title: Дело C-324/09: Решение на Съда (голям състав) от 12 юли 2011 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (Chancery Division), Обединеното кралство) — L'Oréal SA и др./eBay International AG и др. (Марки — Интернет — Предлагане за продажба на електронен пазар за потребители в Съюза на маркови стоки, предназначени от притежателя на марката за продажба в трети държави — Отстраняване на опаковките на посочените стоки — Директива 89/104/ЕИО — Регламент (ЕО) № 40/94 — Отговорност на оператора на електронен пазар — Директива 2000/31/ЕО (Директива за електронната търговия) — Налагане на съдебна забрана на този оператор — Директива 2004/48/ЕО (Директива относно упражняването на права върху интелектуалната собственост)

text:
               10.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/3

         Решение на Съда (голям състав) от 12 юли 2011 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (Chancery Division), Обединеното кралство) — L'Oréal SA и др./eBay International AG и др.
   (Дело C-324/09) (1)

   (Марки - Интернет - Предлагане за продажба на електронен пазар за потребители в Съюза на маркови стоки, предназначени от притежателя на марката за продажба в трети държави - Отстраняване на опаковките на посочените стоки - Директива 89/104/ЕИО - Регламент (ЕО) № 40/94 - Отговорност на оператора на електронен пазар - Директива 2000/31/ЕО (Директива за електронната търговия) - Налагане на съдебна забрана на този оператор - Директива 2004/48/ЕО (Директива относно упражняването на права върху интелектуалната собственост)
   2011/C 269/05
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   High Court of Justice (Chancery Division)

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie, Laboratoire Garnier et Cie, L'Oréal (UK) Limited

      Ответници: eBay International AG, eBay Europe SARL, eBay (UK) Limited, Stephan Potts, Tracy Ratchford, Marie Ormsby, James Clarke, Joanna Clarke, Glen Fox, Rukhsana Bi

      Предмет

   Преюдициално запитване — Тълкуване на член 5, параграф 1, буква а) и на член 7, параграфи 1 и 2 от Директива 89/104/ЕИО: Първа директива на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 40, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92), на член 9, параграф 1, буква a) и на член 13, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17 том 1, стр. 146), на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар („Директивата за електронната търговия“) (ОВ L 178, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 29, стр. 257) и на член 11 от Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (ОВ L 157, стр. 45; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 56) — Понятие „пускане на пазара“ — Мостри на парфюми и на козметични продукти, предназначени за безплатно предлагане на потребителите — Понятие „използване“ на марка — Регистриране от търговец на знак, идентичен на марка, при доставчик на услуги, управляващ интернет търсачка, така че след въвеждане на посочения знак като ключова дума на екрана автоматично да се появява интернет адреса (URL) на неговия уеб сайт, предлагащ стоки и услуги, които са идентични на обхванатите от марката

      Диспозитив

               1.

               Когато намиращи се в трета държава стоки, защитени с регистрирана в държава членка на Съюза марка или с марка на Общността и които преди това не са пускани в продажба в Европейското икономическо пространство или, когато това е марка на Общността, които преди това не са пускани в продажба в Съюза, се продават от икономически оператор на електронен пазар и без съгласието на притежателя на тази марка на потребител, който се намира на обхванатата от посочената марка територия, или са предмет на предложение за продажба или реклама на такъв пазар, насочена към потребители, намиращи се на тази територия, посоченият притежател може да се противопостави на тази продажба, на това предложение за продажба или на тази реклама по силата на правилата, предвидени в член 5 от Първа директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките, изменена със Споразумението за Европейското икономическо пространство от 2 май 1992 година или в член 9 от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността. Задължение на националните юрисдикции е да преценят във всеки отделен случай дали съществуват относими данни, въз основа на които да може да се направи изводът, че предложение за продажба или реклама, показана в електронен пазар, достъпен на посочената територия, е насочена към намиращи се на тази територия потребители.

               2.

               Доставката от притежателя на марка на оторизираните му дистрибутори на предмети, върху които е поставена тази марка, предназначени за демонстрация на потребителите в одобрените пунктове за продажба, както и на флакони с тази марка, от които могат да бъдат взети малки количества, за да бъдат подарени на потребителите като безплатни мостри, при липсата на доказателства в обратен смисъл не представлява пускане на пазара по смисъла на Директива 89/104 или на Регламент № 40/94.

               3.

               Член 5 от Директива 89/104 и член 9 от Регламент № 40/94 трябва да се тълкуват в смисъл, че притежателят на марка, по силата на изключителното право, което тя предоставя, може да се противопостави на продажбата на стоки като тези, предмет на делото в главното производство, поради това че продавачът е отстранил външната опаковка на тези стоки, когато това разопаковане води до липсата на основни сведения като тези относно самоличността на производителя или на лицето, отговорно за маркетинга на козметичния продукт. Когато отстраняването на външната опаковка не води до такава липса на сведения, притежателят на марката може въпреки това да се противопостави парфюм или козметичен продукт, носещ неговата марка, да се продава разопакован, ако установи, че отстраняването на опаковката е засегнало имиджа на продукта, а по този начин и репутацията на марката.

               4.

               Член 5, параграф 1, буква а) от Директива 89/104 и член 9, параграф 1, буква a) от Регламент № 40/94 трябва да се тълкуват в смисъл, че притежателят на марка има право да забрани на оператора на електронен пазар да рекламира продавани на посочения електронен пазар стоки с тази марка, като използва идентична с марката ключова дума, която този оператор е избрал в рамките на услуга за включване в каталог в интернет, когато тази реклама не дава възможност или дава само възможност трудно нормално информираният и разумно внимателен интернет потребител да установи дали посочените стоки са с произход от притежателя на марката или от икономически свързано с него предприятие, или напротив от трето лице.

               5.

               Операторът на електронен пазар не „използва“, по смисъла на член 5 от Директива 89/104 и член 9 от Регламент № 40/94, идентични или сходни с марки знаци, които се появяват в предложения за продажба, показвани на неговия сайт.

               6.

               Член 14, параграф 1 от Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (Директива за електронната търговия) трябва да се тълкува в смисъл, че той се прилага по отношение на оператор на електронен пазар, когато той не е имал активна роля, която да му позволи да се запознае или да контролира съхраняваните данни.
               Посоченият оператор има такава роля, когато оказва съдействие, изразяващо се в оптимизиране на представянето на съответните предложения за продажба или в рекламирането им.
               Когато операторът на електронен пазар не е имал активна роля в посочения в предходната алинея смисъл и когато поради това доставената от него услуга попада в приложното поле на член 14, параграф 1 от Директива 2000/31, той все пак не може да се ползва от предвиденото в тази разпоредба освобождаване от отговорност по дело, което може да приключи с осъдително решение за заплащане на вреди и пропуснати ползи, ако е бил запознат с факти или обстоятелства, въз основа на които полагащият дължимата грижа икономически оператор би трябвало да установи незаконността на съответните предложения за продажба и в случай на такова запознаване, не е действал експедитивно в съответствие с параграф 1, буква б) от посочения член 14.

               7.

               Член 11, трето изречение от Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост трябва да се тълкува в смисъл, че той изисква държавите членки да гарантират, че компетентните в областта на защитата на правата върху интелектуалната собственост национални юрисдикции могат да задължат оператор на електронен пазар да вземе мерки, които допринасят не само за преустановяването на нарушения на тези права от потребители на този пазар, но също и за предотвратяване на нови нарушения от този вид. Тези заповеди трябва да бъдат ефективни, пропорционални, възпиращи и не трябва да създават пречки пред законната търговия.

      (1)  ОВ C 267, 7.11.2009 г.


title: Дело C-470/06: Искане за даване на преюдициално заключение, представено от Trimeles Efeteion Athinon (Гърция) на 21 ноември 2006 г. — Konstantinos Xydias kai Sia OE/GlaxoSmithKline AEVE

text:
               27.1.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 20/3

         Искане за даване на преюдициално заключение, представено от Trimeles Efeteion Athinon (Гърция) на 21 ноември 2006 г. — Konstantinos Xydias kai Sia OE/GlaxoSmithKline AEVE
   (Дело C-470/06)
   (2007/C 20/04)
   Език на производството: гръцки
   Препращаща юрисдикция
   Trimeles Efeteion Athinon (Гърция)
   Страни в главното производство

      Ищец: Konstantinos Xydias kai Sia OE

      Ответник: GlaxoSmithKline AEVE
   Преюдициални въпроси

               1)

               Когато отказът на предприятие с господстващо положение да изпълни изцяло заявките на търговци на фармацевтични продукти на едро, е продиктуван от намерението му да ограничи износната им дейност и по такъв начин да намали вредите, нанесени му от паралелната търговия, представлява ли отказът per se злоупотреба по смисъла на член 82 ЕО? Свързан ли е отговорът на този въпрос с факта, че паралелната търговия носи големи печалби за търговците на едро поради ценовите разлики, произтичащи от намесата на държавата, в държавите-членки на Европейския съюз, тоест от факта, че на фармацевтичния пазар не са налице условия на истинска конкуренция, а има силна държавна намеса? На последно място, уместно ли е националният съдия да прилага по един и същи начин общностните конкурентноправни норми както към конкурентно функциониращи пазари, така и към тези, при които конкуренцията е нарушена поради намеса от страна на държавата?

               2)

               Ако Съдът счита, че поради посочените по-горе причини ограничаването на паралелната търговия не съставлява практика на злоупотреба във всеки случай, в който то е наложено от предприятие с господстващо положение, как може да се прецени дали е налице злоупотреба? По- специално:

               2.1)

               Уместно ли е да се използват за критерии процентното надвишаване на обичайното вътрешно потребление и/или загубите, понесени от предприятие с господстващо положение спрямо общия му оборот и общата му печалба? При положителен отговор на този въпрос, по какъв начин трябва да се определят процентният размер на надвишение и този на загубите (последният — определен като процент от оборота и общите печалби), над които въпросното поведение би могло да се квалифицира като злоупотреба?

               2.2)

               Подходящо ли е да се използва подход, основан на преценка на интересите и ако това е така кои са интересите, които подлежат на такава преценка? По-конкретно:

                           а)

                           свързан ли е отговорът на въпроса с факта, че крайният пациент-потребител получава ограничени финансови ползи от паралелната търговия?

                           б)

                           трябва ли да се отчита, и до каква степен, интереса на социалноосигурителните органи от по-евтини лекарствени продукти?

               2.3)

               Какви други критерии и подходи е уместно да се прилагат в настоящия случай?


title: Дело C-472/12: Решение на Съда (десети състав) от 17 юли 2014 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione — Италия) — Panasonic Italia SpA, Panasonic Marketing Europe GmbH, Scerni Logistics S.r.l./Agenzia delle Dogane di Milano (Преюдициално запитване — Регламент (ЕИО) № 2658/87 — Обща митническа тарифа — Тарифно класиране — Комбинирана номенклатура — Позиции 8471 и 8528 — Плазмени екрани — Функция на компютърен екран — Потенциална функция на телевизионен екран след въвеждане на видеокарта)

text:
               15.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/5

         Решение на Съда (десети състав) от 17 юли 2014 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione — Италия) — Panasonic Italia SpA, Panasonic Marketing Europe GmbH, Scerni Logistics S.r.l./Agenzia delle Dogane di Milano
   (Дело C-472/12) (1)

   ((Преюдициално запитване - Регламент (ЕИО) № 2658/87 - Обща митническа тарифа - Тарифно класиране - Комбинирана номенклатура - Позиции 8471 и 8528 - Плазмени екрани - Функция на компютърен екран - Потенциална функция на телевизионен екран след въвеждане на видеокарта))
   2014/C 315/07
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Corte suprema di cassazione

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Panasonic Italia SpA, Panasonic Marketing Europe GmbH, Scerni Logistics S.r.l.

      Ответник: Agenzia delle Dogane di Milano

      Диспозитив

               1)

               За целите на тарифното класиране по Комбинираната номенклатура, съдържаща се в приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа, изменен и допълнен последователно с Регламент (ЕО) № 2388/2000 на Комисията от 13 октомври 2000 г., Регламент (ЕО) № 2031/2001 на Комисията от 6 август 2001 г., Регламент (ЕО) № 1832/2002 на Комисията от 1 август 2002 г. и Регламент (ЕО) № 1789/2003 на Комисията от 11 септември 2003 г., на екрани, притежаващи разглежданите в главното производство обективни характеристики, следва да се вземе предвид присъщото предназначение на същите да възпроизвеждат, от една страна, данни от автоматична машина за обработка на информация, и от друга страна, композитни видеосигнали. Такива екрани трябва да бъдат класирани в подпозиция 8471 60 90 от тази номенклатура, ако се използват изключително или главно в система за автоматична обработка на информация по смисъла на забележка 5, Б, буква a) от глава 84 от Комбинираната номенклатура, или, ако това не е така, в подпозиция 8528 21 90 от тази номенклатура, като запитващата юрисдикция следва да определи въз основа на обективните характеристики на разглежданите в главното производство екрани, и по-специално на посочените в обяснителните бележки към позиция 8471 от Хармонизираната система, установена с Международната конвенция относно Хармонизираната система за описание и кодиране на стоките, подписана в Брюксел на 14 юни 1983 г. и протокола за изменението ѝ от 24 юни 1986 г., и в частност точки 1 — 5 от частта от глава I, Г от тази система, посветена на единиците индикатори на автоматични машини за обработка на информация.

               2)

               Регламент (ЕО) № 754/2004 на Комисията от 21 април 2004 година относно класирането на определени стоки в Комбинираната номенклатура не може да се приложи с обратна сила.

      (1)  ОВ C 399, 22.12.2012 г.


title: Дело C-321/12: Преюдициално запитване, отправено от Centrale Raad van Beroep (Нидерландия) на 2 юли 2012 г. — F. van der Helder и D. Farrington/College voor zorgverzekeringen (Cvz)

text:
               22.9.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 287/21

         Преюдициално запитване, отправено от Centrale Raad van Beroep (Нидерландия) на 2 юли 2012 г. — F. van der Helder и D. Farrington/College voor zorgverzekeringen (Cvz)
   (Дело C-321/12)
   2012/C 287/39
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Centrale Raad van Beroep

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: F. van der Helder, D. Farrington

      Ответник: College voor zorgverzekeringen (Cvz)

      Преюдициален въпрос

   Дали под „законодателство[, съгласно което лицата с право на пенсия са завършили] най-дълъг осигурителен период“ в член 28, параграф 2, буква б) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 (1) се има предвид законодателството относно обезщетенията при болест и майчинство, законодателството относно обезщетенията за старост или цялото законодателство относно посочените в член 4 от този регламент клонове на социалното осигуряване, които са намерили приложение въз основа на дял II от регламента?

      (1)  Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социално осигуряване на заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (ОВ L 149, стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26).


title: Дело C-363/15 P: Жалба, подадена на 13 юли 2015 г. от Louis Vuitton Malletier срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 21 април 2015 г. по дело T-359/12 — Louis Vuitton Malletier/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Nanu-Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG

text:
               14.12.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 414/13

         Жалба, подадена на 13 юли 2015 г. от Louis Vuitton Malletier срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 21 април 2015 г. по дело T-359/12 — Louis Vuitton Malletier/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Nanu-Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG
   (Дело C-363/15 P)
   (2015/C 414/16)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Louis Vuitton Malletier (представители: P. Roncaglia, G. Lazzeretti, F. Rossi, N. Parrotta, avvocati)

      Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Nanu-Nana Handelsgesellschaft mbH für Geschenkartikel & Co. KG

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Съда:

               —

               да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз (втори състав) от 21 април 2015 г. по дело T-359/12, съобщено на жалбоподателя на 29 април 2015 г.,

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разноски, направени от жалбоподателя в настоящото производство,

               —

               да осъди Nanu-Nana да заплати съдебните разноски, направени от жалбоподателя в настоящото производство.

      Основания и основни доводи

               1.

               С настоящата жалба Louis Vuitton Malletier (наричано по-нататък „Louis Vuitton“ или „жалбоподателят“) иска от Съда да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз (втори състав) от 21 април 2015 г. по дело T-359/12 (наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което Общият съд отхвърля жалбата на Louis Vuitton срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 4 май 2012 г. по преписка R 1855/2011-1, с което е обявена за изцяло недействителна регистрацията на фигуративна марка на Общността № 370445 поради липса на отличителен характер.

               2.

               С настоящата жалба се твърди, че Общият съд е допуснал грешка, като е направил извода, че разпоредбата на член 7, параграф 1, буква б) от Регламента относно марката на Общността (1) е приложима за спорната марка, както и като е заключил, че разпоредбите на член 7, параграф 3 и член 52, параграф 2 от Регламента относно марката на Общността не се прилагат към настоящия случай.

               3.

               Първо, като потвърждава решението на апелативния състав, с което спорната марка е обявена за недействителна, тъй като не е отличителна по своето естество, Общият съд нарушава правилата относно тежестта на доказване в производството по обявяване на недействителност.

               4.

               По-специално, жалбоподателят поддържа, че за да се съобрази с принципите на презумпцията за действителност, от която се ползват регистрираните марки на Общността, и на разпределянето на тежестта на доказване в производствата по обявяване на недействителност, Общият съд е трябвало да отмени обжалваното решение въз основа на факта, че Nanu-Nana не е доказало обстоятелствата, за които носи тежестта на доказване, тъй като не е било в състояние да докаже какви са били правилата и обичаите в съответния сектор към датата на подаване на заявката за спорната марка и следователно, че спорната марка не се е отклонявала значително от тях.

               5.

               Второ, като изисква да се представят доказателствата за придобит отличителен характер за всяка държава членка на Европейския съюз, Общият съд очевидно нарушава решението на Съда на ЕС по дело Lindt, съгласно което „макар наистина […] придобиването на отличителен характер от марката чрез използването ѝ трябва да бъде доказано за частта от Съюза, в която първоначално не е имала такъв характер, би било прекомерно да се изисква това да бъде доказано за всяка държава членка, взета поотделно“ (вж. решение от 24 май 2012 г., Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli/СХВП, C-98/11 P, EU:C:2012:307, т. 62).

               6.

               По-специално, жалбоподателят отбелязва, че ако Общият съд бе приложил правилно решението на Съда на ЕС по делото Lindt, той щеше да стигне до заключението, че спорната марка е придобила отличителен характер чрез използване и следователно щеше да отмени решението на апелативния състав в тази му част.

               7.

               С оглед на гореизложеното, жалбоподателят иска от Съда да отмени обжалваното съдебно решение и да осъди СХВП и Nanu-Nana да заплатят съдебните разноски, направени от жалбоподателя в настоящото производство.

      (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (OB L 78, стр. 1).


title: Дело T-484/14: Жалба, подадена на 26 юни 2014 г.  — Monthisa Residencial/Комисия.

text:
               11.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 261/52

         Жалба, подадена на 26 юни 2014 г. — Monthisa Residencial/Комисия.
   (Дело T-484/14)
   2014/C 261/82
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Monthisa Residencial, SA (Мадрид, Испания) (представители: F. de Artíñano Rodríguez de Torres и J. Martínez Muro, abogados)

      Ответник: Европейска Комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение, доколкото то квалифицира съвкупността от мерки, които според посоченото в него съставляват т. нар. испанска система за финансов лизинг, като нова и несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ,

               —

               при условията на евентуалност, да отмени членове 1 и 4 от обжалваното решение, които определят инвеститорите от обединенията по икономически интереси (ОИИ) като бенефициери на предполагаемите помощи и като единствени адресати на разпореждането за възстановяване,

               —

               при условията на евентуалност, да отмени член 4 от обжалваното решение, доколкото с него се разпорежда възстановяването на предполагаемите помощи в нарушение на общите принципи на Европейския съюз,

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски по това производство.

      Правни основания и основни доводи

   Правните основания и основните доводи са сходни с вече изложените по дело T-700/13, Bankia/Комисия
   По-специално се твърди, че не са спазени член 107, параграф 1 ДФЕС и общият принцип на правото на Европейския съюз за защита на оправданите правни очаквания.


title: Дело C-57/08 P: Решение на Съда (пети състав) от 11 декември 2008 г. — Gateway, Inc./Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни), Fujitsu Siemens Computers GmbH (Обжалване — Марка на Общността — Регламент (ЕО) № 40/94 — Член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 — По-ранни марки, съдържащи словния знак GATEWAY — Словен знак ACTIVY Media Gateway — Липса на прилика между знаците — Липса на вероятност от объркване — Вземане предвид известността на по-ранните марки при цялостната преценка на конфликтните знаци)

text:
               7.2.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 32/10

         Решение на Съда (пети състав) от 11 декември 2008 г. — Gateway, Inc./Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни), Fujitsu Siemens Computers GmbH
   (Дело C-57/08 P) (1)

   (Обжалване - Марка на Общността - Регламент (ЕО) № 40/94 - Член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 - По-ранни марки, съдържащи словния знак „GATEWAY“ - Словен знак „ACTIVY Media Gateway“ - Липса на прилика между знаците - Липса на вероятност от объркване - Вземане предвид известността на по-ранните марки при цялостната преценка на конфликтните знаци)
   (2009/C 32/16)
   Език на производството: английски
   Страни

      Жалбоподател: Gateway, Inc. (представител: C. R. Jones, Solicitor)

      Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: A. Folliard-Monguiral), Fujitsu Siemens Computers GmbH
   Предмет
   Жалба, подадена срещу решението на Първоинстанционния съд (пети състав) от 27 ноември 2007 г. по дело T-434/05, Gateway, Inc./СХВП, с което Първоинстанционният съд е отхвърлил жалба за отмяна, подадена от притежателя на словните и фигуративни общностни и национални марки, които съдържат словния елемент „GATEWAY“ за стоки, класирани в класове 9, 16, 35, 36, 37 и 38, срещу Решение R 1068/2004-1 на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (СХВП) от 14 септември 2005 г., с което се отхвърля подадената от жалбоподателя жалба срещу решението на отдела по споровете за отхвърляне на, направеното от него възражение срещу заявлението за регистрация на словната марка „ACTIVITY Media Gateway“ за стоки, класирани в класове 9, 35, 38 и 42
   Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Gateway Inc. да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 171, 5.7.2008 г.


title: Дело C-660/11: Преюдициално запитване, отправено от Tribunale Amministrativo Regionale per la Toscana (Италия) на 27 декември 2011 г. — Daniele Biasci и др./Ministero dell’Interno и Questura di Livorno

text:
               10.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/18

         Преюдициално запитване, отправено от Tribunale Amministrativo Regionale per la Toscana (Италия) на 27 декември 2011 г. — Daniele Biasci и др./Ministero dell’Interno и Questura di Livorno
   (Дело C-660/11)
   2012/C 73/32
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Toscana [Окръжен административен съд, Тоскана]

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Daniele Biasci, Alessandro Pasquini, Andrea Milianti, Gabriele Maggini, Elena Secenti, Gabriele Livi

      Ответник: Ministero dell’Interno [Министерство на вътрешните работи], Questura di Livorno [Дирекция на полицията, Ливорно]

      Преюдициални въпроси

               1.

               Трябва ли членове 43 ЕО и 49 от Договора за ЕО да се тълкуват в смисъл, че по принцип не допускат национална правна уредба като италианската по член 88 от консолидирания текст на законите за обществена сигурност, по силата на която „лиценз за осъществяването на дейност във връзка със залагания може да се предостави изключително на субекти, които са концесионери или са получили разрешение от страна на Министерства или други образувания, за което законът запазва възможността да организират или управляват дейностите, свързани със залагания, както и на субекти, упълномощени от концесионер или титуляр на разрешение по силата на същата концесия или разрешение“, и член 2, параграф 2б от Законодателен декрет № 40 от 25 март 2010 г., преобразуван със Закон № 73/2010, на основание на който „член 88 от консолидирания текст на законите за обществена сигурност съгласно Кралски указ № 773 от 18 юни 1931 г. и последващите му изменения се тълкува в смисъл, че предвиденият в него лиценз, когато е предоставен на търговско предприятие, осъществяващо провеждането и събирането на залагания в публични хазартни игри с парична печалба, следва да поражда действие единствено след като на притежателите на посочените предприятия е била предоставена съответна концесия за провеждането на такива игри и за събирането на такива залагания от Ministero dell’economia e delle finanze [Министерство на икономиката и финансите] — Amministrazione autonoma dei monopoli di Stato [Независимия административен орган за държавен монопол]“?

               2.

               Трябва ли посочените членове 43 ЕО и 49 от Договора за ЕО да се тълкуват в смисъл, че по принцип не допускат и национална правна уредба като предвидената в член 38, параграф 2 от Законодателен декрет № 223 от 4 юли 2006 г., преобразуван със Закон № 248/2006 […] (1)?
               Въпросът, свързан със съвместимостта с посочените по-горе общностни принципи на цитирания член 38, параграф 2, има за предмет единствено онези части от споменатата разпоредба, в които: а) е предвидена обща насоченост към защита на концесиите, предоставени преди измененията в правната уредба; б) се въвеждат задължения за разкриването на нови пунктове и за спазването на определено отстояние от вече разпределените пунктове, в резултат от които всъщност би могло да се гарантира запазването на заварените търговски позиции. В допълнение, въпросът има за предмет общото тълкуване на цитирания член 38, параграф 2, направено от Amministrazione autonoma dei monopoli di Stato, което включва в договорите за концесия (член 23, параграф 3) споменатата клауза за прекратяване в случай на пряко или непряко осъществяване на трансгранични дейности от сходен характер.

               3.

               При утвърдителен отговор, ако посочените в предходните точки национални разпоредби се окажат в съответствие с общностната правна уредба, трябва ли член 49 от Договора за ЕО да се тълкува в смисъл, че при ограничаване на свободното предоставяне на услуги поради съображения от общ интерес следва предварително да се проверява дали този общ интерес вече не е бил взет предвид в достатъчна степен по силата на разпоредбите, контрола и проверките, на които се подчинява доставчикът на услуги в държавата, в която е установен?

               4.

               При утвърдителен отговор съгласно съдържанието на предната точка трябва ли при разглеждането на пропорционалността на такова ограничение запитващата юрисдикция да взема предвид обстоятелството, че приложимите разпоредби в държавата, в която е установен доставчикът на услуги, предвиждат контрол с еднакъв или дори по-висок интензитет от този на контрола, прилаган в държавата, в която се осъществяват доставките на услуги?

      (1)  Пропуска се частта от въпроса, която възпроизвежда пълния текст на посочената разпоредба, публикуван в GU бр. 153 от 4 юли 2006 г.


title: Дело C-470/08: Решение на Съда (пети състав) от 21 януари 2010 г. (преюдициално запитване от Gerechtshof te Arnhem, Нидерландия) — K. van Dijk/Gemeente Kampen (Обща селскостопанска политика — Интегрирана система за администриране и контрол на някои схеми за подпомагане — Регламент (ЕО) № 1782/2003 — Схема на единно плащане — Прехвърляне на правата на плащане — Изтичане на договора за аренда — Задължения на арендатора и на арендодателя)

text:
               13.3.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 63/13

         Решение на Съда (пети състав) от 21 януари 2010 г. (преюдициално запитване от Gerechtshof te Arnhem, Нидерландия) — K. van Dijk/Gemeente Kampen
   (Дело C-470/08) (1)

   (Обща селскостопанска политика - Интегрирана система за администриране и контрол на някои схеми за подпомагане - Регламент (ЕО) № 1782/2003 - Схема на единно плащане - Прехвърляне на правата на плащане - Изтичане на договора за аренда - Задължения на арендатора и на арендодателя)
   2010/C 63/20
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Gerechtshof te Arnhem

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: K. van Dijk

      Ответник: Gemeente Kampen

      Предмет

   Преюдициално запитване — Gerechtshof te Arnhem — Тълкуване на Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители и за изменение на Регламенти (ЕИО) № 2019/93, (ЕО) № 1452/2001, (ЕО) № 1453/2001, (ЕО) № 1454/2001, (ЕО) № 1868/94, (ЕО) № 1251/1999, (ЕО) № 1254/1999, (ЕО) № 1673/2000, (ЕИО) № 2358/71 и (ЕО) № 2529/2001 (ОВ L 270, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 49, стр. 177) и на Регламент (ЕО) № 795/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за определяне на подробни правила за прилагането на схемата за единно плащане, предвидена в Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители (ОВ L 141, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 56, стр. 193) — Интегрирана система за администриране и контрол на някои схеми за подпомагане — Схема на единно плащане — Прехвърляне на правата на плащане — Задължения на арендатора и на арендодателя

      Диспозитив

   Общностното право не задължава арендатора да върне на арендодателя след изтичането на договора за аренда отдадените под аренда земи заедно с правата на плащане, учредени във връзка с тези земи или отнасящи се до тях, нито го задължава да му заплати обезщетение.

      (1)  ОВ C 6, 10.1.2009 г.


title: Дело T-402/06: Иск, предявен на 27 декември 2006 г. — Испания/Комисия

text:
               24.2.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 42/35

         Иск, предявен на 27 декември 2006 г. — Испания/Комисия
   (Дело T-402/06)
   (2007/C 42/62)
   Език на производството: испански
   Страни

      Ищец: Кралство Испания [представител: Sr.J.M.Rodríguez Cárcamo]

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищеца

               —

               Да се отмени Решение С(2006) 5105 на Комисията от 20 октомври 2006 година, с което се намалява размера на помощта от Кохезионния фонд за осем проекта, които се осъществяват на територията на Автономната област Каталония;

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Настоящият иск е срещу Решение С(2006) 5105 на Комисията от 20 октомври 2006 година, с което се намалява размера на помощта от Кохезионния фонд за осем проекта, които се осъществяват на територията на Автономната област Каталония, както следва:

               —

               № 2001.ES.16.C.PE.058 (проект за разширяване на пречиствателната станция на Besos и за биологично пречистване).

               —

               № 2003.ES.16.C.PE.005 (проект за инфраструктури за саниране на малките градски агломерации на Каталония).

               —

               № 2001.ES.16.C.PE.054 (проект за пречистване, обработка на калта и повторно използване на отпадните градски води на Каталония).

               —

               № 2000.ES.16.C.PE.112 (проект за саниране и пречистване във водния басейн на река Ebro: Monzón, Caspe и вътрешните басейни на Каталония).

               —

               № 2002.ES.16.C.PE.006 (проект за завод за обезсоляване на морска вода в делтата на Tordera).

               —

               № 2001.ES.16.C.PE.055 (проект за строеж и приспособяване на инфраструктури за преработка на общински отпадъци в Каталония).

               —

               № 2001.ES.16.C.PE.057 (проект за заводи за преработка на общински отпадъци в околиите Urgell, Pallars Jussà и Conca de Barberà).

               —

               № 2002.ES.16.C.PE.041 (проект за създаване и подобряване на мрежата от инфраструктури за преработка на общински отпадъци в Каталония).

         В обжалваното решение ответната страна е приложила корекция възлизаща на 2 % от финансовото участие на Общността (85 %) в проект № 2001.ES.16.C.PE.058, затова че управляващото дружество е фактурирало разходи, които не са допустими.
   Колкото до останалите проекти, Комисията, като е взела под внимание прилагането на системата на „средни цени“ и на критерия за „опит в предходни строителни дейности“, е решила да приложи финансова корекция от 100 % от общностната разлика в смисъл на финансово участие на Общността, между избраните оферти и тези, които са преизчислени договор по договор.
   В подкрепа на своите искания, държавата ищец изтъква като основен аргумент погрешното тълкуване на член 30, параграф 1 от Директива 93/37/ЕИО (1) и на член 36, параграфи 1 и 2 от Директива 92/50/ЕИО (2), доколкото в обжалваното решение се приема, че прилагането на системата за средни цени при анализа на „икономически най-изгодната оферта“ по одобрените проекти нарушава принципа на равно третиране, като дискриминира офертите с твърде ниска цена спрямо такива с по-висока цена.
   Като допълнителен аргумент се изтъква също и нарушението на разпоредбата на член H параграф 2 от Приложение II към Регламент (ЕО) № 1164/94 (3), поради неспазване на принципите на пропорционалност и добра администрация.
   Колкото се отнася в частност до проекта за разширяване на пречиствателната станция на Beso, се изтъква също и нарушението на член 17 от Регламент (ЕО) № 1386/2002 (4), поради липсата на действителни нередности и освен това, на принципа на субсидиарност, признат от Регламента.

      (1)  Директива 93/37/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година за съгласуване на процедурите по възлагане на обществени поръчки за строителство (ОВ L 111 от 30.4.1994 г., стр. 115).

      (2)  Директива 92/50/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за услуги (ОВ L 209 от 24.7.1992 г., стр. 1).

      (3)  Регламент 1164/94/ЕО на Съвета от 16 май 1994 година относно създаването на Кохезионен фонд (ОВ L 130 от 25.5.1994, стр. 1).

      (4)  Регламент 1386/2002/ЕО на Комисията от 29 юли 2002 година относно определянето на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 1164/94 на Съвета по отношение на системите на управление и контрол на помощта, предоставяна от Кохезионния фонд и процедурата за извършване на финансови корекции (ОВ L 201 от 31.7.2002, стр. 5).


title: Дело C-330/09: Иск, предявен на 17 август 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Република Австрия

text:
               26.9.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 233/13

         Иск, предявен на 17 август 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Република Австрия
   (Дело C-330/09)
   2009/C 233/22
   Език на производството: немски

      Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: G. Braun и M. Adam)

      Ответник: Република Австрия

      Искания на ищеца

               —

               Да се установи, че Република Австрия е нарушила задълженията си по Директива 2006/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 май 2006 година относно задължителния одит на годишните счетоводни отчети и консолидираните счетоводни отчети, за изменение на Директиви 78/660/ЕИО и 83/349/ЕИО на Съвета и за отмяна на Директива 84/253/ЕИО на Съвета (1), като не е приела всички законови и административни разпоредби, необходими за транспониране на директивата, съответно като не е съобщила на Комисията всички тези разпоредби.

               —

               да се осъди Република Австрия да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Срокът за транспониране на директивата е изтекъл на 29 юни 2008 г. Към момента на подаване на настоящата жалба ответникът все още не е взел необходимите за транспониране на директивата марки или във всеки случай не ги е съобщил на Комисията.

      (1)  ОВ L 157, S. 87


title: Дело T-615/13: Жалба, подадена на 20 ноември 2013 г. — AIC/СХВП — ACV Manufacturing (Топлообменници)

text:
               25.1.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 24/34

         Жалба, подадена на 20 ноември 2013 г. — AIC/СХВП — ACV Manufacturing (Топлообменници)
   (Дело T-615/13)
   2014/C 24/64
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: AIC S.A. (Гдиня, Полша) (представител: J. Radłowski, адвокат)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: ACV Manufacturing (Сенеф, Белгия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на трети апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 10 септември 2013 г., постановено по преписка R 291/2012-3,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски, направени в настоящото производство, и разноските, направени в производството пред апелативния състав.

      Правни основания и основни доводи

      Регистриран промишлен дизайн на Общността, предмет на искане за обявяване на недействителност: промишлен дизайн за продукт, описан като „топлообменници“ — регистриран промишлен дизайн на Общността № 1 618 703-0001.

      Притежател на промишления дизайн на Общността: жалбоподателят.

      Страна, която иска обявяване на недействителността на промишления дизайн на Общността: другата страна в производството пред апелативния състав.

      Основания на искането за обявяване на недействителност: твърди се, че промишленият дизайн не отговаря на условията, определени от член 4, параграфи 1 и 2, във връзка с членове 5 и 6, и по-специално с член 8, параграфи 1 и 2 от Регламента относно промишления дизайн на Общността.

      Решение на отдела по отмяна: обявява спорния регистриран промишлен дизайн за недействителен.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 25, параграф 1, буква б) във връзка с член 4, параграф 2 от Регламента относно промишления дизайн на Общността.


title: Дело C-204/14: Преюдициално запитване от Tatabányai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 23 април 2014 г.  — István Tivadar Szabó/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága

text:
               28.7.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 245/4

         Преюдициално запитване от Tatabányai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 23 април 2014 г. — István Tivadar Szabó/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága
   (Дело C-204/14)
   2014/C 245/06
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Tatabányai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: István Tivadar Szabó

      Ответник: Nemzeti Adó és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága

      Преюдициални въпроси

               1)

               Задължен ли е националният съд, при осъществяване на съдебен контрол в рамките на административно дело, образувано по жалба на лице, засегнато от издаден от административен орган на държава членка акт, да провери дали националните разпоредби, на които е основан административният акт, противоречат на разпоредба от правото на Съюза, която е пряко приложима и освен това е относима към конкретния случай?

               2)

               При положителен отговор на първия въпрос, длъжен ли е националният съд да осъществи тази проверка служебно или само ако някоя от страните изрично посочи, че е налице нарушение на правото на Съюза?

               3)

               Следва ли член 26, параграф 2 ДФЕС, член 35 ДФЕС и член 56 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба на държава членка като съдържащата се в членове 24/С и 24 D от Закона за общото данъчно производство, съгласно която унгарско търговско дружество, което осъществява дейността си отчасти на територията на други държави — членки на Европейския съюз, не може да назначи на управителна длъжност унгарски гражданин, който е участвал в управлението на друго унгарско търговско дружество, извършващо дейност на вътрешния пазар, само поради обстоятелството, че последното е натрупало данъчни задължения, макар за това да не носи вина посоченият унгарски гражданин в качеството си на тогавашен участник в управлението?


title: Дело C-187/11: Определение на председателя на Съда от 6 юли 2011 г. (преюдициално запитване от Tribunale di Treviso — Италия) — Procura della Repubblica/Elena Vermisheva

text:
               10.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/39

         Определение на председателя на Съда от 6 юли 2011 г. (преюдициално запитване от Tribunale di Treviso — Италия) — Procura della Repubblica/Elena Vermisheva
   (Дело C-187/11) (1)

   2011/C 269/85
   Език на производството: италиански
   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 211, 16.7.2011 г.


title: Дело C-394/05: Решение на Съда (пети състав) от 24 май 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Директива 2000/53/ЕО — Излезли от употреба превозни средства — Член 3, параграф 5, член 5, параграф 1, член 7, параграф 2, както и член 8, параграф 3 и 4 — Неправилно транспониране)

text:
               7.7.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 155/4

         Решение на Съда (пети състав) от 24 май 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република
   (Дело C-394/05) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директива 2000/53/ЕО - Излезли от употреба превозни средства - Член 3, параграф 5, член 5, параграф 1, член 7, параграф 2, както и член 8, параграф 3 и 4 - Неправилно транспониране)
   (2007/C 155/05)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: D. Recchia и M. Konstantinidis, agents)

      Ответник: Италианска република (представители: I. M. Braguglia и P. Gentili, agents)
   Предмет
   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Нарушение на членове 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10 и 12 от Директива 2000/53/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 септември 2000 година относно излезлите от употреба превозни средства (ОВ L 269, стр. 34)
   Диспозитив

               1)

               Като приема Decreto legislativo № 209 от 24 юни 2003 година, който транспонира неправилно в националното право разпоредбите на Директива 2000/53/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 септември 2000 година относно излезлите от употреба превозни средства, Италианската република е нарушила задълженията си по член 3, параграф 5, член 5, параграф 1, член 7, параграф 2, буква а), алинея втора, както и по член 8, параграф 3 и 4 от тази директива.

               2)

               Италианската република се осъжда да заплати разноските.

      (1)  ОВ C 22, 28.1.2006 г.


title: Дело F-17/14: Жалба, подадена на 4 март 2014 г.  — ZZ/Парламент

text:
               16.6.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 184/41

         Жалба, подадена на 4 март 2014 г. — ZZ/Парламент
   (Дело F-17/14)
   2014/C 184/67
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представител: M. Casado García-Hirschfeld, avocat)

      Ответник: Европейски парламент

      Предмет на производството

   Отмяна на решението да не се предоставят три точки за заслуги на ответника в рамките на процедура по повишаване за 2012 г.

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на ОН от 3 юли 2013 г. относно разпределянето на точки за заслуги за 2012 г.,

               —

               да се отмени, ако е необходимо, решението от 6 декември 2013 г. за отхвърляне на административната жалба,

               —

               да се осъди ответника да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-701/14: Жалба, подадена на 22 септември 2014 г. — Niche Generics/Комисия

text:
               1.12.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/38

         Жалба, подадена на 22 септември 2014 г. — Niche Generics/Комисия
   (Дело T-701/14)
   (2014/C 431/61)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Niche Generics Ltd (Hitchin, Обединено кралство) (представители: E. Batchelor, M. Healy, Solicitors, и F. Carlin, Barrister)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението;

               —

               да отмени или във всеки случай да намали размера на глобата; и

               —

               да осъди Комисията да заплати собствените си разноски и разноските на жалбоподателя във връзка с настоящото производство.

      Правни основания и основни доводи

   С настоящата жалба жалбоподателят иска частична отмяна на Решение C(2014) 4955 окончателен на Комисията от 9 юли 2014 г. по преписка AT.39612 — Perindopril (Servier).
   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага единадесет правни основания.

               1.

               Първо правно основание, състоящо се в твърдението, че Комисията не е приложила правилно правния критерий за „обективна необходимост“ при преценката дали патентното споразумение между жалбоподателя и Servier попада в обхвата на член 101, параграф 1 ДФЕС.

               2.

               Второ правно основание, състоящо се в твърдението, че Комисията е нарушила принципа на равно третиране като не е приложила насоките на Регламента за групово освобождаване относно трансфера на технологии спрямо споразумението на жалбоподателя.

               3.

               Трето правно основание, състоящо се в твърдението, че Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото, като е определила споразумението като „нарушение поради целта“ на член 101, параграф 1 ДФЕС.

               4.

               Четвърто правно основание, състоящо се в твърдението, че Комисията е приложила погрешно собствения си критерий за „нарушение поради целта“ спрямо специфичните факти, свързани със жалбоподателя.

               5.

               Пето правно основание, състоящо се в твърдението, че Комисията е допуснала грешка при прилагането на правото, като е заключила, че последиците на споразумението нарушават конкуренцията.

               6.

               Шесто правно основание, при условията на евентуалност, състоящо се в твърдението, че Комисията да е допуснала грешка при прилагане на правото, като не е признала, че споразумението отговаря на критерия за изключване по член 101, параграф 3 ДФЕС.

               7.

               Седмо правно основание, състоящо се в твърдението, че Комисията е нарушила правото на жалбоподателя на защита и принципа на доброто управление, като е упражнила натиск при разследването си във връзка с документи, които се ползват със законна привилегия.

               8.

               Осмо правно основание, състоящо се в твърдението, че Комисията е нарушила принципа на равно третиране при изчисляването на глобата, като е третирала жалбоподателя по различен начин в сравнение със Servier, без това да е било обективно обосновано.

               9.

               Девето правно основание, състоящо се в твърдението, че при налагането на санкцията на жалбоподателя Комисията е нарушила принципа на пропорционалност, насоките си за определяне на глобите и предишната си утвърдена практика.

               10.

               Десето правно основание, състоящо се в твърдението, че Комисията е нарушила член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 (1), като е превишила максимума на санкцията от 10 % от общия размер на оборота.

               11.

               Единадесето правно основание, състоящо се в твърдението, че Комисията е нарушила задължението си да изложи мотиви съгласно член 296 ДФЕС за изчисленията си относно глобата и преценката си за тежестта на нарушението на жалбоподателя.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101 ДФЕС] и [102 ДФЕС] (OВ 2003 L 1, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).


title: Дело C-180/15: Решение на Съда (шести състав) от 8 септември 2016 г. (преюдициално запитване от Nacka tingsrätt — Mark- och miljödomstolen — Suède) — Borealis AB e.a./Naturvårdsverket (Преюдициално запитване — Схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Европейския съюз — Директива 2003/87/ЕО — Член 10а — Метод за безплатно разпределяне на квоти — Изчисляване на единния коефициент за междусекторна корекция — Решение 2013/448/ЕС — Член 4 — Приложение II — Валидност — Определяне на продуктовия показател за течни черни метали — Решение 2011/278/ЕС — Приложение I — Валидност — Член 3, буква в) — Член 7 — Член 10, параграфи 1—3 и 8 — Приложение IV — Безплатно разпределяне на квоти за консумацията и за подаването на топлинна енергия — Измерима топлинна енергия, подавана към частни жилища — Забрана за двойно отчитане на емисии и за дублирано разпределяне на квоти)

text:
               31.10.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 402/7

         Решение на Съда (шести състав) от 8 септември 2016 г. (преюдициално запитване от Nacka tingsrätt — Mark- och miljödomstolen — Suède) — Borealis AB e.a./Naturvårdsverket
   (Дело C-180/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Европейския съюз - Директива 2003/87/ЕО - Член 10а - Метод за безплатно разпределяне на квоти - Изчисляване на единния коефициент за междусекторна корекция - Решение 2013/448/ЕС - Член 4 - Приложение II - Валидност - Определяне на продуктовия показател за течни черни метали - Решение 2011/278/ЕС - Приложение I - Валидност - Член 3, буква в) - Член 7 - Член 10, параграфи 1—3 и 8 - Приложение IV - Безплатно разпределяне на квоти за консумацията и за подаването на топлинна енергия - Измерима топлинна енергия, подавана към частни жилища - Забрана за двойно отчитане на емисии и за дублирано разпределяне на квоти))
   (2016/C 402/09)
   Език на производството: шведски

      Запитваща юрисдикция

   Nacka tingsrätt — Mark- och miljödomstolen

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Borealis AB, Kubikenborg Aluminium AB, Yara AB, SSAB EMEA AB, Lulekraft AB, Värmevärden i Nynäshamn AB, Cementa AB, Höganäs Sweden AB

      Ответник: Naturvårdsverket

      Диспозитив

               1)

               При разглеждането на първия, втория и тринадесетия въпрос не се установяват никакви обстоятелства, които могат да засегнат валидността на член 15, параграф 3 от Решение 2011/278/ЕС на Комисията от 27 април 2011 година за определяне на валидни за целия Европейски съюз преходни правила за хармонизираното безплатно разпределяне на квоти за емисии съгласно член 10а от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета.

               2)

               При разглеждането на петия въпрос не се установяват никакви обстоятелства, които могат да засегнат валидността на приложение I към Решение 2011/278.

               3)

               Член 4 от Решение 2013/448/ЕС на Комисията от 5 септември 2013 година относно националните мерки за изпълнение за преходното безплатно разпределяне на квоти за емисии на парникови газове в съответствие с член 11, параграф 3 от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и приложение II към него са невалидни.

               4)

               Последиците от обявяването на невалидността на член 4 от Решение 2013/448 и на приложение II към него са ограничени във времето така, че от една страна, това обявяване да има действие едва след изтичането на срок от десет месеца от датата на постановяване на решението от 28 април 2016 г., Borealis Polyolefine и др. (C-191/14, C-192/14, C-295/14, C-389/14 и C-391/14—C-393/14, EU:C:2016:311), за да се позволи на Европейската комисия да приеме необходимите мерки, и от друга страна, до изтичането на този срок приетите на основание на невалидните разпоредби мерки да не могат да бъдат преразглеждани.

               5)

               Член 10а от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 година за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета, изменена с Директива 2009/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 година, и член 10, параграфи 1—3 и 8 от Решение 2011/278 трябва да се тълкуват в смисъл, че за да се избегне дублирано разпределяне, тези разпоредби допускат да не се разпределят квоти на подинсталация с топлинен показател, когато тя подава към частни жилища топлинната енергия, която е получила от подинсталация с горивен показател.

               6)

               Член 10, параграф 8 от Решение 2011/278 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска разпределянето на безплатни квоти за емисии на парникови газове на оператор за консумацията в подинсталация с топлинен показател на топлинна енергия, отчетена в рамките на подинсталация с горивен показател.

               7)

               Член 7 от Решение 2011/278 и приложение IV към него трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат при събирането на посочените в тези разпоредби данни държава членка да не вземе предвид всички емисии от производството на подавана към частни жилища от подинсталация с топлинен показател топлинна енергия, за да се избегне двойно отчитане.

               8)

               Член 10а, параграфи 1 и 4 от Директива 2003/87, изменена с Директива 2009/29, както и член 10, параграф 3 от Решение 2011/278 трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат да не се разпределят допълнителни безплатни квоти за емисиите от производството на измерима топлинна енергия чрез изгарянето на отпадни газове, генерирани от инсталация с показател за течни черни метали, доколкото количеството квоти, определено въз основа на топлинния показател, е по-малко от медианната стойност на историческите емисии от производството на тази топлинна енергия.

               9)

               Член 7 от Решение 2011/278 и приложение IV към него трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат при събирането на посочените в тези разпоредби данни държава членка да коригира цифровите данни, които е получила, по такъв начин, че емисиите парникови газове от изгарянето на отпадни газове от подинсталация с топлинен показател да се уеднаквят с тези от изгарянето на природен газ, доколкото продуктовият показател отчита емисиите от производството на отпадни газове.

               10)

               Член 3, буква в) от Решение 2011/278 трябва да се тълкува в смисъл, че понятието „подинсталация с топлинен показател“ включва дейността по подаване към паропроводна мрежа на измерима топлинна енергия от инсталация, включена в схемата за търговия с квоти за емисии на парникови газове, когато тази паропроводна мрежа може да се квалифицира като „инсталация или [друг] обект, която/който е извън рамките на Европейската схема за търговия с емисии“.

      (1)  ОВ C 205, 22.5.2015 г.


title: Решение на Съда от 17 октомври 2014 година по дело E-28/13 — LBI hf. срещу Merrill Lynch International Ltd (Член 30, параграф 1 от Директива 2001/24/ЕО — Ликвидация на кредитни институции — Приложимо право — Нищожност, унищожаемост или относителна недействителност на правни действия — Действия, регулирани от правото на друга държава от ЕИП)

text:
               7.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 150/10

         РЕШЕНИЕ НА СЪДА
   от 17 октомври 2014 година
   по дело E-28/13
   LBI hf. срещу Merrill Lynch International Ltd
   (Член 30, параграф 1 от Директива 2001/24/ЕО — Ликвидация на кредитни институции — Приложимо право — Нищожност, унищожаемост или относителна недействителност на правни действия — Действия, регулирани от правото на друга държава от ЕИП)
   (2015/C 150/10)
   По дело E-28/13, LBI hf. срещу Merrill Lynch International Ltd — МОЛБА до Съда по член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Районния съд на Рейкявик (Héraðsdómur Reykjavíkur), относно тълкуването на член 30, параграф 1 от Директива 2001/24/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно оздравяването и ликвидацията на кредитни институции — Съдът, в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen (съдия докладчик) и Páll Hreinsson, съдии, постанови на 17 октомври 2014 г. решение, чийто диспозитив гласи:

               1.

               Изразът „нищожност, унищожаемост или относителната недействителност на правни действия“ в член 30, параграф 1 от Директива 2001/24/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно оздравяването и ликвидацията на кредитни институции се отнася също до отмяна съгласно правото в областта на несъстоятелността на основание на разпоредби за отмяна като тези, съдържащи се в глава XX от от исландския Закон за несъстоятелността № 21/1991.

               2.

               Съгласно член 30, параграф 1, второ тире от Директива 2001/24/ЕО ползващото се лице трябва да докаже, че поради причини от материалноправен или процесуалноправен характер, правото, регулиращо действието, което уврежда всички кредитори, не предоставя или не предоставя повече възможност за оспорване на съответното действие.
               Трябва да се извърши конкретна преценка на въпросното специфично действие. Следователно, дори ако по принцип действието може да бъде оспорено съгласно правото на държавата от ЕИП, което го регулира, достатъчно е ползващото се лице да докаже, че условията за такова оспорване не са налице в конкретния случай.
               Трябва да се извърши преценка съгласно разпоредбите на държавата от ЕИП по произход дали ползващото се лице е доказало, че приложимото към действието право не предвижда никакви средства за оспорване.


title: Дело C-386/09: Определение на Съда (седми състав) от 15 септември 2010 г. (преюдициално запитване от Cour du travail de Bruxelles, Белгия) — Jhonny Briot/Randstad Interim, Sodexho SA, Съвет на Европейския съюз (Член 104, параграф 3, втора алинея от Процедурния правилник — Директива 2001/23/ЕО — Прехвърляне на предприятия — Гарантиране на правата на работниците и служителите — Неподновяване на срочен трудов договор на работник или служител, нает за временна заетост)

text:
               18.12.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 346/22

         Определение на Съда (седми състав) от 15 септември 2010 г. (преюдициално запитване от Cour du travail de Bruxelles, Белгия) — Jhonny Briot/Randstad Interim, Sodexho SA, Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-386/09) (1)

   (Член 104, параграф 3, втора алинея от Процедурния правилник - Директива 2001/23/ЕО - Прехвърляне на предприятия - Гарантиране на правата на работниците и служителите - Неподновяване на срочен трудов договор на работник или служител, нает за временна заетост)
   2010/C 346/36
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour du travail de Bruxelles

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Jhonny Briot

      Ответници: Randstad Interim, Sodexho SA, Съвет на Европейския съюз

      Предмет

   Преюдициално запитване — Cour du travail de Bruxelles — Тълкуване на член 1 (параграф 1), член 2 (параграф 1, буква а) и параграф 2, буква в), член 3 (параграф 1) и член 4 (параграф 1) от Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности (ОВ L 82, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 20) — Неподновяване на срочен трудов договор на работник или служител, нает за временна заетост, поради прехвърляне на предприятие — Възможност агенцията за временна заетост или, при липсата на такава, общностната институция, която ползва услугите на наети за временна заетост работници или служители, да бъде приравнена на „работодател прехвърлител“ — Възможност наетите за временна заетост работници или служители да бъдат изключени от гаранциите, предоставени от тази директива — Задължение или възможност на приобретателя да запази трудовото правоотношение

      Диспозитив

   При обстоятелства като тези в главното производство, когато срочният трудов договор на нает за временна заетост работник или служител е прекратен поради изтичането на уговорения срок в момент преди датата на прехвърляне на дейността, в която участва този работник или служител, неподновяването на посочения договор в резултат от прехвърлянето не нарушава забраната, предвидена в член 4, параграф 1 от Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности. Следователно не трябва да се счита, че към датата на това прехвърляне споменатият работник или служител, нает за временна заетост, продължава да е предоставен на разположение на предприятието ползвател.

      (1)  ОВ C 312, 19.12.2009 г.


title: Дело T-449/10: Определение на Общия съд от 9 ноември 2011 г. — ClientEarth и др./Комисия (Достъп до документи на институциите — Регламент (ЕО) № 1049/2001 — Мълчалив отказ на достъп — Правен интерес — Изрично решение, издадено след подаването на жалбата — Липса на основание за произнасяне)

text:
               7.1.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 6/17

         Определение на Общия съд от 9 ноември 2011 г. — ClientEarth и др./Комисия
   (Дело T-449/10) (1)

   (Достъп до документи на институциите - Регламент (ЕО) № 1049/2001 - Мълчалив отказ на достъп - Правен интерес - Изрично решение, издадено след подаването на жалбата - Липса на основание за произнасяне)
   2012/C 6/31
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: ClientEarth (Лондон, Обединено кралство); European Federation for Transport and Environment (T&E) (Брюксел, Белгия); European Environmental Bureau (EEB) (Брюксел); и BirdLife International (Брюксел) (представители: S. Hockman, QC, и P. Kirch, avocat)

      Ответник: Европейска комисия (представители: K. Herrmann и C. ten Dam)

      Предмет

   Искане за отмяна на мълчаливия отказ на Комисията от 20 юли 2010 г. по искането на жалбоподателите за достъп до определени документи във връзка с проектите на доклад за въздействието на целите на Европейския съюз в областта на биогоривата върху околната среда и световната търговия

      Диспозитив

               1.

               Отпаднало е основанието за произнасяне по съществото на жалбата.

               2.

               Осъжда Европейската комисия да понесе направените от нея съдебни разноски, както и разноските на ClientEarth, European Federation for Transport and Environment (T&E), European Environmental Bureau (EEB) и BirdLife International.

      (1)  ОВ C 346, 18.12.2010 г.


title: Дело C-10/11: Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Hamburg (Германия) на 10 януари 2011 г. — WEGO Landwirtschaftliche Schlachtstellen GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               16.4.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 120/4

         Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Hamburg (Германия) на 10 януари 2011 г. — WEGO Landwirtschaftliche Schlachtstellen GmbH/Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Дело C-10/11)
   2011/C 120/06
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Finanzgericht Hamburg

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: WEGO Landwirtschaftliche Schlachtstellen GmbH

      Ответник: Hauptzollamt Hamburg-Jonas

      Преюдициални въпроси

   Длъжна е ли митническата служба, която е компетентна да изплати възстановяването, да се съобрази с направената от митническото учреждение на износа последваща поправка на данните в клетка 2 от декларацията за износ, съответно от контролен екземпляр T 5 (1)?

      (1)  Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 302, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58).


title: Дело T-587/08: Жалба, подадена на 31 декември 2008 г.  — Fresh Del Monte Produce/Комисия

text:
               21.2.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 44/66

         Жалба, подадена на 31 декември 2008 г. — Fresh Del Monte Produce/Комисия
   (Дело T-587/08)
   (2009/C 44/113)
   Език на производството: английски
   Страни

      Жалбоподател: Fresh Del Monte Produce Inc. (George Town, Кайманови острови) (представители: B. Meyring, lawyer и E. Verghese, solicitor)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               да бъдат отменени членове 1, 2, 3 и 4 от Решение на Комисията C(2008) 5955 окончателен от 15 октомври 2008 г. по преписка COMP/39.188 — Банани, в частта, в която се отнася до него,

               —

               при условията на евентуалност, да бъде намалена съществено наложената на жалбоподателя, съгласно член 2 от това решение глоба,

               —

               при условията на евентуалност, да бъдат отменени членове 1 и 3 от това решение, в частта, която се отнася до него,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   С жалбата си на основание член 230 ЕО жалбоподателят иска отмяна на Решение на Комисията C(2008) 5955 окончателен, от 15 октомври 2008 г. (преписка COMP/39.188 — Банани) относно производство по член 81, параграф 1 EО, с което е прието, че той е солидарно отговорен за поведението на Internationale Fruchtimport Gesellscaft Weichert & Co. Комисията приема, че Weichert е нарушило член 81 EО, като е участвало в съгласувана практика изразяваща се в съгласуване на офертните цени на бананите, внасяни в осемте държави-членки от cеверноевропейската част на Общността. При условията на евентуалност той иска изменение на член 2 в) от Решението, в частта, в която на жалбоподателя е наложена глоба.
   В подкрепа на исканията си жалбоподателят сочи осем правни основания, изложени в четири части.
   В първата част жалбоподателят излага правните основания в подкрепа на искането му за отмяна на решението, с което е признат за солидарно отговорен за поведението на Weichert.
   Той излага първо, че Комисията е приложила неправилно член 81, параграф 1 ЕО и член 23, параграф 2, а) от Регламент № 1/2003 (1), като е приела, че жалбоподателят е солидарно отговорен за поведението на Weichert, въз основа на споразумение за дистрибуция и на непрякото му участие в Weichert, като ограничено отговорен съдружник (Kommanditist), тъй като нито едно от тези две обстоятелства (отделно или взети заедно) не е позволило на жалбоподателя да има решаващо влияние върху Weichert.
   Второ, жалбоподателят твърди, че Комисията е нарушила член 253 ЕО, като не е изложила мотиви защо приема, че жалбоподателят — дружество, което няма преки отношения с Weichert, следва да носи отговорност.
   Трето, той поддържа, че Комисията е нарушила правото на защита на жалбоподателя, като е отказала да разкрие относимо доказателство.
   Жалбоподателят излага второстепенни и алтернативни правни основания в подкрепа на искането му за отмяна на обжалваното решение в частта, в която се отнася до жалбоподателя и до Weichert. В тази част от жалбата си жалбоподателят излага четвъртото и петото правно основание.
   Четвъртото правно основание е изведено от неправилното прилагане на член 81 ЕО, поради факта, че Комисията приема, че Weichert е участвало в съгласувана практика с предмет ограничаване на конкуренцията.
   Петото правно основание е изведено от нарушаването на правото на защита на жалбоподателя, тъй като той не упражнил правото си да бъде изслушан в резултат на същественото разминаване между известието за нарушенията и решението в преписката на Комисията.
   В третата част на жалбата си (също при условията на евентуалност) жалбоподателят изтъква за всеки случай допълнителни правни основания в подкрепа на искането си за намаляване на наложената на жалбоподателя и на Weichert глоба в качеството им на солидарно отговорни. В тази част са изложени шестото и седмото правно основание.
   В шестото си правно основание жалбоподателят твърди, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката при определянето на размера на глобата, като не е оценила правилно тежестта на нарушението.
   Седмото правно основание е изведено от нарушение на член 23 от Регламент № 1/2003 и на принципа на защита на оправданите правни очаквания поради факта, че Комисията не е взела предвид сътрудничеството на Weichert по време на разследването.
   В четвъртата част от жалбата се иска отмяна на членове 1 и 3 от решението, в частта, която се отнася до жалбоподателя, въз основа на осмото правно основание, според което в тези членове е приложен неправилно член 81 ЕО, нарушен е член 7 от Регламент № 1/2003 и е нарушен член 253 ЕО.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (текст от значение за ЕИП) (ОВ 2003 г. L 1, стр. 1, Специално издание на български език 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).


title: Дело C-271/10: Преюдициално запитване, отправено от Raad van State van België на 31 май 2010 г. — Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA)/Кралство Белгия

text:
               28.8.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 234/22

         Преюдициално запитване, отправено от Raad van State van België на 31 май 2010 г. — Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA)/Кралство Белгия
   (Дело C-271/10)
   ()
   2010/C 234/36
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Raad van State van België

      Страни в главното производство

      Ищец: Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA)

      Ответник: Кралство Белгия

      Преюдициален въпрос

   Допуска ли член 5, параграф 1 от Директива 92/100/ЕИО (1) на Съвета от 19 ноември 1992 година относно правото на отдаване под наем и в заем и относно някои права, сродни на авторското право в областта на интелектуалната собственост, понастоящем член 6, параграф 1 от Директива 2006/115/ЕО (2) на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година за правото на отдаване под наем и в заем, както и за някои права, свързани с авторското право в областта на интелектуалната собственост, по силата на който авторите получават поне възнаграждение за отдаването в заем, национална разпоредба, която по отношение на възнаграждението предвижда предварително определена сума в размер на 1 евро на година за пълнолетно лице и в размер на 0,5 евро на година за непълнолетно лице?

      (1)  ОВ L 346, стр. 61; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 120.

      (2)  ОВ L 376, стр. 28; Специално издание на български език, глава 17, том 3, стр. 14.


title: Дело C-598/12: Определение на председателя на Съда от 22 ноември 2013 г.  — Европейска комисия/Република Полша, встъпили страни: Кралство Нидерландия, Федерална република Германия, Чешка република, Република Финландия, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия, Република Естония

text:
               7.4.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 102/28

         Определение на председателя на Съда от 22 ноември 2013 г. — Европейска комисия/Република Полша, встъпили страни: Кралство Нидерландия, Федерална република Германия, Чешка република, Република Финландия, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия, Република Естония
   (Дело C-598/12) (1)

   2014/C 102/39
   Език на производството: полски
   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 79, 16.3.2013 г.


title: Дело C-593/16: Преюдициално запитване от Landesgericht Korneuburg (Австрия), постъпило на 23 ноември 2016 г. — Admiral Casinos & Entertainment AG/Alexander Holiczky

text:
               3.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 104/24

         Преюдициално запитване от Landesgericht Korneuburg (Австрия), постъпило на 23 ноември 2016 г. — Admiral Casinos & Entertainment AG/Alexander Holiczky
   (Дело C-593/16)
   (2017/C 104/36)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Landesgericht Korneuburg

      Страни в главното производство

      Ищец: Admiral Casinos & Entertainment AG

      Ответник: Alexander Holiczky
   С определение на Съда от 7 февруари 2017 г. делото бе заличено от регистъра на Съда.


title: Дело C-388/07: Преюдициално запитване, отправено от High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Обединеното кралство) на 9 август 2007 г. — The Incorporated Trustees of the National Council for Ageing (Age Concern England)/Secretary of State for Business, Entreprise and Regulatory Reform

text:
               24.11.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 283/9

         Преюдициално запитване, отправено от High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Обединеното кралство) на 9 август 2007 г. — The Incorporated Trustees of the National Council for Ageing (Age Concern England)/Secretary of State for Business, Entreprise and Regulatory Reform
   (Дело C-388/07)
   (2007/C 283/16)
   Език на производството: английски
   Препращаща юрисдикция
   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court).
   Страни в главното производство

      Ищец: The Incorporated Trustees of the National Council for Ageing (Age Concern England).

      Ответник: Secretary of State for Business, Entreprise and Regulatory Reform.
   Преюдициални въпроси
   Във връзка с Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 г. за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (1) (наричана по-нататък „директивата“):
   1.   Национална възраст за пенсиониране и приложно поле на директивата

               i)

               Приложното поле на директивата разпростира ли се спрямо национални разпоредби, които позволяват на работодателите да уволняват работници или служители на възраст 65 г. или повече на основание пенсиониране?

               ii)

               Приложното поле на директивата разпростира ли се спрямо национални разпоредби, които позволяват на работодателите да уволняват работници или служители на възраст 65 г. или повече на основание пенсиониране, ако тези разпоредби са били установени след приемане на директивата?

               iii)

               С оглед на отговорите на въпроси i) и ii) по-горе

                           1)

                           член 109 и/или член 156 от Закона от 1996 г. и/или

                           2)

                           членове 30 и 7, във връзка с приложения 8 и 6 към Правилника, представляват ли национални разпоредби, регламентиращи възрастта за пенсия по смисъла на съображение 14?

         2.   Определението за пряка дискриминация въз основа на възраст: причина за оправдаване

               iv)

               Член 6, параграф 1 от директивата позволява ли на държавите-членки да приемат законодателство, с което се регламентира, че разлика в третирането на основание възраст не представлява дискриминация, ако е установено, че то е пропорционално средство за постигане на законосъобразна цел, или член 6, параграф 1 изисква от държавите-членки да определят видовете разлики в третирането, които могат да бъдат оправдани по този начин, чрез списък или друга мярка, подобна по форма и съдържание на член 6, параграф 1?

         3.   Критерии за оправдаването на пряката и непряката дискриминация

               v)

               Има ли съществена практическа разлика между критериите за оправдаване, установени в член 2, параграф 2 от директивата във връзка с непряката дискриминация, и критериите за оправдаване, установени в член 6, параграф 1 от директивата във връзка с пряката дискриминация на основание възраст, и в случай на положителен отговор — каква е тя?

      (1)  ОВ L 303, стр. 16.


title: Дело C-209/16 P: Жалба, подадена на 14 април 2016 г. от Федерална република Германия срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 4 февруари 2016 г. по дело T-620/11, GFKL Financial Services AG/Европейска комисия

text:
               20.6.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 222/6

         Жалба, подадена на 14 април 2016 г. от Федерална република Германия срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 4 февруари 2016 г. по дело T-620/11, GFKL Financial Services AG/Европейска комисия
   (Дело C-209/16 P)
   (2016/C 222/07)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: T. Henze и R. Kanitz, Bevollmächtigte)

      Други страни в производството: GFKL Financial Services AG, Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 4 февруари 2016 г. по дело T-620/11, доколкото с него жалбата му е отхвърлена като неоснователна,

               —

               да отмени на основание член 61, първа алинея от Статута на Съда Решението на Комисията от 26 януари 2011 г. C(2011)275 окончателен в производството по държавна помощ C 7/2010, приведена в действие от Германия Схема за пренасяне на данъчни загуби в случай на преструктуриране на предприятия в затруднение („Sanierungsklausel“),

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски пред Общия съд и Съда.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква едно-единствено основание.
   Било налице нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС. Общият съд неправилно преценил, че член 8c, параграф 1a от KStG, т.нар. клауза за преструктуриране, нямала селективен характер:

               —

               Т.нар. клауза за преструктуриране нямала prima facie селективен характер, тъй като не било налице отклонение от релевантната референтна система и тъй като тя била обща мярка, която може да бъде в полза на всяко предприятие, което се намира на територията на държавата членка.

               —

               Т.нар. клауза за преструктуриране била обоснована и от естеството и вътрешната структура на данъчната система. Клаузата за преструктуриране била обоснована, първо, с принципа за облагане съобразно данъчния капацитет, второ, с борбата срещу злоупотребите, по-специално предотвратяването на схемите за злоупотреби и, трето, с обективните разлики между вредоносно придобиване на дялове и придобиване на дялове с цел преструктуриране.


title: Дело T-62/14: Решение на Общия съд от 21 януари 2016 г. — BR IP Holder/СХВП — Greyleg Investments (HOKEY POKEY) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Общността „HOKEY POKEY“ — По-ранна нерегистрирана национална словна марка — Доказателства за използване — Право да се забрани използването на заявената марка — Член 8, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Право на държава членка — Задължение за мотивиране — Служебно отбелязване)

text:
               7.3.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 90/15

         Решение на Общия съд от 21 януари 2016 г. — BR IP Holder/СХВП — Greyleg Investments (HOKEY POKEY)
   (Дело T-62/14) (1)

   ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността „HOKEY POKEY“ - По-ранна нерегистрирана национална словна марка - Доказателства за използване - Право да се забрани използването на заявената марка - Член 8, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Право на държава членка - Задължение за мотивиране - Служебно отбелязване))
   (2016/C 090/20)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: BR IP Holder LLC (Canton, Масачузетс, САЩ) (представители: F. Traub, avocat, и C. Rohsler, Solicitor)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: I. Harrington)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Greyleg Investments Ltd (Baltonsborough, Обединено кралство)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 22 ноември 2013 г. (преписка R 1091/2012-4) относно производство по възражение между BR IP Holder LLC и Greyleg Investments Ltd.

      Диспозитив

               1)

               Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 22 ноември 2013 г. (преписка R 1091/2012-4).

               2)

               СХВП понася собствените си съдебни разноски, както и тези, направени от BR IP Holder LLC.

      (1)  ОВ C 142, 12.5.2014 г.


title: Дело T-41/05: Решение на Общия съд от 12 октомври 2011 г. — Alliance One International/Комисия (Конкуренция — Картели — Испански пазар на изкупуване и първична преработка на суров тютюн — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО — Определяне на цените и разпределяне на пазара — Глоби — Отговорност за неправомерното поведение — Максимален размер от 10 % от оборота — Възпиращ ефект — Смекчаващи обстоятелства)

text:
               26.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 347/26

         Решение на Общия съд от 12 октомври 2011 г. — Alliance One International/Комисия
   (Дело T-41/05) (1)

   (Конкуренция - Картели - Испански пазар на изкупуване и първична преработка на суров тютюн - Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО - Определяне на цените и разпределяне на пазара - Глоби - Отговорност за неправомерното поведение - Максимален размер от 10 % от оборота - Възпиращ ефект - Смекчаващи обстоятелства)
   2011/C 347/38
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Alliance One International, Inc., по-рано известно като Dimon Inc. (Danville, Вирджиния, Съединени американски щати) (представители: първоначално L. Bergkamp, H. Cogels, J. Dhont, M. Marañon Hermoso и A. Emch, впоследствие M. Odriozola Alén, J. Folguera Crespo, P. Vidal Martínez, M. Barrantes Diaz и A. João Vide, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално É. Gippini Fournier и F. Amato, впоследствие É. Gippini Fournier, N. Khan и J. Bourke)

      Предмет

   Искане за частична отмяна на Решение C(2004) 4030 окончателен на Комисията от 20 октомври 2004 година относно производство по прилагане на член 81, параграф 1 [ЕО] (преписка COMP/C.38.238/B.2 — Суров тютюн — Испания) и при условията на евентуалност искане за намаляване на размера на глобата, наложена на жалбоподателя с това решение.

      Диспозитив.

               1.

               Частта от глобата, наложена на Agroexpansión, SA в член 3 от Решение C(2004) 4030 окончателен на Комисията от 20 октомври 2004 година относно процедура по прилагане на член 81, параграф 1 [ЕО] (преписка COMP/C.38.238/B.2 — Суров тютюн — Испания), за заплащането на която Alliance One International, Inc. отговаря солидарно с Agroexpansión, се определя на 2 187 000 EUR.

               2.

               Отхвърля жалбата в останалата част.

               3.

               Alliance One International понася девет десети от собствените си разноски и девет десети от разноските на Европейската комисия, която следва да понесе една десета от собствените си разноски и една десета от направените от Alliance One International разноски.

      (1)  ОВ C 93, 16.4.2005 г.


title: Дело C-109/15 P: Жалба, подадена на 4 март 2015 г. от Marinos Nikolaou срещу определението, постановено от Общия съд (първи състав) на 16 октомври 2014 г. по дело T-331/13, Marinos Nikolaou/Комисия и Европейска централна банка

text:
               1.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 178/6

         Жалба, подадена на 4 март 2015 г. от Marinos Nikolaou срещу определението, постановено от Общия съд (първи състав) на 16 октомври 2014 г. по дело T-331/13, Marinos Nikolaou/Комисия и Европейска централна банка
   (Дело C-109/15 P)
   (2015/C 178/06)
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Жалбоподател: Marinos Nikolaou (представители: E. Efstathiou, K. Efstathiou и K. Liasidou, адвокати)

      Други страни в производството: Европейска комисия и Европейска централна банка

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят искат от Съда:

               —

               да отмени обжалваното определение,

               —

               да отмени решението на Общия съд да уважи възражението за недопустимост и по-специално заключението му, че „декларациите на Еврогрупата [...] не могат да се считат за актове, предназначени да произведат правно действие по отношение на трети лица“, а оттам и по отношение на жалбоподателя, както и че с оспорената декларация Еврогрупата „извършва най-общо резюме на определени мерки, за които е постигнато политическо споразумение с Република Кипър“,

               —

               да отмени обжалваното определение, с което република Кипър се упреква, че е намалила стойността на депозитите, без да се вменяват каквито и да било действия, актове или решения на Еврогрупата, на ответниците или на последните в рамките на Еврогрупата,

               —

               да отмени обжалваното определение в частта, в която жалбоподателят е осъден да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на своята жалба за отмяна, а именно:

               1.

               Обжалваното определение е засегнато от липса на мотиви и е постановено въз основа на погрешно тълкуване на фактическата и правна обстановка по отношение на институцията, която действително е приела решението за намаляване на стойността на депозитите „bail in“.

               2.

               Обжалваното определение е постановено в нарушение на общите принципи на правото, доколкото Общият съд е изопачил факта, че независимо от вида или форма на оспореното решение на Еврогрупата в настоящия случай, то остава обжалваем акт, срещу който може да се подаде жалба за отмяна.

               3.

               Обжалваното определение е опорочено, тъй като при постановяването му Общият съд не разгледал правните и фактически отношения между Европейската комисия, Европейската централна банка и Еврогрупата, нито факта, че съгласно принципа за Legal Causation и критерия за действителния автор актовете на Еврогрупата представляват актове на Европейската централна банка и на Европейската комисия, които са били длъжни да съобразят действията си с Договора и с протоколите на Европейския съюз, както и с вторичното и производно право.
               Така Общият съд не разгледал по същество доводите и исканията на жалбоподателя, вследствие на което неправилно отхвърлил жалбата за отмяна.

               4.

               В случай че настоящата жалба бъде уважена, жалбоподателят не следва да се осъжда да заплати разноските за настоящото производство, нито направените разноски в първоинстанционното производство.


title: Дело C-494/12: Решение на Съда (втори състав) от 21 ноември 2013 г. (преюдициално запитване от First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Обединено кралство) — Dixons Retail plc/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs (Директива 2006/112/ЕО — Данък върху добавената стойност — Доставка на стоки — Понятие — Използване на банкова карта, представляващо измама)

text:
               8.2.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 39/7

         Решение на Съда (втори състав) от 21 ноември 2013 г. (преюдициално запитване от First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Обединено кралство) — Dixons Retail plc/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
   (Дело C-494/12) (1)

   (Директива 2006/112/ЕО - Данък върху добавената стойност - Доставка на стоки - Понятие - Използване на банкова карта, представляващо измама)
   2014/C 39/11
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Dixons Retail plc

      Ответник: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

      Предмет

   Преюдициално запитване — First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Тълкуване на член 14, параграф 1 и на член 73 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7; поправки в ОВ L 74, 2011 г., стр. 3, и ОВ L 249, 2012 г., стр. 15) — Понятие „доставка на стоки“ — Доставка вследствие на покупка, извършена посредством неразрешено и измамно използване на кредитна карта

      Диспозитив

   Член 2, точка 1, член 5, параграф 1 и член 11, А, параграф 1, буква а) от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данък върху добавената стойност: единна данъчна основа, както и член 2, параграф 1, буква а), член 14, параграф 1 и член 73 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, трябва да се тълкуват в смисъл, че при обстоятелства като разглежданите в главното производство физическото предаване на стока на купувач, който използва чрез измама като разплащателно средство банкова карта, представлява „доставка на стоки“ по смисъла на посочените член 2, точка 1, член 5, параграф 1, член 2 параграф 1, буква а) и член 14, параграф 1, както и че при споменатото предаване плащането, извършено от трето лице в изпълнение на договор, сключен между последното и доставчика на стоката, с който това трето лице се задължава да заплати на този доставчик стоките, продадени от него на купувачи, използващи като разплащателно средство такава карта, представлява „насрещна престация“ по смисъла на посочените член 11, A, параграф 1, буква а) и член 73.

      (1)  ОВ C 26, 26.1.2013 г.


title: Дело T-49/14: Решение на Общия съд от 7 октомври 2015 г. — Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks/Комисия (Защитено географско указание — „Kołocz śląski“ или „Kołacz śląski“ — Процедура по заличаване — Правно основание — Регламент (ЕО) № 510/2006 — Регламент (ЕС) № 1151/2012 — Основания за заличаване — Основни права)

text:
               30.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 398/41

         Решение на Общия съд от 7 октомври 2015 г. — Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks/Комисия
   (Дело T-49/14) (1)

   ((Защитено географско указание - „Kołocz śląski“ или „Kołacz śląski“ - Процедура по заличаване - Правно основание - Регламент (ЕО) № 510/2006 - Регламент (ЕС) № 1151/2012 - Основания за заличаване - Основни права))
   (2015/C 398/51)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks eV (Берлин, Германия) (представители: I. Jung, M. Teworte-Vey, A. Renvert и J. Saatkamp, адвокати)

      Ответник: Европейска комисия (представители: J. Guillem Carrau и D. Triantafyllou)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение за изпълнение 2013/663/ЕС на Комисията от 14 ноември 2013 година относно отхвърлянето на искане за заличаване на наименование, вписано в Регистъра на защитените наименования за произход и защитените географски указания, предвидено в Регламент (ЕС) № 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета [Kołocz śląski/kołacz śląski (ЗГУ)] (ОВ L 306, стр. 40)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks eV да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 112, 14.4.2014 г.