

               4.

               Гръцкото правителство отговаря с писмо от 11 август 2005 г., в което твърди, че много от разпоредбите на Закон № 971/79 са били изменени и че член 27, параграф 4 от Закон № 2646/98 е бил отменен. По-конкретно, новият параграф 6 от Закон № 971/98 позволява на физически лица, притежаващи разрешително да упражняват професията оптик и на дружества да стопанисват повече от един магазин при условие, че управлението на магазина е поверено на оптик, който притежава разрешително да упражнява професията.

               5.

               Новият член 7, параграф 1 от Закон № 971/79 позволява на дружества, независимо под каква правна форма са учредени, да откриват оптични магазини при условие, че: 1) в персоналните дружества мнозинството от съдружниците и управителя или мнозинството от управителите са оптици, които притежават разрешително за упражняване на тази професия; 2) в дружествата с ограничена отговорност най-малко половината от съдружниците, представляващи повече от половината от капитала на дружеството, са оптици, които притежават разрешително за упражняване на тази професия и 3) в акционерните дружества най-малко 51 % от акционерния капитал е собственост на оптици, граждани на държава-членка на Европейския съюз, притежаващи квалификацията, установена с Закон 791/79 и с президентски укази № 231/98 и № 165/2000, изменен с президентски указ № 373/2001.

               6.

               Ищецът поддържа, че новият член 7, параграф 1 от Закон № 971/79 не може да се разглежда като задоволителен отговор на второто твърдение за нарушение. В действителност тази разпоредба оставя в сила изискването оптичните магазини да бъдат притежавани от правоспособни оптици, доколкото те трябва да представляват мнозинство от съдружниците или да притежават мнозинството от акциите от капитала на дружеството.

               7.

               Следователно продължава да съществува ограничение на свободата на установяване в Гърция за дружества от други държави-членки, тъй като те никога не могат да бъдат еднолични собственици на оптичен магазин. Това ограничение не е обосновано от необходимостта да се осигури високо ниво на защита на общественото здраве. Както посочва Съда, в решението си по дело С-140/03, тази цел „може да бъде постигната посредством мерки, които ограничават в по-малка степен свободата на установяване, както на физическите, така и на юридическите лица, като например посредством изискването за наличие на квалифициран оптик като служител или съдружник във всеки оптичен магазин, чрез норми в областта на гражданска отговорност за чужди действия и посредством разпоредби, които предвиждат задължение за застраховка за професионална отговорност“ (точка 35).

               8.

               Поради това Комисията счита, че с новия член 7, параграф 1 от Закон № 971/79 Република Гърция продължава да нарушава задълженията си по членове 43 ЕО и 48 ЕО. Следователно приетите от Република Гърция разпоредби само частично изпълняват решението на Съда, посочено в точка 1.

               9.

               На основание на гореизложеното Комисията намира, че Република Гърция все още не предприела всички необходими мерки за изпълнение на Решение на Съда по дело Комисия/Гърция, С-140/03, относно ограниченията при откриването и стопанисването на оптични магазини, наложени в нарушение на членове 43 ЕО и 48 ЕО.


title: Дело C-166/17: Преюдициално запитване от Supremo Tribunal de Justiça (Португалия), постъпило на 3 април 2017 г. — Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd/Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga — Futebol, SAD

text:
               26.6.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 202/11

         Преюдициално запитване от Supremo Tribunal de Justiça (Португалия), постъпило на 3 април 2017 г. — Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd/Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga — Futebol, SAD
   (Дело C-166/17)
   (2017/C 202/17)
   Език на производството: португалски

      Запитваща юрисдикция

   Supremo Tribunal de Justiça

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd

      Ответници: Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga — Futebol, SAD

      Преюдициални въпроси

               1)

               A Представлява ли концесията на казина съгласно Lei do Jogo/Закона за хазартните игри/нарушение на принципите и икономическите свободи, закрепени в Договора?

               2)

               Представляват ли изключителните права, предоставени на Santa Casa da Misericórdia de Lisboa по силата на Декрет-закон 322/91 от 26 август 1991 г. с измененията, въведени с Декрет-закон 469/99 от 6 ноември 1999 г., с Декрет № 12790 от 30 ноември 1926 г., Декрет-закон № 40397 от 24 ноември 1955 г., Декрет-закон № 84/85 от 28 март 1985 г., изменен и [препубликуван] с Декрет-закон № 317/2002 от 17 декември 2002 г. и с Декрет-закон № 282/2003 от 8 ноември 2003 г. нарушение на принципите и икономическите свободи, закрепени в Договора?

               3)

               Нарушава ли член 21 от Código da Publicidade/Кодекса за рекламата/принципите на свобода на установяване и свободно предоставяне на услуги, като това води и до дискриминация между граждани на държавите членки, тъй като става въпрос за необосновани забрани, ограничения и привилегии?

               4)

               Представлява ли това хипотеза на произволна дискриминация и скрито ограничение на търговията между държавите членки, като се има предвид, че не се обосновава от какъвто и да било общ интерес?

               5)

               Представляват ли хипотеза на злоупотреба с господстващо положение с оглед на правото на ЕС изключителните права […], предоставени на Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, по отношение на рекламата?

               6)

               Съвместими ли са членове 3 и 9 от Декрет-закон № 442/89 от 2 декември 1989 г. (Закона за хазартните игри) с правото на ЕС?

               7)

               Съвместими ли са със свободата на установяване и предоставяне на услуги членове 2 и 3 от Декрет-закон № 282/2003 от 8 ноември 2003 г., доколкото предоставят изключителни права на Santa Casa da Misericórdia de Lisboa за експлоатиране на онлайн хазартни игри?

               8)

               Португалската държава не е уведомила Европейската комисия за техническите правила, предвидени в Декрет-закон № 422/89 от 2 декември 1989 г. Поради това следва ли да се откаже прилагането на тези разпоредби, като се има предвид, че частноправните субекти могат да се позовават на тази неприложимост?

               9)

               Португалската държава не е уведомила Европейската комисия за техническите правила, предвидени в Декрет-закон № 282/2003 от 8 ноември 2003 г. Следва ли по тази причина тези правила да не се прилагат към доставчиците на услуги в Португалия?


title: Дело C-277/15: Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 9 юни 2015 г. — Servoprax GmbH/Roche Diagnostics Deutschland GmbH

text:
               7.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 294/28

         Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 9 юни 2015 г. — Servoprax GmbH/Roche Diagnostics Deutschland GmbH
   (Дело C-277/15)
   (2015/C 294/34)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesgerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Servoprax GmbH

      Ответник: Roche Diagnostics Deutschland GmbH

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли диагностично медицинско изделие in vitro за самотестване с цел измерване на кръвната захар, което носи маркировката „ЕО“, предвидена в член 16 от Директива 98/79/ЕО (1), и отговаря на съществените изисквания, посочени в член 3 и приложение I към Директивата, и за което производителят в държава членка А (в конкретния случай — Обединеното кралство) е извършил оценка на съответствието съгласно член 9 от Директивата, да бъде подложено на нова или допълнителна оценка на съответствието съгласно посочения член 9 от трето лице, преди то да пусне изделието на пазара в държава членка Б (в конкретния случай — Федерална република Германия) в опаковки, върху които са посочени указания на различния от официалния език на държавата членка А официален език на държавата членка Б (в конкретния случай на немски вместо на английски език), и които са придружени от указанията за употреба на официалния език на държавата членка Б вместо на държавата членка А?

               2)

               Има ли значение в това отношение дали приложените от третото лице указания за употреба отговарят буквално на информацията, която производителят на изделието използва в рамките на търговията в държавата членка Б?

      (1)  Директива 98/79/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 октомври 1998 година относно диагностичните медицински изделия in vitro (ОВ L 331, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 25, стр. 5), изменена с Директива 2011/100/ЕС на Комисията от 20 декември 2011 г. (ОВ L 341, стр. 50).


title: Дело T-439/07: Жалба, подадена на 4 декември 2007 г. — Coats Holdings/Комисия

text:
               9.2.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 37/26

         Жалба, подадена на 4 декември 2007 г. — Coats Holdings/Комисия
   (Дело T-439/07)
   (2008/C 37/42)
   Език на производството: английски
   Страни

      Жалбоподател: Coats Holdings Ltd (представители: W. Sibree и C. Jeffs, Solicitors)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отменят член 1, параграф 4 и член 2, параграф 4 от Решението, доколкото се отнасят до Coats,

               —

               при условията на евентуалност, да се отмени или намали глобата, наложена на Coats с член 2, параграф 4 от Решението, и

               —

               да се осъди Комисията да понесе направените от нея съдебни разноски и да заплати съдебните разноски, направени от Coats.

         Правни основания и основни доводи
   Жалбоподателят иска отмяна на Решение на Комисията C (2007) 4257 окончателен от 19 септември 2007 г. по преписка COMP/E-1/39.168 — PO/Метални и пластмасови галантерийни артикули: Закопчалки, с което Комисията установява, че жалбоподателят, заедно с други предприятия, е нарушил член 81 ЕО, включително като е обменял информация за цените, като е фиксирал минимални цени и е разпределял пазари.
   В подкрепа на своята жалба жалбоподателят изтъква, че извършената от Комисията преценка на доказателствата като цяло е опорочена от явна грешка в преценката. Според жалбоподателя Комисията не е доказала надлежно, че жалбоподателят е бил страна по двустранно споразумение с Prym за разпределяне на пазара между януари 1977 г. и юли 1998 г.
   При условията на евентуалност жалбоподателят твърди, че Комисията не е доказала каквото и да е нарушение, продължило след 19 септември 1997 г. или не е доказала едно-единствено продължавано нарушение за периода до 15 юли 1998 г., което да дава възможност на Комисията да наложи на жалбоподателя глоба за нарушение, продължаващо 21  години.
   По-нататък при условията на евентуалност жалбоподателят изтъква, че Комисията е нарушила предвидените в член 6, параграф 3, буква г) от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи основни процесуални права на жалбоподателя да участва в разпита или да изисква разпит на свидетелите в производство от наказателно естество.
   На последно място при условията на евентуалност жалбоподателят твърди, че Комисията е допуснала грешка като е приложила механично към основната сума на глобата коефициент от 215 % за продължителност от 21  години, вместо да упражни правото си преценка, с което разполага по силата на приложимите насоки при определянето на глобите.


title: Дело C-608/14: Определение на Съда (девети състав) от 7 май 2015 г. (преюдициално запитване от Tribunalul Sibiu — Румъния) — Elena Delia Pondiche/Румънската държава, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării (Преюдициално запитване — Харта на основните права на Европейския съюз — Отпускане на надбавка за дете на издръжка — Определяне на приложимия закон в зависимост от датата на раждане на детето, а не в зависимост от датата на зачеването му — Липса на прилагане на правото на Съюза — Явна липса на компетентност на Съда)

text:
               28.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 320/14

         Определение на Съда (девети състав) от 7 май 2015 г. (преюдициално запитване от Tribunalul Sibiu — Румъния) — Elena Delia Pondiche/Румънската държава, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării
   (Дело C-608/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Харта на основните права на Европейския съюз - Отпускане на надбавка за дете на издръжка - Определяне на приложимия закон в зависимост от датата на раждане на детето, а не в зависимост от датата на зачеването му - Липса на прилагане на правото на Съюза - Явна липса на компетентност на Съда))
   (2015/C 320/19)
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunalul Sibiu

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Elena Delia Pondiche

      Ответници: Румънската държава, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

      Диспозитив

   Съдът на Европейския съюз явно няма компетентност да отговори на въпросите, поставени от Tribunalul Sibiu (Румъния), с акт от 20 ноември 2014 г.

      (1)  ОВ C 89, 16.3.2015 г.


title: Дело T-827/16: Жалба, подадена на 24 ноември 2016 г. — QB/ЕЦБ

text:
               23.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 22/53

         Жалба, подадена на 24 ноември 2016 г. — QB/ЕЦБ
   (Дело T-827/16)
   (2017/C 022/72)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: QB (Франкфурт на Майн, Германия) (представител: L. Levi, avocat)

      Ответник: Европейска централна банка

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви настоящата жалба за допустима и основателна;

         и съответно,

               —

               да отмени атестационния доклад за 2015 г. и връченото на 7 януари 2016 г. решение от 15 декември 2015 г., с което на жалбоподателя се отказва увеличаване на възнаграждението;

               —

               при необходимост, да отмени решенията от 2 май 2016 г. и 15 септември 2016 г., с които съответно се отхвърлят подадените по административен ред от жалбоподателя възражение и жалба;

               —

               да осъди ответника да поправи неимуществените вреди, оценени ex aequo et bono на 15 000 EUR, и

               —

               да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания.

               1.

               Първото основание е изведено от нарушение на Насоките относно атестирането и на процедурата, нарушение на правото на защита и нарушение на задължението за полагане на грижа, които ответникът допуснал с приемането на атестационния доклад за 2015 г. (наричан по-нататък „оспорваният атестационен доклад“). Жалбоподателят по-специално прави следните оплаквания:

                           —

                           липса на диалог и нарушение на правото на защита;

                           —

                           в оспорвания доклад не се посочвали начините за подобряване и не се определяли цели в съответствие с изискванията на Насоките относно атестирането, като по този начин било нарушено задължението за полагане на грижа;

                           —

                           ненамеса на отговорно трето лице.

               2.

               Второто основание е изведено от нарушение на правилата относно обективността и безпристрастността и от нарушение на член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз („Хартата“), които били допуснати в оспорвания атестационния доклад.

                           —

                           Всъщност, според жалбоподателя, от особените обстоятелства в случая е видно, че атестиращитите лица, и по-специално вторите атестиращи, не успели да изпълнят функциите си обективно и безпристрастно.

               3.

               Третото основание е изведено от допусната явна грешка. Всъщност жалбоподателят представил доказателства, които лишавали от правдоподобност съдържащите се в оспорвания доклад преценки на фактите.

               4.

               В рамките на четвъртото основание се твърди, че в основата на решението от 15 декември 2015 г., с което на жалбоподателя се отказва увеличаване на възнаграждението, стои атестационен доклад, които бил незаконосъобразен.

               5.

               Петото основание е изведено от нарушение на Насоките от 2015 г. и на процедурата, както и от нарушение на член 41 от Хартата, тъй като решението от 15 декември 2015 г. не било мотивирано и жалбоподателят не бил изслушан предварително.


title: Дело T-425/16: Решение на Общия съд от 22 март 2017 г. — Hoffmann/EUIPO (Genius) (Марка на Европейския съюз — Заявка за словна марка на Европейския съюз „Genius“ — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               8.5.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 144/40

         Решение на Общия съд от 22 март 2017 г. — Hoffmann/EUIPO (Genius)
   (Дело T-425/16) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Заявка за словна марка на Европейския съюз „Genius“ - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   (2017/C 144/54)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Karl Hoffmann (Бад Швалбах, Германия) (представител: C. Jonas, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: D. Walicka)

      Предмет

   Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 31 май 2016 г. (преписка R 1631/2015-5) относно заявка за регистрация на словния знак „Genius“ като марка на Европейския съюз

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда г-н Karl Hoffmann да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 343, 19.9.2016 г.


title: Дело F-17/05 REV: Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 15 юни 2011 г. — de Brito Sequeira Carvalho/Комисия (Публична служба — Молба за преразглеждане на съдебно решение — Ново обстоятелство — Липса — Недопустимост на молбата)

text:
               27.8.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/47

         Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 15 юни 2011 г. — de Brito Sequeira Carvalho/Комисия
   (Дело F-17/05 REV)
   (Публична служба - Молба за преразглеждане на съдебно решение - Ново обстоятелство - Липса - Недопустимост на молбата)
   2011/C 252/98
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: José António de Brito Sequeira Carvalho (Брюксел, Белгия) (представители: адв. N. Kanyonga Mulumba и адв. M. Boury, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представител: г-н D. Martin)

      Предмет

   Молба от жалбоподателя да бъде преразгледано Решение на трети състав на Съда на публичната служба от 13 декември 2006 г. по дело F-17/05

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля молбата за преразглеждане като недопустима.

               2.

               Г-н de Brito Sequeira Carvalho понася всички съдебни разноски.


title: Дело T-415/05: Решение на Общия съд от 13 септември 2010 г. — Grèce и др./Комисия (Държавни помощи — Сектор на въздушния транспорт — Помощи, свързани с преструктурирането и приватизацията на гръцката национална авиокомпания — Решение, с което помощите се обявяват за несъвместими с общия пазар и се разпорежда възстановяването им — Икономическа приемственост между две дружества — Установяване на действителния получател на помощта с оглед на възстановяването ѝ — Критерий за частния оператор — Съвместимост на помощта с общия пазар — Задължение за мотивиране)

text:
               6.11.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 301/21

         Решение на Общия съд от 13 септември 2010 г. — Grèce и др./Комисия
   (Дело T-415/05) (1)

   (Държавни помощи - Сектор на въздушния транспорт - Помощи, свързани с преструктурирането и приватизацията на гръцката национална авиокомпания - Решение, с което помощите се обявяват за несъвместими с общия пазар и се разпорежда възстановяването им - Икономическа приемственост между две дружества - Установяване на действителния получател на помощта с оглед на възстановяването ѝ - Критерий за частния оператор - Съвместимост на помощта с общия пазар - Задължение за мотивиране)
   2010/C 301/31
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Ищци: Република Гърция (представители: A. Samoni-Rantou и P. Mylonopoulos, agents) (дело T-415/05); Olympiakes Aerogrammes AE (Kallithéa, Гърция) (представител: V. Christianos, avocat) (дело T-416/05) и Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE (Атина, Гърция) (представители: P. Anestis, S. Mavroghenis, avocats, S. Jordan, T. Soames, solicitors и D. Geradin, avocat) (дело T-423/05)

      Ответник: Европейска комисия (представители: D. Triantafyllou и T. Scharf, agents)

      Страна, встъпила в подкрепа на ответника: Aeroporia Aigaiou Aeroporiki AE (Атина) (представители: N. Keramidas, както и по дело T-416/05 — N. Korogiannakis, I. Dryllerakis и E. Dryllerakis, avocats) (дела T-416/05 и T-423/05)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение C(2005) 2706 окончателен на Комисията от 14 септември 2005 година относно държавни помощи в полза на Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE [C 11/2004 (ex NN 4/2003) — Olympiaki Aeroporia — Преструктуриране и приватизация]

      Диспозитив

               1.

               Отменя член 1, параграф 1 от Решение С(2005) 2706 окончателен на Комисията от 14 септември 2005 година относно държавни помощи в полза на Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE [C 11/2004 (ex NN 4/2003) — Olympiaki Aeroporia — Преструктуриране и приватизация].

               2.

               Отменя член 1, параграф 2 от Решение С(2005) 2706 окончателен в частта му относно сумата, съответстваща на стойността на всички нематериални активи, записани в баланса при преобразуване на Olympiaki Aeroporia Ypiresies като положителна репутация, относно стойността на прехвърлените на Olympiakes Aerogrammes AE самолети, както и относно очакваните постъпления от продажбата на два самолета, все още записани в баланса на Olympiaki Aeroporia Ypiresies.

               3.

               Отменя член 2 от Решение С(2005) 2706 окончателен, доколкото се отнася до мерките по член 1, параграфи 1 и 2, тъй като посочените разпоредби са отменени.

               4.

               Отхвърля жалбите в останалата им част.

               5.

               Всяка от страните понася направените от нея съдебни разноски, включително в рамките на обезпечителните производства.

      (1)  ОВ C 22, 28.1.2006 г.


title: Дело T-106/07: Решение на Първоинстанционния съд от 10 септември 2008 г. — Alcon/СХВП — *Acri.Tec (BioVisc) (Марка на Общността — Процедура по възражение — Заявка за словна марка на Общността BioVisc — По-ранни международни словни марки PROVISC и DUOVISC — Относително основание за отказ — Липса на вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94)

text:
               25.10.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 272/25

         Решение на Първоинстанционния съд от 10 септември 2008 г. — Alcon/СХВП — *Acri.Tec (BioVisc)
   (Дело T-106/07) (1)

   (Марка на Общността - Процедура по възражение - Заявка за словна марка на Общността BioVisc - По-ранни международни словни марки PROVISC и DUOVISC - Относително основание за отказ - Липса на вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94)
   (2008/C 272/47)
   Език на производството: английски
   Страни

      Жалбоподател: Alcon Inc. (Hünenberg, Швейцария) (представители: M. Graf и R. Schulz, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представители: първоначално S. Laitinen, впоследствие A. Folliard-Monguiral)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Първоинстанционния съд: *Acri.Tec AG Gesellschaft für ophthalmologische Produkte (Hennigsdorf, Германия) (представител: M. von Welser, avocаt)
   Предмет
   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 8 февруари 2007 г. (преписка R 660/2006-2) във връзка с процедура по възражение между Alcon Inc. и *Acri.Tec AG Gesellschaft für ophthalmologische Produkte.
   Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Alcon Inc. да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 129, 9.6.2007 г.