title: Дело T-100/08 P: Определение на Общия съд от 6 май 2010 г. — Керелов/Комисия (Обжалване — Публична служба — Наемане на работа — Конкурс на общо основание — Отказ на директора на Европейската служба за подбор на персонала (EPSO) да даде на кандидат свързани с теста за достъп сведения и документ — Жалба, частично явно недопустима и частично явно неоснователна)

text:
               3.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 179/39

         Определение на Общия съд от 6 май 2010 г. — Керелов/Комисия
   (Дело T-100/08 P) (1)

   (Обжалване - Публична служба - Наемане на работа - Конкурс на общо основание - Отказ на директора на Европейската служба за подбор на персонала (EPSO) да даде на кандидат свързани с теста за достъп сведения и документ - Жалба, частично явно недопустима и частично явно неоснователна)
   2010/C 179/67
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Георги Керелов (Пазарджик, България) (представител: А. Керелов, адвокат)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: B. Eggers и K. Herrmann)

      Предмет

   Жалба срещу определение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 12 декември 2007 г. по дело Керелов/Комисия (F-110/07, непубликувано в Сборника), с която се иска отмяна на това определение

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Георги Керелов понася собствените си съдебни разноски, както и разноските на Европейската комисия за производството пред настоящата инстанция.

      (1)  ОВ C 69, 21.3.2009 г.


title: Дело T-494/14: Определение на Общия съд от 10 юни 2016 г. — Klymenko/Съвет (Жалба за отмяна — Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Украйна — Замразяване на средства — Списък на лицата, образуванията и органите, спрямо които се прилага замразяването на финансови средства и икономически ресурси — Включване на името на жалбоподателя — Срок за обжалване — Допустимост — Доказване на основателността на включването в списъка — Явно основателна жалба)

text:
               22.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 305/34

         Определение на Общия съд от 10 юни 2016 г. — Klymenko/Съвет
   (Дело T-494/14) (1)

   ((Жалба за отмяна - Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Украйна - Замразяване на средства - Списък на лицата, образуванията и органите, спрямо които се прилага замразяването на финансови средства и икономически ресурси - Включване на името на жалбоподателя - Срок за обжалване - Допустимост - Доказване на основателността на включването в списъка - Явно основателна жалба))
   (2016/C 305/47)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Oleksandr Klymenko (Киев, Украйна) (представители: M. Shaw, QC, и I. Quirk, barrister)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: A. Vitro и J.-P. Hix)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение за изпълнение 2014/216/ОВППС на Съвета от 14 април 2014 година за изпълнение на Решение 2014/119/ОВППС на Съвета от 5 март 2014 година относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна (ОВ L 111, 2014 г., стр. 91), и на Регламент за изпълнение (ЕС) № 381/2014 на Съвета от 14 април 2014 година за изпълнение на Регламент (ЕС) № 208/2014 относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна (ОВ L 111, 2014 г., стр. 33), в частта им, която се отнася до жалбоподателя

      Диспозитив

               1)

               Отменя Решение за изпълнение 2014/216/ОВППС на Съвета от 14 април 2014 година за изпълнение на Решение 2014/119/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна и Регламент за изпълнение (ЕС) № 381/2014 на Съвета от 14 април 2014 година за изпълнение на Регламент (ЕС) № 208/2014 относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна, доколкото се отнасят до г-н Oleksandr Klymenko.

               2)

               Осъжда Съвета на Европейския съюз да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на г-н Klymenko.

      (1)  ОВ C 292, 1.9.2014 г.


title: Дело T-252/06: Определение на Първоинстанционния съд от 12 юли 2007 г. — Beau/Комисия ( Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица — Професионално заболяване — Очевидно недопустима жалба )

text:
               22.9.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/10

         Определение на Първоинстанционния съд от 12 юли 2007 г. — Beau/Комисия
   (Дело T-252/06) (1)

   („Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица - Професионално заболяване - Очевидно недопустима жалба“)
   (2007/C 223/14)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: Marie-Yolande Beau (Париж, Франция) (представители: S. Rodrigues и C. Bernard-Glanz, avocats)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности (представители: J. Currall и K. Herrmann, agents)
   Предмет
   Жалба срещу решението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (трети състав), от 28 юни 2006 г., по дело Beau/Комисия (F-39/05, все още непубликувано в Recueil) за отмяна на това решение.
   Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Госпожа Beau ще понесе собствените си разноски, както и разноските направени от Комисията.

      (1)  ОВ C 281, 18.11.2006 г.


title: Дело C-229/15: Решение на Съда (десети състав) от 16 юни 2016 г. (преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny — Полша) — Minister Finansów/Jan Mateusiak (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност — Директива 2006/112/ЕО — Член 18, буква в) и членове 184 и 187 — Облагаеми сделки — Преустановяване на облагаемата икономическа дейност — Задържане на стоки, за които е приспаднат ДДС — Корекция на приспаданията — Период на корекция — Облагане на основание член 18, буква в) от Директива 2006/112 след изтичането на периода на корекция)

text:
               22.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 305/10

         Решение на Съда (десети състав) от 16 юни 2016 г. (преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny — Полша) — Minister Finansów/Jan Mateusiak
   (Дело C-229/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Данък върху добавената стойност - Директива 2006/112/ЕО - Член 18, буква в) и членове 184 и 187 - Облагаеми сделки - Преустановяване на облагаемата икономическа дейност - Задържане на стоки, за които е приспаднат ДДС - Корекция на приспаданията - Период на корекция - Облагане на основание член 18, буква в) от Директива 2006/112 след изтичането на периода на корекция))
   (2016/C 305/15)
   Език на производството: полски

      Запитваща юрисдикция

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Minister Finansów

      Ответник: Jan Mateusiak

      Диспозитив

   Член 18, буква в) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, изменена с Директива 2009/162/ЕС на Съвета от 22 декември 2009 г., трябва да се тълкува в смисъл, че задържането на стоки от данъчнозадължено лице след преустановяване на облагаемата му икономическа дейност, когато дължимият за тези стоки данък върху добавената стойност е подлежал на приспадане при тяхното придобиване, може да се третира като възмездна доставка на стоки и да бъде обложено с данък върху добавената стойност, ако е изтекъл периодът на корекция по член 187 от Директива 2006/112, изменена с Директива 2009/162.

      (1)  ОВ C 294, 7.9.2015 г.


title: Дело C-369/14: Решение на Съда (трети състав) от 16 юли 2015 г. (преюдициално запитване от Landgericht Köln — Германия) — Sommer Antriebs- und Funktechnik GmbH/Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG (Преюдициално запитване — Отпадъци от електрическо и електронно оборудване — Директива 2002/96/ЕО — Член 2, параграф 1 и член 3, буква a), както и приложения I A и I Б — Директива 2012/19/ЕС — Член 2, параграф 1, буква a), член 2, параграф 3, буква б) и член 3, параграф 1, букви a) и б), както и приложения I и II — Понятия за „електрическо и електронно оборудване“ и „електрически и електронни инструменти“ — Задвижващи механизми за гаражни врати)

text:
               21.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/11

         Решение на Съда (трети състав) от 16 юли 2015 г. (преюдициално запитване от Landgericht Köln — Германия) — Sommer Antriebs- und Funktechnik GmbH/Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG
   (Дело C-369/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Отпадъци от електрическо и електронно оборудване - Директива 2002/96/ЕО - Член 2, параграф 1 и член 3, буква a), както и приложения I A и I Б - Директива 2012/19/ЕС - Член 2, параграф 1, буква a), член 2, параграф 3, буква б) и член 3, параграф 1, букви a) и б), както и приложения I и II - Понятия за „електрическо и електронно оборудване“ и „електрически и електронни инструменти“ - Задвижващи механизми за гаражни врати))
   (2015/C 311/12)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Landgericht Köln

      Страни в главното производство

      Ищец: Sommer Antriebs- und Funktechnik GmbH

      Ответник: Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG

      Диспозитив

   Член 2, параграф 1 и член 3, буква а) от Директива 2002/96/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 януари 2003 година относно отпадъци от електрическо и електронно оборудване (ОЕЕО), както и точка 6 от приложение I А и точка 6 от приложение I Б към нея, от една страна, и член 2, параграф 1, буква а) и параграф 3, буква б), член 3, параграф 1, букви а) и б) от Директива 2012/19/ЕC на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно отпадъци от електрическо и електронно оборудване (ОЕЕО), както и точка 6 от приложение I и точка 6 от приложение II към нея, от друга страна, трябва да се тълкуват в смисъл, че задвижващи механизми за гаражни врати като разглежданите в главното производство, функциониращи с напрежение от 220 V до 240 V, проектирани да са част от сградното оборудване заедно със съответната гаражна врата, и които във всеки момент могат да се свалят, да се монтират отново и/или да се добавят към това оборудване, попадат в приложното поле съответно на Директива 2002/96/ЕО и на Директива 2012/19/ЕС в рамките на преходния период, определен в член 2, параграф 1, буква а) от последната.

      (1)  ОВ C 439, 8.12.2014 г.


title: Дело C-15/15: Решение на Съда (голям състав) от 21 юни 2016 г. (преюдициално запитване от Rechtbank van Koophandel te Gent — Белгия) — New Valmar BVBA/Global Pharmacies Partner Health Srl (Преюдициално запитване — Свободно движение на стоки — Забрана на мерките с равностоен на количествени ограничения за износа ефект — Член 35 ДФЕС — Дружество, установено в нидерландската езикова област на Кралство Белгия — Правна уредба, която изисква като условие за действителност фактурите да бъдат съставени на нидерландски език — Дистрибуторски договор с трансграничен характер — Ограничаване — Обосноваване — Липса на пропорционалност)

text:
               29.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 314/4

         Решение на Съда (голям състав) от 21 юни 2016 г. (преюдициално запитване от Rechtbank van Koophandel te Gent — Белгия) — New Valmar BVBA/Global Pharmacies Partner Health Srl
   (Дело C-15/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Свободно движение на стоки - Забрана на мерките с равностоен на количествени ограничения за износа ефект - Член 35 ДФЕС - Дружество, установено в нидерландската езикова област на Кралство Белгия - Правна уредба, която изисква като условие за действителност фактурите да бъдат съставени на нидерландски език - Дистрибуторски договор с трансграничен характер - Ограничаване - Обосноваване - Липса на пропорционалност))
   (2016/C 314/05)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Rechtbank van Koophandel te Gent

      Страни в главното производство

      Ищец: New Valmar BVBA

      Ответник: Global Pharmacies Partner Health Srl

      Диспозитив

   Член 35 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на федерална единица на държава членка като Фламандската общност в Кралство Белгия, съгласно която предприятията с основно място на дейност на територията на тази единица са длъжни да посочват всички данни във фактурите по трансгранични сделки единствено на официалния език на тази федерална единица, като неспазването на това изискване води до нищожност на тези фактури, която се обявява служебно от съда.

      (1)  ОВ C 118, 13.4.2015 г.


title: Дело T-672/14 R: Определение на председателя на Общия съд от 15 декември 2014 г.  — August Wolff и Remedia/Комисия (Обезпечително производство — Разрешение за търговия с лекарствени продукти за хуманна употреба — Молба за спиране на изпълнението — Липса на неотложност)

text:
               9.3.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 81/21

         Определение на председателя на Общия съд от 15 декември 2014 г. — August Wolff и Remedia/Комисия
   (Дело T-672/14 R)
   ((Обезпечително производство - Разрешение за търговия с лекарствени продукти за хуманна употреба - Молба за спиране на изпълнението - Липса на неотложност))
   (2015/C 081/27)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподатели: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Бийлефелд, Германия); и Remedia d.o.o (Загреб, Република Хърватска) (представители: P. Klappich, C. Schmidt и P. Arbeiter, адвокати)

      Ответник: Европейска комисия (представители: M. Šimerdová, A. Sipos и B.-R. Killmann)

      Предмет

   Молба за спиране на изпълнението на Решение за изпълнение на Комисията C(2014) 6030 окончателен от 19 август 2014 година относно разрешенията за търговия с лекарствени продукти за хуманна употреба с локално приложение с високо съдържание на естрадиол в съответствие с член 31 от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3).

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.

               2)

               Отменя определението от 2 октомври 2014 г.

               3)

               Не се произнася по съдебните разноски.


               7.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 267/1

         2009/C 267/01
   Последна публикация на Съда в Официален вестник на Европейския съюз

         ОВ C 256, 24.10.2009 г.

      Предишни публикации

      ОВ C 244, 10.10.2009 г.

      ОВ C 233, 26.9.2009 г.

      ОВ C 220, 12.9.2009 г.

      ОВ C 205, 29.8.2009 г.

      ОВ C 193, 15.8.2009 г.

      ОВ C 180, 1.8.2009 г.

   Може да намерите тези текстове на:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Дело T-509/09: Решение на Общия съд от 18 юни 2013 г. — Португалия/Комисия (Рибарство — Финансова помощ за въвеждането на системи за контрол и наблюдение — Решение, с което се отказва възстановяване на разходите за придобиването на два океански патрулни кораба — Член 296 ЕО — Директива 93/36/ЕИО — Оправдани правни очаквания — Задължение за мотивиране)

text:
               3.8.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 225/62

         Решение на Общия съд от 18 юни 2013 г. — Португалия/Комисия
   (Дело T-509/09) (1)

   (Рибарство - Финансова помощ за въвеждането на системи за контрол и наблюдение - Решение, с което се отказва възстановяване на разходите за придобиването на два океански патрулни кораба - Член 296 ЕО - Директива 93/36/ЕИО - Оправдани правни очаквания - Задължение за мотивиране)
   2013/C 225/138
   Език на производството: португалски

      Страни

      Жалбоподател: Португалска република (представители: първоначално L. Inez Fernandes, A. Trindade Mimoso и A. Miranda Boavida, впоследствие I. Inez Fernandes, H. Leitão и V. Coelho)

      Ответник: Европейска комисия (представители: A. Bouquet и M. Afonso)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение на Комисията от 14 октомври 2009 г., с което разходите за придобиването на два океански патрулни кораба, предназначени отчасти за контрол и наблюдение върху рибарството, се приемат за недопустими за целите на финансова помощ от Европейския съюз съгласно Решение 2002/978/ЕО на Комисията от 10 декември 2002 година за допустимостта на разходите във връзка с определени дейности, предвидени от някои държави членки през 2002 г. с оглед въвеждането на системите за контрол, инспекции и наблюдение, приложими към общата политика в областта на рибарството (ОВ L 338, стр. 33)

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Португалската република да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 80, 27.3.2010 г.


title: Дело T-443/12: Решение на Общия съд от 21 ноември 2013 г. — Equinix (Germany)/СХВП — Acotel (ancotel.) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Общността „ancotel.“ — По-ранна фигуративна марка на Общността „ACOTEL“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               11.1.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 9/23

         Решение на Общия съд от 21 ноември 2013 г. — Equinix (Germany)/СХВП — Acotel (ancotel.)
   (Дело T-443/12) (1)

   (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността „ancotel.“ - По-ранна фигуративна марка на Общността „ACOTEL“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2014/C 9/37
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Equinix (Germany) GmbH, по-рано ancotel GmbH (Франкфурт на Майн, Германия) (представител: H. Truelsen, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Poch)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Acotel SpA (Рим, Италия)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 3 август 2012 г. (преписка R 1895/2011-4), постановено в производство по възражение със страни Acotel SpA и ancotel GmbH, понастоящем Equinix (Germany) GmbH

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Equinix (Germany) GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 379, 8.12.2012 г.


title: Дело C-449/12: Преюдициално запитване, отправено от Raad van State (Нидерландия) на 8 октомври 2012 г. — L.J.A. van Luijk/Burgemeester van Den Haag

text:
               26.1.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 26/18

         Преюдициално запитване, отправено от Raad van State (Нидерландия) на 8 октомври 2012 г. — L.J.A. van Luijk/Burgemeester van Den Haag
   (Дело C-449/12)
   2013/C 26/31
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Raad van State

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: L.J.A. van Luijk

      Ответник: Burgemeester van Den Haag

      Преюдициални въпроси

               1.

               Валиден ли е член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2252/2004 на Съвета от 13 декември 2004 година относно стандартите за отличителните знаци за сигурност и биометричните данни в паспортите и документите за пътуване, издавани от държавите членки (ОВ L 385, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 5, стр. 155), изменен с Регламент (ЕО) № 444/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 28 май 2009 година за изменение на Регламент (ЕО) № 2252/2004 (ОВ L 142, стр. 1), в светлината на членове 7 и 8 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 8 от Конвенцията за защита правата на човека и основните свободи?

               2.

               В случай че отговорът на първия въпрос гласи, че член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2252/2004 на Съвета от 13 декември 2004 година относно стандартите за отличителните знаци за сигурност и биометричните данни в паспортите и документите за пътуване, издавани от държавите членки (ОВ L 385, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 5, стр. 155), изменен с Регламент (ЕО) № 444/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 28 май 2009 година за изменение на Регламент (ЕО) № 2252/2004 (ОВ L 142, стр. 1), е валиден, трябва ли член 4, параграф 3 от посочения регламент — в светлината на членове 7 и 8 от Хартата на основните права на Европейския съюз, член 8, параграф 2 от Конвенцията за защита правата на човека и основните свободи и член 7, буква е) от Директива 95/46 (1), във връзка с член 6, параграф 1, буква б) от нея — да се тълкува в смисъл, че при прилагането на посочения регламент държавите членки трябва да гарантират със закон, че събираните и съхранявани на основание на регламента биометрични данни не могат да се събират, обработват или използват за други цели, освен за издаването на документа?

      (1)  Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 година за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (ОВ L 281, стр. 31; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13 том 17 стр. 10).


title: Дело C-250/07: Иск, предявен на 24 май 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Гърция

text:
               7.7.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 155/17

         Иск, предявен на 24 май 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Гърция
   (Дело C-250/07)
   (2007/C 155/34)
   Език на производството: гръцки
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представител: M. Πατακιά и D. Kukovec)

      Ответник: Република Гърция
   Искания на ищеца

               —

               да се установи, че Република Гърция, като не е публикувала предварително покана за обществена поръчка и е забавила неоправдано отговора на молбата за разяснения на жалбоподателя относно мотивите за отхвърляне на неговата оферта, не е изпълнила задължението си за публикуване на известието за обществената поръчка преди началото на процедурата по представяне на офертите, задължение, което има по силата на член 20, параграф 2 от Директива 93/38/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 г., координираща процедурите за възлагане на обществени поръчки от организации, функциониращи в секторите водоснабдяване, енергетика, транспорт и телекомуникации (1), както и задължението по силата на член 41, параграф 4 от Директива 93/38/ЕИО, както те произтичат от практиката на Съда на Европейските общности;

               —

               да се осъди Република Гърция да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи
   В Комисията е постъпила жалба относно нередовност на известието за обществена поръчка от страна на Dimosia Epicherririsi Ilektrismou (Публично предприятие в областта на електроенергията, наричано по-нататък „DEI“) за проучване, доставка, транспортиране, монтаж и пускане в експлоатация на две производствени единици за електроенергия за топлоелектрическата централа в Атеринолако, Крит.
   Комисията твърди, че DEI не е публикувало известието за обществена поръчка в нарушение на член 20, параграф 2, буква а) на Директива 93/38/ЕИО, който предвижда изключения от такова задължение само ако са налице определени условия, които трябва да бъдат тълкувани ограничително. По-конкретно, Комисията твърди, че DEI е дало неправилно тълкуване на условието за липса на „подходящи оферти“, като и на формулировката „първоначалните условия на поръчката [да не бъдат] съществено изменени“, с цел да обоснове прилагането на изключението, предвидено в горепосочената разпоредба.
   Комисията също така твърди, че в конкретния случай не е възможно да бъдат изтъквани причини, породени от извънредна спешност, предизвикана от непредвидими събития по смисъла на член 20, параграф 2, буква г), щом като те не са доказани от DEI.
   И накрая, в светлината на съдебната практика на Съда, Комисията изтъква, че е било установено значително закъснение в излагането на мотиви за отхвърлянето на офертата на жалбоподателя, в нарушение на член 41, параграф 4, от Директива 93/38/ЕИО.
   На това основание Комисията твърди, че Република Гърция не е изпълнила своите задължения, произтичащи по силата на членове 20, параграф 2, и член 41, параграф 4, от Директива 93/38/ЕИО.

      (1)  ОВ L 199, 9.9.1993 г., стр. 84.


title: Дело C-531/11: Преюдициално запитване, отправено от Hessisches Landessozialgericht (Германия) на 19 октомври 2011 г. — Angela Strehl/Bundesagentur für Arbeit Nürnberg

text:
               28.1.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/28

      Преюдициално запитване, отправено от Hessisches Landessozialgericht (Германия) на 19 октомври 2011 г. — Angela Strehl/Bundesagentur für Arbeit Nürnberg
      (Дело C-531/11)
      (2012/C 25/49)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Hessisches Landessozialgericht, Дармщат

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Angela Strehl

         Ответник: Bundesagentur für Arbeit Nürnberg

         Преюдициални въпроси

      Следва ли член 68, параграф 1, първо изречение от Регламент (ЕИО) № 1408/71 (1) да се тълкува в смисъл, че компетентната институция в държавата членка по пребиваването на лицето следва при изчисляването на дължимите обезщетения да вземе предвид също и надницата или заплатата, получавана от заето лице, различно от пограничен работник (т.нар. „unechter Grenzgänger“ — несъщински пограничен работник) по смисъла на член 71, параграф 1, буква б), подточка ii) от Регламент (ЕИО) № 1408/71), която заплата или надница лицето получава за последната си заетост в друга държава членка, при положение че тази заетост не е последвана от друга такава в държавата членка по пребиваване, в която лицето се регистрира като безработно едва единадесет месеца след като преустановява трудовата си заетост в другата държава членка?

         (1)  Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (ОВ L 149, стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26; с изменения).


title: Дело T-598/10: Определение на Общия съд от 9 септември 2011 г. — Biodes/СХВП — Manasul Internacional (LINEASUL) (Марка на Общността — Производство по възражение — Отмяна на решението на апелативния състав — Отпадане на предмета на спора — Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)

text:
               12.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 331/22

         Определение на Общия съд от 9 септември 2011 г. — Biodes/СХВП — Manasul Internacional (LINEASUL)
   (Дело T-598/10) (1)

   (Марка на Общността - Производство по възражение - Отмяна на решението на апелативния състав - Отпадане на предмета на спора - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
   2011/C 331/44
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Biodes, SL (Мадрид, Испания) (представител: E. Manresa Medina, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: V. Melgar)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Manasul Internacional, SL (Ponferrada, Испания)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 23 септември 2010 г. (преписка R 1520/2009-1) относно производство по възражение между Manasul Internacional, SL и Biodes, SL

      Диспозитив

               1.

               Липсва основание за произнасяне по настоящата жалба.

               2.

               Осъжда Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 80, 12.3.2011 г.


title: Дело T-384/13: Жалба, подадена на 26 юли 2013 г. — Intermark/СХВП — Coca-Cola (RIENERGY Cola)

text:
               7.9.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 260/50

         Жалба, подадена на 26 юли 2013 г. — Intermark/СХВП — Coca-Cola (RIENERGY Cola)
   (Дело T-384/13)
   2013/C 260/90
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Intermark Srl (Stei, Румъния) (представител: Á. László, адвокат)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: The Coca-Cola Company (Атланта, САЩ)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да уважи жалбата, да измени обжалваното решение на ответника, да отхвърли възражението и да разпореди регистрацията на знака му като марка в неговата цялост,

               —

               ако Общият съд приеме, че провеждането на нов щателен анализ на фактите и доказателствата по делото е неизбежно, да отмени обжалваното решение на ответника и да върне делото на СХВП за допълнително разглеждане и постановяване на ново решение,

               —

               да осъди ответника да заплати разноските на жалбоподателя.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателя

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка „Cola“ за стоки и услуги от класове 32 и 35 — Заявка за марка на Общността № 9 507 963

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: общностни регистрации на марка № 8 792 475, № 2 107 118 и № 8 709 818 на фигуративна марка „Coca-Cola“ за стоки и услуги от класове 30, 32, 33 и 35

      Решение на отдела по споровете: уважава изцяло възражението.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 на Съвета


title: Дело T-714/16: Жалба, подадена на 7 октомври 2016 г. — Asolo/EUIPO — Red Bull (FLÜGEL)

text:
               12.12.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 462/29

         Жалба, подадена на 7 октомври 2016 г. — Asolo/EUIPO — Red Bull (FLÜGEL)
   (Дело T-714/16)
   (2016/C 462/37)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Asolo LTD (Лимасол, Кипър) (представител: W. Pors, lawyer)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Red Bull GmbH (Fuschl am See, Австрия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „FLÜGEL“ — регистрация № 637 686

      Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 29 юли 2016 г. по преписка R 282/2015-5

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение;

               —

               да отхвърли искането за обявяване на недействителност;

               —

               да осъди EUIPO и Red Bull да заплатят съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на член 54, параграф 2 от Регламент № 207/2009;

               —

               Нарушение на член 53, параграф 1, буква а) във връзка с член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-504/11 P: Жалба, подадена на 30 септември 2011 г. от ThyssenKrupp Ascenseurs Luxemburg Sàrl срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 13 юли 2011 г. по съединени дела T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 и T-154/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs и др./Европейска комисия

text:
               26.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 347/22

         Жалба, подадена на 30 септември 2011 г. от ThyssenKrupp Ascenseurs Luxemburg Sàrl срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 13 юли 2011 г. по съединени дела T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 и T-154/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs и др./Европейска комисия
   (Дело C-504/11 P)
   2011/C 347/32
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: ThyssenKrupp Ascenseurs Luxemburg Sàrl (представител: T. Schaper)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска:

               —

               да се отмени изцяло решението, постановено от Общия съд (осми състав) на13 юли 2011 г. по съединени дела T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 и T-154/07 (ThyssenKrupp Liften Ascenseurs и др./Комисия), доколкото с него се отхвърля жалбата и доколкото се отнася до жалбоподателя,

               —

               при условията на евентуалност, да се намали съразмерно глобата, наложена на жалбоподателя с член 2 от обжалваното решение на Европейската комисия от 21 февруари 2007 г.,

               —

               при условията на евентуалност, да се върне делото на Общия съд за ново разглеждане,

               —

               да се осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   С настоящото жалбоподателят обжалва решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 13 юли 2011 г. по дело T-148/07 и др. (ThyssenKrupp Liften Ascenseurs и др./Европейска Комисия), доколкото с него се отхвърля жалбата, подадена на 7 май 2007 г. срещу Решение на Европейската комисия C(2007) 512 окончателен от 21 февруари 2007 година по дело COMP/E-1/38.823 — Асансьори и ескалатори, и доколкото се отнася до жалбоподателя.
   Жалбоподателят посочва общо три правни основания, сред които липса на компетентност на Комисията, нарушаване на съществени процесуални правила, нарушаване на ДЕО, съответно ДФЕС и на разпоредбите по тяхното прилагане, както и злоупотреба с власт и нарушаване на основни права.
   На първо място, жалбоподателят изтъква, че Общият съд неправилно е потвърдил компетентността на Комисията за провеждане на производството. Той е на мнение, че Общият съд е трябвало да отмени решението на Комисията поради неприложимост на член 101 ДФЕС (предишен член 81 ДЕО), тъй като ограниченото по териториален обхват твърдяно нарушение не би могло да засегне търговията между държавите членки. Дори и да е смятал, че член 101 ДФЕС е приложим, Общият съд е трябвало да съобрази, че компетентността на Комисията във всички случаи противоречи на въведената с Регламент № 1/2003 (1) система на успоредните правомощия в съответствие с Известието за ЕМК. Накрая, Общият съд не е взел предвид, че последващото образуване на производството от страна на Комисията представлява нарушение на утвърдения с първичното право принцип за законоустановеност на наказанията.
   На второ място, жалбоподателят изтъква, че Общият съд неправилно е потвърдил решението на Комисията, че жалбоподателят отговаря солидарно със своите дъщерни дружества и че следва да се вземе предвид цялостният оборот на групата ThyssenKrupp AG. В този смисъл решението нарушава член 23 от Регламент № 1/2003 и принципите на правовата държава, и по-специално принципа nulla poena sine lege, принципа за съразмерност на наказанието, принципа in dubio pro reo и принципа за наказуемост само на виновните деяния. Решението е неправилно, доколкото с него се приема, че дъщерното дружество заедно с дружеството майка (и други дружества от групата) носят солидарна отговорност в качеството им на стопанска единица. От друга страна и независимо от горното, с решението е нарушен принципът за наказуемост само на виновните деяния, тъй като на жалбоподателя е наложена глоба, за чието заплащане отговаря солидарно със своето дружество майка. При условията на евентуалност се изтъква, че Общият съд е потвърдил солидарната отговорност, въпреки че солидарното задължение не е разпределено във вътрешните отношения между съдлъжниците.
   На трето място, жалбоподателят изтъква, че с решението си Общият съд е нарушил правомощието си за пълен съдебен контрол, като не е взел предвид в достатъчна степен несъразмерността между началния размер на глобата, възпиращия коефициент и многократното санкциониране за успоредни нарушения, както и неотчитането от страна на Комисията на сътрудничеството на жалбоподателя, като така Общият съд е нарушил основното право на справедлив процес и свързаната с него гаранция за съдебна защита.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за защита на конкуренцията, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).


title: Дело T-220/16: Жалба, подадена на 9 май 2016 г. — Perry Ellis International Group/EUIPO (PRO PLAYER)

text:
               27.6.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 232/33

         Жалба, подадена на 9 май 2016 г. — Perry Ellis International Group/EUIPO (PRO PLAYER)
   (Дело T-220/16)
   (2016/C 232/43)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Perry Ellis International Group Holdings Ltd (Насау, Бахамските острови) (представители: O. Günzel, C. Tenkhoff, lawyers)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Данни за производството пред EUIPO

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „PRO PLAYER“ – заявка за регистрация № 13 258 595.

      Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 24 февруари 2016 г. по преписка R 1091/2015-2.

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение;

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009;

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 207/2009;

               —

               Нарушение на член 7, параграф 2 от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-336/15: Преюдициално запитване от Arbetsdomstolen (Швеция), постъпило на 6 юли 2015 г. — Unionen/Almega Tjänsteförbunden, ISS Facility Services AB

text:
               21.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/29

         Преюдициално запитване от Arbetsdomstolen (Швеция), постъпило на 6 юли 2015 г. — Unionen/Almega Tjänsteförbunden, ISS Facility Services AB
   (Дело C-336/15)
   (2015/C 311/34)
   Език на производството: шведски

      Запитваща юрисдикция

   Arbetsdomstolen

      Страни в главното производство

      Ищец: Unionen

      Ответници: Almega Tjänsteförbunden, ISS Facility Services AB

      Преюдициален въпрос

   Съвместимо с Директивата относно прехвърлянето на предприятия (1) ли е при прилагането на разпоредба от колективния трудов договор на приобретателя, предвиждаща в случаите, в които определено непрекъснато прослужено време при един работодател представлява условие да се предостави право на удължаване на срока на предизвестие, да не се взема предвид прослуженото при прехвърлителя време след изтичането на период от една година от прехвърлянето на предприятието, когато съгласно идентична разпоредба от приложимия за прехвърлителя колективен трудов договор работниците и служителите са имали право това прослужено време да бъде взето предвид?

      (1)  Council Directive 2001/23/EC of 12 March 2001 on the approximation of the laws of the Member States relating to the safeguarding of employees' rights in the event of transfers of undertakings, businesses or parts of undertakings or businesses (OJ 2001 L 82, p. 16). Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите-членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности (ОВ 2001 L 82, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 20).


title: Дело T-487/07: Жалба, предявена на 21 декември 2007 г. — Imperial Chemical Industries/СХВП (FACTORY FINISH)

text:
               23.2.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/58

         Жалба, предявена на 21 декември 2007 г. — Imperial Chemical Industries/СХВП (FACTORY FINISH)
   (Дело T-487/07)
   (2008/C 51/106)
   Език на производството: английски
   Страни

      Жалбоподател: Imperial Chemical Industries (ICI) plc (Лондон, Обединено кралство) (представител: адв. S. Malynicz, barrister)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
   Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени решението на четвърти апелативен състав от 24 октомври 2007 г. по преписка № R 668/2007-4,

               —

               Да се осъди Службата да заплати собствените си разноски, както и тези на жалбоподателя.

         Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: Словна марка „FACTORY FINISH“ за стоки от клас 2 — заявка № 4 538 518.

      Решение на проверителя: Отказва регистрацията.

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: Нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94 на Съвета, тъй като „FACTORY FINISH“ не е описателно, а е необичайно съчетание от думи, което представлява лексикално откритие, и нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, тъй като заявената марка не е лишена от отличителни белези.


title: Дело T-157/10: Жалба, подадена на 8 април 2010 г. — Barilla/СХВП — Brauerei Schlösser (ALIXIR)

text:
               5.6.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/47

         Жалба, подадена на 8 април 2010 г. — Barilla/СХВП — Brauerei Schlösser (ALIXIR)
   (Дело T-157/10)
   2010/C 148/76
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Barilla G. e R. Fratelli SpA (Парма, Италия) (представители: A. Colmano, G. Sironi и A. Vanzetti, lawyers)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Brauerei Schlösser GmbH (Дюселдорф, Германия)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 25 януари 2010 г. по преписка R 820/2009 2,

               —

               да се отхвърли възражението, подадено от другата страна в производството пред апелативния състав, срещу регистрацията на разглежданата марка на Общността,

               —

               при условията на субсидиарност, преписката да се върне на ответника, за да може да отхвърли възражението, и

               —

               да се осъдят ответника и другата страна в производството пред апелативния състав да платят съдебните разноски в настоящото производство.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: словната марка „ALIXIR“ за стоки и от клас 32

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: регистрираната в Германия словна марка „Elixeer“ за стоки от клас 32

      Решение на отдела по споровете: уважава изцяло възражението.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав неправилно е приел, че е налице вероятност от объркване между разглежданите марки.


title: Дело C-127/05: Решение на Съда (трети състав) от 14 юни 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Социална политика — Опазване на безопасните и здравословни условия на труд на работниците — Директива 89/391/ЕИО — Член 5, параграф 1 — Задължение за работодателя да осигури безопасни и здравословни условия на труд на работниците във всички аспекти, свързани с работата — Отговорност на работодателя)

text:
               4.8.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 183/3

         Решение на Съда (трети състав) от 14 юни 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия
   (Дело C-127/05) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Социална политика - Опазване на безопасните и здравословни условия на труд на работниците - Директива 89/391/ЕИО - Член 5, параграф 1 - Задължение за работодателя да осигури безопасни и здравословни условия на труд на работниците във всички аспекти, свързани с работата - Отговорност на работодателя)
   (2007/C 183/03)
   Език на производството: английски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M.-J. Jonczy и N. Yerrell)

      Ответник: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: C. Gibbs, D. Anderson QC и D. Barr, barrister)
   Предмет
   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Нарушение на член 5, параграфи 1 и 4 от Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 г. за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място (ОВ L 183, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 2, стр. 88) — Национално законодателство, което ограничава задължението на работодателя да осигури безопасни и здравословни условия на труд на работниците във всички аспекти, свързани с работата
   Диспозитив

               1)

               Искът се отхвърля.

               2)

               Комисията на Европейските общности се осъжда да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 143, 11.6.2005 г.


title: Дело T-390/10 P: Решение на Общия съд от 6 декември 2012 г. — Füller-Tomlinson/Парламент (Обжалване — Публична служба — Срочно наети служители — Социална сигурност — Професионално заболяване — Определяне на процента на инвалидност с професионален произход — Използване на европейската таблица за оценка за медицински цели на накърняването на физическата и психологическа цялост — Изопачаване на фактите — Разумен срок)

text:
               26.1.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 26/40

         Решение на Общия съд от 6 декември 2012 г. — Füller-Tomlinson/Парламент
   (Дело T-390/10 P) (1)

   (Обжалване - Публична служба - Срочно наети служители - Социална сигурност - Професионално заболяване - Определяне на процента на инвалидност с професионален произход - Използване на европейската таблица за оценка за медицински цели на накърняването на физическата и психологическа цялост - Изопачаване на фактите - Разумен срок)
   2013/C 26/76
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Paulette Füller-Tomlinson (Брюксел, Белгия) (представител: L. Levi, avocat)

      Друга страна в производството: Европейски парламент (представители: K. Zejdová и S. Seyr)

      Предмет

   Жалба за отмяна на решението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (трети състав) от 1 юли 2010 г. по дело Füller-Tomlinson/Парламент (F-97/08, все още непубликувано в Сборника)

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Г-жа Paulette Füller-Tomlinson понася направените от нея съдебни разноски, както и разноските, направени от Европейския парламент в рамките на настоящото производство.

      (1)  ОВ C 301, 6.11.2010 г.


title: Дело T-370/14: Жалба, подадена на 23 май 2014 г.  — Petropars и др./Съвет

text:
               11.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 261/33

         Жалба, подадена на 23 май 2014 г. — Petropars и др./Съвет
   (Дело T-370/14)
   2014/C 261/58
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Petropars Ltd (Техеран, Иран), Petropars International FZE (Дубай, Обединени арабски емирства) и Petropars UK Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представители: S. Zaiwalla, P. Reddy и Z. Burbeza, Solicitors, и R. Blakeley, Barrister)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да отмени решението от март 2014 г.,

               —

               да отмени известието от март 2014 г., доколкото то се отнася до жалбоподателите, и

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски на жалбоподателите по настоящата жалба.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат четири правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от твърдението, че критериите за включване в списъците, посочени в член 23, параграф 2, буква г) oт Регламент № 267/2012 (1) или член 20, параграф 1, буква в) oт Решение 2010/413 (2) не са изпълнени и като е приел, че критериите са били изпълнени, Съветът е допуснал явна грешка в преценката, тъй като жалбоподателите не са притежавани или контролирани от National Iranian Oil Company (NIOC).

               2.

               Второто правно основание е изведено от твърдението, че критериите за включване в списъците не са изпълнени, тъй като Съветът не е доказал, че NIOC поддържа финансово иранското правителство.

               3.

               Третото правно основание е изведено от твърдението, че запазването на имената на жалбоподателите в списъците във всички случаи е нарушение на техните основни права и свободи, включително на правото им да търгуват и да осъществяват стопанската си дейност и на правото им на мирно използване на тяхната собственост и/или е нарушение на принципа на пропорционалност. По-нататък жалбоподателите твърдят, че запазването на имената им в списъците представлява нарушение на принципа на предпазните мерки и на принципите на защита на околната среда и защитата на човешкото здраве и безопасност, тъй като може да предизвика значителни вреди за здравето и безопасността на обикновените ирански работници и околната среда.

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от твърдението, че Съветът е нарушил правата на жалбоподателите на защита, като не е извършил пълно и адекватно преразглеждане на запазването на имената на жалбоподателите в списъците и не е взел предвид надлежно представените пред него съображения.

      (1)  Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕС) № 961/2010 (ОВ L 88, стр. 1).

      (2)  Решение на Съвета от 26 юли 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС (ОВ L 195, стр. 39).


title: Дело T-342/06: Определение на Първоинстанционния съд от 17 юни 2008 г. — Angiotech Pharmaceuticals/СХВП (VASCULAR WRAP)

text:
               2.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 197/36

         Определение на Първоинстанционния съд от 17 юни 2008 г. — Angiotech Pharmaceuticals/СХВП (VASCULAR WRAP)
   (Дело T-342/06) (1)

   (2008/C 197/68)

      Език на производството: английски

   Председателят на осми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 326, 30.12.2006 г.


title: Дело C-610/14: Преюдициално запитване от Okresný súd Prešov (Словашка република), постъпило на 29 декември 2014 г.  — Helena Kolcunová/Provident Financial s. r. o.

text:
               13.4.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 118/13

         Преюдициално запитване от Okresný súd Prešov (Словашка република), постъпило на 29 декември 2014 г. — Helena Kolcunová/Provident Financial s. r. o.
   (Дело C-610/14)
   (2015/C 118/17)
   Език на производството: словашки

      Запитваща юрисдикция

   Okresný súd Prešov

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Helena Kolcunová

      Ответник: Provident Financial s. r. o.

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли Директива 93/13/ЕИО (1) на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (наричана по-нататък „Директива 93/13“) да се тълкува в смисъл, че услугата за гарантиране на изплащането на вноските по потребителския кредит, чийто предмет е събирането в брой на вноските по кредита, изплащани от потребителя, представлява основния предмет на престацията при потребителския кредит или става въпрос за основния предмет на особен договор?

               2)

               Трябва ли Директива 87/102/ЕИО (2) на Съвета от 22 декември 1986 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно потребителския кредит, изменена и допълнена с Директива 98/7/ЕО (3) на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 1998 г., да се тълкува в смисъл, че ДГЛП включва и възнаграждението за събиране в брой на вноските по кредита, или част от същото, когато възнаграждението значително надвишава необходимите разходи за тази допълнителна услуга, и трябва ли член 14 от посочената директива да се тълкува в смисъл, че институтът на ДГЛП се заобикаля, когато възнаграждението за допълнителната услуга значително надвишава разходите за нея и не се включва в ДГЛП?

               3)

               Трябва ли [Директива 93/13] да се тълкува в смисъл, че за да се удовлетвори изискването за прозрачност на допълнителна услуга (ако се приеме, че действително става въпрос за допълнителна услуга, а не за цената/възнаграждението за самия кредит), за която се плащат административни разходи, е достатъчно цената на тази административна услуга (административните разходи) да бъде ясна и разбираема, макар и да не е уточнен предметът на престацията, съответстваща на въпросната услуга?

               4)

               Трябва ли член 4, параграф 2 от [Директива 93/13] да се тълкува в смисъл, че включването на административните разходи при изчисляването на ДГЛП означава, че става въпрос за цената/възнаграждението за кредита и че това представлява пречка за осъществяването на съдебен контрол по отношение на тях за целите на тази директива?

               5)

               Ако отговорът на въпрос 3 е в смисъл, че предметът на административната услуга, за която се дължат административни разходи, е достатъчно прозрачен, представлява ли в такъв случай административната услуга с всички евентуално свързани с нея действия основен предмет на потребителския кредит?

               6)

               Трябва ли член 4, параграф 2 от [Директива 93/13] да се тълкува в смисъл, че за целите на тази директива цената/възнаграждението за кредита включва не само лихвите, но и разходите на кредитора (независимо дали вече са посочени в договора, в общите условия или в тарифите) и че като евентуална цена/възнаграждение за кредита тези разходи не могат да бъдат предмет на контрол за пропорционалност по отношение на услугата, за която са заплатени?

      (1)  ОВ L 95, стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273, поправка в ОВ L 293, 9.10.2014 г. стр. 59.

      (2)  ОВ L 42, стр. 48; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 252.

      (3)  ОВ L 101, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 4, стр. 210.


title: Дело C-203/15: Преюдициално запитване от Kammarrätten i Stockholm (Швеция), постъпило на 4 май 2015 г. — Tele2 Sverige AB/Post- och telestyrelsen

text:
               6.7.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 221/5

         Преюдициално запитване от Kammarrätten i Stockholm (Швеция), постъпило на 4 май 2015 г. — Tele2 Sverige AB/Post- och telestyrelsen
   (Дело C-203/15)
   (2015/C 221/06)
   Език на производството: шведски

      Запитваща юрисдикция

   Kammarrätten i Stockholm

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Tele2 Sverige AB

      Ответник: Post- och telestyrelsen

      Преюдициални въпроси

               1)

               Общо задължение за запазване на данни за трафик, което се отнася до всички лица, всички електронни съобщителни средства и всички данни за трафик без никакво разграничаване, ограничаване или изключение за целите на борбата с престъпността (съгласно [посоченото в акта за преюдициално запитване]), съвместимо ли е с член 15, параграф 1 от Директива 2002/58/ЕО (1), като се имат предвид член 7, член 8 и член 52, параграф 1 от Хартата?

               2)

               При отрицателен отговор на първия въпрос, може ли все пак запазването да бъде разрешено, при условие че:

                           а)

                           достъпът на националните органи до запазените данни е установен съгласно [посоченото в акта за преюдициално запитване] и

                           б)

                           изискванията за сигурност са уредени съгласно [посоченото в акта за преюдициално запитване] и

                           в)

                           всички релевантни данни се запазват за срок от шест месеца, считано от датата на прекратяване на комуникацията, и впоследствие се изтриват съгласно [посоченото в акта за преюдициално запитване]?

      (1)  Директива 2002/58/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 юли 2002 година относно обработката на лични данни и защита на правото на неприкосновеност на личния живот в сектора на електронните комуникации (Директива за правото на неприкосновеност на личния живот и електронни комуникации) (ОВ L 201, стр. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 36, стр. 63)


title: Дело C-492/12: Преюдициално запитване, отправено от Conseil d'État (Франция) на 5 ноември 2012 г. — Conseil national de l'ordre des médecins/Ministère des affaires sociales et de la santé

text:
               26.1.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 26/24

         Преюдициално запитване, отправено от Conseil d'État (Франция) на 5 ноември 2012 г. — Conseil national de l'ordre des médecins/Ministère des affaires sociales et de la santé
   (Дело C-492/12)
   2013/C 26/47
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Conseil d'État

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Conseil national de l'ordre des médecins

      Ответник: Ministère des affaires sociales et de la santé

      Преюдициални въпроси

               1.

               Изискването за специфичност на професията на лекар по дентална медицина, установено в член 36 от Директива 2005/36/ЕО (1), пречка ли е за въвеждането на предоставящо квалификация обучение от трети университетски цикъл, което е общо за студентите по медицина и за студентите по дентална медицина?

               2.

               Следва ли да се приеме, че разпоредбите на директивата относно свързаните с медицината специалности не допускат включването на дисциплини като изброените в точка 3 от настоящото решение (2) в обучението по дентална медицина?

      (1)  Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 година относно признаването на професионалните квалификации (ОВ L 255, стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 3).

      (2)  А именно, от една страна, теоретично обучение по орална хирургия, което обхваща по-специално обучение по периапикална хирургия и хирургия на одонтогенните и неодонтогенните кисти на челюстите, по предпротетична и имплантна хирургия, изучаването на патологията на доброкачествените тумори, заболяванията на слюнчените жлези и осъществяването на ортодонтна и ортогнатична хирургия, и от друга страна, практическо обучение, включващо поне три семестъра, проведени в специализирано отделение по дентална медицина и три семестъра, проведени в специализирано отделение по лицево-челюстна хирургия.


title: Дело C-245/16: Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Италия), постъпило на 28 април 2016 г. — Nerea SpA/Regione Marche

text:
                  1.8.2016

                  BG

                  Официален вестник на Европейския съюз

                  C 279/13

            Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Италия), постъпило на 28 април 2016 г. — Nerea SpA/Regione Marche
      (Дело C-245/16)
      (2016/C 279/18)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Nerea SpA

         Ответник: Regione Marche

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  На първо място, отнася ли се член 1, параграф 7, буква в) от Регламент № 800/2008 (1) единствено до производства, които могат да се образуват служебно от административните и съдебните органи на държавите членки (като например в Италия производството по несъстоятелност), или се отнасят и до производствата, които могат да се образуват по искане на заинтересования търговец (какъвто е случаят в националното право с предпазния конкордат)? Въпросът възниква, тъй като в разпоредбата се използва изразът „прилагане“ (*) на общо производство по несъстоятелност[?]

                  2)

                  Ако трябва да се приеме, че Регламент № 800/2008 се отнася до всички производства по несъстоятелност, трябва ли член 1, параграф 7, буква в) от Регламент № 800/2008 да се тълкува — по-специално що се отнася до института на предпазния конкордат при продължаване на дейността на предприятието, предвиден в член 186-bis от R.D. n. 267/1942 [Кралски указ № 267/1942] — в смисъл, че самото наличие на предпоставки за откриване на общо производство по несъстоятелност срещу търговеца, който иска да получи средства от структурните фондове, е пречка за предоставянето на финансиране, или задължава националния управляващ орган да отмени вече предоставено финансиране, или пък, напротив, затруднението трябва да бъде проверено конкретно, като се вземат предвид например сроковете за откриване на производството, обстоятелството дали търговецът е изпълнил поетите задължения, както и всякакви други релевантни обстоятелства?

         (1)  Регламент (ЕО) № 800/2008 на Комисията от 6 август 2008 година относно деклариране на някои категории помощи за съвместими с общия пазар в приложение на членове 87 и 88 от Договора (Общ регламент за групово освобождаване) (ОВ L 214, стр. 3).

         (*)  Бел. прев. В текста на посочената разпоредба на български език не е преведена частта „nei loro confronti“ („[спрямо тях]“) от цитирания от запитващата юрисдикция израз.


title: Дело T-66/15: Определение на Общия съд от 9 септември 2015 г. — Alsharghawi/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, взети с оглед на положението в Либия — Иск за установяване на неправомерно бездействие — Произнасяне от страна на Съвета — Отпадане на предмета на иска — Липса на основание за произнасяне)

text:
               16.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 381/41

         Определение на Общия съд от 9 септември 2015 г. — Alsharghawi/Съвет
   (Дело T-66/15) (1)

   ((Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки, взети с оглед на положението в Либия - Иск за установяване на неправомерно бездействие - Произнасяне от страна на Съвета - Отпадане на предмета на иска - Липса на основание за произнасяне))
   (2015/C 381/49)
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Bashir Saleh Bashir Alsharghawi (Йоханесбург, Южна Африка) (представител: É. Moutet, адвокат)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: V. Piessevaux и A. Vitro)

      Предмет

   Искане да се установи на основание член 265 ДФЕС неправомерно бездействие от страна на Съвета, доколкото същият не е преразгледал решението си да включи името на ищеца в списъците на лицата и образуванията, за които се прилагат взетите с оглед на положението в Либия ограничителни мерки.

      Диспозитив

               1)

               Липсва основание за произнасяне по иска.

               2)

               Осъжда Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 146, 4.5.2015 г.


title: Дело C-313/09: Определение на председателя на Съда от 15 януари 2010 г. — Европейска комисия/Република Австрия

text:
               17.4.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 100/34

         Определение на председателя на Съда от 15 януари 2010 г. — Европейска комисия/Република Австрия
   (Дело C-313/09) (1)

   2010/C 100/50

      Език на производството: немски

   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 256, 24.10.2009 г.


title: Дело T-301/07: Иск, предявен на 5 август 2007 г. — Lumenis/СХВП (FACES)

text:
               20.10.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 247/35

         Иск, предявен на 5 август 2007 г. — Lumenis/СХВП (FACES)
   (Дело T-301/07)
   (2007/C 247/58)
   Език на производството: английски
   Страни

      Ищец: Lumenis Ltd (Yokneam, Израел) (представители: S. Malynicz, Barrister, B. Gerber, Solicitor)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
   Искания на ищеца

               —

               Да се отмени решението на втори апелативен състав от 1 юни 2007 г. № R 1532/2006-2;

               —

               да се осъди СХВП да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: Международната словна марка „FACES“ за стоки от клас 10 — Международна регистрация № W0874799

      Решение на проверителя: Пълен отказ за регистрация

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: В подкрепа на иска си ищецът изтъква следните доводи:
   На първо място, ищецът твърди, че апелативният състав не е анализирал отличителния характер по отношение на всички стоки, за които е направена заявката;
   На второ място, според ищеца заключението на апелативния състав, че при рекламата и маркетинга в търговията обикновено се използват портретни фотографии не било обосновано и, във всеки случай, ако изобщо имало значение, било релевантно само по отношение на член 7, параграф 1, буква б) или в);
   Трето, ищецът твърди, че апелативният състав не е анализирал годността на термина „FACES“ като означение с описателен характер за засегнатите стоки;
   Четвърто, ищецът поддържа, че апелативният състав е допуснал грешка при прилагане на правото като е наложил изискване марката да е впечатляваща, оригинална и творческа, за да избегне възраженията по член 7, параграф 1, буква б) от РМО.


title: Дело T-254/13: Жалба, подадена на 6 май 2013 г. — Stayer Ibérica/СХВП — Korporaciya Masternet (STAYER)

text:
               20.7.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 207/40

         Жалба, подадена на 6 май 2013 г. — Stayer Ibérica/СХВП — Korporaciya „Masternet“ (STAYER)
   (Дело T-254/13)
   2013/C 207/68
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Stayer Ibérica, SA (Пинто, Испания) (представител: S. Rizzo, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: ZAO Korporaciya „Masternet“ (Москва, Русия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени оспорваното решение, доколкото с него се уважава отчасти жалбата и регистрация на марка на Общността № 4675881 се обявява за недействителна на следните основания:

                           —

                           клас 7: машини и машинни инструменти; части от режещи машини и машини, полиращи диаманти; свредла и режещи колела за следните промишлености; мрамор, гранит, камък, глина, плочи, керемиди и тухли, и най-общо режещи инструменти като част от машините по клас 7.

                           —

                           клас 8: ръчно задвижвани абразивни изделия (колела).

               —

               да разпореди на СХВП да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за обявяване на недействителност: фигуративната марка „STAYER“ — регистрация на марка на Общността № 4 675 881

      Притежател на марката на Общността: жалбоподателят

      Страна, която иска обявяване на недействителността на марката на Общността: другата страна в производството пред апелативния състав

      Основание на искането за обявяване на недействителност: основанията за искането за обявяване на недействителност са тези съгласно член 53, параграф 1, буква a) във връзка с член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 на Съвета.

      Решение на отдела по отмяна: отхвърля искането за обявяване на недействителност в неговата цялост.

      Решение на апелативния състав: уважава частично жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 76, параграф 2, член 15 и член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 на Съвета.


title: Дело C-464/14: Решение на Съда (пети състав) от 24 ноември 2016 г. (преюдициално запитване от Tribunal Tributário de Lisboa — Португалия) — SECIL — Companhia Geral de Cal e Cimento SA/Fazenda Pública (Преюдициално запитване — Свободно движение на капитали — Членове 63—65 ДФЕС — Споразумение за асоцииране ЕО—Тунис — Членове 31, 34 и 89 — Споразумение за асоцииране ЕО—Ливан — Членове 31, 33 и 85 — Корпоративен данък за юридическите лица — Дивиденти от дружество, установено в държавата членка на дружеството получател — Дивиденти от дружество, установено в трета държава, която е страна по споразумението за асоцииране — Различно третиране — Ограничаване — Обосноваване — Ефективност на данъчния контрол — Възможност за позоваване на член 64 ДФЕС при наличие на споразумения за асоцииране ЕО—Тунис и ЕО—Ливан)

text:
               30.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 30/5

         Решение на Съда (пети състав) от 24 ноември 2016 г. (преюдициално запитване от Tribunal Tributário de Lisboa — Португалия) — SECIL — Companhia Geral de Cal e Cimento SA/Fazenda Pública
   (Дело C-464/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Свободно движение на капитали - Членове 63—65 ДФЕС - Споразумение за асоцииране ЕО—Тунис - Членове 31, 34 и 89 - Споразумение за асоцииране ЕО—Ливан - Членове 31, 33 и 85 - Корпоративен данък за юридическите лица - Дивиденти от дружество, установено в държавата членка на дружеството получател - Дивиденти от дружество, установено в трета държава, която е страна по споразумението за асоцииране - Различно третиране - Ограничаване - Обосноваване - Ефективност на данъчния контрол - Възможност за позоваване на член 64 ДФЕС при наличие на споразумения за асоцииране ЕО—Тунис и ЕО—Ливан))
   (2017/C 030/05)
   Език на производството: португалски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Tributário de Lisboa

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: SECIL — Companhia Geral de Cal e Cimento SA

      Ответник: Fazenda Pública

      Диспозитив

               1)

               Членове 63 ДФЕС и 65 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че:

                           —

                           дружество, установено в Португалия, което получава дивиденти от дружества, установени съответно в Тунис и в Ливан, може да се позове на член 63 ДФЕС, за да оспори данъчното третиране на посочените дивиденти в същата държава членка, основано на правна уредба, която няма за цел да се прилага само в случаите, когато получаващото дивидентите дружество упражнява решаващо влияние върху разпределящото дивидентите дружество,

                           —

                           правна уредба като разглежданата в главното производство, съгласно която дружество, местно лице за държава членка, може напълно или частично да приспадне от данъчната си основа дивидентите, които е получило от дружество, местно лице за същата държава членка, но не може да ги приспадне, когато разпределящото дивидентите дружество е местно лице за трета държава, представлява ограничение на движението на капитали между държавите членки и третите държави, което по принцип е забранено от член 63 ДФЕС,

                           —

                           отказът да се допусне пълно или частично приспадане от данъчната основа на получените дивиденти съгласно член 46, параграфи 1 и 8 от Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Coletivas (Кодекса за корпоративно подоходно облагане) в редакцията му, в сила през 2009 г., може да се обоснове с императивни съображения от общ интерес, изведени от необходимостта да се гарантира ефикасността на данъчния контрол, когато данъчните органи на държавата членка, за която получаващото дивидентите дружество е местно лице, нямат възможност да получат информация от третата държава, за която разпределящото тези дивиденти дружество е местно лице, за да проверят дали е изпълнено условието относно данъчното облагане на последното дружество,

                           —

                           отказът да се допусне частично приспадане по член 46, параграф 11 от Кодекса за корпоративно подоходно облагане, в споменатата му редакция, не може да се обоснове с императивни съображения от общ интерес, изведени от необходимостта да се гарантира ефикасността на данъчния контрол, ако посочената разпоредба е приложима в случаи, когато не може да се провери дали разпределящото дивидентите дружество подлежи на облагане в държавата, за която то е местно лице, като запитващата юрисдикция следва да установи дали случаят е такъв.

               2)

               Член 64, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че:

                           —

                           доколкото не е изменило правната уредба на данъчното третиране на дивидентите с произход от Тунис и Ливан, приемането на режима на данъчни предимства за инвестиции с договорен характер по член 41, параграф 5, буква b) от Estatuto dos Benefícios Fiscais (Правилникът за данъчните предимства), в редакцията му, в сила през 2009 г., и на режима на дивидентите с произход от африкански страни с официален език португалски и от Източен Тимор по член 42 от посочения правилник не е засегнало квалифицирането като съществуващо ограничение на изключването на възможността за пълно или частично приспадане на дивидентите, платени от установени в тези трети държави дружества,

                           —

                           държава членка се отказва от възможността по член 64, параграф 1 ДФЕС, ако, без формално да отмени или измени съществуващата правна уредба, сключи международно споразумение, като например споразумение за асоцииране, една от разпоредбите с директен ефект на което предвижда либерализиране на категория капитали по член 64, параграф 1, като предвид значението му за възможността за позоваване на член 64, параграф 1 ДФЕС, такова изменение на правната уредба трябва да се разглежда като равнозначно на въвеждане на нова правна уредба, основана на различна от съществуващата правна уредба логика.

               3)

               Член 34, параграф 1 от Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Република Тунис, от друга страна, подписано в Брюксел на 17 юли 1995 г. и одобрено от името на Европейската общност и на Европейската общност за въглища и стомана с Решение 98/238/ЕО, ЕОВС на Съвета и Комисията от 26 януари 1998 г., трябва да се тълкува в смисъл, че:

                           —

                           има директен ефект и в случай като разглеждания в главното производство — при който дружество, местно лице за Португалия, получава от дружество, местно лице за Тунис, дивиденти от пряката инвестиция, която е направило в разпределящото дивидентите дружество — може да послужи като основание за оспорване на предвиденото за тези дивиденти в Португалия данъчно третиране,

                           —

                           правна уредба като разглежданата в главното производство, съгласно която дружество, местно лице за държава членка, може напълно или частично да приспадне от данъчната си основа получени дивиденти, когато те са му разпределени от дружество, местно за същата държава членка лице, но не и когато разпределящото дивидентите дружество е местно лице за Тунис, представлява ограничение на свободното движение на капитали, което член 34, параграф 1 от посоченото споразумение принципно забранява за преките инвестиции, и в частност за репатрирането на произтичащите от тях доходи,

                           —

                           член 89 от посоченото споразумение не ограничава действието на тази разпоредба в случай като разглеждания в главното производство,

                           —

                           отказът да се допусне пълно или частично приспадане на получени дивиденти от данъчната основа на получаващото ги дружество съгласно член 46, параграфи 1 и 8 от Кодекса за корпоративно подоходно облагане в редакцията му, в сила през 2009 г., може да се обоснове с императивни съображения от общ интерес, изведени от необходимостта да се осигури ефикасност на данъчния контрол, когато данъчните органи на държавата членка, за която получаващото дивидентите дружество е местно лице, нямат възможност да получат информация от Република Тунис — държавата, за която разпределящото тези дивиденти дружество е местно лице, за да проверят дали е изпълнено условието относно данъчното облагане на разпределящото дивидентите дружество,

                           —

                           отказът да се допусне такова частично приспадане съгласно член 46, параграф 11 от Кодекса за корпоративно подоходно облагане в посочената му редакция не може да се обоснове с императивни съображения от общ интерес, изведени от необходимостта да се осигури ефикасност на данъчния контрол, когато тази разпоредба е приложима в случаи, при които не може да се провери дали разпределящото дивидентите дружество подлежи на данъчно облагане в Тунис — държавата, за която то е местно лице, като запитващата юрисдикция следва да установи дали случаят е такъв.

               4)

               Член 31 от Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна, подписано в Люксембург на 17 юни 2002 г. и одобрено от името на Европейската общност с Решение 2006/356/ЕО на Съвета от 14 февруари 2006 г., трябва да се тълкува в смисъл, че:

                           —

                           има директен ефект,

                           —

                           случай като разглеждания в главното производство, който се отнася до данъчното третиране на дивиденти от преки инвестиции, направени в Ливан от местно за Португалия лице, попада в хипотезата на член 33, параграф 2 от посоченото споразумение, като следователно член 33, параграф 1 от споменатото споразумение допуска в случая позоваване на член 31 от последното,

                           —

                           правна уредба като разглежданата в главното производство, съгласно която дружество, местно лице за държава членка, може напълно или частично да приспадне от данъчната си основа получени дивиденти, когато те са му разпределени от дружество, местно за същата държава членка лице, но не и когато разпределящото дивидентите дружество е местно за Ливан лице, представлява ограничение на свободното движение на капитали, което принципно е забранено от член 31 от Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна,

                           —

                           действието на тази разпоредба в случай като разглеждания в главното производство не се ограничава с член 85 от посоченото споразумение,

                           —

                           отказът да се допусне пълно или частично приспадане на получените дивиденти от данъчната основа на получаващото ги дружество съгласно член 46, параграфи 1 и 8 от Кодекса за корпоративно подоходно облагане в редакцията му, в сила през 2009 г., може да се обоснове с императивни съображения от общ интерес, изведени от необходимостта да се осигури ефикасност на данъчния контрол, когато данъчните органи на държавата членка, за която получаващото дивидентите дружество е местно лице, нямат възможност да получат информация от Република Ливан — държавата, за която разпределящото тези дивиденти дружество е местно лице, за да проверят дали е изпълнено условието относно данъчното облагане на разпределящото дивидентите дружество,

                           —

                           отказът да се допусне такова частично приспадане по член 46, параграф 11 от Кодекса за корпоративно подоходно облагане в споменатата редакция не може да се обоснове с императивни съображения от общ интерес, изведени от необходимостта да се осигури ефикасност на данъчния контрол, когато тази разпоредба е приложима в случаи, при които не може да се провери дали разпределящото дивидентите дружество подлежи на данъчно облагане в Ливан — държавата, за която то е местно лице, като запитващата юрисдикция следва да установи дали случаят е такъв.

               5)

               По отношение на последиците за разглеждания в главното производство случай от тълкуването на членове 63—65 ДФЕС, на Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Република Тунис, от друга страна, и на Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна:

                           —

                           когато органите на държавата членка, за която получаващото дивидентите дружество е местно лице, могат да получат от Република Тунис — държавата, за която разпределящото дивидентите дружество е местно лице, информация, позволяваща им да проверят дали е изпълнено условието относно данъчното облагане на разпределящото дивидентите дружество, членове 63 ДФЕС и 65 ДФЕС, както и член 34, параграф 1 от Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Република Тунис, от друга страна, не допускат отказ да се допусне пълно или частично приспадане от данъчната основа на получаващото разпределените дивиденти дружество съгласно член 46, параграф 1 или член 46, параграф 8 от Кодекса за корпоративно подоходно облагане в редакцията му, в сила през 2009 г., като в това отношение Португалската република не може да се позове на член 64, параграф 1 ДФЕС,

                           —

                           членове 63 ДФЕС и 65 ДФЕС, както и член 34, параграф 1 от Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Република Тунис, от друга страна, и член 31 от Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна, не допускат отказ да се допусне частично приспадане на получените дивиденти от данъчната основа на получаващото ги дружество съгласно член 46, параграф 11 от Кодекса за корпоративно подоходно облагане в споменатата му редакция, когато тази разпоредба е приложима в случаи, при които не може да се провери дали разпределящите дивидентите дружества подлежат на данъчно облагане в Тунис и в Ливан — държавите, за които тези дружества са местни лица, като запитващата юрисдикция следва да установи дали случаят е такъв, без Португалската република да може в това отношение да се позове на член 64, параграф 1 ДФЕС,

                           —

                           сумите, събрани в нарушение на правото на Съюза, трябва да се върнат с лихва на данъчнозадълженото лице.

      (1)  ОВ C 34, 2.2.2015 г.


title: Дело C-561/08 P: Жалба, подадена на 19 декември 2008 г. от Комисия на Европейските общности срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (седми състав) на 15 октомври 2008 г. по дело T-160/04, Potamianos/Комисия

text:
               21.2.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 44/37

         Жалба, подадена на 19 декември 2008 г. от Комисия на Европейските общности срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (седми състав) на 15 октомври 2008 г. по дело T-160/04, Potamianos/Комисия
   (Дело C-561/08 P)
   (2009/C 44/62)
   Език на производството: френски
   Страни

      Жалбоподател: Комисия на Европейските общности (представители: J. Currall и D. Martin)

      Друга страна в производството: г-н Gerasimos Potamianos
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на Първоинстанционния съд, постановено на 15 октомври 2008 г. по дело T-160/04;

               —

               да се обяви за недопустима жалбата на г-н Potamianos;

               —

               да се постанови всяка от страните да понесе съдебните разноски, направени от нея в настоящото производство и в производството пред Първоинстанционния съд на Европейските общности.

         Правни основания и основни доводи
   С жалбата си Комисията оспорва направената от Първоинстанционния съд квалификация на изпратеното до ответника уведомление за това, че договорът му като срочно нает служител няма да бъде подновен. Всъщност Първоинстанционния съд бил тълкувал това уведомление като отделно решение на органа, оправомощен да сключва договори. От практиката на Съда и по-конкретно от Решение от 14 септември 2006 г. по дело Fernández Gómez (C-417/05 P) обаче ясно следвало, че такова уведомление има изцяло осведомителен характер, като само съдържащата се договора уговорка, че същият няма да бъде подновен след изтичане на срока му, представлява увреждащ акт. След като този договор не е бил оспорен в установените в правилника срокове, Първоинстанционният съд е трябвало да отхвърли жалбата като недопустима.
   Следователно, като не се съобразил с тази съдебна практика, Първоинстанционният съд създавал правна несигурност, както за Съда на публичната служба, така и за Комисията и останалите институции, които са сключили договори, подобни на разглеждания в настоящото дело.


title: Дело C-416/14: Преюдициално запитване от Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia (Италия), постъпило на 3 септември 2014 г. — Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA/Agenzia Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza

text:
               1.12.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/12

         Преюдициално запитване от Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia (Италия), постъпило на 3 септември 2014 г. — Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA/Agenzia Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli Belluno, Agenzia Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza
   (Дело C-416/14)
   (2014/C 431/19)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Commissione Tributaria Regionale di Mestre-Venezia

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Fratelli De Pra SpA, SAIV SpA

      Ответник: Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza, Agenzia Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli Vicenza

      Преюдициални въпроси

               1)

               По отношение на крайните устройства за наземни радиосъобщителни мобилни услуги в съответствие с общностното право (Директива 1999/05 (1), както и Директиви 19/2002 (2), 20/2002 (3), 21/2002 (4), 22/2002 (5)) ли е национална правна уредба, съдържаща следните разпоредби във връзка помежду им:

                           —

                           член 2, алинея 4 от Декрет-закон 4/2014, впоследствие преобразуван в Закон 50/2014;

                           —

                           член 160 от Законодателен декрет 259/2003;

                           —

                           член 21 от приложената към D.P.R. 641/1972 тарифа;

                     които, като приравняват крайните устройства на радиоелектрически станции, предвиждат получаване на общо разрешение за ползвателя, както и издаване на специален лиценз за радиоелектрическа станция, служещи като предпоставка за налагане.
               Следователно, специално по отношение на ползването на крайни устройства, съвместимо ли е с общностното право изискването на италианската държава да предвиди задължение за ползвателя да получи общо разрешение и специален лиценз за радиостанция, при положение, че пускането на пазара, свободното движение и предоставяне на крайни устройства вече са изчерпателно уредени в общностни източници (Директива 1999/5), където не се предвижда каквото и да било общо разрешение и/или лиценз.
               Същевременно общото разрешение и лицензът са предвидени в националната правна уредба:

                           —

                           независимо че общото разрешение е акт, който не засяга ползването на крайните устройства, а само предприятията, занимаващи се с доставка на електронни съобщителни мрежи и услуги (членове 1, 2 и 3 от Директива за разрешение 2002/20);

                           —

                           независимо че концесията е предвидена по отношение на индивидуалните права за ползване на радиочестотите и за правата на ползване за номерата — положения, които със сигурност не се отнасят до ползването на крайните устройства;

                           —

                           независимо че общностната правна уредба не предвижда задължение за получаване на общо разрешение или издаване на лиценз за крайните устройства;

                           —

                           независимо че член 8 от Директива 1999/5 предвижда, че държавите членки „не забраняват, ограничават или предотвратяват пускането на пазара и въвеждането в употреба на тяхна територия на апаратура с СЕ маркировка“;

                           —

                           независимо от различията по същество и различията в регулирането и липсата на сходство между радиоелектрическа станция и крайните устройства за наземни радиосъобщителни мобилни услуги.

               2)

               Съвместима ли е с общностното право (Директива 1999/5 и Директива 2002/20, и по-специално член 20) национална правна уредба, предвиждаща следните разпоредби във връзка помежду им:

                           —

                           член 2 алинея 4 от Декрет-закон 4/2014, впоследствие преобразуван в Закон 50/2014;

                           —

                           член 160 Законодателен декрет 259/2003;

                           —

                           член 21 от приложената към D.P.R. 641/1972 тарифа;

                           —

                           член 3 от Декрет на министъра 33/1990,

                     на основание, на която

                           —

                           договорът по член 20 Директива 2002/22 — сключен между доставчика и потребителя, уреждащ търговските отношения между потребители и крайните ползватели с едно или повече предприятия, доставящи съответната връзка и услуги, може „само по себе си“ да служи като заместващ документ на общото разрешение и/или лиценза за радиостанция, без каквато и да било намеса или дейност, или контрол от страна на публичната администрация.

                           —

                           договорът трябва да съдържа и данните на типа крайно устройство и съответното одобрение (непредвидено в член 8 от Директива 1999/5).

               3)

               Съвместими ли са с горепосоченото общностно право разпоредбите на член 2, алинея 4 от Декрет-закон 4/2014, впоследствие преобразуван в Закон 50/2014, във връзка с член 160 от Законодателен декрет 259/2003 и член 21 от приложената към D.P.R. 641/1972 тарифа, които предвиждат задължение за общо разрешение и последващ лиценз за радиоелектрическа станция само по отношение на особената категория потребители, сключили договор с формалното наименование абонамент, като в същото време не се предвижда каквото и да било общо разрешение или лиценз за потребителите на електронни съобщителни услуги въз основа на договор само поради различното му наименование (т.е. предплатена услуга или презареждане).

               4)

               Член 8 от Директива 1999/5 допуска ли национална правна уредба като съдържащата се в член 2, алинея 4 от Декрет-закон 4/2014, впоследствие преобразуван в Закон 50/2014, както и член 160 от Законодателен декрет 259/2003, член 21 от приложената към D.P.R. 641/1972 тарифа, която предвижда:

                           —

                           административна дейност, насочена към издаване на общо разрешение и лиценз за радиоелектрическа станция,

                           —

                           заплащане на правителствена концесионна такса срещу тези дейности,

                     доколкото представляват мерки, които могат да доведат до ограничаване на въвеждането в употреба, ползването и свободното движение на крайни устройства.

      (1)  Директива 1999/5/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 1999 година относно радионавигационното оборудване и далекосъобщителното крайно оборудване и взаимното признаване на тяхното съответствие (ОВ L 91, стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 26, стр. 73).

      (2)  Директива 2002/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно достъпа до електронни съобщителни мрежи и тяхната инфраструктура и взаимосвързаността между тях (Директива за достъпа) (ОВ L 108, стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 169).

      (3)  Директива 2002/20/ЕO на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно разрешението на електронните съобщителни мрежи и услуги („Директива за разрешение“) (ОВ L 108, стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 183).

      (4)  Директива 2002/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (Рамкова директива) (ОВ L 108, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 195).

      (5)  Директива 2002/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги (Директива за универсалната услуга) (ОВ L 108, стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 213).


title: Дело T-581/11: Решение на Общия съд от 23 октомври 2013 г. — Dimian/СХВП — Bayer Design Fritz Bayer (Baby Bambolina) (Марка на Общността — Производство за обявяване на недействителност — Фигуративна марка на Общността „Baby Bambolina“ — Нерегистрирана по-ранна национална марка „Bambolina“ — Относително основание за отказ — Липса на използване в процеса на търговия на знак с по-голям обхват от местния — Член 8, параграф 4 и член 53, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               7.12.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 359/9

         Решение на Общия съд от 23 октомври 2013 г. — Dimian/СХВП — Bayer Design Fritz Bayer (Baby Bambolina)
   (Дело T-581/11) (1)

   (Марка на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Фигуративна марка на Общността „Baby Bambolina“ - Нерегистрирана по-ранна национална марка „Bambolina“ - Относително основание за отказ - Липса на използване в процеса на търговия на знак с по-голям обхват от местния - Член 8, параграф 4 и член 53, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2013/C 359/14
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Dimian AG (Нюрнберг, Германия) (представители: адв. P. Pozzi и адв. G. Ghisletti)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: P. Bullock)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Bayer Design Fritz Bayer GmbH & Co. KG (Михелау, Германия) (представител: адв. J. Pröll)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 3 август 2011 г. (преписка R 1822/2010-2), постановено в производство по възражение между Dimian AG и Bayer Design Fritz Bayer GmbH & Co. KG.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Dimian AG да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 25, 28.1.2012 г.