201806290191986782018/C 249/152672018CJC24920180716BG01BGINFO_JUDICIAL20180417101122Дело C-267/18: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Bucureşti (Румъния), постъпило на 17 април 2018 г. — Delta Antrepriză de Construcţii şi Montaj 93 SA/Compania Naţională de Administrare a Infrastructurii Rutiere SA
 ---documentbreak--- C2492018BG1020120180417BG0015102112Преюдициално запитване от Curtea de Apel Bucureşti (Румъния), постъпило на 17 април 2018 г. — Delta Antrepriză de Construcţii şi Montaj 93 SA/Compania Naţională de Administrare a Infrastructurii Rutiere SA
   (Дело C-267/18)2018/C 249/15Език на производството: румънски
      Запитваща юрисдикция

   Curtea de Apel Bucureşti

      Страни в главното производство

      Въззивник: Delta Antrepriză de Construcţii şi Montaj 93 SA

      Ответник във въззивното производство: Compania Naţională de Administrare a Infrastructurii Rutiere SA

      Преюдициален въпрос

   Следва ли член 57, параграф 4, буква ж) от Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (
         1
      ) да се тълкува в смисъл, че развалянето на договор за възлагане на обществена поръчка с мотива, че част от строителните работи е била възложена на подизпълнител без разрешението на възложителя, попада в обхвата на понятието значителен или траен недостатък при изпълнението на съществено изискване в предходен договор за обществена поръчка, недостатък, водещ до изключването на икономически оператор от участие в процедура по възлагане на обществената поръчка?
   (
         1
      )	ОВ L 94, 2014 г., стр. 65.


201808030712050852018/C 294/653442018TC29420180820BG01BGINFO_JUDICIAL20180604515111Дело T-344/18: Жалба, подадена на 4 юни 2018 г. — Rubycon и Rubycon Holdings/Комисия
 ---documentbreak--- C2942018BG5110120180604BG0065511511Жалба, подадена на 4 юни 2018 г. — Rubycon и Rubycon Holdings/Комисия
   (Дело T-344/18)2018/C 294/65Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподатели: Rubycon Corp. (град Ина, Япония) и Rubycon Holdings Co. Ltd (град Ина) (представители: J. Rivas Andrés, A. Federle и M. Relange, lawyers)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

            —

            да отмени Решение C(2018) 1768 окончателно на Комисията от 21 март 2018 година относно производство по член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП по дело AT.40136 — Кондензатори в частта, в която се отнася до Rubycon, и по-специално член 1, буква з), член 2, буква к), член 2, буква л) и член 4,

            —

            да намали съществено размера на глобата, наложена на Rubycon съгласно член 2 от обжалваното решение до размер, който не е дискриминационен, и да отчете изключителната степен на сътрудничество от страна на Rubycon,

            —

            да осъди Комисията да заплати съдебните разноски на жалбоподателите.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат две основания.

            1.

            Първото основание е свързано с твърдение за допусната в обжалваното решение грешка при прилагане на правото с оглед на отказа на Комисията да предостави на Rubycon възможността да се ползва от „частично освобождаване от глоба“ по точка 26 от Известие на Комисията относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (
                  1
               ) поради увеличената тежестта на нарушението.

            2.

            Второто основание е свързано с твърдение за недостатъчно мотивиране и грешка при прилагане на правото в обжалваното решение с оглед на заключението на Комисията за неотклонение от Насоките относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 1/2003 (
                  2
               ), и за непредоставяне на Rubycon на допълнително намаление на глобата в нарушение на принципите на правото на ЕС за пропорционалност и равно третиране и на принципа на индивидуализиране на наказанията и санкциите.

      (
         1
      )	Известие на Комисията относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (ОВ C 298, 2006 г., стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 5, стр. 3).
   (
         2
      )	Насоки относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 1/2003 (ОВ C 210, 2006 г., стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 264).


201808030512050312018/C 294/333652018CJC29420180820BG01BGINFO_JUDICIAL20180604252511Дело C-365/18: Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Италия), постъпило на 4 юни 2018 г. — Shell Italia E & P SpA/Ministero dello Sviluppo Economico и др.
 ---documentbreak--- C2942018BG2510120180604BG0033251251Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Италия), постъпило на 4 юни 2018 г. — Shell Italia E & P SpA/Ministero dello Sviluppo Economico и др.
   (Дело C-365/18)2018/C 294/33Език на производството: италиански
      Запитваща юрисдикция

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Shell Italia E & P SpA

      Ответници: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Autorità di Regolazione per l’Energia, Reti e Ambiente

      Преюдициален въпрос

   Допускат ли разпоредбите, съдържащи се в Директива 94/22/ЕИО (
         1
      ) — в член 6, параграф 1 и в шесто съображение — вътрешна нормативна уредба, по-специално член 19, алинея 5-bis от Законодателен декрет № 625 от 1996 г., която съгласно тълкуването, дадено от Consiglio di Stato в решение № 290/2018, позволява при плащането на royalties да се налага параметърът QE, базиран на котировките на нефта и на други горива, а не индексът Pfor, обвързан с цената на газа на краткосрочния пазар?
   (
         1
      )	Директива 94/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 1994 година относно условията за предоставяне и ползване на разрешения за проучване, изследване и производство на въглеводороди (ОВ L 164,1994 г., стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 173).


201808030172050452018/C 294/494012018CJC29420180820BG01BGINFO_JUDICIAL20180618353622Дело C-401/18: Преюдициално запитване от Krajský soudem v Praze (Чешка република), постъпило на 18 юни 2018 г. — Herst, s.r.o./Odvolací finanční ředitelství
 ---documentbreak--- C2942018BG3520120180618BG0049352362Преюдициално запитване от Krajský soudem v Praze (Чешка република), постъпило на 18 юни 2018 г. — Herst, s.r.o./Odvolací finanční ředitelství
   (Дело C-401/18)2018/C 294/49Език на производството: чешки
      Запитваща юрисдикция

   Krajský soudem v Praze

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Herst, s.r.o.

      Ответник: Odvolací finanční ředitelství

      Преюдициални въпроси

            1)

            Трябва ли данъчнозадължено лице да се счита за данъчнозадължено лице по смисъла на член 138, параграф 2, буква б) от Директива 2006/112/ЕО (
                  1
               ) на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (наричана по-нататък „Директивата за ДДС“)? При отрицателен отговор, за кои данъчнозадължени лица се прилага тази разпоредба?

            2)

            В случай че отговорът на Съда на Европейския съюз е, че член 138, параграф 2, буква б) от Директивата за ДДС се прилага в положение като разглежданото в главното производство (тоест, приобретателят на продуктите е данъчнозадължено лице, регистрирано за данъчни цели), трябва ли тази разпоредба да се тълкува в смисъл, че когато изпращането или превозът на тези продукти се извършва съгласно релевантните разпоредби от Директива 2008/118/ЕО (
                  2
               ) на Съвета от 16 декември 2008 година относно общия режим на облагане с акциз и за отмяна на Директива 92/12/ЕИО (наричана по-нататък „Директивата за акциза“), доставка, свързана с процедура по Директивата за акциза, трябва да се счита за освободена доставка по тази разпоредба, макар иначе да не са изпълнени условията за освобождаване по член 138, параграф 1 от Директивата за ДДС предвид това, че превозът на стоките е отнесен към друга сделка?

            3)

            Ако отговорът на Съда е, че член 138, параграф 2, буква б) от Директивата за ДДС не се прилага в положение като разглежданото в главното производство, определящ ли е фактът, че стоките са превозени под режим отложено плащане на акциз, за да се реши към коя от няколкото последователни доставки следва да се отнесе превозът за целите на правото на освобождаване от ДДС по член 138, параграф 1 от Директивата за ДДС?

            4)

            Дали „правото на разпореждане със стоките като собственик“ по смисъла на Директивата за ДДС се придобива от данъчнозадължено лице, което купува стоки от друго данъчнозадължено лице пряко за конкретен клиент, за да изпълни вече съществуваща поръчка (определяне на вида стоки, количеството, мястото на произход и времето на доставка), като физически самото то не борави със стоките, тъй като при сключването на договора за продажба неговият купувач се съгласява да организира превоза на стоките от мястото им на произход, като по този начин единствено ще осигури достъп до исканите стоки чрез своите доставчици и ще съобщи информацията, необходима за приемането им (от свое име или от името на своите поддоставчици по веригата), а печалбата му от сделката е разликата между изкупната и продажната цена на тези стоки, без разходите за превоз да се фактурират по веригата?

            5)

            Дали Директивата за акциза установява (например в член 4, параграф 1, член 17 или член 19) пряко или косвено чрез ограничаване на ефективното боравене с такива стоки достатъчно условия за прехвърляне на „правото на разпореждане със стоките (подлежащи на облагане с акциз) като собственик“ по смисъла на Директивата за ДДС, в резултат на което приемането на стоките под режим отложено плащане на акциз от лицензиран складодържател или регистриран получател в съответствие с условията, произтичащи от Директивата за акциза, следва да се третира като доставка на стоки за целите на ДДС?

            6)

            В този контекст, когато се разглежда определянето на доставка, свързана с превоз в рамките на верига от доставки на стоки под режим отложено плащане на акциз с един-единствен превоз, необходимо ли е превозът да се счита по смисъла на Директивата за ДДС за започване и приключване в съответствие с член 20 от Директивата за акцизa?

            7)

            Дали принципът за неутралност на ДДС, или който и да е друг принцип на правото на ЕС, възпрепятства прилагането на конституционния принцип in dubio mitius в националното право, който задължава публичните органи, когато правните норми са двусмислени и обективно предлагат редица възможни тълкувания, да изберат тълкуване в полза на лицето, което е субект на правната норма (в случая данъчнозадълженото лице за целите на ДДС)? Дали приложението на този принцип би било съвместимо с правото на ЕС, ако е ограничено поне до положения, при които релевантните факти по делото са предшествали задължително тълкуване на Съда на Европейския съюз по оспорван правен въпрос, който е определил, че друго по-неблагоприятно за данъчнозадълженото лице тълкуване е правилно?
            Ако е възможно да се приложи принципът in dubio mitius:

            8)

            Възможно ли е било, от гледна точка на ограниченията, наложени от правото на ЕС към момента на извършване на облагаемите сделки в този случай (от ноември 2010 г. до май 2013 г.), да се разгледа въпросът дали правното понятие за доставка на стоки или за превоз на стоки има (или няма) едно и също съдържание за целите на Директивата за ДДС и Директивата за акциза, тъй като обективно води до правна несигурност и предлага две тълкувания?

      (
         1
      )	OB L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език: 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.
   (
         2
      )	OB L 9, 2009 г., стр. 12.


201808030232050132018/C 294/233482018CJC29420180820BG01BGINFO_JUDICIAL20180529171711Дело C-348/18: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 29 май 2018 г. — Azienda Agricola Barausse Antonio e Gabriele — Società semplice/Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)
 ---documentbreak--- C2942018BG1710120180529BG0023171171Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 29 май 2018 г. — Azienda Agricola Barausse Antonio e Gabriele — Società semplice/Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)
   (Дело C-348/18)2018/C 294/23Език на производството: италиански
      Запитваща юрисдикция

   Consiglio di Stato

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Azienda Agricola Barausse Antonio e Gabriele — Società semplice

      Ответник: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

      Преюдициални въпроси

   Трябва ли член 2, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 3950/92 (
         1
      ), включително с оглед на мотивите на Съда на ЕС в решение от 5 май 2011 г. по съединени дела C-230/09 и C-231/09, във връзка с член 10, трета алинея от Регламент (ЕО) № 1788/2003 (
         2
      ), да се тълкува в смисъл, че преразпределянето на неизползваната част от националното референтно количество, предназначено за доставки, може да бъде извършено по обективни критерии за приоритет, определени от държавите членки, или трябва да се тълкува в смисъл, че тази фаза на изравняване трябва да се основава на изключителен критерий за пропорционалност?
   (
         1
      )	Регламент (EИO) № 3950/92 на Съвета от от 28 декември 1992 г. относно въвеждане на допълнителна такса в сектора на млякото и млечните продукти (ОВ L 405, 1992 г., стр. 1).
   (
         2
      )	Регламент (EO) № 1788/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година за въвеждане на такса в сектора на млякото и млечните продукти (ОВ L 270, 2003 г., стр. 123; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 50, стр. 22).


201808030482050202018/C 294/052192016CJC29420180820BG01BGINFO_JUDICIAL201806285511Дело C-219/16 P: Решение на Съда (втори състав) от 28 юни 2018 г. — Lowell Financial Services GmbH, преди GFKL Financial Services AG/Европейска комисия, Федерална република Германия (Обжалване — Държавни помощи — Германско данъчно законодателство относно някои хипотези на пренасяне на загуби в следващи данъчни години („клауза за преструктуриране“) — Решение, с което схемата за помощ се обявява за несъвместима с вътрешния пазар — Жалба за отмяна — Допустимост — Член 263, четвърта алинея ДФЕС — Лично засегнато лице — Член 107, параграф 1 ДФЕС — Понятие за държавна помощ — Условие за селективност — Определяне на референтната рамка — Правна квалификация на фактите)
 ---documentbreak--- C2942018BG510120180628BG00055151Решение на Съда (втори състав) от 28 юни 2018 г. — Lowell Financial Services GmbH, преди GFKL Financial Services AG/Европейска комисия, Федерална република Германия
   (Дело C-219/16 P) (
         1
      )
   „(Обжалване — Държавни помощи — Германско данъчно законодателство относно някои хипотези на пренасяне на загуби в следващи данъчни години („клауза за преструктуриране“) — Решение, с което схемата за помощ се обявява за несъвместима с вътрешния пазар — Жалба за отмяна — Допустимост — Член 263, четвърта алинея ДФЕС — Лично засегнато лице — Член 107, параграф 1 ДФЕС — Понятие за държавна помощ — Условие за селективност — Определяне на референтната рамка — Правна квалификация на фактите)“2018/C 294/05Език на производството: немски
      Страни

      Жалбоподател: Lowell Financial Services GmbH, преди GFKL Financial Services AG (представители: M. Schweda, J. Eggers, M. Knebelsberger и F. Loose, Rechtsanwälte)

      Други страни в производството: Европейска комисия (представители: R. Lyal, T. Maxian Rusche и K. Blanck-Putz), Федерална република Германия

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля насрещната жалба.

            2)

            Отменя точки 2 и 3 от диспозитива на решението на Общия съд на Европейския съюз от 4 февруари 2016 г., GFKL Financial Services/Комисия (T-620/11, EU:T:2016:59).

            3)

            Отменя Решение 2011/527/ЕС на Комисията от 26 януари 2011 година относно държавна помощ C 7/10 (ex CP 250/09 и NN 5/10), приведена в действие от Германия Схема за пренасяне на данъчни загуби в случай на преструктуриране на предприятия в затруднение („Sanierungsklausel“).

            4)

            Осъжда Европейската комисия да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, и тези, направени от Lowell Financial Services GmbH както в първоинстанционното производство, така и в производството по обжалване пред Съда.

      (
         1
      )	ОВ C 222, 20.6.2016 г.


201808030042049972018/C 294/243492018CJC29420180820BG01BGINFO_JUDICIAL20180530181811Дело C-349/18: Преюдициално запитване от Vredegerecht te Antwerpen (Белгия), постъпило на 30 май 2018 г. — Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS)/Mbutuku Kanyeba
 ---documentbreak--- C2942018BG1810120180530BG0024181181Преюдициално запитване от Vredegerecht te Antwerpen (Белгия), постъпило на 30 май 2018 г. — Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS)/Mbutuku Kanyeba
   (Дело C-349/18)2018/C 294/24Език на производството: нидерландски
      Запитваща юрисдикция

   Vredegerecht te Antwerpen

      Страни в главното производство

      Ищец: Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS)

      Ответник: Mbutuku Kanyeba

      Преюдициални въпроси

            1)

            Следва ли член 9, параграф 4 от [Регламент (EО) № 1371/2007] (
                  1
               ) от 23 октомври 2007 година относно правата и задълженията на пътниците, използващи железопътен транспорт във връзка с член 2, буква а) и член 3 от Директива 93/13 (
                  2
               ) да се тълкуват в смисъл, че между предприятието превозвач и пътника винаги възниква договорно правоотношение, дори и когато пътникът ползва предоставяната от превозвача услуга, без да е закупил билет?

            2)

            При отрицателен отговор на предходния въпрос предоставяната съгласно учението за неравноправните клаузи защита разпростира ли се и по отношение на пътник, който ползва обществено превозно средство без билет и поради това съгласно общите условия на превозвача, считани за общо задължителни, тъй като са с нормативен характер или тъй като са обнародвани чрез официалното им публикуване от държавата, той е длъжен да заплати надбавка към билета за превоз?

            3)

            Изключва ли член 6 от Директива 93/13 относно неравноправните клаузи в потребителските договори — съгласно който: „[д]ържавите членки определят изискването, включените неравноправни клаузи в договори между потребители и продавачи или доставчици да не са обвързващи за потребителя, при условията на тяхното национално право, и че договорът продължава да действа за страните по останалите условия, когато може да се изпълнява и без неравноправните клаузи“ — във всички случаи възможността съдът да изменя по своя преценка квалифицираната като неравноправна клауза, или да прилага вместо нея общата правна уредба?

            4)

            При отрицателен отговор на предходния въпрос, при какви обстоятелства националният съд може да пристъпи към изменяне на квалифицирана като неравноправна клауза или към прилагане на общата правна уредба[?]

            5)

            Ако не е възможно да се даде абстрактен отговор на предходните въпроси, се поставя въпросът дали в случай че националният железопътен превозвач констатира, че даден пътник е нередовен и му наложи гражданскоправна санкция — чрез начисляването на добавка, платима в зависимост от конкретния случай като допълнение към редовния билет — но сезираният съд стигне до заключението, че изискването за добавка е неравноправно по смисъла на член 2, буква а) във връзка с член 3 от Директива 93/13, изключва ли член 6 от Директива 93/13 възможността съдът да обяви тази клауза за нищожна и да приложи общата правна уредба относно гражданската отговорност, за да бъдат обезщетени претърпените от националния железопътен превозвач вреди?

      (
         1
      )	ОВ L 315, 2007 г., стр. 14.
   (
         2
      )	Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


201808030552050322018/C 294/122302017CJC29420180820BG01BGINFO_JUDICIAL2018062791022Дело C-230/17: Решение на Съда (трети състав) от 27 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Østre Landsret — Дания) — Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn/Udlændingestyrelsen (Преюдициално запитване — Гражданство на Съюза — Член 21, параграф 1 ДФЕС — Директива 2004/38/ЕО — Право на свободно движение и пребиваване на територията на държавите членки — Право на гражданин на трета държава, член на семейството на гражданин на Съюза, да пребивава в държавата членка, на която е гражданин последният — Влизане на този член на семейството на територията на съответната държава членка, след като гражданинът на Съюза се е завърнал в нея)
 ---documentbreak--- C2942018BG920120180627BG001292102Решение на Съда (трети състав) от 27 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Østre Landsret — Дания) — Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn/Udlændingestyrelsen
   (Дело C-230/17) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Гражданство на Съюза — Член 21, параграф 1 ДФЕС — Директива 2004/38/ЕО — Право на свободно движение и пребиваване на територията на държавите членки — Право на гражданин на трета държава, член на семейството на гражданин на Съюза, да пребивава в държавата членка, на която е гражданин последният — Влизане на този член на семейството на територията на съответната държава членка, след като гражданинът на Съюза се е завърнал в нея)“2018/C 294/12Език на производството: датски
      Запитваща юрисдикция

   Østre Landsret

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Erdem Deha Altiner, Isabel Hanna Ravn

      Ответник: Udlændingestyrelsen

      Диспозитив

   Член 21, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че допуска правна уредба на държава членка, съгласно която не се предоставя производно право на пребиваване на основание на правото на Съюза на гражданин на трета държава, член на семейството на гражданин на Съюза, който е гражданин на тази държава членка и се е завърнал в нея, след като по силата и при спазване на правото на Съюза е пребивавал в друга държава членка, когато влизането на члена на семейството на въпросния гражданин на Съюза на територията на държавата членка по произход на последния и подаването в нея на заявление за разрешение за пребиваване не е „естествено продължение“ на завръщането на гражданина на Съюза в нея, стига правната уредба да изисква в рамките на общата преценка да се вземат предвид и други релевантни фактори, по-специално такива, които могат да укажат, че въпреки периода от време, изтекъл между завръщането на гражданина на Съюза в посочената държава членка и влизането на територията ѝ на члена на семейството му, гражданин на трета държава, не е бил прекъснат създаденият и укрепен в приемащата държава членка семеен живот, поради което е обосновано на съответния член на семейството да бъде предоставено производно право на пребиваване, като това следва да се провери от запитващата юрисдикция.
   (
         1
      )	ОВ C 213, 3.7.2017 г.


201808030462050182018/C 294/132462017CJC29420180820BG01BGINFO_JUDICIAL20180627101121Дело C-246/17: Решение на Съда (първи състав) от 27 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Белгия) — Ibrahima Diallo/État belge (Преюдициално запитване — Гражданство на Европейския съюз — Директива 2004/38/ЕО — Член 10, параграф 1 — Молба за карта за пребиваване на член на семейството на гражданин на Съюза — Издаване — Срок — Приемане и съобщаване на решението — Последици от неспазването на шестмесечния срок — Процесуална автономия на държавите членки — Принцип на ефективност)
 ---documentbreak--- C2942018BG1010120180627BG0013101112Решение на Съда (първи състав) от 27 юни 2018 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Белгия) — Ibrahima Diallo/État belge
   (Дело C-246/17) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Гражданство на Европейския съюз — Директива 2004/38/ЕО — Член 10, параграф 1 — Молба за карта за пребиваване на член на семейството на гражданин на Съюза — Издаване — Срок — Приемане и съобщаване на решението — Последици от неспазването на шестмесечния срок — Процесуална автономия на държавите членки — Принцип на ефективност)“2018/C 294/13Език на производството: френски
      Запитваща юрисдикция

   Conseil d'État

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Ibrahima Diallo

      Ответник: État belge

      Диспозитив

            1)

            Член 10, параграф 1 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО, трябва да се тълкува в смисъл, че решението по молбата за карта за пребиваване на член на семейството на гражданин на Европейския съюз трябва да се взема и да се съобщава в шестмесечния срок, предвиден в тази разпоредба.

            2)

            Директива 2004/38 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като приложимата в главното производство, която задължава компетентните национални органи да издават служебно на заинтересованото лице карта за пребиваване на член на семейството на гражданин на Европейския съюз, когато е превишен шестмесечният срок по член 10, параграф 1 от Директива 2004/38, без преди това да констатират, че това лице действително отговаря на условията за пребиваване в приемащата държава членка съгласно правото на Съюза.

            3)

            Правото на Съюза трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална съдебна практика като приложимата в главното производство, съгласно която след отмяната по съдебен ред на решение, с което се отказва издаването на карта за пребиваване на член на семейството на гражданин на Европейския съюз, компетентният национален орган автоматично отново разполага с пълния шестмесечен срок по член 10, параграф 1 от Директива 2004/38.

      (
         1
      )	ОВ C 231, 17.7.2017 г.


title: Дело C-422/18: Преюдициално запитване от Tribunale di Milano (Италия), постъпило на 28 юни 2018 г. — FR/Ministero dell’interno — Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano

text:
               3.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/10

      Преюдициално запитване от Tribunale di Milano (Италия), постъпило на 28 юни 2018 г. — FR/Ministero dell’interno — Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano
      (Дело C-422/18)
      (2018/C 311/10)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale di Milano

         Страни в главното производство

            Жалбоподател: FR

         Ответници: Ministero dell’interno — Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли принципът на лоялното сътрудничество и принципите на равностойност и на ефективна съдебна защита, записани в член 4, параграф 3, и в член 19, параграф 1 ДЕС, както и в член 47, първа и втора алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз и Директива 2013/32/ЕС (по-конкретно членове 22 и 46) да се тълкуват в смисъл, че: a) правото на Европейския съюз изисква — когато националното право предвижда такава възможност в производството по отказ на молба за международна закрила — жалбата автоматично да спира изпълнението; б) те не допускат производство като италианското (член 35 bis, параграф 13 от Законодателен декрет № 25/2008, изменен със Законодателен декрет № 13/17, преобразуван в Закон № 46/17), в което съдът, сезиран от търсещото убежище лице — чиято молба е била отхвърлена от административния орган, компетентен да разглежда на молбите за убежище, и от първоинстанционния съд — може да отхвърли молбата за спиране на изпълнението на отказа, като само въпроса за основателността на мотивите за обжалване на решението, когато то е постановено от същия съд, който следва да се произнесе по самата молба за спиране на изпълнението, но не и въпроса за опасността от сериозна и непоправима вреда?


title: Дело C-424/18: Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Италия), постъпило на 27 юни 2018 г. — Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza „Croce Verde“/Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto

text:
               3.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/10

      Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Италия), постъпило на 27 юни 2018 г. — Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza „Croce Verde“/Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto
      (Дело C-424/18)
      (2018/C 311/11)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Italy Emergenza Cooperativa Sociale, Associazione Volontaria di Pubblica Assistenza „Croce Verde“

         Ответници: Ulss 5 Polesana Rovigo, Regione del Veneto

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 10, буква з) и съображение 28 от Директива 2014/24/ЕС (1) да се тълкуват в смисъл, че

                              a)

                              услугите с линейка, за които е предвидено задължителното присъствие на шофьор специалист по оказване на медицинска помощ и най-малко един специалист по оказване на медицинска помощ с квалификациите и уменията, придобити след успешно завършване на курс и полагане на изпит за оказване на помощ, и

                              б)

                              услугите по превоз, предвидени на равнището на основната здравна помощ (ОЗП), извършвани с превозни средства за оказване на помощ, попадат в обхвата на изключението по член 10, буква з), или напротив, те попадат в обхвата на услугите по членове 74—77 от посочената директива;

                  2)

                  Трябва ли Директива 2014/24/ЕС да се тълкува в смисъл, че не допуска национално законодателство, което предвижда, че дори ако не е налице спешен случай,

                              a)

                              услугите с линейка, за които е предвидено задължителното присъствие на шофьор специалист по оказване на медицинска помощ и най-малко на един специалист по оказване на медицинска помощ с квалификациите и уменията, придобити след успешно завършване на курс и полагане на изпит за оказване на помощ, и

                              б)

                              услугите по превоз, предвидени на равнището на основната здравна помощ (ОЗП), извършвани с превозни средства за оказване на помощ, се възлагат с приоритет пряко на доброволчески сдружения посредством споразумение?

         (1)  Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ L 94, стр. 65).


title: Дело T-377/18: Жалба, подадена на 20 юни 2018 г. — Intercept Pharma и Intercept Pharmaceuticals/EMA

text:
               3.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/13

      Жалба, подадена на 20 юни 2018 г. — Intercept Pharma и Intercept Pharmaceuticals/EMA
      (Дело T-377/18)
      (2018/C 311/14)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Intercept Pharma Ltd (Бристол, Обединено кралство) и Intercept Pharmaceuticals, Inc. (Ню Йорк, Ню Йорк, Съединените щати) (представители: L. Tsang, J. Mulryne, E. Amos и H. Kerr-Peterson, Solicitors, и F. Campbell, Barrister)

         Ответник: Eвропейска агенция по лекарствата

         Искания на жалбоподателите

      Жалбоподателите искат от Общия съд:

                  —

                  да отмени решение ASK-40399, което ответникът съобщава на жалбоподателите на 15 май 2018 г., относно предоставяне на някои документи на основание на Регламент № 1049/2001/ЕО и

                  —

                  да осъди ответника да заплати на жалбоподателите свързаните с производство съдебни и други разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат две основания.

                  1.

                  Първото основание е твърдение за грешка при прилагане на правото, която ответникът допуснал, като стигнал до извода, че изключението по член 4, параграф 2 от Регламент № 1049/2001/ЕО, отнасящо се до „съдебните процедури“, било неприложимо в случая, тъй като не ставало въпрос за „документи, изготвени за целите на съдебни процедури“. Правната уредба налагала ответникът да заключи, че изключението е приложимо.

                  2.

                  Второто основание, изтъкнато в допълнение или при условията на евентуалност, е твърдение, че единственият правно допустим резултат от надлежното претегляне на интересите било исканите документи да не бъдат предоставени на основание на изключението по член 4, параграф 2 от Регламент № 1049/2001/ЕО, отнасящо се до „търговските интереси“, поради: i) убедителната тежест на личния интерес на жалбоподателите да се избегне оповестяването и ii) твърде неясния и неопределен обществен интерес от оповестяването.


title: Дело T-444/18: Жалба, подадена на 16 юли 2018 г. — Peek & Cloppenburg/EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)

text:
               3.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/17

      Жалба, подадена на 16 юли 2018 г. — Peek & Cloppenburg/EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)
      (Дело T-444/18)
      (2018/C 311/18)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Дюселдорф, Германия) (представител: P. Lange, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Хамбург, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „Peek & Cloppenburg“ — марка на Европейския съюз № 270 439

         Производство пред EUIPO: производство за обявяване на недействителност

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 20 април 2018 г. по преписка R 522/2006-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с член 15, параграф 2 от Markengesetz (Закон за марките),

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 4, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с член 15, параграф 3 от Закона за марките,

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 63 от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета във връзка с правило 20, параграф 7, буква в) от Регламент (ЕО) № 2868/95 на Комисията.


title: Дело C-276/18: Преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 24 април 2018 г. — KrakVet Marek Batko sp. K./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               3.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/2

      Преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 24 април 2018 г. — KrakVet Marek Batko sp. K./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Дело C-276/18)
      (2018/C 311/03)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: KrakVet Marek Batko sp. K.

         Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли целите на Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност ([„Директивата за ДДС“]) (1), и по-специално изискванията съгласно съображения 17 и 62 за избягване на конфликтите във връзка с юрисдикцията между държавите членки и на двойното данъчно облагане, както и Регламент (ЕС) № 904/2010 на Съвета (2), и по-специално съображения 5, 7 и 8 и членове 28–30 от него, да се тълкуват в смисъл, че не допускат практика на данъчната администрация на дадена държава членка, която води до двойно данъчно облагане на данъчнозадълженото лице, защото посочената данъчна администрация е дала квалификация на определена сделка, която се различава както от тълкуването на същата сделка и на същите факти от страна на данъчната администрация на друга държава членка, така и от обвързващия отговор на запитване, предоставен от последната въз основа на това тълкуване, и от заключението, потвърждаващо посоченото тълкуване и обвързващия отговор, до което данъчната администрация на другата държава членка стига след осъществяването на данъчна ревизия?

                  2)

                  Ако отговорът на първия въпрос е в смисъл, че такава практика не противоречи на правото на Съюза, може ли данъчната администрация на дадена държава членка, като отчита Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност и правото на Съюза, едностранно да определи данъчното задължение, без да вземе предвид обстоятелството, че данъчната администрация на друга държава членка вече е потвърдила по различни поводи правомерността на поведението на данъчнозадълженото лице, първо по негово искане, а след това и в резултат на осъществена от нея данъчна ревизия?
                  Или данъчните администрации на двете държави членки следва да си сътрудничат и да постигнат споразумение в името на принципа на данъчен неутралитет и на избягването на двойното данъчно облагане, за да плати данъчнозадълженото лице ДДС само в една от тези държави?

                  3)

                  Ако отговорът на втория въпрос е в смисъл, че данъчната администрация на дадена държава членка може едностранно да променя данъчната квалификация, трябва ли разпоредбите на [Директивата за ДДС] да се тълкуват в смисъл, че данъчната администрация на втора държава членка е длъжна да възстанови на данъчнозадълженото лице данъка, определен от тази администрация в обвързващ отговор на запитване и платен във връзка със завършил с ревизия период, за да може по този начин да се гарантират както избягването на двойното данъчно облагане, така и принципът на данъчен неутралитет?

                  4)

                  Как трябва да се тълкува изразът, съдържащ се в член 33, параграф 1, първо изречение от Директивата за ДДС, според който превозът се извършва „от или [за сметка] на доставчика“? Обхваща ли този израз случая, при който в качеството му на продавач на платформа за онлайн пазаруване данъчнозадълженото лице предлага възможността купувачът да сключи договор с транспортно предприятие, с което посоченият продавач си сътрудничи по сделки, различни от продажбите, когато купувачът може също така свободно да избере друг, различен от предложения, превозвач, и договорът за превоз се сключва между купувача и превозвача, без намеса от страна на продавача?
                  Релевантно ли е за целите на тълкуването — като се има предвид по-специално принципът на правна сигурност — обстоятелството, че до 2021 г. държавите членки трябва да изменят правната си уредба за транспониране на посочената разпоредба от [Директивата за ДДС], така че член 33, параграф 1 от нея да се прилага и в случай на косвено сътрудничество при избора на превозвач?

                  5)

                  Трябва ли правото на Съюза и по-конкретно [Директивата за ДДС] да се тълкува в смисъл, че посочените по-долу факти, в тяхната съвкупност или поотделно, са релевантни за преценката дали с цел да заобиколи член 33 от [Директивата за ДДС] и да извърши злоупотреба с право, данъчнозадълженото лице е създало между независимите предприятия, осъществяващи доставката, изпращането или превоза на стоките, правоотношения, с които то се опитва да се възползва от обстоятелството, че облагането с ДДС е по-ниско в друга държава членка:

                              5.1)

                              осъществяващото превоза транспортно предприятие е свързано с данъчнозадълженото лице и му предоставя други услуги, независими от превоза;

                              5.2)

                              същевременно клиентът може във всеки момент да се откаже от предлаганата от данъчнозадълженото лице възможност, изразяваща се във възлагане на превоза на транспортното предприятие, с което то има договорна връзка, като клиентът може да повери транспорта на друг превозвач или сам да вдигне стоките?

         (1)  ОВ L 347, 2006 г., стр. 1.

         (2)  Регламент (ЕС) № 904/2010 на Съвета от 7 октомври 2010 година относно административното сътрудничество и борбата с измамите в областта на данъка върху добавената стойност (ОВ L 268, 2010 г., стр. 1).


title: Дело T-356/15: Решение на Общия съд от 12 юли 2018 г. — Австрия/Комисия (Държавни помощи — Помощ, която Обединеното кралство планира да отпусне за блок C на атомната електроцентрала „Hinkley Point“ — Договор за разлика, споразумение с министъра и кредитна гаранция — Решение, с което помощта се обявява за съвместима с вътрешния пазар — Член 107, параграф 3, буква в), ДФЕС — Цел от обществен интерес — Насърчаване на ядрената енергетика — Необходимост от намеса на държавата — Известие относно гаранциите — Определяне на елемента на помощ — Пропорционалност — Инвестиционна помощ — Оперативна помощ — Право да се представят становища — Процедура за възлагане на обществена поръчка — Задължение за мотивиране)

text:
               3.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/12

      Решение на Общия съд от 12 юли 2018 г. — Австрия/Комисия
      (Дело T-356/15) (1)

      ((Държавни помощи - Помощ, която Обединеното кралство планира да отпусне за блок C на атомната електроцентрала „Hinkley Point“ - Договор за разлика, споразумение с министъра и кредитна гаранция - Решение, с което помощта се обявява за съвместима с вътрешния пазар - Член 107, параграф 3, буква в), ДФЕС - Цел от обществен интерес - Насърчаване на ядрената енергетика - Необходимост от намеса на държавата - Известие относно гаранциите - Определяне на елемента на помощ - Пропорционалност - Инвестиционна помощ - Оперативна помощ - Право да се представят становища - Процедура за възлагане на обществена поръчка - Задължение за мотивиране))
      (2018/C 311/12)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Република Австрия (представители: първоначално C. Pesendorfer и M. Klamert, впоследствие G. Hesse и M. Fruhmann, подпомагани от H. Kristoferitsch, avocat)

         Ответник: Европейска комисия (представители: É. Gippini Fournier, R. Sauer, T. Maxian Rusche и P. Němečková)

         Встъпила страна в подкрепа на жалбоподателя: Велико херцогство Люксембург (представители: D. Holderer, подпомаган от P. Kinsch, avocat)

         Встъпили страни в подкрепа на ответника: Чешка република (представители: M. Smolek, T. Müller и J. Vláčil), Френска република (представители: първоначално G. de Bergues, D. Colas и J. Bousin, впоследствие D. Colas и J. Bousin), Унгария (представители: първоначално M. Fehér и M. Bóra, впоследствие B. Sonkodi, впоследствие A. Steiner, подпомагани от P. Nagy, avocat, и накрая A. Steiner), Република Полша (представител: B. Majczyna), Румъния (представители: първоначално R. Radu и M. Bejenar, впоследствие M. Bejenar и C.-R. Canţăr), Словашка република (представител: B. Ricziová), и Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: първоначално C. Brodie и S. Brandon, впоследствие C. Brodie, S. Simmons и M. Holt, впоследствие C. Brodie, S. Simmons и D. Robertson, впоследствие C. Brodie и D. Robertson, впоследствие C. Brodie и накрая C. Brodie и Z. Lavery, подпомагани от T. Johnston, barrister, и A. Robertson, QC)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение (ЕС) 2015/658 на Комисията от 8 октомври 2014 година относно мярката за помощ SA.34947 (2013/C) (ex 2013/N), която Обединеното кралство възнамерява да приведе в действие за подкрепа на атомната електроцентрала „Hinkley Point C“ (ОВ L 109, 2015 г., стр. 44), в което Комисията констатира, че тази мярка за помощ е съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС, и разрешава нейното изпълнение

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Република Австрия понася направените от нея съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.

                  3)

                  Чешката република, Френската република, Великото херцогство Люксембург, Унгария, Република Полша, Румъния, Словашката република и Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия понасят направените от тях съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 337, 12.10.2015 г.


title: Дело C-323/18: Преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 16 май 2018 г. — Tesco-Global Áruházak Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               3.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/4

      Преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 16 май 2018 г. — Tesco-Global Áruházak Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Дело C-323/18)
      (2018/C 311/04)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Tesco-Global Áruházak Zrt.

         Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съвместимо ли е с разпоредбите на Договора за функционирането на Европейския съюз, уреждащи принципите на забрана на дискриминацията (членове 18 ДФЕС и 26 ДФЕС), на свобода на установяване (член 49 ДФЕС), на равно третиране (член 54 ДФЕС), на равно третиране във връзка с участието в капитала на дружествата по смисъла на член 54 ДФЕС (член 55 ДФЕС), на свободно предоставяне на услуги (член 56 ДФЕС), на свободно движение на капитали (членове 63 ДФЕС и 65 ДФЕС) и на еднакво данъчно облагане на предприятията (член 110 ДФЕС), обстоятелството, че дружествата на чуждестранни собственици, експлоатиращи различни търговски обекти посредством едно-единствено търговско дружество и осъществяващи търговия на дребно в търговските обекти, фактически подлежат на облагане по най-високата ставка на определен силно прогресивен специален данък, докато дружествата на унгарски собственици, които действат под режим на франчайзинг с едно и също лого — посредством търговски обекти, които по принцип се стопанисват от независими търговски дружества — фактически подлежат на облагане с нулева ставка или с някоя от по-ниските данъчни ставки, така че съотношението между заплатения данък от дружествата на чуждестранни собственици и общите данъчни постъпления от специалния данък значително надвишава същото съотношение в случая на дружествата на унгарски собственици?

                  2)

                  Съвместимо ли е с разпоредбите на ДФЕС, уреждащи принципа на забрана на държавните помощи (член 107, параграф 1 ДФЕС), обстоятелството, че данъчнозадължените лица, експлоатиращи различни търговски обекти посредством едно-единствено търговско дружество и осъществяващи търговия на дребно в търговските обекти, фактически подлежат на облагане по най-високата ставка на определен силно прогресивен специален данък, докато дружествата на унгарски собственици, които са техни преки конкуренти и действат под режим на франчайзинг с едно и също лого — посредством търговски обекти, които по принцип се стопанисват от независими търговски дружества — фактически подлежат на облагане с нулева ставка или с някоя от по-ниските данъчни ставки, така че съотношението между заплатения данък от дружествата на чуждестранни собственици и общите данъчни постъпления от специалния данък значително надвишава същото съотношение в случая на дружествата на унгарски собственици?

                  3)

                  Трябва ли член 107 ДФЕС и член 108, параграф 3 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че обхващат данъчна мярка, която се намира в тясна връзка с данъчно освобождаване (представляващо държавна помощ), финансирана посредством събрания чрез тази мярка данък, доколкото законодателят постига размера на предвидените приходи в бюджета, определени преди въвеждането на специалния данък върху търговията на дребно (в зависимост от оборота на операторите на пазара), посредством прилагането на прогресивна данъчна ставка в зависимост от оборота, а не посредством въвеждането на единна данъчна ставка, така че правната уредба преднамерено цели да освободи от данъчно облагане част от операторите на пазара?

                  4)

                  Съвместима ли е с принципа на равностойност на производствата и с принципите на ефективност и на предимство на правото на Съюза практика на правоприлагащите органи на дадена държава членка, съгласно която при извършени служебно данъчни ревизии или при последващите съдебни производства — въпреки принципа на ефективност и задължението за неприлагане на несъвместимата национална разпоредба — не е възможно да се иска възстановяване на данъка, деклариран в съответствие с несъвместима с правото на Съюза национална данъчна разпоредба, тъй като данъчната администрация или съдът разглеждат въпроса за несъвместимостта с правото на Съюза само в специфични производства, образувани по инициатива на страната преди служебното производство, докато по отношение на данъка, деклариран в противоречие с националното право, нищо не пречи искането за възстановяване да бъде направено по време на производството пред данъчната администрация или пред съда?


title: Дело T-445/18: Жалба, подадена на 16 юли 2018 г. — Peek & Cloppenburg/EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)

text:
               3.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/18

      Жалба, подадена на 16 юли 2018 г. — Peek & Cloppenburg/EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)
      (Дело T-445/18)
      (2018/C 311/19)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Дюселдорф, Германия) (представител: P. Lange, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Хамбург, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „Peek & Cloppenburg“ — заявка за регистрация № 2 791 416

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 24 януари 2018 г. по преписка R 1270/2007-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с член 15, параграф 2 от Markengesetz (Закон за марките),

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 4, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с член 15, параграф 3 от Закона за марките,

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 63 от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета във връзка с правило 20, параграф 7, буква в) от Регламент (ЕО) № 2868/95 на Комисията.


title: Дело T-442/18: Жалба, подадена на 18 юли 2018 г. — Aeris Invest/ЕЦБ

text:
               3.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/15

      Жалба, подадена на 18 юли 2018 г. — Aeris Invest/ЕЦБ
      (Дело T-442/18)
      (2018/C 311/16)
      Език на производството:испански

         Страни

         Жалбоподател: Aeris Invest Sàrl (Люксембург, Люксембург) (представители: S. Chimenos Minguella и G. Ferrer Gonzálvez, адвокати)

         Ответник: Европейска централна банка

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решения LS/MD/18/141 и LS/PT/2018/9 на Европейската централна банка, съответно от 8 май и от 9 февруари 2018 г., и

                  —

                  да осъди Европейската централна банка да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Настоящата жалба има за предмет отмяната на решение LS/MD/18/141 на Европейската централна банка (ЕЦБ) от 8 май 2018 г., прието по потвърдително заявление за достъп до документи на тази банка, както и на предходното решение LS/PT/2018/9 на ЕЦБ от 9 февруари 2018 г. по заявление за достъп до документи на ЕЦБ.
      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания.

                  1.

                  Първо основание: решенията на ЕЦБ за отказ на достъп до исканата информация не са достатъчно мотивирани, тъй като не отчитат надлежно целите, преследвани от законодателя на Съюза с предвиждането на право на достъп за физическите и юридическите лица до документите на европейските институции, в рамките на прозрачна процедура и с оглед на принципите на добро управление и на участие на гражданите. Освен това доводите на ЕЦБ са твърде общи. В допълнение, ЕЦБ не взема предвид обстоятелството, че оповестяването на исканите документи не може по никакъв начин да се отрази на адекватното протичане на процедурата по вземане на решения в областта на преструктурирането на кредитни институции. Всъщност, освен че конкретната процедура за преструктуриране вече е приключила, в момента тя е предмет на съдебен контрол, поради което отказът на достъп затруднява дейността на самия Общ съд. Накрая решенията не отчитат обстоятелството, че достъпът до съответната информация се иска с единствената цел да се упражни правото на ефективна съдебна защита, закрепено в член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

                  2.

                  Второ основание: обжалваните решения нарушават член 4, параграф 1, буква в) от Решение ЕЦБ/2004/3 относно достъпа до документи, доколкото на жалбоподателя се отказва достъп до исканата информация под претекст, че всички или поне част от документите са обхванати от общата презумпция за недостъпност, тъй като са поверителни и по отношение на тях важи приложимата за институциите професионална тайна. Тази обща презумпция за недостъпност не е изрично предвидена в приложимото секторно законодателство, и дори да съществуваше, тя не би могла да се приложи, тъй като изключенията от правото на достъп не могат да се тълкуват разширително и по аналогия.

                  3.

                  Трето основание: обжалваните решения нарушават член 4, параграф 1, буква в) от Решение ЕЦБ/2004/3, доколкото на жалбоподателя се отказва достъп до исканата информация под претекст, че всички или поне част от документите са обхванати от приложимата за институциите професионална тайна, въпреки че тези документи са необходими във връзка със съдебни производства и отказът на достъп до тях възпрепятства или затруднява упражняването на правораздавателната функция.

                  4.

                  Четвърто основание: обжалваните решения нарушават член 4, параграф 1, точка a), второ и шесто тире от Решение ЕЦБ/2004/3, доколкото в тях се посочва, че оповестяването на информацията би могло да засегне банковата система като цяло.

                  5.

                  Пето основание: обжалваните решения нарушават член 4, параграф 2, първо тире от Решение ЕЦБ/2004/3, тъй като в тях се посочва, че оповестяването на поисканите документи и информация може да засегне търговските интереси на Banco Santander и да се отрази на бъдещия контрол.


title: Дело C-406/18: Преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 20 юни 2018 г. — PG/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

text:
               3.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/8

      Преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 20 юни 2018 г. — PG/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Дело C-406/18)
      (2018/C 311/08)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: PG

         Ответник: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 31 от Директива 2013/32/ЕС (1) на Европейския парламент и на Съвета (наричана „Директивата за процедурите“), с оглед на предвиденото в членове 6 и 13 от Европейската конвенция за правата на човека, да се тълкуват в смисъл, че ефективната съдебна защита е гарантирана от държавата членка и когато нейните съдебни органи не могат да изменят постановените в процедури по предоставяне на убежище решения, а само да ги отменят и да връщат преписката за ново произнасяне от административни орган?

                  2)

                  Следва ли член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 31 от Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (наричана „Директивата за процедурите“), отново с оглед на предвиденото в членове 6 и 13 от Европейската конвенция за правата на човека, да се тълкуват в смисъл, че не е в противоречие с тях законодателство на държава членка, което предвижда императивен срок от общо шестдесет дни за всички съдебни производства във връзка с убежището, независимо от каквито и да било лични обстоятелства и без да се отчитат особеностите на случая, нито възможните доказателствени затруднения?

         (1)  Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (ОВ L 180, 2013 г., стр. 60).


title: Дело T-446/18: Жалба, подадена на 16 юли 2018 г. — Peek & Cloppenburg/EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)

text:
               3.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/19

      Жалба, подадена на 16 юли 2018 г. — Peek & Cloppenburg/EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)
      (Дело T-446/18)
      (2018/C 311/20)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Дюселдорф, Германия) (представител: P. Lange, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Хамбург, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „Peek & Cloppenburg“ — заявка за регистрация № 4 295 069

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 20 април 2018 г. по преписка R 1589/2007-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с член 15, параграф 2 от Markengesetz (Закон за марките),

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 4, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с член 15, параграф 3 от Закона за марките,

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 63 от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета във връзка с правило 20, параграф 7, буква в) от Регламент (ЕО) № 2868/95 на Комисията.


title: Дело T-449/18: Жалба, подадена на 19 юли 2018 г. — Ortlieb Sportartikel/EUIPO (Изображение на осмоъгълник)

text:
               3.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/20

      Жалба, подадена на 19 юли 2018 г. — Ortlieb Sportartikel/EUIPO (Изображение на осмоъгълник)
      (Дело T-449/18)
      (2018/C 311/21)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Ortlieb Sportartikel GmbH (Хайлсброн, Германия) (представители: A. Wulf, Rechtsanwältin и K. Schmidt-Hern, Rechtsanwalt)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: Фигуративна марка на Европейския съюз (Изображение на осмоъгълник) — Заявка за регистрация № 16 047 466

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 27 април 2018 г. по преписка R 1634/2017-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-564/17: Определение на Общия съд от 3 юли 2018 г. — So/Съвет и Комисия

text:
               3.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/20

      Определение на Общия съд от 3 юли 2018 г. — So/Съвет и Комисия
      (Дело T-564/17) (1)

      (2018/C 311/22)
      Език на производството: английски
      Председателят на трети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 338, 9.10.2017 г.


title: Дело T-783/17 R: Определение на председателя на Общия съд от 11 юли 2018 г. — GE Healthcare/Комисия (Обезпечително производство — Лекарствени продукти за хуманна употреба — Директива 2001/83/ЕО — Временно спиране на разрешението за търговия с контрастни вещества, които съдържат гадолиний за хуманна употреба — Молба за спиране на изпълнението — Липса на неотложност)

text:
               17.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/50

      Определение на председателя на Общия съд от 11 юли 2018 г. — GE Healthcare/Комисия
      (Дело T-783/17 R)
      ((Обезпечително производство - Лекарствени продукти за хуманна употреба - Директива 2001/83/ЕО - Временно спиране на разрешението за търговия с контрастни вещества, които съдържат гадолиний за хуманна употреба - Молба за спиране на изпълнението - Липса на неотложност))
      (2018/C 328/68)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: GE Healthcare A/S (Осло, Норвегия) (представители: D. Scannell, barrister, G. Castle и S. Oryszczuk, solicitors)

         Ответник: Европейска комисия (представители: K. Mifsud-Bonnici и A. Sipos)

         Предмет

      Искане на основание членове 278 ДФЕС и 279 ДФЕС за спиране на изпълнението на Решение за изпълнение C(2017) 7941 окончателен на Комисията от 23 ноември 2017 г. относно процедура по член 31 от Директива 2001/83/ЕО на Парламента и на Съвета за разрешения за търговия с контрастни вещества, които съдържат гадолиний за хуманна употреба и едно или няколко от следните активни вещества: гадобединова киселина, гадобутрол, гадодиамид, гадопентетинова киселина, гадотеринова киселина, гадотеридол, гадоверсетамид и гадоксетинова киселина

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля молбата за допускане на обезпечителни мерки.

                  2)

                  Не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело T-438/14: Решение на Общия съд от 12 юли 2018 г. — Silec Cable и General Cable/Комисия (Конкуренция — Картели — Европейски пазар на електрически кабели — Решение, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС — Понятие за предприятие — Икономическа приемственост — Единно продължено нарушение — Доказване на нарушението — Открито разграничаване — Продължителност на участието — Равно третиране — Тежест на нарушението — Правомощие за пълен съдебен контрол)

text:
               17.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/33

      Решение на Общия съд от 12 юли 2018 г. — Silec Cable и General Cable/Комисия
      (Дело T-438/14) (1)

      ((Конкуренция - Картели - Европейски пазар на електрически кабели - Решение, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС - Понятие за предприятие - Икономическа приемственост - Единно продължено нарушение - Доказване на нарушението - Открито разграничаване - Продължителност на участието - Равно третиране - Тежест на нарушението - Правомощие за пълен съдебен контрол))
      (2018/C 328/43)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Silec Cable SAS (Монтро Фот Йон, Франция) и General Cable Corp. (Уилмингтън, Делауеър, Съединени щати) (представители: I. Sinan, barrister и I. De Beni, avocat)

         Ответник: Европейска комисия (представители: C. Giolito и H. van Vliet, подпомагани от D. Bailey, barrister)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение C(2014) 2139 окончателен на Комисията от 2 април 2014 г. относно производство по член 101 [ДФЕС] и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело AT.39610 — Електрически кабели) в частта, в която се отнася до жалбоподателите, и при условията на евентуалност, искане за намаляване на размера на наложените им глоби

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Silec Cable SAS и General Cable Corp. да заплатят съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 282, 25.8.2014 г.


title: Дело C-96/17: Решение на Съда (шести състав) от 25 юли 2018 г. (преюдициално запитване от Juzgado de lo Social n° 2 de Terrassa — Испания) — Gardenia Vernaza Ayovi/Consorci Sanitari de Terrassa (Преюдициално запитване — Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) — Последици от дисциплинарно уволнение, признато за „незаконно“ — Понятието „условия на труд“ — Временен работник за неопределен срок — Различно третиране между постоянния работник и временния работник за определен или неопределен срок — Възстановяване на работника на работа или предоставяне на обезщетение)

text:
               17.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/11

      Решение на Съда (шести състав) от 25 юли 2018 г. (преюдициално запитване от Juzgado de lo Social no 2 de Terrassa — Испания) — Gardenia Vernaza Ayovi/Consorci Sanitari de Terrassa
      (Дело C-96/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) - Последици от дисциплинарно уволнение, признато за „незаконно“ - Понятието „условия на труд“ - Временен работник за неопределен срок - Различно третиране между постоянния работник и временния работник за определен или неопределен срок - Възстановяване на работника на работа или предоставяне на обезщетение))
      (2018/C 328/12)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de lo Social no 2 de Terrassa

         Страни в главното производство

         Ищец: Gardenia Vernaza Ayovi

         Ответник: Consorci Sanitari de Terrassa

         Диспозитив

      Клауза 4, точка 1 от Рамковото споразумение относно срочната работа, сключено на 18 март 1999 г., което се съдържа в приложение към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, в съответствие с която, когато дисциплинарното уволнение на постоянен работник в поделение на публичната администрация бъде обявено за незаконно, засегнатият работник задължително се възстановява на работа, докато в същата хипотеза временен работник или временен работник за неопределен срок, изпълняващ същите трудови функции като постоянния работник, може да не бъде възстановен на работа и вместо това да получи обезщетение.

         (1)  ОВ C 151, 15.5.2017 г.


title: Дело T-224/18 R: Определение на председателя на Общия съд от 12 юли 2018 г. — PV/Комисия (Обезпечително производство — Публична служба — Психически тормоз — Решения, взети от Комисията вследствие на освобождаване от длъжност — Дисциплинарно производство — Преназначаване — „Нулиране“ на заплатата — Молба за постановяване на временни мерки — Явна недопустимост на жалбата в главното производство — Частична недопустимост — Липса на fumus boni juris — Липса на неотложност)

text:
               17.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/51

      Определение на председателя на Общия съд от 12 юли 2018 г. — PV/Комисия
      (Дело T-224/18 R)
      ((Обезпечително производство - Публична служба - Психически тормоз - Решения, взети от Комисията вследствие на освобождаване от длъжност - Дисциплинарно производство - Преназначаване - „Нулиране“ на заплатата - Молба за постановяване на временни мерки - Явна недопустимост на жалбата в главното производство - Частична недопустимост - Липса на fumus boni juris - Липса на неотложност))
      (2018/C 328/69)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: PV (представител: M. Casado García-Hirschfeld, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия (представители: G. Berscheid, B. Mongin, и R. Striani)

         Предмет

      Искане на основание членове 278 ДФЕС и 279 ДФЕС, целящо да се постанови, от една страна, спиране на изпълнението, първо, на дисциплинарно производство CMS 13/087, второ, на дисциплинарно производство CMS 17/025, трето, на решението за възстановяване на служба на ищеца, и четвърто, на решението за „нулиране“ на заплатата на ищеца, както и, от друга страна, приемане на временна мярка, по силата на която ищецът да се назначи към сдружението на персонала „Génération 2004“ или към друга генерална дирекция на Комисията.

         Диспозитив

                  1)

                  Липсва основание за произнасяне по искането за спиране на изпълнението на дисциплинарно производство CMS 13/087.

                  2)

                  Отхвърля молбата за допускане на обезпечение в останалата ѝ част.

                  3)

                  Не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело T-475/14: Решение на Общия съд от 12 юли 2018 г. — Prysmian и Prysmian cavi e sistemi/Комисия (Конкуренция — Картели — Европейски пазар на електрически кабели — Решение, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС — Единно продължено нарушение — Незаконосъобразност на решението за проверка — Разумен срок — Принцип на добра администрация — Принцип на лична отговорност — Солидарна отговорност за заплащането на глобата — Достатъчно доказателства за нарушението — Продължителност на нарушението — Глоби — Пропорционалност — Равно третиране — Правомощие за пълен съдебен контрол)

text:
               17.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/40

      Решение на Общия съд от 12 юли 2018 г. — Prysmian и Prysmian cavi e sistemi/Комисия
      (Дело T-475/14) (1)

      ((Конкуренция - Картели - Европейски пазар на електрически кабели - Решение, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС - Единно продължено нарушение - Незаконосъобразност на решението за проверка - Разумен срок - Принцип на добра администрация - Принцип на лична отговорност - Солидарна отговорност за заплащането на глобата - Достатъчно доказателства за нарушението - Продължителност на нарушението - Глоби - Пропорционалност - Равно третиране - Правомощие за пълен съдебен контрол))
      (2018/C 328/55)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Prysmian SpA (Милано, Италия) и Prysmian Cavi e Sistemi Srl (Милано) (представители: C. Tesauro, F. Russo, L. Armati и M. C. Toniolo, avocats)

         Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално C. Giolito, L. Malferrari, P. Rossi и H. van Vliet, а впоследствие C. Giolito, P. Rossi и H. van Vliet, подпомагани от S. Kingston, barrister)

         Встъпила страна в подкрепа на жалбоподателите: The Goldman Sachs Group, Inc. (Ню Йорк, Ню Йорк, Съединени американски щати) (представители: W. Deselaers, J. Koponen и A. Mangiaracina, avocats)

         Встъпила страна в подкрепа на ответника: Pirelli & C. SpA (Milan Милано (представители: M. Siragusa, G. Rizza, P. Ferrari, F. Moretti и A. Fava, avocats)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС, от една страна, за отмяна на Решение C(2014) 2139 окончателен на Комисията от 2 април 2014 г. относно производство по член 101 [ДФЕС] и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело AT.39610 — Електрически кабели) в частта, в която се отнася до жалбоподателите, и от друга страна, за намаляване на размера на наложените им глоби

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Prysmian SpA и Prysmian Сavi e Sistemi Srl понасят направените от тях съдебни разноски, както и съдебните разноски на Европейската комисия.

                  3)

                  The Goldman Sachs Group, Inc. и Pirelli & C. SpA понасят направените от тях съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 315, 15.9.2014 г.


title: Дело C-103/17: Решение на Съда (първи състав) от 25 юли 2018 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Messer France SAS, по-рано Praxair/Premier ministre, Commission de régulation de l’énergie, Ministre de l'Économie et des Finances, Ministre de l’Environnement, de l’Énergie et de la Mer (Преюдициално запитване — Хармонизация на данъчните законодателства — Директива 92/12/ЕИО — Член 3, параграф 2 — Директива 2003/96/ЕО — Членове 3 и 18 — Данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията — Акцизи — Наличие на друг косвен данък — Условия — Национална правна уредба, която предвижда вноска за обществената електроенергийна услуга — Понятие за специално предназначение — Спазване на минимално ниво на данъчно облагане)

text:
               17.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/12

      Решение на Съда (първи състав) от 25 юли 2018 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Messer France SAS, по-рано Praxair/Premier ministre, Commission de régulation de l’énergie, Ministre de l'Économie et des Finances, Ministre de l’Environnement, de l’Énergie et de la Mer
      (Дело C-103/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Хармонизация на данъчните законодателства - Директива 92/12/ЕИО - Член 3, параграф 2 - Директива 2003/96/ЕО - Членове 3 и 18 - Данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията - Акцизи - Наличие на друг косвен данък - Условия - Национална правна уредба, която предвижда вноска за обществената електроенергийна услуга - Понятие за специално предназначение - Спазване на минимално ниво на данъчно облагане))
      (2018/C 328/13)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d'État

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Messer France SAS, по-рано Praxair

         Ответници: Premier ministre, Commission de régulation de l’énergie, Ministre de l'Économie et des Finances, Ministre de l’Environnement, de l’Énergie et de la Mer

         Диспозитив

                  1)

                  Член 18, параграф 10, втора алинея от Директива 2003/96/EО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията трябва да се тълкува в смисъл, че до 1 януари 2009 г. спазването на минималните данъчни ставки, предвидени в тази директива, е единственото задължение, което възниква за Френската република от правилата за данъчно облагане на електроенергията, предвидени в правото на Съюза.

                  2)

                  Член 3, параграф 2 от Директива 92/12/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1992 година относно общия режим за продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти трябва да се тълкува в смисъл, че въвеждането на друг косвен данък върху електроенергията не зависи от прилагането на хармонизиран акциз и че тъй като данък като разглеждания в главното производство не представлява такъв акциз, неговото съответствие с Директиви 92/12 и 2003/96 трябва да се преценява с оглед на условията по член 3, параграф 2 от Директива 92/12 за наличието на други косвени данъци със специално предназначение.

                  3)

                  Член 3, параграф 2 от Директива 92/12 трябва да се тълкува в смисъл, че данък като разглеждания в главното производство може да бъде квалифициран като „друг косвен данък“, като се има предвид екологичната му цел за финансиране на свръхразходите, свързани със задължението за изкупуване на зелената енергия, с изключение на частта относно целите му за териториално и социално сближаване, каквито са географското изравняване на тарифите и намаляването на цената на електроенергията в полза на бедните домакинства, както и относно неговите чисто административни цели, и по-специално финансирането на разходите, свързани с административната дейност на публични органи или институции като националния омбудсман по въпросите на енергетиката и Касата за депозити и консигнации, при условие че запитващата юрисдикция провери дали са спазени правилата относно акцизите.

                  4)

                  Правото на Съюза трябва да се тълкува в смисъл, че съответните данъчнозадължени лица могат да искат частично възстановяване на данък като разглеждания в главното производство съобразно дела в приходите, получени от този данък, който не е със специално предназначение, при условие че данъкът не е бил прехвърлен от данъчнозадължените лица на собствените им клиенти, което запитващата юрисдикция следва да провери.

         (1)  ОВ C 161, 22.5.2017 г.


title: Дело T-73/17: Решение на Общия съд от 12 септември 2018 г. — RS/Комисия (Публична служба — Договорно наети служители — Назначаване — Вътрешен конкурс — Съставяне на списък с резерви за назначаване на асистенти — Условие за допускане, състоящо се в изискване за непрекъсната активна заетост през дванадесетте месеца преди крайния срок за подаване на кандидатури — Отпуск по лични причини — Недопускане до участие в изпитите от конкурс)

text:
               29.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 392/24

      Решение на Общия съд от 12 септември 2018 г. — RS/Комисия
      (Дело T-73/17) (1)

      ((Публична служба - Договорно наети служители - Назначаване - Вътрешен конкурс - Съставяне на списък с резерви за назначаване на асистенти - Условие за допускане, състоящо се в изискване за непрекъсната активна заетост през дванадесетте месеца преди крайния срок за подаване на кандидатури - Отпуск по лични причини - Недопускане до участие в изпитите от конкурс))
      (2018/C 392/28)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: RS (представители: S. Orlandi и T. Martin, avocats)

         Ответник: Европейска комисия (представители: G. Berscheid и L. Radu Bouyon)

         Предмет

      Искане на основание член 270 ДФЕС, от една страна, за отмяна на решението на конкурсната комисия за вътрешен конкурс COM/02/AST/16 (AST 2), с което се отхвърля кандидатурата на жалбоподателя, и от друга страна, за обезщетение за вредите, които жалбоподателят твърди, че е претърпял.

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решението на конкурсната комисия за вътрешен конкурс COM/02/AST/16 (AST 2), с което се отхвърля кандидатурата на RS.

                  2)

                  Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3)

                  Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 112, 10.4.2017 г.


title: Дело C-511/18: Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 3 август 2018 г. — La Quadrature du Net, French Data Network, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs, Igwan.net/Premier ministre, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l'Intérieur, Ministre des Armées

text:
               29.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 392/7

      Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 3 август 2018 г. — La Quadrature du Net, French Data Network, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs, Igwan.net/Premier ministre, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l'Intérieur, Ministre des Armées
      (Дело C-511/18)
      (2018/C 392/10)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d'État

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: La Quadrature du Net, French Data Network, Fédération des fournisseurs d’accès à Internet associatifs, Igwan.net

         Ответници: Premier ministre, Garde des Sceaux, ministre de la Justice, Ministre de l'Intérieur, Ministre des Armées

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли задължението за общо и неизбирателно запазване, наложено на доставчиците на основание на разрешителните разпоредби на член 15, параграф 1 от Директива[2002/58/ЕО] от 12 юли 2002 г. (1), да се разглежда — в условията на сериозни и постоянни заплахи за националната сигурност, свързани по-специално с риска от тероризъм — като намеса, обоснована с правото на сигурност, гарантирано в член 6 от Хартата на основните права на Европейския съюз, и с изискванията на националната сигурност, отговорността за която е единствено на държавите членки по силата на член 4 от Договора за Европейския съюз?

                  2)

                  Трябва ли Директивата от 12 юли 2002 г., разглеждана във връзка с Хартата на основните права на Европейския съюз, да се тълкува в смисъл, че разрешава законодателни мерки — като мерките за събиране в реално време на данни за трафика и за местонахождението на определени лица — които, макар да засягат правата и задълженията на доставчиците на електронна съобщителна услуга, не им налагат специфично задължение за запазване на техните данни?

                  3)

                  Трябва ли Директивата от 12 юли 2002 г., разглеждана във връзка с Хартата на основните права на Европейския съюз, да се тълкува в смисъл, че за да са законосъобразни производствата за събиране на данни за свързване, във всички случаи трябва да е изпълнено изискването да се информират засегнатите лица, когато такава информация вече не може да попречи на водените от компетентните органи разследвания, или такива производства могат да се считат за законосъобразни с оглед на всички останали съществуващи процесуални гаранции, доколкото последните осигуряват ефективността на правото на обжалване?

         (1)  Директива 2002/58/CE на Европейския парламент и на Съвета от 12 юли 2002 година относно обработката на лични данни и защита на правото на неприкосновеност на личния живот в сектора на електронните комуникации (ОВ L 201, 2002 г., стр. 37, Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 36, стр. 63).


title: Дело T-739/14: Решение на Общия съд от 13 септември 2018 г. — PSC Prominvestbank/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, приети с оглед на действията на Русия, дестабилизиращи положението в Украйна — Вписване на наименованието на образуванието, собственик на жалбоподателя, в списъка на образуванията, за които се прилагат ограничителни мерки — Задължение за мотивиране — Явна грешка в преценката — Право на ефективна съдебна защита — Злоупотреба с власт — Право на собственост — Свобода на стопанската инициатива — Равно третиране)

text:
               29.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 392/18

      Решение на Общия съд от 13 септември 2018 г. — PSC Prominvestbank/Съвет
      (Дело T-739/14) (1)

      ((Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки, приети с оглед на действията на Русия, дестабилизиращи положението в Украйна - Вписване на наименованието на образуванието, собственик на жалбоподателя, в списъка на образуванията, за които се прилагат ограничителни мерки - Задължение за мотивиране - Явна грешка в преценката - Право на ефективна съдебна защита - Злоупотреба с власт - Право на собственост - Свобода на стопанската инициатива - Равно третиране))
      (2018/C 392/21)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: PSC Prominvestbank, Joint-Stock Commercial Industrial & Investment Bank (Киев, Украйна) (представители: J. M. Viñals Camallonga, J. L. Iriarte Ángel и L. Barriola Urruticoechea, адвокати)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: първоначално A. de Elera-San Miguel Hurtado и F. Florindo Gijón, впоследствие F. Florindo Gijón, P. Mahnič Bruni и H. Marcos Fraile)

         Встъпила страна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre, D. Gauci и S. Pardo Quintillán)

         Предмет

      Искане по член 263 ДФЕС за отмяна, първо, на Решение 2014/512/ОВППС на Съвета от 31 юли 2014 година относно ограничителни мерки с оглед на действията на Русия, дестабилизиращи положението в Украйна (ОВ L 229, 2014 г., стр. 13), в редакцията му след приемането на Решение 2014/659/ОВППС на Съвета от 8 септември 2014 г. за изменение на Решение 2014/512 (ОВ L 271, 2014 г., стр. 54), и, второ, на Регламент на Съвета (ЕС) № 833/2014 от 31 юли 2014 година относно ограничителни мерки с оглед на действията на Русия, дестабилизиращи положението в Украйна (ОВ L 229, 2014 г., стр. 1), в редакцията му след приемането на Регламент (ЕС) № 960/2014 на Съвета от 8 септември 2014 г. за изменение на Регламент № 833/2014 (ОВ L 271, 2014 г., стр. 3), в частите от тези актове, засягащи жалбоподателя

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  PSC Prominvestbank, Joint-Stock Commercial Industrial & Investment Bank понася направените от нея съдебни разноски, както и тези на Съвета на Европейския съюз.

                  3)

                  Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 7, 12.1.2015 г.


title: Дело T-401/18 R: Определение на председателя на Общия съд от 4 юли 2018 г. — SFIE-PE/Парламент (Обезпечително производство — Институционално право — Стачка на устните преводачи — Мерки за мобилизиране на устните преводачи, приети от Европейския парламент — Молба за спиране на изпълнението — Молба за постановяване на временни мерки — Частична недопустимост — Претегляне на интересите)

text:
               29.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 392/31

      Определение на председателя на Общия съд от 4 юли 2018 г. — SFIE-PE/Парламент
      (Дело T-401/18 R)
      ((Обезпечително производство - Институционално право - Стачка на устните преводачи - Мерки за мобилизиране на устните преводачи, приети от Европейския парламент - Молба за спиране на изпълнението - Молба за постановяване на временни мерки - Частична недопустимост - Претегляне на интересите))
      (2018/C 392/38)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Syndicat des fonctionnaires internationaux et européens — Section du Parlement européen (SFIE-PE) (Брюксел, Белгия) (представител: L. Levi, avocat)

         Ответник: Европейски парламент

         Предмет

      Молба на основание членове 278 и 279 ДФЕС с предмет, от една страна, спиране на изпълнението на решенията на Европейския парламент от 2 и 3 юли 2018 г. за мобилизиране на устните преводачи, както и на бъдещите решения за мобилизиране на устни преводачи за 5, 10 и 11 юли 2018 г., а от друга страна, да се разпореди на Парламента да ограничи за в бъдеще мобилизирането на устни преводачи

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.

                  2)

                  Не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело T-104/17: Решение на Общия съд от 13 септември 2018 г. — Apple/EUIPO — Apo International (apo) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „apo“ — По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща ябълка, и по-ранни словни марки „APPLE“ — Относителни основания за отказ — Сходство на знаците — Член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент (ЕС) 2017/1001])

text:
               29.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 392/26

      Решение на Общия съд от 13 септември 2018 г. — Apple/EUIPO — Apo International (apo)
      (Дело T-104/17) (1)

      ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „apo“ - По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща ябълка, и по-ранни словни марки „APPLE“ - Относителни основания за отказ - Сходство на знаците - Член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент (ЕС) 2017/1001]))
      (2018/C 392/32)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Apple Inc. (Купертино, Калифорния, Съединени щати) (представители: J. Olsen, P. Andreottola, Solicitors, и G. Tritton, Barrister)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: J. Ivanauskas и D. Walicka)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: Apo International Co. Ltd (Тайпе, Тайван)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 1 декември 2016 г. (преписка R 698/2016-4), постановено в производство по възражение със страни Apple и Apo International.

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 1 декември 2016 г. (преписка R 698/2016-4).

                  2)

                  Осъжда EUIPO да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 129, 24.4.2017 г.


title: Дело C-151/18 P: Жалба, подадена на 21 февруари 2018 г. от El Corte Inglés SA срещу решението на Общия съд (първи състав), постановено на 5 декември 2017 г. по дело T-213/17 — El Corte Inglés/EUIPO

text:
               29.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 392/2

      Жалба, подадена на 21 февруари 2018 г. от El Corte Inglés SA срещу решението на Общия съд (първи състав), постановено на 5 декември 2017 г. по дело T-213/17 — El Corte Inglés/EUIPO
      (Дело C-151/18 P)
      (2018/C 392/03)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: El Corte Inglés SA (представител: J.L. Rivas Zurdo, abogado)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Elho Business & Sport Vertriebs GmbH
      С определение от 6 септември 2018 г. Съдът (девети състав) обявява жалбата за недопустима.


title: Дело T-402/18 R: Определение на председателя на Общия съд от 4 юли 2018 г. — Aquino и др./Парламент (Обезпечително производство — Институционално право — Стачка на устните преводачи — Мерки за мобилизиране на устните преводачи, приети от Европейския парламент — Молба за спиране на изпълнението — Молба за постановяване на временни мерки — Частична недопустимост — Претегляне на интересите)

text:
               29.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 392/31

      Определение на председателя на Общия съд от 4 юли 2018 г. — Aquino и др./Парламент
      (Дело T-402/18 R)
      ((Обезпечително производство - Институционално право - Стачка на устните преводачи - Мерки за мобилизиране на устните преводачи, приети от Европейския парламент - Молба за спиране на изпълнението - Молба за постановяване на временни мерки - Частична недопустимост - Претегляне на интересите))
      (2018/C 392/39)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: Roberto Aquino (Брюксел, Белгия) и други 30 жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложението към определението (представител: L. Levi, avocat)

         Ответник: Европейски парламент

         Предмет

      Молба на основание членове 278 и 279 ДФЕС с предмет, от една страна, спиране на изпълнението на решенията на Европейския парламент от 2 и 3 юли 2018 г. за мобилизиране на устните преводачи, както и на бъдещите решения за мобилизиране на устни преводачи за 5, 10 и 11 юли 2018 г., а от друга страна, да се разпореди на Парламента да ограничи за в бъдеще мобилизирането на устни преводачи

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.

                  2)

                  Не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело T-418/17: Решение на Общия съд от 13 септември 2018 г. — Eduard Meier/EUIPO — Calzaturificio Elisabet (Safari Club) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за регистрация на словна марка на Европейския съюз „Safari Club“ — По-ранната национална фигуративна марка „WS Walk Safari“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Сходство на знаците — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               29.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 392/28

      Решение на Общия съд от 13 септември 2018 г. — Eduard Meier/EUIPO — Calzaturificio Elisabet (Safari Club)
      (Дело T-418/17) (1)

      ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за регистрация на словна марка на Европейския съюз „Safari Club“ - По-ранната национална фигуративна марка „WS Walk Safari“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Сходство на знаците - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001))
      (2018/C 392/34)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Eduard Meier GmbH (Мюнхен, Германия) (представители: S. Schicker и M. Knitter, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (представител: J. Ivanauskas)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: Calzaturificio Elisabet Srl (Монте Урано, Италия)

         Предмет

      Жалба, подадена срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 2 май 2017 г. (преписка R 1158/2016-4), постановено в производство по възражение със страни Calzaturificio Elisabet и Eduard Meier

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 2 май 2017 г. (преписка R 1158/2016-4) в частта му, в която е уважено възражението срещу регистрацията на словната марка на Европейския съюз „Safari Club“ за стоките „чанти за стрелба“, „дрехи за лов, „облекло и ботуши за лов“.

                  2)

                  Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3)

                  Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 277, 21.8.2017 г.