title: Дело C-31/17: Решение на Съда (първи състав) от 7 март 2018 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Cristal Union, правоприемник на Sucrerie de Toury SA/Ministre de l'Économie et des Finances (Преюдициално запитване — Директива 2003/96/ЕО — Данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията — Член 14, параграф 1, буква а) — Енергийни продукти, използвани за производството на електроенергия — Задължение за освобождаване от данъчно облагане — Член 15, параграф 1, буква в) — Енергийни продукти, използвани за комбинирано производство на топло- и електроенергия — Възможност за освобождаване от данъци или намаляване на данъчните ставки — Природен газ, предназначени за когенерация на топло- и електроенергия)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/11

         Решение на Съда (първи състав) от 7 март 2018 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Cristal Union, правоприемник на Sucrerie de Toury SA/Ministre de l'Économie et des Finances
   (Дело C-31/17) (1)

   ((Преюдициално запитване - Директива 2003/96/ЕО - Данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията - Член 14, параграф 1, буква а) - Енергийни продукти, използвани за производството на електроенергия - Задължение за освобождаване от данъчно облагане - Член 15, параграф 1, буква в) - Енергийни продукти, използвани за комбинирано производство на топло- и електроенергия - Възможност за освобождаване от данъци или намаляване на данъчните ставки - Природен газ, предназначени за когенерация на топло- и електроенергия))
   (2018/C 161/13)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Conseil d'État

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Cristal Union, правоприемник на Sucrerie de Toury SA

      Ответник: Ministre de l'Économie et des Finances

      Диспозитив

   Член 14, параграф 1, буква а) от Директива 2003/96/EО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамката на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба задължително данъчно освобождаване се прилага за енергийните продукти, използвани за производството на електроенергия, когато тези продукти са използвани за комбинираното производство на същата и на топлоенергия, по смисъла на член 15, параграф 1, буква в) от тази директива.

      (1)  ОВ C 112, 10.4.2017 г.


title: Дело T-579/16: Решение на Общия съд от 22 март 2018 г. — HJ/EMA (Публична служба — Срочно наети служители — Неподновяване на договор, сключен за определен срок — Член 8, първа алинея от УРДС — Преобразуване на договор за определен срок в договор за неопределено време — Явна грешка в преценката — Задължение за полагане на грижа — Задължение за мотивиране — Право на изслушване — Атестационен доклад — Задължение за мотивиране — Явна грешка в преценката)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/48

         Решение на Общия съд от 22 март 2018 г. — HJ/EMA
   (Дело T-579/16) (1)

   ((Публична служба - Срочно наети служители - Неподновяване на договор, сключен за определен срок - Член 8, първа алинея от УРДС - Преобразуване на договор за определен срок в договор за неопределено време - Явна грешка в преценката - Задължение за полагане на грижа - Задължение за мотивиране - Право на изслушване - Атестационен доклад - Задължение за мотивиране - Явна грешка в преценката))
   (2018/C 161/53)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: HJ (представители: L. Levi и A. Blot, avocats)

      Ответник: Европейска агенция по лекарствата (EMA) (представители: F. Cooney и N. Rampal Olmedo, подпомагани от A. Duron и D. Waelbroeck, avocats)

      Предмет

   Искане на основание член 270 ДФЕС, от една страна, за отмяна на атестационния доклад на жалбоподателката за периода от 16 февруари до 31 декември 2014 г., на решението на EMA от 1 април 2015 г. да не поднови договора на жалбоподателката като срочно нает служител и на двете решения от 26 октомври 2015 г., с които се отхвърлят подадените по административен ред жалби срещу тези актове, както и, от друга страна, за присъждане на обезщетение за вредите, които жалбоподателката твърди, че е претърпяла

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда HJ да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 145, 25.4.2016 г. (дело, първоначално регистрирано пред Съда на публичната служба на Европейския съюз под номер F-8/16 и прехвърлено на Общия съд на Европейския съюз на 1 септември 2016 г.).


title: Дело C-64/17: Решение на Съда (седми състав) от 8 март 2018 г. (преюдициално запитване от Tribunal da Relação do Porto — Португалия) — Saey Home & Garden NV/SA/Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Съдебна компетентност и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела — Регламент (ЕС) № 1215/2012 — Член 25 — Наличие на клауза за предоставяне на компетентност — Устно споразумение без писмени доказателства — Клауза, която се съдържа в общите условия за продажба, споменати във фактурите — Член 7, точка 1, буква б) — Договор за дистрибуция между дружества, установени в две различни държави членки, с предмет пазара на трета държава членка — Член 7, точка 1, буква б), второ тире — Определяне на компетентната юрисдикция — Място на изпълнение на характерното за такъв договор задължение)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/12

         Решение на Съда (седми състав) от 8 март 2018 г. (преюдициално запитване от Tribunal da Relação do Porto — Португалия) — Saey Home & Garden NV/SA/Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA
   (Дело C-64/17) (1)

   ((Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по граждански дела - Съдебна компетентност и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела - Регламент (ЕС) № 1215/2012 - Член 25 - Наличие на клауза за предоставяне на компетентност - Устно споразумение без писмени доказателства - Клауза, която се съдържа в общите условия за продажба, споменати във фактурите - Член 7, точка 1, буква б) - Договор за дистрибуция между дружества, установени в две различни държави членки, с предмет пазара на трета държава членка - Член 7, точка 1, буква б), второ тире - Определяне на компетентната юрисдикция - Място на изпълнение на характерното за такъв договор задължение))
   (2018/C 161/14)
   Език на производството: португалски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal da Relação do Porto

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Saey Home & Garden NV/SA

      Ответник: Lusavouga-Máquinas e Acessórios Industriais SA

      Диспозитив

               1)

               Член 25, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че без да се засягат проверките, които трябва да направи запитващата юрисдикция, клауза за предоставяне на компетентност като разглежданата в главното производство, включена в общите условия за продажба, споменати във фактури, издадени от една от договарящите страни, не отговаря на изискванията на посочената разпоредба.

               2)

               Член 7, точка 1 от Регламент № 1215/2012 трябва да се тълкува в смисъл, че юрисдикцията, която по силата на тази разпоредба е компетентна да се произнесе по искане за обезщетение във връзка с прекратяването на договор за дистрибуция, сключен между две дружества, установени и извършващи дейност в различни държави членки, за предлагане на стоки на националния пазар на трета държава членка, на чиято територия нито едно от тези дружества не разполага с клон или представителство, е юрисдикцията на държавата членка, в която се намира мястото, където основно се предоставят услугите, според разпоредбите на договора, а при липса на такива разпоредби — там където се извършва действителното изпълнение на този договор, и при невъзможност за определяне на мястото на това основание — там където се намира местоживеенето на доставчика на услугите.

      (1)  ОВ C 112, 10.4.2017 г.


title: Дело T-734/16: Решение на Общия съд от 20 март 2018 г. — Argyraki/Комисия (Публична служба — Длъжностни лица — Пенсии — Изчисляване на осигурителния стаж — Зачитане на периоди на заетост, прослужени в качеството на договорно нает служител със спомагателни функции — Условия — Правно основание)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/49

         Решение на Общия съд от 20 март 2018 г. — Argyraki/Комисия
   (Дело T-734/16) (1)

   ((Публична служба - Длъжностни лица - Пенсии - Изчисляване на осигурителния стаж - Зачитане на периоди на заетост, прослужени в качеството на договорно нает служител със спомагателни функции - Условия - Правно основание))
   (2018/C 161/54)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Vassilia Argyraki (Брюксел, Белгия) (представител: S. Pappas, avocat)

      Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално G. Berscheid, G. Gattinara и A.-C. Simon, впоследствие G. Berscheid, G. Gattinara и L. Radu Bouyon)

      Предмет

   Искане на основание член 270 ДФЕС за отмяна на решението от 29 януари 2016 г. на Служба „Управление и изплащане на индивидуалните права“ (PMO) на Комисията, с което тя отхвърля искането на жалбоподателя да признае в рамките на изчисляването на пенсионните права периодите на заетост, прослужени в качеството на договорно нает служител със спомагателни функции, като периоди на заетост, прослужени в качеството на срочно нает служител

      Диспозитив

               1)

               Отменя решението от 29 януари 2016 г. на Служба „Управление и изплащане на индивидуалните права“ (PMO) на Европейската комисия, с което тя отхвърля искането на г-жа Vassilia Argyraki да признае в рамките на изчисляването на пенсионните права периодите на заетост, прослужени в качеството на договорно нает служител със спомагателни функции, като периоди на заетост, прослужени в качеството на срочно нает служител.

               2)

               Осъжда Комисията да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 462, 12.12.2016 г.


title: Дело C-108/18: Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U./Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/28

         Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U./Administración General del Estado
   (Дело C-108/18)
   (2018/C 161/31)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Supremo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Corporación Acciona Hidráulica (Acciona) S.L.U.

      Ответник: Administración General del Estado

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли екологичният принцип „замърсителят плаща“, посочен в член 191, параграф 2 ДФЕС, и член 9, параграф 1 от Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета (1) от 23 октомври 2000 г., в която разпоредба се установява принципът на възвръщаемост на разходите за водни услуги и се изисква подходяща икономическа преценка на видовете водоползване, да се тълкуват в смисъл, че не допускат въвеждането на такса за използването на вътрешнотериториалните води за производството на енергия като оспорваната в настоящото производство такса, която не насърчава ефективното използване на водата, нито пък е свързана с механизми за съхраняване и опазване на публичните водни ресурси, и чийто размер по никакъв начин не е обвързан с възможностите за увреждане на публичните водни ресурси, а се основава единствено и само на възможностите за събиране на постъпления от производителите?

               2)

               Съвместимо ли е с принципа на недопускане на дискриминация на операторите, съдържащ се в член 3, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия (2), парично задължение като разглежданата в производството водна такса, което засяга единствено производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, но не и производителите, притежатели на концесии в речни басейни, находящи се само в една автономна област, както и производителите, използващи водноелектрическа технология, но не и производителите на енергия, използващи други технологии?

               3)

               Трябва ли член 107, параграф 1 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че събирането на водна такса като оспорваната представлява забранена държавна помощ в ущърб на производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, тъй като така се въвежда асиметрично данъчно облагане за една и съща технология в зависимост от местоположението на централата и тъй като таксата не се изисква от производителите на енергия от други източници?

      (1)  Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (ОВ L 327, 2000 г.,стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 193).

      (2)  Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело T-181/18: Жалба, подадена на 9 март 2018 г. — Multifit Tiernahrungs/EUIPO (TAKE CARE)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/70

         Жалба, подадена на 9 март 2018 г. — Multifit Tiernahrungs/EUIPO (TAKE CARE)
   (Дело T-181/18)
   (2018/C 161/87)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Multifit Tiernahrungs GmbH (Крефелд, Германия) (представители: Rechtsanwälte N. Weber и L. Thiel)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Данни за производството пред EUIPO

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз със словния елемент „TAKE CARE“ — заявка за регистрация № 16 254 898

      Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 4 януари 2018 г. по преписка R 845/2017-5

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001.


title: Дело C-109/18: Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica/Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/29

         Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica/Administración General del Estado
   (Дело C-109/18)
   (2018/C 161/32)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Supremo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Associació de Productors i Usuaris d’Energia Elèctrica

      Ответник: Administración General del Estado

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли член 9, параграф 1 от Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 г. (1), в която разпоредба се установява принципът на възвръщаемост на разходите за водни услуги и се изисква подходяща икономическа преценка на видовете водоползване, да се тълкува в смисъл, че не допуска въвеждането на такса за използването на вътрешнотериториалните води за производството на енергия като оспорваната в настоящото производство такса, която не насърчава ефективното използване на водата, нито пък е свързана с механизми за съхраняване и опазване на публичните водни ресурси, и чийто размер по никакъв начин не е обвързан с възможностите за увреждане на публичните водни ресурси, а се основава единствено и само на възможностите за събиране на постъпления от производителите?

               2)

               Съвместим ли е с принципа на недопускане на дискриминация на операторите, съдържащ се в член 3, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия (2), данък като разглежданата в производството водна такса, който засяга единствено производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, но не и производителите, притежатели на концесии за речни басейни, находящи се само в една автономна област, както и производителите, използващи водноелектрическа технология, но не и производителите на енергия, използващи други технологии?

               3)

               Трябва ли член 107, параграф 1 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че необлагането с водна такса на водноелектрическото производство в района на речни басейни, находящи се само в една автономна област, и на другите видове водоползване[, предполагащи значително изчерпване на ресурсите] — при положение че се облага единствено използването с цел производство на електроенергия — представлява забранена държавна помощ?

      (1)  Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (ОВ L 327, 2000 г.,стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 193).

      (2)  Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело C-159/17: Решение на Съда (десети състав) от 7 март 2018 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Constanţa — Румъния) — Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius/Ministerul Finanţelor Publice — A.N.A.F. — D.G.R.F.P. Galaţi — Serviciul Soluţionare Contestaţii, A.N.A.F — D.G.R.F.P. Galaţi — A.J.F.P. Constanţa — Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa (Преюдициално запитване — Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Заличаване на регистрацията по ДДС — Задължение за внасяне на ДДС, събрано в периода, в който е заличен идентификационният номер по ДДС — Непризнаване на право на приспадане на ДДС във връзка с покупките, направени през този период)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/13

         Решение на Съда (десети състав) от 7 март 2018 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Constanţa — Румъния) — Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius/Ministerul Finanţelor Publice — A.N.A.F. — D.G.R.F.P. Galaţi — Serviciul Soluţionare Contestaţii, A.N.A.F — D.G.R.F.P. Galaţi — A.J.F.P. Constanţa — Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa
   (Дело C-159/17) (1)

   ((Преюдициално запитване - Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Заличаване на регистрацията по ДДС - Задължение за внасяне на ДДС, събрано в периода, в който е заличен идентификационният номер по ДДС - Непризнаване на право на приспадане на ДДС във връзка с покупките, направени през този период))
   (2018/C 161/15)
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Curtea de Apel Constanţa

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius

      Ответници: Ministerul Finanţelor Publice — A.N.A.F. — D.G.R.F.P. Galaţi — Serviciul Soluţionare Contestaţii, A.N.A.F — D.G.R.F.P. Galaţi — A.J.F.P. Constanţa — Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa

      Диспозитив

   Членове 167—169, член 179, член 213, параграф 1, член 214, параграф 1 и член 273 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която позволява на данъчната администрация да откаже на данъчнозадължено лице право на приспадане на ДДС, когато се установи, че в резултат на вменените му нарушения данъчната администрация не е могла да получи необходимите данни, за да установи, че материалноправните изисквания, пораждащи право на приспадане на платения ДДС по получени доставки от данъчнозадълженото лице, са изпълнени или че въпросното лице е действало чрез измама, за да получи това право, като това следва да се провери от запитващата юрисдикция.

      (1)  ОВ C 221, 10.7.2017 г.


title: Дело T-185/18: Жалба, подадена на 14 март 2018 г. — Lucchini/Комисия

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/70

         Жалба, подадена на 14 март 2018 г. — Lucchini/Комисия
   (Дело T-185/18)
   (2018/C 161/88)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Lucchini SpA (Ливорно, Италия) (представител: G. Belotti, avvocato)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               След като се запознае с нарушенията, установи с решенията на Съда, които отменят Решение на Комисията C (2009) 7492 окончателен от 30 септември 2009 г. относно нарушение на член 65 ВС (дело COMP/37.956 — Арматурна стомана, повторно приемане), да отмени решението за отхвърляне на Комисията, съдържащо се в писмото от 17 януари 2018 г., и същевременно да разпореди на Комисията да върне на жалбоподателя незаконосъобразно наложената и платен глоба, заедно с начислените лихви.

               —

               Да отмени решението за отхвърляне на Комисията, съдържащо се в писмото от 9 март 2018 г., и да разпореди на Комисията да допусне жалбоподателя до производство COMP/37.956, което Комисията е възобновила в изпълнение на съдебните решения.

               —

               При условията на евентуалност, да присъди на жалбоподателя обезщетение в размер не по-малък от 10 милиона евро или в размер, който ще бъде определен в хода на делото от Общия съд по справедливост, за да се санкционира надлежно установеното нарушение на член 41 от Хартата.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят припомня, че Съдът е отменил Решение на Комисията C (2009) 7492 окончателен от 30 септември 2009 г. относно нарушение на член 65 ВС (дело COMP/37.956 — Арматурна стомана, повторно приемане) (1) и уточнява, че въпреки формулировката на тази отмяна, ответникът е отказал да върне платената глоба, както и да покани жалбоподателя да встъпи в междувременно възобновеното административно производство.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

               1.

               Нарушение на членове 10 — 14 от Регламент (ЕО) № 773/2004 на Комисията от 7 април 2004 година относно водените от Комисията производства съгласно членове 81 и 82 от Договора за ЕО (текст от значение за ЕИП) (2), и по-специално на правото на жалбоподателя на законосъобразен съдебен процес и, in primis, на правото му на защита.

                           —

                           В това отношение се изтъква, че участието на държавите членки в изслушванията не е обикновена формалност, тъй като органите за защита на конкуренцията са част от Комитета, с който трябва да се консултира Комисията преди да приеме всяко решение. Посочените органите за защита на конкуренцията винаги трябва да участват в устните пледоарии — ключов етап в производството, когато се изслушват защитната теза на предприятията и обвинителната теза на Комисията в условията на състезателност.

               2.

               Нарушение на член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, и по-специално на правото на добра администрация.

      (1)  Feralpi/Комисия, C-85/15 P (EU:C:2017:709); съединени дела C-86/15 P, Ferriera Valsabbia/Комисия, C-87/15 P, Alfa Acciai/Комисия (EU:C:2017:717), C-88/15, Ferriere Nord/Комисия (EU:C:2017:716) и C-89/15 P, Riva Fire (EU:C:2017:713).

      (2)  ОВ L 123, 2004 г., стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 242.


title: Дело C-642/17 P: Жалба, подадена на 15 ноември 2018 г. от Arrigoni SpA срещу решението на Общия съд (седми състав), постановено на 22 септември 2017 г., по дело T-454/16 — Arrigoni / EUIPO — Arrigoni Battista (Arrigoni Valtaleggio)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/14

         Жалба, подадена на 15 ноември 2018 г. от Arrigoni SpA срещу решението на Общия съд (седми състав), постановено на 22 септември 2017 г., по дело T-454/16 — Arrigoni / EUIPO — Arrigoni Battista (Arrigoni Valtaleggio)
   (Дело C-642/17 P)
   (2018/C 161/16)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Arrigoni SpA (представител: P. Di Gravio, avvocato)

      Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Arrigoni Battista SpA
   С определение от 22 март 2018 г. Съдът (десети състав) отхвърли жалбата и осъди Arrigoni SpA да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело T-191/18: Жалба, подадена на 16 март 2018 г. — Rietze/EUIPO — Volkswagen (Kraftfahrzeuge)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/71

         Жалба, подадена на 16 март 2018 г. — Rietze/EUIPO — Volkswagen (Kraftfahrzeuge)
   (Дело T-191/18)
   (2018/C 161/89)
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Rietze GmbH & Co. KG (Алтдорф, Германия) (представител: M. Krogmann, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Volkswagen AG (Волфсбург, Германия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорния промишлен дизайн: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорен промишлен дизайн: промишлен дизайн на Общността № 762851-0001

      Обжалвано решение: решение на трети апелативен състав на EUIPO от 11 януари 2018 г. по преписка R 1203/2016-3

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени решението на трети апелативен състав и да обяви за недействителен промишлен дизайн на Общността № 762851-0001,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               нарушение на член 4, параграф 1 във връзка с член 6, параграф 1, буква б) от Регламент № 6/2002,

               —

               нарушение на член 6, параграф 2 от Регламент № 6/2002.


title: Дело C-110/18: Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — José Manuel Burgos Pérez и María del Amor Guinea Bueno/Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/30

         Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — José Manuel Burgos Pérez и María del Amor Guinea Bueno/Administración General del Estado
   (Дело C-110/18)
   (2018/C 161/33)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Supremo

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: José Manuel Burgos Pérez и María del Amor Guinea Bueno

      Ответник: Administración General del Estado

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли екологичният принцип „замърсителят плаща“, посочен в член 191, параграф 2 ДФЕС, и член 9, параграф 1 от Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета (1) от 23 октомври 2000 г., в която разпоредба се установява принципът на възвръщаемост на разходите за водни услуги и се изисква подходяща икономическа преценка на видовете водоползване, да се тълкуват в смисъл, че не допускат въвеждането на такса за използването на вътрешнотериториалните води за производството на енергия като оспорваната в настоящото производство такса, която не насърчава ефективното използване на водата, нито пък е свързана с механизми за съхраняване и опазване на публичните водни ресурси, и чийто размер по никакъв начин не е обвързан с възможностите за увреждане на публичните водни ресурси, а се основава единствено и само на възможностите за събиране на постъпления от производителите?

               2)

               Съвместимо ли е с принципа на недопускане на дискриминация на операторите, съдържащ се в член 3, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия (2), парично задължение като разглежданата в производството водна такса, което засяга единствено производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, но не и производителите, притежатели на концесии в речни басейни, находящи се само в една автономна област, както и производителите, използващи водноелектрическа технология, но не и производителите на енергия, използващи други технологии?

               3)

               Трябва ли член 107, параграф 1 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че събирането на водна такса като оспорваната представлява забранена държавна помощ в ущърб на производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, тъй като така се въвежда асиметрично данъчно облагане за една и съща технология в зависимост от местоположението на централата и тъй като таксата не се изисква от производителите на енергия от други източници?

      (1)  Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (ОВ L 327, 2000 г.,стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 193).

      (2)  Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело T-192/18: Жалба, подадена на 16 март 2018 г. — Rietze/EUIPO — Volkswagen (Kraftfahrzeuge)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/72

         Жалба, подадена на 16 март 2018 г. — Rietze/EUIPO — Volkswagen (Kraftfahrzeuge)
   (Дело T-192/18)
   (2018/C 161/90)
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Rietze GmbH & Co. KG (Алтдорф, Германия) (представител: M. Krogmann, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Volkswagen AG (Волфсбург, Германия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорния промишлен дизайн: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорен промишлен дизайн: посочваща Европейския съюз международна регистрация № DM/073118-3

      Обжалвано решение: решение на трети апелативен състав на EUIPO от 11 януари 2018 г. по преписка R 1244/2016-3

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени решението на трети апелативен състав и да обяви за недействително в Европейския съюз действието на международната регистрация на дизайн DM/073118-3,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               нарушение на член 4, параграф 1 във връзка с член 6, параграф 1, буква б) от Регламент № 6/2002,

               —

               нарушение на член 6, параграф 2 от Регламент № 6/2002.


title: Дело C-67/18 P: Жалба, подадена на 30 януари 2018 г. от Dominique Bilde срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 29 ноември 2017 г. по дело T-633/16, Bilde/Парламент

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/14

         Жалба, подадена на 30 януари 2018 г. от Dominique Bilde срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 29 ноември 2017 г. по дело T-633/16, Bilde/Парламент
   (Дело C-67/18 P)
   (2018/C 161/17)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Dominique Bilde (представител: G. Sauveur, avocat)

      Други страни в производството: Европейски парламент, Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се измени обжалваното решение и следователно:

               —

               да се отмени решението на генералния секретар на Европейския парламент от 23 юни 2016 г., съобщено на 6 юли 2016 г., в което се приема, че „в полза на г-жа Dominique Bilde недължимо е платена сумата от 40 320 EUR“, и се разпорежда отговорният разпоредител с бюджетни кредити и счетоводителят на институцията да предприемат действия за възстановяването ѝ,

               —

               да се отмени и дебитно известие № 2016-899, което същият генерален финансов директор е подписал на 4 юли 2016 г.,

               —

               да се вземе решение по сумата, която да се присъди на жалбоподателя като обезщетение за неимуществените вреди, произтичащи едновременно от неоснователните обвинения, повдигнати преди приключването на разследването, от засягането на доброто му име и от значителните смущения, които е предизвикало обжалваното решение в неговия личен живот и политическа дейност,

               —

               да се вземе решение по сумата, която да се присъди на жалбоподателя за съдебни разноски,

               —

               да се осъди Европейският парламент да заплати всички съдебни разноски.

      Основания и основни доводи

               1.

               Първото основание е за липса на компетентност на автора на акта:

                           —

                           финансовите въпроси са от компетентността на Бюрото на Европейския парламент, а не от тази на генералния му секретар,

                           —

                           липса на делегирането ѝ на генералния секретар,

                           —

                           възражение за незаконосъобразност поради засягане на независимостта на членовете на ЕП и на правото им на безпристрастност.

               2.

               Второто основание е за нарушение на принципа „electa una via“:

                           —

                           председателят на Парламента е сезирал OLAF и френския съд.

               3.

               Третото основание е за нарушение на правото на защита:

                           —

                           нарушение от страна на председателя на Парламента на презумпцията за невиновност,

                           —

                           администрацията на Парламента е съдия и страна по спора,

                           —

                           промяна в хода на производството на твърденията на Парламента за нарушения,

                           —

                           отказ на председателя на Парламента да изслуша жалбоподателя.

               4.

               Четвъртото основание е за обръщане на тежестта на доказване:

                           —

                           Парламентът, въпреки че не разполага с каквито и да било сериозни доказателства, иска от жалбоподателя да докаже, че не е допуснал неизпълнение на задължения.

               5.

               Петото основание е за непълнота на мотивите:

                           —

                           единственият изложен мотив е публикуването на организационната структура, която обаче не доказва каквото и да било.

               6.

               Шестото основание е за накърняване на принципа на правна сигурност и на принципа на защита на оправданите правни очаквания:

                           —

                           няма правило за това какъв списък с доказателства следва да бъдат представени и жалбоподателят следователно е жертва на произвол от страна на Парламента.

               7.

               Седмото основание е за накърняване на гражданските права на парламентарните сътрудници:

                           —

                           Парламентът забранява на сътрудниците да извършват политическа дейност.

               8.

               Осмото основание е за дискриминационно третиране, за „Fumus persecutionis“ и за злоупотреба с власт:

                           —

                           жалбоподателят е подложен на тази процедура поради политическата враждебност, която председателят на Парламента проявявал към него.

               9.

               Деветото основание е за засягане на независимостта на членовете на ЕП:

                           —

                           работата на парламентарните сътрудници не се ограничава до законодателната дейност.

               10.

               Десетото основание е за липса на доказателства:

                           —

                           Парламентът единствено отговаря, че представените от жалбоподателя документи не установяват нищо, докато същите били доказателства за работата на сътрудника,

                           —

                           Парламентът не може да докаже твърденията си.

               11.

               Единадесетото основание е за нарушение на принципа на пропорционалност:

                           —

                           организационната структура (въз основа на която председателят на Парламента инициира процедурата) е публикувана през февруари 2015 г, а възстановяването на надвзетите суми се отнася за октомври 2014 г.


title: Дело C-70/18: Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 2 февруари 2018 г. — Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/A и др.

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/16

         Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 2 февруари 2018 г. — Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/A и др.
   (Дело C-70/18)
   (2018/C 161/18)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Raad van State

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

      Други страни в производството: A, B, P

      Преюдициални въпроси

               1)

                           а.

                           Следва ли член 7 от Решение № 2/76 (1), съответно член 13 от Решение № 1/80 да се тълкуват в смисъл, че тези разпоредби допускат национална правна уредба, в която се предвижда общото обработване и съхранение на биометрични данни на граждани на трети държави, включително и на турски граждани, във файл по смисъла на член 2, букви а) и б) от Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (ОВ L 281, 1995 г. [, стр. 31; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 17, стр. 10]), тъй като тази правна уредба не надхвърля необходимото за постигане на преследваната от нея законна цел — предотвратяване и противодействие на измамите с фалшива самоличност и документните измами?

                           б.

                           От значение ли е за това обстоятелството, че срокът на съхранение на биометричните данни зависи от срока на законното и/или незаконното пребиваване на граждани на трети държави, включително и на турски граждани?

               2)

               Следва ли член 7 от Решение № 2/76, съответно член 13 от Решение № 1/80 да се тълкуват в смисъл, че национална правна уредба не представлява ограничение по смисъла на тези разпоредби, ако последиците от националната правна уредба за достъпа до трудовия пазар са твърде несигурни и твърде непреки съгласно тези разпоредби, за да може да се приеме, че се възпрепятства този достъп?

               3)

                           а.

                           Ако отговорът на втория въпрос е, че национална правна уредба, която с цел предотвратяването, разкриването и разследването на терористични или нетерористични престъпни деяния позволява от база данни да се предоставят на трети лица биометричните данни на граждани на трети държави, включително и на турски граждани, представлява ново ограничение, следва ли член 52, параграф 1 във връзка с членове 7 и 8 от Хартата на основните права на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че не допуска такава национална правна уредба?

                           б.

                           От значение ли е за това обстоятелството, че в момента на задържането на гражданин на трета държава поради подозрение, че е извършил престъпление, той носи в себе си документа за пребиваване, в който се съхраняват биометричните му данни?

      (1)  На Съвета за асоцииране, създаден със Споразумението за асоцииране между Европейската икономическа общност и Турция.


title: Дело C-111/18: Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Endesa Generación S.A./Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/30

         Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Endesa Generación S.A./Administración General del Estado
   (Дело C-111/18)
   (2018/C 161/34)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Supremo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Endesa Generación S.A.

      Ответник: Administración General del Estado

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли екологичният принцип „замърсителят плаща“, посочен в член 191, параграф 2 ДФЕС, и член 9, параграф 1 от Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета (1) от 23 октомври 2000 г., в която разпоредба се установява принципът на възвръщаемост на разходите за водни услуги и се изисква подходяща икономическа преценка на видовете водоползване, да се тълкуват в смисъл, че не допускат въвеждането на такса за използването на вътрешнотериториалните води за производството на енергия като оспорваната в настоящото производство такса, която не насърчава ефективното използване на водата, нито пък е свързана с механизми за съхраняване и опазване на публичните водни ресурси, и чийто размер по никакъв начин не е обвързан с възможностите за увреждане на публичните водни ресурси, а се основава единствено и само на възможностите за събиране на постъпления от производителите?

               2)

               Съвместимо ли е с принципа на недопускане на дискриминация на операторите, съдържащ се в член 3, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия (2), парично задължение като разглежданата в производството водна такса, което засяга единствено производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, но не и производителите, притежатели на концесии в речни басейни, находящи се само в една автономна област, както и производителите, използващи водноелектрическа технология, но не и производителите на енергия, използващи други технологии?

               3)

               Трябва ли член 107, параграф 1 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че събирането на водна такса като оспорваната представлява забранена държавна помощ в ущърб на производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, тъй като така се въвежда асиметрично данъчно облагане за една и съща технология в зависимост от местоположението на централата и тъй като таксата не се изисква от производителите на енергия от други източници?

      (1)  Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (ОВ L 327, 2000 г.,стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 193).

      (2)  Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело C-112/18: Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Asociación de Productores de Energías Renovables (APPA)/Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/31

         Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Asociación de Productores de Energías Renovables (APPA)/Administración General del Estado
   (Дело C-112/18)
   (2018/C 161/35)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Supremo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Asociación de Productores de Energías Renovables (APPA)

      Ответник: Administración General del Estado

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли екологичният принцип „замърсителят плаща“, посочен в член 191, параграф 2 ДФЕС, и член 9, параграф 1 от Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета (1) от 23 октомври 2000 г., в която разпоредба се установява принципът на възвръщаемост на разходите за водни услуги и се изисква подходяща икономическа преценка на видовете водоползване, да се тълкуват в смисъл, че не допускат въвеждането на такса за използването на вътрешнотериториалните води за производството на енергия като оспорваната в настоящото производство такса, която не насърчава ефективното използване на водата, нито пък е свързана с механизми за съхраняване и опазване на публичните водни ресурси, и чийто размер по никакъв начин не е обвързан с възможностите за увреждане на публичните водни ресурси, а се основава единствено и само на възможностите за събиране на постъпления от производителите?

               2)

               Съвместимо ли е с принципа на недопускане на дискриминация на операторите, съдържащ се в член 3, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия (2), парично задължение като разглежданата в производството водна такса, което засяга единствено производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, но не и производителите, притежатели на концесии в речни басейни, находящи се само в една автономна област, както и производителите, използващи водноелектрическа технология, но не и производителите на енергия, използващи други технологии?

               3)

               Трябва ли член 107, параграф 1 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че събирането на водна такса като оспорваната представлява забранена държавна помощ в ущърб на производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, тъй като така се въвежда асиметрично данъчно облагане за една и съща технология в зависимост от местоположението на централата и тъй като таксата не се изисква от производителите на енергия от други източници?

      (1)  Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (ОВ L 327, 2000 г.,стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 193).

      (2)  Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело C-113/18: Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Parc del Segre S.A. и др./Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/32

         Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Parc del Segre S.A. и др./Administración General del Estado
   (Дело C-113/18)
   (2018/C 161/36)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Supremo

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Parc del Segre S.A., Electra Irache S.L., Genhidro Generación Hidroeléctrica S.L., Hicenor, S.L., Hidroeléctrica Carrascosa, S.L., Hidroeléctrica del Carrión, S.L., Hidroeléctrica del Pisuerga, S.L., Hidroeléctrica Santa Marta, S.L., Hyanor, S.L. и Promotora del Rec dels Quatre Pobles, S.A.

      Ответник: Administración General del Estado

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли екологичният принцип „замърсителят плаща“, посочен в член 191, параграф 2 ДФЕС, и член 9, параграф 1 от Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета (1) от 23 октомври 2000 г., в която разпоредба се установява принципът на възвръщаемост на разходите за водни услуги и се изисква подходяща икономическа преценка на видовете водоползване, да се тълкуват в смисъл, че не допускат въвеждането на такса за използването на вътрешнотериториалните води за производството на енергия като оспорваната в настоящото производство такса, която не насърчава ефективното използване на водата, нито пък е свързана с механизми за съхраняване и опазване на публичните водни ресурси, и чийто размер по никакъв начин не е обвързан с възможностите за увреждане на публичните водни ресурси, а се основава единствено и само на възможностите за събиране на постъпления от производителите?

               2)

               Съвместимо ли е с принципа на недопускане на дискриминация на операторите, съдържащ се в член 3, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия (2), парично задължение като разглежданата в производството водна такса, което засяга единствено производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, но не и производителите, притежатели на концесии в речни басейни, находящи се само в една автономна област, както и производителите, използващи водноелектрическа технология, но не и производителите на енергия, използващи други технологии?

               3)

               Трябва ли член 107, параграф 1 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че събирането на водна такса като оспорваната представлява забранена държавна помощ в ущърб на производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, тъй като така се въвежда асиметрично данъчно облагане за една и съща технология в зависимост от местоположението на централата и тъй като таксата не се изисква от производителите на енергия от други източници?

      (1)  Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (ОВ L 327, 2000 г.,стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 193).

      (2)  Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


201805250261897462018/C 200/282072018CJC20020180611BG01BGINFO_JUDICIAL20180322222321Дело C-207/18: Иск, предявен на 22 март 2018 г. — Европейска комисия/Кралство Испания
 ---documentbreak--- C2002018BG2210120180322BG0028221232Иск, предявен на 22 март 2018 г. — Европейска комисия/Кралство Испания
   (Дело C-207/18)2018/C 200/28Език на производството: испански
      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: É. Gippini Fournier, G. von Rintelen и J. Samnadda)

      Ответник: Кралство Испания

      Искания

            —

            да се установи, че Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по член 43 от Директива 2014/26/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година относно колективното управление на авторското право и сродните му права и многотериториалното лицензиране на правата върху музикални произведения за използване онлайн на вътрешния пазар (
                  1
               ), тъй като до 10 април 2016 г. не е приело всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за изпълнението на посочената директива, или при всички положения не е уведомило Комисията за тези разпоредби;

            —

            на основание член 260, параграф 3 ДФЕС на Кралство Испания да бъде наложена периодичната имуществена санкция в размер на 123928,64 EUR на ден, считано от деня на постановяване на съдебното решение, с което се установява неизпълнението на задължението за приемане на необходимите разпоредби за изпълнението на Директива 2014/26/ЕС или при всички положение за съобщаването им на Комисията, и

            —

            Кралство Испания да бъде осъдено да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Съгласно член 43, параграф 1 от Директива 2014/26/ЕС до 10 април 2016 г. държавите членки трябва да приемат и публикуват законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за постигане на съответствие с тази директива, и незабавно да съобщят за това на Комисията.
   Комисията решава да предяви настоящия иск пред Съда на Европейския съюз, тъй като Кралство Испания не е транспонирало напълно Директива 2014/26/ЕС и не е уведомило Комисията за мерките за транспониране.
   Комисията предлага на Кралство Испания да бъде наложена периодичната имуществена санкция в размер на 123928,64 EUR на ден, считано от деня на постановяване на съдебното решение, изчислена с оглед тежестта и продължителността на нарушението, както и с оглед възпиращото действие на санкцията предвид способността за плащане на тази държава членка.
   (
         1
      )	ОВ L 84, 2014 г., стр. 72.


201805250051897382018/C 200/17652017CJC20020180611BG01BGINFO_JUDICIAL20180419141411Дело C-65/17: Решение на Съда (девети състав) от 19 април 2018 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione — Италия) — Oftalma Hospital Srl/C.I.O.V. — Commissione Istituti Ospitalieri Valdesi, Regione Piemonte (Преюдициално запитване — Обществени поръчки за услуги — Здравни и социални услуги — Възлагане извън правилата за възлагане на обществени поръчки — Необходимост да се спазват принципите на прозрачност и на равно третиране — Понятие за сигурен трансграничен интерес — Директива 92/50/EИО — Член 27)
 ---documentbreak--- C2002018BG1410120180419BG0017141141Решение на Съда (девети състав) от 19 април 2018 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione — Италия) — Oftalma Hospital Srl/C.I.O.V. — Commissione Istituti Ospitalieri Valdesi, Regione Piemonte
   (Дело C-65/17) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Обществени поръчки за услуги — Здравни и социални услуги — Възлагане извън правилата за възлагане на обществени поръчки — Необходимост да се спазват принципите на прозрачност и на равно третиране — Понятие за сигурен трансграничен интерес — Директива 92/50/EИО — Член 27)“2018/C 200/17Език на производството: италиански
      Запитваща юрисдикция

   Corte suprema di cassazione

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Oftalma Hospital Srl

      Ответници: C.I.O.V. — Commissione Istituti Ospitalieri Valdesi, Regione Piemonte

      в присъствието на: Azienda Sanitaria Locale di Torino (TO1)

      Диспозитив

            1)

            Когато възлага обществена поръчка за услуги, попадаща в приложното поле на член 9 от Директива 92/50/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за услуги, изменена с Директива 97/52/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 1997 г., която поради това по принцип се регламентира само от членове 14 и 16 от тази директива, възлагащият орган трябва все пак да се съобразява също и с основните правила и с общите принципи на Договора за функционирането на ЕС, по-конкретно с принципите на равно третиране и на недопускане на дискриминация, основана на гражданството, както и с произтичащото от тях задължение за прозрачност, при условие че към датата на възлагането ѝ такава поръчка има сигурен трансграничен характер, което запитващата юрисдикция трябва да провери.

            2)

            Член 27, параграф 3 от Директива 92/50 трябва да се тълкува в смисъл, че той не се прилага по отношение на обществени поръчки за услуги, включени в приложение I Б към тази директива.

      (
         1
      )	ОВ C 144, 8.5.2017 г.


201805250061897522018/C 200/18752017CJC20020180611BG01BGINFO_JUDICIAL20180419141522Дело C-75/17 P: Решение на Съда (седми състав) от 19 април 2018 г. — Fiesta Hotels & Resorts, SL/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Residencial Palladium, SL (Обжалване — Марка на Европейския съюз — Регламент (ЕО) № 207/2009 — Член 8, параграф 4 — Член 65 — Нерегистрирано търговско наименование „GRAND HOTEL PALLADIUM“ — Фигуративна марка, съдържаща словните елементи „PALLADIUM PALACE IBIZA RESORT & SPA“ — Искане за обявяване на недействителност, основано на по-ранно право, придобито по силата на националното право — Условия — Знак с по-голям обхват от местния — Право да забрани използването на по-скорошна марка)
 ---documentbreak--- C2002018BG1420120180419BG0018142152Решение на Съда (седми състав) от 19 април 2018 г. — Fiesta Hotels & Resorts, SL/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Residencial Palladium, SL
   (Дело C-75/17 P) (
         1
      )
   „(Обжалване — Марка на Европейския съюз — Регламент (ЕО) № 207/2009 — Член 8, параграф 4 — Член 65 — Нерегистрирано търговско наименование „GRAND HOTEL PALLADIUM“ — Фигуративна марка, съдържаща словните елементи „PALLADIUM PALACE IBIZA RESORT & SPA“ — Искане за обявяване на недействителност, основано на по-ранно право, придобито по силата на националното право — Условия — Знак с по-голям обхват от местния — Право да забрани използването на по-скорошна марка)“2018/C 200/18Език на производството: испански
      Страни

      Жалбоподател: Fiesta Hotels & Resorts, SL (представители: J.-B. Devaureix и J. C. Erdozain López, abogados)

      Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (представители: J. Crespo Carrillo и D. Botis), Residencial Palladium, SL (представител: D. Solana Giménez, abogado)

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля жалбата.

            2)

            Осъжда Fiesta Hotels & Resorts SL да заплати съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 151, 15.5.2017 г.


201806150591955012018/C 231/482682018TC23120180702BG01BGINFO_JUDICIAL20180427383811Дело T-268/18: Жалба, подадена на 27 април 2018 г. — Sandrone/EUIPO — J. Garcia Carrion (Luciano Sandrone)
 ---documentbreak--- C2312018BG3810120180427BG0048381381Жалба, подадена на 27 април 2018 г. — Sandrone/EUIPO — J. Garcia Carrion (Luciano Sandrone)
   (Дело T-268/18)2018/C 231/48Език на жалбата: английски
      Страни

      Жалбоподател: Luciano Sandrone (Barolo, Италия) (представител: A. Borra, lawyer)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: J. Garcia Carrion, SA (Jumilla, Испания)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „Luciano Sandrone“ — заявка за регистрация № 14 416 598

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 26 февруари 2018 г. по преписка R 1207/2017-2

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

            —

            да отмени обжалваното решение,

            —

            да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

            —

            Липса на доказателства за реално използване на по-ранната марка в съответствие с член 42, параграфи 2 и 3 от Регламент № 2017/1001.

            —

            Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001.


201806150851955162018/C 231/225842013TC23120180702BG01BGINFO_JUDICIAL20180517192021Дело T-584/13: Решение на Общия съд от 17 май 2018 г. — BASF Agro и др./Комисия (Продукти за растителна защита — Активно вещество фипронил — Преразглеждане на одобрението — Член 21 от Регламент (ЕО) № 1107/2009 — Забрана на употребата и продажбата на семена, третирани с продукти за растителна защита, съдържащи посоченото активно вещество — Член 49, параграф 2 от Регламент № 1107/2009 — Принцип на предпазните мерки — Анализ на последиците)
 ---documentbreak--- C2312018BG1910120180517BG0022191202Решение на Общия съд от 17 май 2018 г. — BASF Agro и др./Комисия
   (Дело T-584/13) (
         1
      )
   „(Продукти за растителна защита — Активно вещество фипронил — Преразглеждане на одобрението — Член 21 от Регламент (ЕО) № 1107/2009 — Забрана на употребата и продажбата на семена, третирани с продукти за растителна защита, съдържащи посоченото активно вещество — Член 49, параграф 2 от Регламент № 1107/2009 — Принцип на предпазните мерки — Анализ на последиците)“2018/C 231/22Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподатели: BASF Agro BV (Арнем, Нидерландия) и 6 други жалбоподатели, посочени поименно в приложението към решението (представители: J.-P. Montfort и M. Peristeraki, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: P. Ondrůšek и G. von Rintelen)

      Встъпили страни в подкрепа на жалбоподателите: Association européenne pour la protection des cultures (ECPA) (Брюксел, Белгия) (представители: I. de Seze, É. Mullier, avocats и D. Abrahams, barrister), European Seed Association (ESA) (Брюксел) (представители: първоначално P. de Jong, P. Vlaemminck и B. Van Vooren, впоследствие P. de Jong, K. Claeyé и E. Bertolotto, avocats)

      Встъпили страни в подкрепа на ответника: Deutscher Berufs- und Erwerbsimkerbund eV (Золтау, Германия), Österreichischer Erwerbsimkerbund (Гросеберсдорф, Австрия), Österreichischer Imkerbund (ÖIB) (Виена, Австрия) (представители: A. Willand и B. Tschida, адвокати)

      Предмет

   Искане по член 263 ДФЕС за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) № 781/2013 на Комисията от 14 август 2013 година за изменение на Регламент за изпълнение (ЕС) № 540/2011 по отношение на условията за одобрение на активното вещество фипронил и за забрана на употребата и продажбата на семена, третирани с продукти за растителна защита, съдържащи посоченото активно вещество (ОВ L 219, 2013 г., стр. 22)

      Диспозитив

            1)

            Отменя членове 1, 3 и 4 Регламент за изпълнение (ЕС) № 781/2013 на Комисията от 14 август 2013 година за изменение на Регламент за изпълнение (ЕС) № 540/2011 по отношение на условията за одобрение на активното вещество фипронил и за забрана на употребата и продажбата на семена, третирани с продукти за растителна защита, съдържащи посоченото активно вещество.

            2)

            Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

            3)

            Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски и тези на BASF Agro BV и останалите жалбоподатели, посочени поименно в приложението, както и съдебните разноски на Association européenne pour la protection des cultures (ECPA) и European Seed Association (ESA).

            4)

            Deutscher Berufs- und Erwerbsimkerbund eV, Österreichischer Erwerbsimkerbund и Österreichischer Imkerbund (ÖIB) понасят направените от тях съдебни разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 9, 11.1.2014 г.


201806220171970682018/C 240/333072018CJC24020180709BG01BGINFO_JUDICIAL20180507293132Дело C-307/18: Преюдициално запитване от Competition Appeal Tribunal, Лондон (Обединено кралство), постъпило на 7 май 2018 г. — Generics (UK) Ltd, GlaxoSmithKline plc, Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, formerly Zoetis Products LLC, Actavis UK Ltd and Merck KGaA/Competition and Markets Authority
 ---documentbreak--- C2402018BG2920120180507BG0033292313Преюдициално запитване от Competition Appeal Tribunal, Лондон (Обединено кралство), постъпило на 7 май 2018 г. — Generics (UK) Ltd, GlaxoSmithKline plc, Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, formerly Zoetis Products LLC, Actavis UK Ltd and Merck KGaA/Competition and Markets Authority
   (Дело C-307/18)2018/C 240/33Език на производството: английски
      Запитваща юрисдикция

   Competition Appeal Tribunal, Лондон

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Generics (UK) Ltd, GlaxoSmithKline plc, Xellia Pharmaceuticals ApS, Alpharma, LLC, formerly Zoetis Products LLC, Actavis UK Ltd и Merck KGaA

      Ответник: Competition and Markets Authority

      Преюдициални въпроси

   Потенциална конкуренция

            1)

            Трябва ли притежателят на патент за фармацевтично лекарство и дружество производител на генерични лекарства, което желае да навлезе на пазара с генеричен вариант на лекарството, да се разглеждат като потенциални конкуренти за целите на член 101, параграф 1 [ДФЕС], когато страните водят добросъвестен спор дали патентът е валиден и/или дали генеричният продукт нарушава патента?

            2)

            Ще се различава ли отговорът на въпрос 1, ако:

                     а)

                     има висящо съдебно производство между страните, свързано с този спор; и/или

                     б)

                     притежателят на патента е получил временно съдебно разпореждане, с което на дружеството производител на генерични лекарства се забранява да пуска на пазара своя генеричен продукт преди приключването на това производство; и/или

                     в)

                     притежателят на патента счита дружеството производител на генерични лекарства за потенциален конкурент?

      Ограничаване с оглед на целта

            3)

            Налице ли е ограничаване на конкуренцията „с оглед на целта“ по смисъла на член 101, параграф 1, когато има висящо съдебно производство относно валидността на патент за фармацевтично лекарство и относно това дали генеричен продукт нарушава този патент, без да е възможно да се определи вероятността за успех на всяка от страните в това производство, и страните се споразумеят да уредят спора, като:

                     а)

                     дружеството производител на генерични лекарства се съгласява да не навлиза на пазара с генеричния си продукт и да не продължава да оспорва патента през периода на действие на споразумението (който е не по-дълъг от оставащия срок на патента), и

                     б)

                     притежателят на патента се съгласява да прехвърли средства на дружеството производител на генерични лекарства, които са значително по-големи от избегнатите разходи за съдебен спор (включително време за управление и смущения) и които не представляват плащане за стоки или услуги, доставени на притежателя на патента?

            4)

            Ще се различава ли отговорът на въпрос 3, ако:

                     а)

                     обхватът на ограничението за дружеството производител на генерични лекарства не излиза извън обхвата на спорния патент; и/или

                     б)

                     размерът на прехвърлените на дружеството производител на генерични лекарства средства вероятно е по-малък от печалбата, която то би реализирало при евентуално спечелване на съдебния спор и навлизане на пазара със самостоятелен генеричен продукт?

            5)

            Ще се различават ли отговорите на въпроси 3 и 4, ако споразумението предвижда притежателят на патента да достави на дружеството производител на генерични лекарства значителни, но ограничени количества разрешен генеричен продукт, и това споразумение:

                     а)

                     не води до съществен конкурентен натиск върху цените, формирани от притежателя на патента; но

                     б)

                     създава някои ползи за потребителите, които не биха настъпили, ако притежателят на патента беше спечелил съдебния спор, но които са значително по-малки от цялостните конкурентни ползи, произтичащи от независимото навлизане на генеричен продукт, които биха настъпили, ако дружеството производител на генерични лекарства беше спечелило съдебния спор, или това е от значение само за преценката по член 101, параграф 3?

      Ограничаване с оглед на резултата

            6)

            При обстоятелствата, посочени във въпроси 3—5, налице ли е ограничаване на конкуренцията „с оглед на резултата“ по смисъла на член 101, параграф 1, или това зависи от констатацията на съда, че при липсата на такова споразумение:

                     а)

                     дружеството производител на генерични лекарства вероятно е щяло да спечели делото за патента (т.е., вероятността патентът да е валиден и нарушен е под 50 %); или

                     б)

                     вероятно страните щяха да сключат по-малко ограничително споразумение (т. е., вероятността за по-малко ограничително споразумение е над 50 %).

      Определяне на пазара

            7)

            Когато патентовано фармацевтично лекарство от терапевтична гледна точка е заменяемо с няколко други лекарства от същия клас и предполагаемата злоупотреба по смисъла на член 102 е извършена от притежателя на патента, който на практика изключва генеричните форми на това лекарство от пазара, трябва ли тези генерични продукти да се вземат предвид при определянето на съответния продуктов пазар, въпреки че те не могат правомерно да навлязат на пазара преди изтичането на срока на патента, ако (което не е сигурно) патентът е валиден и нарушен от тези генерични продукти?

      Злоупотреба

            8)

            При обстоятелствата, посочени във въпроси 3—5 по-горе, ако притежателят на патента е в господстващо положение, представлява ли неговото поведение във връзка със сключване на такова споразумение злоупотреба по смисъла на член 102?

            9)

            Ще се различава ли отговорът на въпрос 8, ако притежателят на патента сключи споразумение от този вид не с цел уреждане на съществуващ съдебен спор, а за да избегне започването на такъв?

            10)

            Ще се различава ли отговорът на въпрос 8 или 9, ако:

                     а)

                     притежателят на патента следва стратегия за сключване на няколко такива споразумения, за да предотврати риска от неограничено навлизане на генерични продукти; и

                     б)

                     последицата от първото такова споразумение е, че поради структурата на националните мерки за възстановяване от страна на обществените здравни органи на разходите на аптеките за закупуване на фармацевтични лекарства, размерът на възстановените разходите за въпросното фармацевтично лекарство е намалял, което води до значителна икономия за обществените здравни органи (макар икономията да е значително по-малка от тази, която би се реализирала при независимо навлизане на генерични лекарства на пазара след приключване на съдебния спор за патента в полза на дружеството производител на генерични лекарства); и

                     в)

                     тази икономия не е била търсена от страните при сключването на споразуменията?


201806220251970762018/C 240/066422016CJC24020180709BG01BGINFO_JUDICIAL201805175511Дело C-642/16: Решение на Съда (пети състав) от 17 май 2018 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — Junek Europ-Vertrieb GmbH/Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG (Преюдициално запитване — Интелектуална собственост — Право относно марките — Регламент (CE) № 207/2009 — Член 13 — Изчерпване на правото, предоставено от марката — Паралелен внос — Преопаковане на продукта, носещ марката — Ново етикетиране — Приложими условия към медицинските изделия)
 ---documentbreak--- C2402018BG510120180517BG00065151Решение на Съда (пети състав) от 17 май 2018 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — Junek Europ-Vertrieb GmbH/Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG
   (Дело C-642/16) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Интелектуална собственост — Право относно марките — Регламент (CE) № 207/2009 — Член 13 — Изчерпване на правото, предоставено от марката — Паралелен внос — Преопаковане на продукта, носещ марката — Ново етикетиране — Приложими условия към медицинските изделия)“2018/C 240/06Език на производството: немски
      Запитваща юрисдикция

   Bundesgerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Junek Europ-Vertrieb GmbH

      Ответник: Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG

      Диспозитив

   Член 13, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на [Европейския съюз] следва да се тълкува в смисъл, че притежателят на марка не може да се противопостави на последваща продажба от паралелен вносител на медицинско изделие, опаковано в неговата оригинална вътрешна и външна опаковка, след като вносителят е прибавил допълнителен етикет като разглеждания в главното производство, който по неговото съдържание, функция, размери, представяне и местоположение не създава рискове за гарантирането на произхода на носещото марката медицинско изделие.
   (
         1
      )	ОВ C 104, 3.4.2017 г.


201806220781970272018/C 240/653112018TC24020180709BG01BGINFO_JUDICIAL20180517565611Дело T-311/18: Жалба, подадена на 17 май 2018 г. — Buck/EUIPO — Unger Holding (BUCK)
 ---documentbreak--- C2402018BG5610120180517BG0065561561Жалба, подадена на 17 май 2018 г. — Buck/EUIPO — Unger Holding (BUCK)
   (Дело T-311/18)2018/C 240/65Език на жалбата: английски
      Страни

      Жалбоподател: Društvo za proizvodnju inženjering i usluge Buck d.o.o. (Белград, Сърбия) (представител: I. Lázaro Betancor, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Unger Holding GmbH (Херне, Германия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: посочваща Европейския съюз международна регистрация на фигуративна марка „BUCK“ в бял и червен цвят посочваща Европейския съюз международна регистрация № 1 218 386

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 7 март 2018 г. по преписка R 1024/2017-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

            —

            да отмени обжалваното решение,

            —

            да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

            —

            Нарушение на член 47, параграф 2 от Регламент № 2017/1001,

            —

            Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001.


201806220361970382018/C 240/343302018CJC24020180709BG01BGINFO_JUDICIAL20180507313331Дело C-330/18 P: Жалба, подадена на 7 май 2018 г. от Bruno Gollnisch срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 7 март 2018 г. по дело T-624/16, Gollnisch/Парламент
 ---documentbreak--- C2402018BG3110120180507BG0034311333Жалба, подадена на 7 май 2018 г. от Bruno Gollnisch срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 7 март 2018 г. по дело T-624/16, Gollnisch/Парламент
   (Дело C-330/18 P)2018/C 240/34Език на производството: френски
      Страни

      Жалбоподател: Bruno Gollnisch (представител: B. Bonnefoy-Claudet, адвокат)

      Друга страна в производството: Европейски парламент

      Искания на жалбоподателя

   Искания по отношение на обжалваното съдебно решение:

            —

            да се отмени решението на Общия съд от 7 март 2018 г., T-624/16 ,

            —

            да се постанови решение по повдигнатите въпроси в съответствие със съдебната практика,

            —

            да се върне делото на Общия съд за ново разглеждане,

            —

            да се заплати на жалбоподателя сумата от 12500 EUR като разходи в производството по обжалване пред Съда,

            —

            да се осъди Парламентът на заплати съдебните разноски.

      Искания, изложени в случай, че жалбата бъде уважена:

            —

            ако Съдът сметне, че е достатъчно осведомен от материалите по делото, да разгледа въпросите по същество,

            —

            да се отмени решението на генералния секретар на Парламента от 1 юли 2016 г., нотификацията и мерките за изпълнение, съдържащи се в писмото на генералния директор на финансите от 6 юли 2016 г. и дебитното известие №o2016-914 от 5 юли 2016 г.,

            —

            да се уважат исканията на жалбоподателя в първоинстанционното производство,

            —

            в полза на жалбоподателя да се присъди сумата от 20000 EUR като обезщетение за претърпяната неимуществена вреда,

            —

            да се осъди Парламентът да заплати всички съдебни разноски.

      Искания при условията на евентуалност:

            —

            да се спре производството по делото до приключване на наказателните производства, провеждани във Франция,

            —

            да се спре изпълнението на решението на генералния секретар за този период и удържаните на това основание суми да се възстановят изцяло на жалбоподателя.

      Основания и основни доводи

            1.

            Първо основание — липса на компетентност на генералния секретар и нарушение на член 25, параграф 3 от Правилника за дейността на Парламента.
            Обжалваното съдебно решение признава на генералния секретар компетентност да вземе решение, с което еднолично да обяви наличието на недължимо получена сума, докато съгласно по-ранната съдебна практика той има компетентност само да извършва разследване, да прави предложение и да осигурява изпълнението

            2.

            Второ основание — неспазване на принципите „una via electa“ и „гражданското производство се спира до приключване на наказателното“.
            В обжалваното съдебно решение е прието неправилно, че посоченият принцип следва от националното, а не от европейското право, и че случаят изобщо няма наказателноправен аспект.

            3.

            Трето основание — нарушение на правото на защита.
            В обжалваното съдебно решение 1) не е зачетено основното право на жалбоподателя да бъде изслушан, тъй като той е бил изцяло лишен от него в хода на производството 2) е потвърдена квалификацията, която администрацията на Парламента е дала в смисъл на обикновени подозрения, при положение че става въпрос за оплаквания, при това неоснователни, изложени срещу жалбоподателя в хода на посоченото производство, и че тези оплаквания са противоречиви и неточни, което представлява непреодолима пречка за надлежното подготвяне на защитата 3) не са взети предвид последиците от мълчанието на администрацията при размяната на писма с жалбоподателя, който ѝ е отправил въпроси за точното естество на поисканите от него доказателства за работата на неговия сътрудник.

            4.

            Четвърто основание — дискриминационно третиране и fumus persecutionis, както и незаконосъобразно разместване на тежестта на доказване.
            В обжалваното съдебно решение не е възприета квалификацията на съответните индиции като дискриминационно третиране или fumus persecutionis, и е изключена възможността да се приложи по аналогия съдебната практика, на която се е позовавал жалбоподателят, за случаите на политическа дискриминация.

            5.

            Пето основание — непълнота на мотивите и нарушение на член 41 от Хартата на основните права.
            В обжалваното съдебно решение е прието неправилно, че междинните документи в процедурата по връщане на недължимо получени суми нямат правна стойност по отношение на валидността на тази процедура, нито спрямо окончателния акт. Следователно в обжалваното решение не са направени изводи въз основа на факта, че като тази непоследователност на мотивите, така и мълчанието на администрацията по исканията на жалбоподателя да получи уточнения, не са му позволили да разбере как следва да докаже липсата на нарушение.

            6.

            Шесто основание — нарушение на принципите на правна сигурност и на оправдани правни очаквания.
            В обжалваното съдебно решение е прието, че необходимостта за депутат да съхранява доказателства за работата на своите сътрудници няма обратно действие, нито е обвързваща.

            7.

            Седмо основание — неправилна квалификация на доказателствата, изопачаване на фактите и противоречиви мотиви.
            В обжалваното съдебно решение е развита едностранно, a posteriori, без правно основание и несъгласувано, теория за признатите и допустими доказателствени средства за работата на сътрудника, неоснователно не са приети представените от жалбоподателя доказателствени средства и той е упрекнат за това, че не е представил нови в рамките на производството.

            8.

            Осмо основание — нарушение на принципа на пропорционалност
            В обжалваното решение е прието, от една страна, че мерките за прилагане не оставят никаква свобода на преценка на генералния секретар при вземането на решение и, от друга, че жалбоподателят не е изложил достатъчно доводи срещу мерките за прилагане или срещу текстовете, на които те се основават.


201806220411970822018/C 240/663122018TC24020180709BG01BGINFO_JUDICIAL20180514565722Дело T-312/18: Жалба, подадена на 14 май 2018 г. — Dentsply De Trey/EUIPO — IDS (AQUAPRINT)
 ---documentbreak--- C2402018BG5620120180514BG0066562572Жалба, подадена на 14 май 2018 г. — Dentsply De Trey/EUIPO — IDS (AQUAPRINT)
   (Дело T-312/18)2018/C 240/66Език на жалбата: английски
      Страни

      Жалбоподател: Dentsply De Trey GmbH (Констанц, Германия) (представител: S. Clark, Solicitor)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: IDS SpA (Савона, Италия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „AQUAPRINT“ — Заявка за регистрация № 12 272 407

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 26 февруари 2018 г. по преписка R 1438/2017-2

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

            —

            да отмени обжалваното решение, с изключение на частта, в която апелативния състав определя, че стоките са идентични/сходни и че съответните потребители са специалисти в областта на стоматологията,

            —

            в съответствие с член 134 от Процедурния правилник на Общия съд да разпореди на EUIPO и на евентуално встъпилата страна, да заплатят съдебните разноски, направени от Dentsply в настоящото производство,

            —

            да промени решението и по отношение на съдебните разноски и в съответствие с член 134, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд да разпореди на EUIPO и на загубилата делото встъпила страна да плати разноските, направени от апелативния състав и от отдела по споровете.

      Изложени основания

            —

            Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001,

            —

            Нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент № 2017/1001.


201806220691970212018/C 240/355772015TC24020180709BG01BGINFO_JUDICIAL20180529343411Дело T-577/15: Решение на Общия съд от 29 май 2018 г. — Uribe-Etxebarría Jiménez/EUIPO — Núcleo de comunicaciones y control (SHERPA) (Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Словна марка на Европейския съюз „SHERPA“ — По-ранна национална словна марка „SHERPA“ — Обявяване на частична недействителност — Предмет на спора пред апелативния състав — Реално използване на марката — Член 42, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 47, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Член 53, параграф 1, буква a) от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 60, параграф 2, буква а) от Регламент 2017/1001) — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, букви а) и б) от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, букви а) и б) от Регламент 2017/1001)
 ---documentbreak--- C2402018BG3410120180529BG0035341341Решение на Общия съд от 29 май 2018 г. — Uribe-Etxebarría Jiménez/EUIPO — Núcleo de comunicaciones y control (SHERPA)
   (Дело T-577/15) (
         1
      )
   „(Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Словна марка на Европейския съюз „SHERPA“ — По-ранна национална словна марка „SHERPA“ — Обявяване на частична недействителност — Предмет на спора пред апелативния състав — Реално използване на марката — Член 42, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 47, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Член 53, параграф 1, буква a) от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 60, параграф 2, буква а) от Регламент 2017/1001) — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, букви а) и б) от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, букви а) и б) от Регламент 2017/1001)“2018/C 240/35Език на производството: испански
      Страни

      Жалбоподател: Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez (Ерандио, Испания) (представител: M. Esteve Sanz, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (представител: J. Crespo Carrillo)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Núcleo de comunicaciones y control, SL (Мадрид, Испания) (представители: P. López Ronda, G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal и E. Armero Lavie, адвокати)

      Предмет

   Жалба срещу решение на втори апелативен състав на EUIPO от 17 юли 2015 г. (преписка R 1135/2014-2), постановено в производство за обявяване на недействителност със страни Núcleo de comunicaciones y control и X. Uribe-Etxebarría Jiménez

      Диспозитив

            1)

            Отменя решението на втори апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 17 юли 2015 г. (преписка R 1135/2014 2) в частта му относно обозначените от спорната марка стоки от клас 9.

            2)

            Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

            3)

            EUIPO понася, наред с направените от нея съдебни разноски, и една трета от тези на г-н Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez.

            4)

            Г-н Uribe-Etxebarría Jiménez понася две трети от направените от него съдебни разноски.

            5)

            Núcleo de comunicaciones y control, SL понася направените от него съдебни разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 406, 7.12.2015 г.


201806220681970452018/C 240/491972017TC24020180709BG01BGINFO_JUDICIAL20180504444411Дело T-197/17: Определение на Общия съд от 4 май 2018 г. — Abel и др./Комисия (Извъндоговорна отговорност — Околна среда — Приемане от страна на Комисията на регламент относно замърсяващите емисии от леки превозни средства за превоз на пътници и товари — Искане за обезщетяване на имуществените и неимуществените вреди, които жалбоподателите твърдят, че са претърпели — Липса на действителен и сигурен характер на вредата — Положение, което може да засегне неимуществените интереси на всяко лице — Липса на подлежаща на обезщетяване вреда — Искане за издаване на съдебно разпореждане)
 ---documentbreak--- C2402018BG4410120180504BG0049441441Определение на Общия съд от 4 май 2018 г. — Abel и др./Комисия
   (Дело T-197/17) (
         1
      )
   „(Извъндоговорна отговорност — Околна среда — Приемане от страна на Комисията на регламент относно замърсяващите емисии от леки превозни средства за превоз на пътници и товари — Искане за обезщетяване на имуществените и неимуществените вреди, които жалбоподателите твърдят, че са претърпели — Липса на действителен и сигурен характер на вредата — Положение, което може да засегне неимуществените интереси на всяко лице — Липса на подлежаща на обезщетяване вреда — Искане за издаване на съдебно разпореждане)“2018/C 240/49Език на производството: френски
      Страни

      Жалбоподатели: Marc Abel (Монтрьо, Франция) и 1428 други жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложението към определението (представител: J. Assous, avocat)

      Ответник: Европейска комисия (представител: J.-F. Brakeland, M. Huttunen и A. Becker)

      Предмет

   Искане на основание член 268 ДФЕС за обезщетение на вредите, които жалбоподателите твърдят, че са претърпели вследствие на приемането на Регламент (ЕС) 2016/646 на Комисията от 20 април 2016 година за изменение на Регламент (ЕО) № 692/2008 по отношение на емисиите от леки превозни средства за превоз на пътници и товари (Евро 6) (ОВ L 109, 2016 г., стр. 1)

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля жалбата.

            2)

            Осъжда г-н Marc Abel и другите жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложението, да заплатят съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 151, 15.5.2017 г.


201806220571970422018/C 240/673142018TC24020180709BG01BGINFO_JUDICIAL20180515575821Дело T-314/18: Иск, предявен на 15 май 2018 г. — Hashem и Assi/ЕСП
 ---documentbreak--- C2402018BG5710120180515BG0067571582Иск, предявен на 15 май 2018 г. — Hashem и Assi/ЕСП
   (Дело T-314/18)2018/C 240/67Език на производството: испански
      Страни

      Ищци: Hashem Asad Mohammad Hashem (Аман, Йордания), Souhair H. B. Assi (Аман) (представители: R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco, C. Iglesias Megías и A. Lois Perreau de Pinninck, abogados)

      Ответник: Единен съвет за преструктуриране

      Искания на ищците

   Ищците искат от Общия съд:

            —

            да обяви извъндоговорната отговорност на Единния съвет за преструктуриране и да го осъди да поправи претърпените от ищците вреди, произтичащи от съвкупността от неговите действия и бездействия, в резултат на които ищците са загубили изцяло инвестицията в подчинени облигации на BANCO POPULAR ESPAÑOL, S.A.,

            —

            да осъди ЕСП да заплати на ищците на основание поправяне на претърпените вреди: възстановяването на вложените инвестиции в размер на 5571434,73 EUR в акции на Banco Popular; или при условията на евентуалност спрямо предходното искане, възстановяването на сумата от 2341142,51 EUR.

            —

            да увеличи дължимата сума с компенсаторната лихва, считано от 7 юни 2017 г. до произнасянето на решението по настоящия иск.

            —

            да увеличи дължимата сума със съответните лихви за забава, считано от датата на произнасяне на настоящото решение до пълното изплащане на дължимата сума по определения от ЕЦБ процент за основните операции по рефинансиране, увеличен с два пункта.

            —

            да осъди ЕСП да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Доводите и главните основания са подобни на тези по дело T-659/17, Vallina Fonseca/Единен съвет за преструктуриране (C 424, 2017 г., стр. 42).


201806220451970562018/C 240/502062017TC24020180709BG01BGINFO_JUDICIAL20180516444522Дело T-206/17: Определение на Общия съд от 16 май 2018 г. — Argus Security Projects/Комисия и EUBAM Libya (Жалба за отмяна — Обществени поръчки за услуги — Състезателна процедура на договаряне — Предоставяне на услуги, свързани със сигурността, в рамките на мисията на Европейския съюз за подкрепа за интегрирано управление на границите в Либия — Отхвърляне на офертата на оферент и възлагане на поръчката на друг оферент — Факти, настъпили след възлагането на поръчката — Съществено изменение на първоначалните условия на поръчката — Жалба, явно лишена от всякакво правно основание)
 ---documentbreak--- C2402018BG4420120180516BG0050442452Определение на Общия съд от 16 май 2018 г. — Argus Security Projects/Комисия и EUBAM Libya
   (Дело T-206/17) (
         1
      )
   „(Жалба за отмяна — Обществени поръчки за услуги — Състезателна процедура на договаряне — Предоставяне на услуги, свързани със сигурността, в рамките на мисията на Европейския съюз за подкрепа за интегрирано управление на границите в Либия — Отхвърляне на офертата на оферент и възлагане на поръчката на друг оферент — Факти, настъпили след възлагането на поръчката — Съществено изменение на първоначалните условия на поръчката — Жалба, явно лишена от всякакво правно основание)“2018/C 240/50Език на производството: френски
      Страни

      Жалбоподател: Argus Security Projects Ltd (Лимасол, Кипър) (представители: T. Bontinck и A. Guillerme, адвокати)

      Ответник: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre, P. Aalto и L. Baumgart) и Мисия на Европейския съюз за подкрепа за интегрирано управление на границите в Либия (EUBAM Libya) (представител: E. Raoult, адвокат)

      Предмет

   Жалба на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решението на EUBAM Libya от 24 януари 2017 г. да отхвърли офертата на жалбоподателя за възлагане на чрез състезателна процедура на договаряне на обществена поръчка за предоставяне в рамките на EUBAM Libya на свързани със сигурността услуги за интегрирано управление на границите в Либия (договор EUBAM-13-020) и да възложи обществената поръчка на Garda World Ltd

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля жалбата.

            2)

            Осъжда Argus Security Projects Ltd да заплати съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 195, 19.6.2017 г.


201806220271970292018/C 240/07302017CJC24020180709BG01BGINFO_JUDICIAL201805175622Дело C-30/17: Решение на Съда (четвърти състав) от 17 май 2018 г. (преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny — Полша) — Dyrektor Izby Celnej w Poznaniu/Kompania Piwowarska S.A. w Poznaniu (Преюдициално запитване — Данъчни разпоредби — Акцизи — Директива 92/83/ЕИО — Член 3, параграф 1 — Алкохол и алкохолни напитки — Бира — Ароматизирана бира — Градус Плато — Начин на изчисляване)
 ---documentbreak--- C2402018BG520120180517BG00075262Решение на Съда (четвърти състав) от 17 май 2018 г. (преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny — Полша) — Dyrektor Izby Celnej w Poznaniu/Kompania Piwowarska S.A. w Poznaniu
   (Дело C-30/17) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Данъчни разпоредби — Акцизи — Директива 92/83/ЕИО — Член 3, параграф 1 — Алкохол и алкохолни напитки — Бира — Ароматизирана бира — Градус Плато — Начин на изчисляване)“2018/C 240/07Език на производството: полски
      Запитваща юрисдикция

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Dyrektor Izby Celnej w Poznaniu

      Ответник: Kompania Piwowarska S.A. w Poznaniu

      Диспозитив

   Член 3, параграф 1 от Директива 92/83/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година за хармонизиране на структурата на акцизите върху алкохола и алкохолните напитки трябва да се тълкува в смисъл, че при определянето на данъчната основа за облагане на ароматизирани бири по скалата на Плато следва да се взема предвид сухият екстракт в първичната мъст, без да се отчитат добавените след приключване на ферментацията овкусители и захарен сироп.
   (
         1
      )	ОВ C 161, 22.5.2017 г.


201806220421970162018/C 240/365662016TC24020180709BG01BGINFO_JUDICIAL20180517353511Дело T-566/16: Решение на Общия съд от 17 май 2018 г. — Josefsson/Парламент (Публична служба — Срочно наети служители — Договор за неопределено време — Уволнение — Член 47, буква в), точка i) от УРДС — Явна грешка в преценката — Право на изслушване — Принцип на добра администрация — Задължение за полагане на грижа)
 ---documentbreak--- C2402018BG3510120180517BG0036351351Решение на Общия съд от 17 май 2018 г. — Josefsson/Парламент
   (Дело T-566/16) (
         1
      )
   „(Публична служба — Срочно наети служители — Договор за неопределено време — Уволнение — Член 47, буква в), точка i) от УРДС — Явна грешка в преценката — Право на изслушване — Принцип на добра администрация — Задължение за полагане на грижа)“2018/C 240/36Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподател: Erik Josefsson (Malmö, Швеция) (представители: T. Bontinck, A. Guillerme и M. Forgeois, адвокати)

      Ответник: Европейски парламент (представители: първоначално M. Dean и L. Deneys, а впоследствие M. Dean и Í. Ní Riagáin Düro)

      Предмет

   Искане на основание член 270 ДФЕС, целящо, от една страна, отмяната на решението от 19 декември 2014 г. на органа на Парламента, оправомощен да сключва договори за наемане на работа, за развалянето на договора на жалбоподателя като срочно нает служител, и от друга страна, обезщетяването на неимуществените вреди, които жалбоподателят твърди, че е претърпял

      Диспозитив

            1)

            Отменя решението от 19 декември 2014 г. на органа на Европейския парламент, оправомощен да сключва договори за наемане на работа, за развалянето на договора на г-н Erik Josefsson като срочно нает служител.

            2)

            Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

            3)

            Осъжда Парламента да заплати съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 27, 25.1.2016 г. (делото първоначално е заведено пред Съда на публичната служба на Европейския съюз с номер F-138/15) и прехвърлено на Общия съд на Европейския съюз на 1.9.2016 г.).