title: Дело C-92/16: Определение на Съда (първи състав) от 3 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia no 1 de Fuenlabrada - Испания) – Bankia SA/Henry-Rodolfo Rengifo Jiménez, Sheyla-Jeanneth Felix Caiza (Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Директива 93/13/ЕИО — Членове 6 и 7 — Неравноправни клаузи в потребителските договори — Клауза за предсрочна изискуемост, включена в договор за ипотечен кредит — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Въпрос, идентичен с въпрос, по който Съдът вече се е произнесъл или отговорът на който може ясно да се изведе от съдебната практика — Обявяване на клаузата за частично неравноправна — Правомощия на националния съд при наличие на клауза, квалифицирана като „неравноправна“ — Заместване на неравноправната клауза с разпоредба от националното право — Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда — Явно недопустим въпрос)

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/2

      Определение на Съда (първи състав) от 3 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia no 1 de Fuenlabrada - Испания) – Bankia SA/Henry-Rodolfo Rengifo Jiménez, Sheyla-Jeanneth Felix Caiza
      (Дело C-92/16) (1)

      (Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Директива 93/13/ЕИО — Членове 6 и 7 - Неравноправни клаузи в потребителските договори — Клауза за предсрочна изискуемост, включена в договор за ипотечен кредит — Член 99 от Процедурния правилник на Съда - Въпрос, идентичен с въпрос, по който Съдът вече се е произнесъл или отговорът на който може ясно да се изведе от съдебната практика - Обявяване на клаузата за частично неравноправна - Правомощия на националния съд при наличие на клауза, квалифицирана като „неравноправна“ - Заместване на неравноправната клауза с разпоредба от националното право - Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда - Явно недопустим въпрос)
      (2020/C 19/02)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Primera Instancia de Fuenlabrada

         Страни в главното производство

         Молител: Bankia SA

         Ответници: Henry-Rodolfo Rengifo Jiménez, Sheyla-Jeanneth Felix Caiza

         Диспозитив

      Членове 6 и 7 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори трябва да се тълкуват в смисъл, че, от една страна, не допускат договорна клауза за предсрочна изискуемост в договор за ипотечен кредит, преценена като неравноправна, да бъде частично запазена посредством заличаването от националния съд на елементите, които я правят неравноправна. Обратно, тези разпоредби допускат националният съд да санира недействителността на такава неравноправна клауза, чийто текст е вдъхновен от законодателна разпоредба, приложима при липса на съгласие между страните по договора, като я замени с новата редакция на тази законодателна разпоредба, въведена след сключването на договора, когато въпросният договор не може да продължи да съществува при заличаване на тази неравноправна клауза и отмяната на този договор в неговата цялост излага потребителя на особено вредоносни последици.

         (1)  ОВ C 156, 2.5.2016 г.


title: Дело T-642/18: Решение на Общия съд от 28 ноември 2019 г. — August Wolff/EUIPO – Faes Farma (DermoFaes Atopimed) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „DermoFaes Atopimed“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „Dermowas“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/46

      Решение на Общия съд от 28 ноември 2019 г. — August Wolff/EUIPO – Faes Farma (DermoFaes Atopimed)
      (Дело T-642/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „DermoFaes Atopimed“ - По-ранна словна марка на Европейския съюз „Dermowas“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2020/C 19/54)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Билефелд, Германия) (представител: A. Thünken, avocat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: J. Ivanauskas и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Faes Farma, SA (Lamiaco-Leioa, Испания) (представители: A. Vela Ballesteros и S. Fernandez Malvar, avocats)

         Предмет

      Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 11 юли 2018 г. (преписка R 1365/2017-2), постановено в производство по възражение със страни Dr. August Wolff и Faes Farma

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) и на Faes Farma, SA, включително разноските, направени от последното за нуждите на производството пред апелативния състав на EUIPO.

         (1)  ОВ C 4, 7.1.2019 г.


title: Дело C-777/19: Преюдициално запитване от tribunal de grande instance de Paris (Франция), постъпило на 22 октомври 2019 г. — XZ, YY/BNP Paribas Personal Finance SA

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/21

      Преюдициално запитване от tribunal de grande instance de Paris (Франция), постъпило на 22 октомври 2019 г. — XZ, YY/BNP Paribas Personal Finance SA
      (Дело C-777/19)
      (2020/C 19/25)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal de grande instance de Paris

         Страни в главното производство

         Ищци: XZ, YY

         Ответник: BNP Paribas Personal Finance SA

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Изключва ли Директива 93/13 (1), тълкувана с оглед на принципа на ефективност, в случай като разглеждания в главното производство прилагането на разпоредби за погасителна давност в следните хипотези: (a) обявяване на клауза за неравноправна, (б) евентуално възстановяване на суми, (в) когато потребителят е ищец, и (г) когато потребителят е ответник, включително по насрещен иск?

                  2)

                  Ако отговорът на първия въпрос е изцяло или отчасти отрицателен, допуска ли Директива 93/13, тълкувана с оглед на принципа на ефективност, в случай като разглеждания в главното производство прилагането на национална съдебна практика, определяща датата на приемане на офертата за кредит, а не датата на възникване на сериозни финансови затруднения, като момент, от който започва да тече давността?

                  3)

                  Представляват ли основен предмет на договора по смисъла на член 4, параграф 2 от Директива 93/13 клаузи като тези по главното производство, които предвиждат по-специално, че швейцарският франк е разчетната валута, а еврото е валутата на изплащане, и съответно оставят валутния риск за сметка на кредитополучателя, при положение, че размерът на разходите за обмен на валута не се оспорва и че са налице клаузи, предвиждащи възможност на определени дати кредитополучателят да упражни опция за конвертиране в евро съгласно предварително установена формула?

                  4)

                  Изключва ли Директива 93/13, тълкувана с оглед на принципа на ефективност на общностното право, национална съдебна практика, съгласно която клауза или съвкупност от клаузи като разглежданите в главното производство са „ясни и разбираеми“ по смисъла на Директивата по съображения, че:

                              —

                              в предварителната оферта за кредит подробно се посочват валутните операции, осъществявани при изпълнението на договора за кредит, и се уточнява, че обменният курс на еврото в швейцарски франкове е този, който се прилага два работни дни преди датата на събитието, което определя операцията, така както е публикуван на сайта на Европейската централна банка,

                              —

                              в офертата се посочва, че кредитополучателят дава съгласието си за валутните операции по обмен на швейцарски франкове в евро и на евро в швейцарски франкове, необходими за функционирането и за погасяването на кредита, и че кредитодателят ще извърши конвертирането в швейцарски франкове на остатъка от месечните погасителни вноски в евро след заплащане на кредитните разходи,

                              —

                              в офертата се посочва, че когато при валутната операция се получи сума, по-ниска по размер от изискуемата погасителна вноска в швейцарски франкове, погасяването на главницата ще бъде по-бавно и евентуално непогасената с вноската част от главницата ще бъде добавена към дебитното салдо по сметката в швейцарски франкове, и се уточнява, че погасяването на главницата по кредита се променя в зависимост от промените в обменния курс, прилаган към месечните погасителни вноски, в посока към повишаване или понижаване, и че това може да доведе до удължаване или намаляване на срока на погасяване на кредита и евентуално до промяна на общия размер на подлежащата на погасяване сума,

                              —

                              в членовете „вътрешна сметка в евро“ и „вътрешна сметка в швейцарски франкове“ подробно са описани операциите, извършвани при всяко плащане на погасителна вноска, с които се кредитира и дебитира всяка сметка, а в договора се посочва по прозрачен начин конкретното функциониране на механизма на конвертиране на чуждестранната валута; въпреки че в офертата не се упоменава изрично по-специално „валутният риск“, който се поема от кредитополучателя поради неполучаването на доходи в разчетната валута, нито „рискът от лихвени проценти“?

                  5)

                  При утвърдителен отговор на четвъртия въпрос допуска ли Директива 93/13, тълкувана с оглед на принципа на ефективност на общностното право, национална съдебна практика, съгласно която клауза или съвкупност от клаузи като разглежданите в главното производство са „ясни и разбираеми“ по смисъла на Директивата, при положение че единственото обстоятелство в допълнение към изложените в четвъртия въпрос е извършването на симулация на обезценяване с 5,37 % на валутата на изплащане спрямо разчетната валута в договор с първоначален срок от 25 години, без извън това да се използват думи като „риск“ или „затруднение“?

                  6)

                  В чия тежест — на продавача или доставчика, или пък на потребителя е да докаже, че клаузата е изразена на „ясен и разбираем“ език по смисъла на Директива 93/13, включително и какви са обстоятелствата около сключването на договора?

                  7)

                  Ако доказването на ясния и разбираем характер на клаузата е в тежест на продавача или доставчика, допуска ли Директива 93/13 национална съдебна практика, съгласно която при наличието на документи относно техниките на продажба кредитополучателите трябва да докажат, от една страна, че са получили информацията, съдържаща се в тези документи, и от друга страна, че банката им я е предоставила или, напротив, изисква това обстоятелство да създава оборима презумпция, че съдържащата се в документите информация е предоставена, включително и устно, на кредитополучателите, чието оборване е в тежест на продавача или доставчика, който носи отговорност за информацията, предоставяна от избраните от него посредници?

                  8)

                  Може ли да се приеме, че е налице значителна неравнопоставеност в договор като разглеждания в главното производство, в който двете страни понасят валутен риск, при положение че, от една страна, продавачът или доставчикът разполага с по-големи възможности от потребителя, за да предвиди валутния риск, а от друга страна, рискът, понасян от продавача или доставчика е ограничен, докато понасяният от потребителя е неограничен?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело C-821/19: Иск, предявен на 8 ноември 2019 г. — Европейска комисия/Унгария

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/34

      Иск, предявен на 8 ноември 2019 г. — Европейска комисия/Унгария
      (Дело C-821/19)
      (2020/C 19/36)
      Език на производството: унгарски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: M. Condou-Durande, J. Tomkin, и A. Tokár)

         Ответник: Унгария

         Искания на ищеца

      Комисията моли Съда:

                  a)

                  да установи, че:

                              —

                              Унгария не е изпълнила своите задължения по член 33, параграф 2 от Директива 2013/32/ЕС като е въвела ново основание за недопустимост освен изрично установените в посочената директива във връзка с недопустимостта на молбите за убежище,

                              —

                              Унгария не е изпълнила своите задължения по член 8, параграф 2, член 12, параграф 1, буква в) и член 22, параграф 1 от Директива 2013/32/ЕС, както и по член 10, параграф 4 от Директива 2013/33/ЕС, тъй като е приела мерки, с които се квалифицира като престъпление организационната дейност, извършвана, за да се създаде възможност за започване на производство по предоставяне на убежище на лица, които не отговарят на критериите, установени от националното право в законодателството в областта на убежището, и в които се предвижда приемането на ограничителни мерки спрямо лицата, обвинени в извършването на това престъпление или осъдени за него.

                  б)

                  да се осъди Унгария да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Откакто през 2015 г. внезапно се увеличава броят на молбите за убежище, Унгария многократно изменя своята система за предоставяне на убежище. През 2018 г. съществено е изменена унгарската правна уредба относно правото на убежище. На 20 юни 2018 г. унгарският парламент приема az egyes törvényeknek a jogellenes bevándorlás elleni intézkedésekkel kapcsolatos módosításáról szóló, 2018. Évi VI. törvény (Закон VI от 2018 г. за изменение на определени закони във връзка с мерките за борба с незаконната имиграция) и седмата поправка на унгарската Конституция. Този пакет от законодателни мерки е известен и като Закона „Stop Soros“ (Закон „за спиране на Сорос“). С посочените изменения се ограничава в още по-голяма степен кръгът от лица, които могат да се възползват от правото на убежище, тъй като съгласно изменението в Закона за правото на убежище молбата за убежище ще се счита за недопустима, когато молителят е влязъл на територията на Унгария от държава, в която не е бил подложен на преследване или изложен на пряка опасност от преследване. В същия дух е изменен и Büntető Törvénykönyv (Наказателен кодекс). Така например, се квалифицира като престъпление организационната дейност, която има за цел да се създаде възможност за започването на производство по предоставяне на убежище на лица, които не са преследвани в своята държава на произход, в държавата на обичайно пребиваване или в друга държава, през която са минали, за да пристигнат [в Унгария], на основания на раса, гражданство, принадлежност към определена социална група, религия и политически убеждения, или които основателно се опасяват от пряко преследване.
      Тъй като счита, че приетата през 2018 г. правна уредба е в противоречие с правото на Съюза, Комисията започва срещу Унгария производство за установяване на неизпълнение на задължения. Доколкото изложените от Унгария доводи в хода на досъдебната процедура не разсейват съмненията на Комисията, тя решава да сезира Съда.


title: Дело C-847/19 P: Жалба, подадена на 20 ноември 2019 г. от Achemos Grupė UAB, Achema срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 12 септември 2019 г. по дело T-417/16, Achemos Grupė и Achema AB/Европейска комисия

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/35

      Жалба, подадена на 20 ноември 2019 г. от Achemos Grupė UAB, Achema срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 12 септември 2019 г. по дело T-417/16, Achemos Grupė и Achema AB/Европейска комисия
      (Дело C-847/19 P)
      (2020/C 19/37)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Achemos Grupė UAB, Achema AB (представители: R. Martens, avocat, V. Ostrovskis, advokatas)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Република Литва, Klaipėdos Nafta AB

         Искания на жалбоподателите

      Жалбоподателите искат от Съда:

                  —

                  да отмени точки 1 и 2 от диспозитива на обжалваното решение;

                  —

                  да върне делото на Общия съд,

                  —

                  при условията на евентуалност, да се произнесе сам по жалбата в първоинстанционното производство и да отмени обжалваното решение (1) в неговата цялост;

                  —

                  да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

                  1.

                  Първо основание: нарушение на член 263 ДФЕС във връзка с член 256, параграф 1 ДФЕС, а също и на задължението за мотивиране, доколкото Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато не преценил информацията, въз основа на която Комисията приела своето решение, при положение, че адекватният контрол на законосъобразността на решението на Комисията от Общия съд предполага той да провери дали информацията, на която Комисията се основава, е фактически вярна, надеждна и последователна.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на член 41, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз, на правото на добра администрация и на член 12 от Регламент (ЕС) 2015/1589 (2) във връзка с член 5 от същия регламент, доколкото Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, обвинявайки жалбоподателите в отменителното производство, че не информирали Комисията в хода на предварителната процедура по разследване, когато съгласно нейното задължение да проведе надлежно и безпристрастно процедура по разследване и правото на добра администрация тя е длъжна да се увери, че разполага с възможно най-пълната и най-надеждна информация.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на член 296, втора алинея ДФЕС, член 41, параграф 1 и член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз и на задължението за мотивиране, тъй като Общият съд не обявил ясно и недвусмислено защо проектът за ВПГ може да бъде освободен от член 14 от Директива 2004/18/ЕО (3) и да бъде възложен директно на Klaipėdos Nafta, когато в съответствие със задължението си за мотивиране Общият съд трябва да обяви своите мотиви, за да могат заинтересованите лица да узнаят причините за взетото решение.

         (1)  Решение C(2013) 7884 окончателен на Комисията от 20 ноември 2013 г., с което държавна помощ SA.36740 (2013/NN), предоставена от Литва на Klaipedos Nafta, е обявена за съвместима с вътрешния пазар (ОВ, C 616, 2016 г., стp. 1).

         (2)  Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ОВ 2015, L 248, стр. 9).

         (3)  Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (ОВ, L 134, 2004г. стp. 114, Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116).


title: Дело C-486/16: Определение на Съда (първи състав) от 3 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia № 6 de Alicante - Испания) – Bankia SA/Alfredo Sánchez Martínez, Sandra Sánchez Triviño (Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Директива 93/13/ЕИО — Неравноправни клаузи в потребителските договори — Клауза за предсрочна изискуемост на договор за ипотечен кредит — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — — Въпрос, идентичен с въпрос, по който Съдът вече се е произнесъл или чийто отговор може ясно да се изведе от съдебната практика — Правомощия на националния съд при наличие на клауза, квалифицирана като „неравноправна“ — Заместване на неравноправната клауза от разпоредба на националното право — Принцип на ефективност — Принцип на процесуалната автономия)

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/4

      Определение на Съда (първи състав) от 3 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia № 6 de Alicante - Испания) – Bankia SA/Alfredo Sánchez Martínez, Sandra Sánchez Triviño
      (Дело C-486/16) (1)

      (Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Директива 93/13/ЕИО — Неравноправни клаузи в потребителските договори — Клауза за предсрочна изискуемост на договор за ипотечен кредит — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — - Въпрос, идентичен с въпрос, по който Съдът вече се е произнесъл или чийто отговор може ясно да се изведе от съдебната практика - Правомощия на националния съд при наличие на клауза, квалифицирана като „неравноправна“ - Заместване на неравноправната клауза от разпоредба на националното право - Принцип на ефективност - Принцип на процесуалната автономия)
      (2020/C 19/04)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Primera Instancia № 6 de Alicante

         Страни в главното производство

         Молител: Bankia SA

         Ответници: Alfredo Sánchez Martínez, Sandra Sánchez Triviño

         Диспозитив

      Член 7, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори и принципът на ефективност трябва да се тълкуват, при обстоятелства като тези по делото в главното производство, в смисъл, че национална първоинстанционна юрисдикция е обвързана от решение, постановено от въззивна юрисдикция, което налага да се образува производство по принудително изпълнение, като се вземе предвид тежестта на неизпълнението от потребителя на задълженията, произтичащи от договор за ипотечен кредит, дори този договор да съдържа клауза, обявена за неравноправна в предходно съдебно решение, което е станало окончателно, но няма сила на пресъдено нещо в националното право.

         (1)  ОВ C 441, 28.11.2016 г.


title: Дело T-643/18: Решение на Общия съд от 28 ноември 2019 г. — August Wolff/EUIPO – Faes Farma (DermoFaes) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „DermoFaes“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „Dermowas“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/46

      Решение на Общия съд от 28 ноември 2019 г. — August Wolff/EUIPO – Faes Farma (DermoFaes)
      (Дело T-643/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „DermoFaes“ - По-ранна словна марка на Европейския съюз „Dermowas“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2020/C 19/55)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Билефелд, Германия) (представител: A. Thünken, avocat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: J. Ivanauskas и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Faes Farma, SA (Lamiaco-Leioa, Испания) (представители: A. Vela Ballesteros и S. Fernandez Malvar, avocats)

         Предмет

      Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 14 юни 2018 г. (преписка R 1842/2017-2), постановено в производство по възражение със страни Dr. August Wolff и Faes Farma

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) и на Faes Farma, SA, включително разноските, направени от последното за нуждите на производството пред апелативния състав на EUIPO.

         (1)  ОВ C 16, 14.1.2019 г.


title: Дело C-849/19: Иск, предявен на 21 ноември 2019 г. — Европейска комисия/Република Гърция

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/36

      Иск, предявен на 21 ноември 2019 г. — Европейска комисия/Република Гърция
      (Дело C-849/19)
      (2020/C 19/38)
      Език на производството: гръцки

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: A. Bouchagiar, C. Hermes)

         Ответник: Република Гърция

         Искания на ищеца

      Ищецът моли Съда:

                  —

                  да обви, че Република Гърция не е изпълнила задълженията си по член 4, параграф 4 и член 6, параграф 1 от Директива 92/43/ЕИО (1) и по Договора за функционирането на Евроnейския съюз, като не е приела в рамките на предвидените срокове всички необходими мерки за определяне на подходящи цели на опазване и на подходящи консервационни мерки във връзка с 239-те територии от значение за Общността (ТЗО), които се намират на гръцка територия и са включени в Решение 2006/613/ЕО на Комисията от 19 юли 2006 г. (2),

                  —

                  да осъди Република Гърция да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Европейската комисия счита, че Република Гърция не е определила подходящи задължения за опазване в рамките на предвидените срокове относно 239-те територии от значение за Общността, които се намират на гръцка територия.
      Освен това Европейската комисия счита, че Република Гърция не е определила подходящи консервационни мерки в рамките на предвидените срокове относно 239-те територии от значение за Общността, които се намират на гръцка територия.
      Поради тези причини Република Гърция е нарушила член 4, параграф 4 и член 6, параграф 1 от Директива 92/43/ЕИО, както и Договора за функционирането на Европейския съюз.

         (1)  Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, 1992 г., стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109).

         (2)  Решение на Комисията от 19 юли 2006 година за приемане съгласно Директива 92/43/ЕИО на Съвета списък на местообитанията със значение за Общността в средиземноморския биогеографски район (ОВ L 259, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 21).


title: Дело C-801/18: Определение на Съда (шести състав) от 5 септември 2019 г. (преюдициално запитване от Conseil supérieur de la Sécurité sociale — Люксембург) — EU/Caisse pour l'avenir des enfants (Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Свободно движение на работници — Равно третиране — Член 45 ДФЕС — Регламент (ЕО) № 883/2004 — Член 4 — Спогодба за социална сигурност между държавата членка по заетостта и трета страна — Семейни обезщетения — Прилагане по отношение на пограничен работник, който нито е гражданин на някоя от договарящите държави по спогодбата, нито пребивава в някоя от тях)

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/4

      Определение на Съда (шести състав) от 5 септември 2019 г. (преюдициално запитване от Conseil supérieur de la Sécurité sociale — Люксембург) — EU/Caisse pour l'avenir des enfants
      (Дело C-801/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 99 от Процедурния правилник на Съда - Свободно движение на работници - Равно третиране - Член 45 ДФЕС - Регламент (ЕО) № 883/2004 - Член 4 - Спогодба за социална сигурност между държавата членка по заетостта и трета страна - Семейни обезщетения - Прилагане по отношение на пограничен работник, който нито е гражданин на някоя от договарящите държави по спогодбата, нито пребивава в някоя от тях)
      (2020/C 19/05)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil supérieur de la Sécurité sociale

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: EU

         Ответник: Caisse pour l'avenir des enfants

         Диспозитив

      Член 45 ДФЕС, във връзка с член 4 от Регламент № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска компетентните органи на една държава членка да откажат да изплащат на гражданин на друга държава членка, който работи в първата държава членка, без да пребивава в нея, семейни обезщетения за детето му, което пребивава в трета страна с майка си, когато при същите условия за предоставяне на тези обезщетения въпросните компетентни органи признават по силата на двустранна международна спогодба, сключена между първата държава членка и посочената трета страна, правото на семейни обезщетения на собствените си граждани и пребиваващи лица, освен ако тези органи могат да представят обективна обосновка за отказа си.

         (1)  ОВ C 82, 4.3.2019 г.


title: Дело C-779/19: Преюдициално запитване от Tribunal de grande instance de Paris (Франция), постъпило на 22 октомври 2019 г. — AV/BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/24

      Преюдициално запитване от Tribunal de grande instance de Paris (Франция), постъпило на 22 октомври 2019 г. — AV/BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République
      (Дело C-779/19)
      (2020/C 19/27)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal de grande instance de Paris

         Страни в главното производство

         Ищец: AV

         Ответници: BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Изключва ли Директива 93/13 (1), тълкувана с оглед на принципа на ефективност, в случай като разглеждания в главното производство прилагането на разпоредби за погасителна давност в следните хипотези: (a) обявяване на клауза за неравноправна, (б) евентуално възстановяване на суми, (в) когато потребителят е ищец, и (г) когато потребителят е ответник, включително по насрещен иск?

                  2)

                  Ако отговорът на първия въпрос е изцяло или отчасти отрицателен, допуска ли Директива 93/13, тълкувана с оглед на принципа на ефективност, в случай като разглеждания в главното производство прилагането на национална съдебна практика, определяща датата на приемане на офертата за кредит, а не датата на възникване на сериозни финансови затруднения, като момент, от който започва да тече давността?

                  3)

                  Представляват ли основен предмет на договора по смисъла на член 4, параграф 2 от Директива 93/13 клаузи като тези по главното производство, които предвиждат по-специално, че швейцарският франк е разчетната валута, а еврото е валутата на изплащане, и съответно оставят валутния риск за сметка на кредитополучателя, при положение, че размерът на разходите за обмен на валута не се оспорва и че са налице клаузи, предвиждащи възможност на определени дати кредитополучателят да упражни опция за конвертиране в евро съгласно предварително установена формула?

                  4)

                  Изключва ли Директива 93/13, тълкувана с оглед на принципа на ефективност на общностното право, национална съдебна практика, съгласно която клауза или съвкупност от клаузи като разглежданите в главното производство са „ясни и разбираеми“ по смисъла на Директивата по съображения, че:

                              —

                              в предварителната оферта за кредит подробно се посочват валутните операции, осъществявани при изпълнението на договора за кредит, и се уточнява, че обменният курс на еврото в швейцарски франкове е този, който се прилага два работни дни преди датата на събитието, което определя операцията, така както е публикуван на сайта на Европейската централна банка,

                              —

                              в офертата се посочва, че кредитополучателят дава съгласието си за валутните операции по обмен на швейцарски франкове в евро и на евро в швейцарски франкове, необходими за функционирането и за погасяването на кредита, и че кредитодателят ще извърши конвертирането в швейцарски франкове на остатъка от месечните погасителни вноски в евро след заплащане на кредитните разходи,

                              —

                              в офертата се посочва, че когато при валутната операция се получи сума, по-ниска по размер от изискуемата погасителна вноска в швейцарски франкове, погасяването на главницата ще бъде по-бавно и евентуално непогасената с вноската част от главницата ще бъде добавена към дебитното салдо по сметката в швейцарски франкове, и се уточнява, че погасяването на главницата по кредита се променя в зависимост от промените в обменния курс, прилаган към месечните погасителни вноски, в посока към повишаване или понижаване, и че това може да доведе до удължаване или намаляване на срока на погасяване на кредита и евентуално до промяна на общия размер на подлежащата на погасяване сума,

                              —

                              в членовете „вътрешна сметка в евро“ и „вътрешна сметка в швейцарски франкове“ подробно са описани операциите, извършвани при всяко плащане на погасителна вноска, с които се кредитира и дебитира всяка сметка, а в договора се посочва по прозрачен начин конкретното функциониране на механизма на конвертиране на чуждестранната валута; въпреки че в офертата не се упоменава изрично по-специално „валутният риск“, който се поема от кредитополучателя поради неполучаването на доходи в разчетната валута, нито „рискът от лихвени проценти“?

                  5)

                  При утвърдителен отговор на четвъртия въпрос допуска ли Директива 93/13, тълкувана с оглед на принципа на ефективност на общностното право, национална съдебна практика, съгласно която клауза или съвкупност от клаузи като разглежданите в главното производство са „ясни и разбираеми“ по смисъла на Директивата, при положение че единственото обстоятелство в допълнение към изложените в четвъртия въпрос е извършването на симулация на обезценяване с 5,37 % на валутата на изплащане спрямо разчетната валута в договор с първоначален срок от 25 години, без извън това да се използват думи като „риск“ или „затруднение“?

                  6)

                  В чия тежест — на продавача или доставчика, или пък на потребителя е да докаже, че клаузата е изразена на „ясен и разбираем“ език по смисъла на Директива 93/13, включително и какви са обстоятелствата около сключването на договора?

                  7)

                  Ако доказването на ясния и разбираем характер на клаузата е в тежест на продавача или доставчика, допуска ли Директива 93/13 национална съдебна практика, съгласно която при наличието на документи относно техниките на продажба кредитополучателите трябва да докажат, от една страна, че са получили информацията, съдържаща се в тези документи, и от друга страна, че банката им я е предоставила или, напротив, изисква това обстоятелство да създава оборима презумпция, че съдържащата се в документите информация е предоставена, включително и устно, на кредитополучателите, чието оборване е в тежест на продавача или доставчика, който носи отговорност за информацията, предоставяна от избраните от него посредници?

                  8)

                  Може ли да се приеме, че е налице значителна неравнопоставеност в договор като разглеждания в главното производство, в който двете страни понасят валутен риск, при положение че, от една страна, продавачът или доставчикът разполага с по-големи възможности от потребителя, за да предвиди валутния риск, а от друга страна, рискът, понасян от продавача или доставчика е ограничен, докато понасяният от потребителя е неограничен?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело T-731/19: Жалба, подадена на 29 октомври 2019 г. — Arris Global/Комисия

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/57

      Жалба, подадена на 29 октомври 2019 г. — Arris Global/Комисия
      (Дело T-731/19)
      (2020/C 19/69)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Arris Global Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представители: J. Lesar, Solicitor, и K. Beal, QC)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решението от 2 април 2019 г. на Европейската комисия относно държавна помощ SA.44896, приложена от Обединеното кралство по отношение на CFC Group Financing Exemption (освобождаване на финансирането на групи в рамките на правилата относно контролираните чуждестранни дружества), доколкото се прилага за жалбоподателя,

                  —

                  да осъди ответника да заплати разноските на жалбоподателя, направени в настоящото производство.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква девет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първото основание е неправилно прилагане от Комисията на член 107, параграф 1 ДФЕС и/или явна грешка в преценката при избора на референтна рамка за анализа на данъчния режим. Комисията е трябвало да вземе предвид като референтна рамка данъчния режим на Обединеното кралство за облагане на дружества, а не само режима на контролираните чуждестранни дружества (наричани по-нататък „КЧД“).

                  2.

                  Второто основание е грешка в правото, допусната от Комисията при прилагането на член 107, параграф 1 ДФЕС и/или явна грешка в преценката, поради приемането на неправилен подход за анализа на режима на КЧД. В съображения 124—126 от обжалваното решение Комисията неправилно е приела разпоредбите от глава 9, част 9A от Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 [Закон за данъчното облагане (международни и други разпоредби) от 2010 г.], като форма на дерогация от общото данъчно облагане по глава 5 от него.

                  3.

                  Третото основание е грешка в правото, допусната от Комисията при прилагането на член 107, параграф 1 ДФЕС, поради приетото в съображения 127—151 от обжалваното решение, че критерият за селективност е бил изпълнен, доколкото предприятия в сравнимо правно и фактическо положение са били третирани различно.

                  4.

                  Четвъртото основание е твърдението, че освобождаването за 75 % съгласно член 371ID от Закона за данъчното облагане (международни и други разпоредби) от 2010 г. е оправдано от естеството и общата структура на данъчната система.

                  5.

                  Петото основание е нарушаване на свободата на жалбоподателя на установяване, предвидена в член 49 ДФЕС, поради данъчното облагане на КЧД, отговарящи на условията за освобождаване като клас по глава 9.

                  6.

                  Шестото основание е явна грешка в преценката във връзка с освобождаването за 75 % и фиксираното съотношение.

                  7.

                  Седмото основание е незачитане с решението на Комисията на общия принцип на правото на Съюза за недискриминация или равнопоставеност.

                  8.

                  Осмото основание е грешка в правото, допусната от Комисията при прилагането по аналогия или необосновано позоваване на разпоредби от Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета (1), които не са били приложими ratione temporis.

                  9.

                  Девето основание е грешка в правото при прилагането на член 107, параграф 1 ДФЕС, доколкото в съображение 176 от обжалваното решение Комисията е приела, че съществува категория от бенефициенти (един от които е жалбоподателят) и той е получил някаква помощ, която е следвало да бъде възстановена съгласно член 2, параграф 1 от обжалваното решение.

         (1)  Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета от 12 юли 2016 година за установяване на правила срещу практиките за избягване на данъци, които пряко засягат функционирането на вътрешния пазар (ОВ L 193, 2016 г., стp. 1).


title: Дело C-856/19: Иск, предявен на 25 ноември 2019 г. — Европейска комисия/Унгария

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/37

      Иск, предявен на 25 ноември 2019 г. — Европейска комисия/Унгария
      (Дело C-856/19)
      (2020/C 19/39)
      Език на производството: унгарски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: C. Perrin и A. Sipos)

         Ответник: Унгария

         Искания на ищеца

      Комисията иска от Съда:

                  —

                  да признае за установено, че като е прилагала след изтичането на предоставения до 31 декември 2017 г. преходен период общ акциз под 60 % от среднопретеглената продажна цена на дребно на освободените за потребление цигари и като е прилагала акциз под 115 EUR за 1 000 цигари, Унгария не е изпълнила задълженията си по член 10, параграфи 2 и 3 от Директива 2011/64/ЕС на Съвета от 21 юни 2011 година относно структурата и ставките на акциза върху обработен тютюн (1),

                  —

                  да осъди Унгария да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Съгласно член 10, параграф 2 от Директива 2011/64/ЕС на Съвета от 21 юни 2011 година относно структурата и ставките на акциза върху обработен тютюн, считано от 1 януари 2014 г., общият акциз върху цигарите представлява най-малко 60 % от среднопретеглената продажна цена на дребно на освободените за потребление цигари, освен в случаите на акциз от най-малко 115 EUR за 1 000 цигари. Тъй като прилага акциз под 115 EUR за 1 000 цигари, Унгария е задължена да въведе акциз от най-малко 60 % от среднопретеглената цена.
      С член 10, параграф 2, трета алинея от Директива 2011/64/ЕС за Унгария и за още седем други държави членки се предвижда преходен период до 31 декември 2017 г., в който да въведат акциз в такъв размер. Съгласно член 10, параграфи 2 и 3 от Директива 2011/64/ЕС до изтичането на този период тези държави членки трябва да са достигнали посочените равнища на акциза.
      Комисията преценява, че до изтичането на преходния период Унгария не е достигнала определените в член 10, параграфи 2 и 3 от Директива 2011/64/ЕС равнища на акциза и че след 31 декември 2017 г. посочената държава членка продължава да прилага акциз под равнищата, определени в тази директива.

         (1)  Директива 2011/64/ЕС на Съвета от 21 юни 2011 година относно структурата и ставките на акциза върху обработен тютюн (ОВ L 176, 2011 г., стр. 24).


title: Дело C-262/19: Решение на Съда (осми състав) от 11 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Polymeles Protodikeio Athinon — Гърция) — RM, SN/Agrotiki Trapeza Ellados (Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 и член 94 от Процедурния правилник на Съда — Държавни помощи — Учредяване на ипотеки, които обезпечават предоставените на земеделските производители банкови заеми — Национална правна уредба, която установява таван на сумата, за която са учредени ипотеките — Недостатъчно изложение на причините, поради които запитващата юрисдикция има въпроси относно тълкуването на правото на Съюза — Явна недопустимост)

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/5

      Решение на Съда (осми състав) от 11 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Polymeles Protodikeio Athinon — Гърция) — RM, SN/Agrotiki Trapeza Ellados
      (Дело C-262/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 53, параграф 2 и член 94 от Процедурния правилник на Съда - Държавни помощи - Учредяване на ипотеки, които обезпечават предоставените на земеделските производители банкови заеми - Национална правна уредба, която установява таван на сумата, за която са учредени ипотеките - Недостатъчно изложение на причините, поради които запитващата юрисдикция има въпроси относно тълкуването на правото на Съюза - Явна недопустимост)
      (2020/C 19/06)
      Език на производството: гръцки

         Запитваща юрисдикция

      Polymeles Protodikeio Athinon

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: RM, SN

         Ответник: Agrotiki Trapeza Ellados

         Диспозитив

      Преюдициалното запитване, отправено от Polymeles Protodikeio Athinon (Първоинстанционен съд Атина, Гърция) с акт от 8 февруари 2019 г., е явно недопустимо.

         (1)  ОВ C 187, 3.6.2019 г.


title: Дело C-569/17: Определение на председателя на Съда от 10 юли 2019 г. — Европейска комисия/Кралство Испания, встъпила страна: Френска република

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/38

      Определение на председателя на Съда от 10 юли 2019 г. — Европейска комисия/Кралство Испания, встъпила страна: Френска република
      (Дело C-569/17) (1)

      (2020/C 19/40)
      Език на производството: испански
      Председателят на Съда състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 392, 20.11.2017 г.


title: Дело T-79/19: Определение на Общия съд от 18 ноември 2019 г. — Lantmännen и Lantmännen Agroetanol/Комисия

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/58

      Определение на Общия съд от 18 ноември 2019 г. — Lantmännen и Lantmännen Agroetanol/Комисия
      (Дело T-79/19) (1)

      (2020/C 19/70)
      Език на производството: английски
      Председателят на осми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 131, 8.4.2019 г.


title: Дело C-580/18 P: Определение на председателя на шести състав на Съда от 14 август 2019 г. — Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH/Lotte Co. Ltd, Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/38

      Определение на председателя на шести състав на Съда от 14 август 2019 г. — Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH/Lotte Co. Ltd, Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      (Дело C-580/18 P) (1)

      (2020/C 19/41)
      Език на производството: немски
      Председателят на шести състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 25, 21.1.2019 г.


title: Дело C-491/18: Преюдициално запитване от Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Полша), постъпило на 27 юли 2018 г. — Mennica Wrocławska sp. z o.o./Dyrektorowi Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/6

      Преюдициално запитване от Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Полша), постъпило на 27 юли 2018 г. — Mennica Wrocławska sp. z o.o./Dyrektorowi Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu
      (Дело C-491/18)
      (2020/C 19/07)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Mennica Wrocławska sp. z o.o.

         Ответник: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu
      С определение от 13 декември 2018 г. Съдът (десети състав) постанови, че член 168, буква а), член 178, буква а) и член 226 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, изменена с Директива 2010/45/ЕС на Съвета от 13 юли 2010 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат националните данъчни власти да откажат на данъчнозадълженото лице правото да приспадне дължимия или платения данък върху добавената стойност по получени доставки само по съображение че в издадените фактури е допусната грешка относно идентификацията на стоките, предмет на съответните сделки, и независимо че преди данъчните власти да вземат решение по отношение на това лице същото им е предоставило документите и дало обясненията, които са необходими за определянето на реалния предмет на тези сделки и удостоверяват, че те действително са извършени.


title: Дело T-537/19: Определение на Общия съд от 12 ноември 2019 г. — DK/GSA

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/58

      Определение на Общия съд от 12 ноември 2019 г. — DK/GSA
      (Дело T-537/19) (1)

      (2020/C 19/71)
      Език на производството: френски
      Председателят на седми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 328, 30.9.2019 г.


title: Дело C-583/19 P: Жалба, подадена на 30 юли 2019 г. от Belén Bernaldo de Quirós срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 5 юни 2019 г. по дело T-273/18, Bernaldo de Quirós/Комисия

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/6

      Жалба, подадена на 30 юли 2019 г. от Belén Bernaldo de Quirós срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 5 юни 2019 г. по дело T-273/18, Bernaldo de Quirós/Комисия
      (Дело C-583/19 P)
      (2020/C 19/08)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Belén Bernaldo de Quirós (представител: M. Casado García-Hirschfeld, avocate)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отмени решението от 5 юни 2019 г., Bernaldo de Quirós/Комисия (T-273/18),

                  —

                  да се уважат исканията, направени пред първата инстанция,

                  —

                  да се осъди Комисията да заплати всички съдебни разноски пред двете инстанции.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага само едно основание: изопачаване на фактите, явна грешка в преценката и неточни правни мотиви.
      Във второто основание за обжалване, изложено пред Общия съд, жалбоподателят се е позовал на нарушение на принципа на зачитане на правото на защита в контекста на член 3 от приложение IX към Правилника за длъжностните лица. Общия съд се е произнесъл по това основание в точки 81—94 от обжалваното решение.
      Жалбоподателят счита, че направените от Общия съд констатации са фактически неточни. Според него обжалваното решение е опорочено от грешка при прилагане на правото и съдържа явна грешка в преценката, тъй като, от една страна, вътрешни правила не могат да оправдаят неспазване на разпоредба от Правилника и, от друга страна, въпросните ОРИ не предвиждат делегиране на правомощията на ОН. Накрая, тълкуването на разпоредбите на член 3 от приложение IX към Правилника за длъжностните лица и на член 4, параграф 4 от ОРИ било с неточни правни мотиви.


title: Дело C-751/18: Определение на председателя на Съда от 29 август 2019 г. (преюдициално запитване, отправено от Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD) — Португалия) — Totalmédia – Marketing Directo e Publicidade SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/39

      Определение на председателя на Съда от 29 август 2019 г. (преюдициално запитване, отправено от Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD) — Португалия) — Totalmédia – Marketing Directo e Publicidade SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Дело C-751/18) (1)

      (2020/C 19/42)
      Език на производството: португалски
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 82, 4.3.2019 г.


title: Дело C-655/19: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Alba Iulia (Румъния), постъпило на 30 август 2019 г. — LN/Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/8

      Преюдициално запитване от Curtea de Apel Alba Iulia (Румъния), постъпило на 30 август 2019 г. — LN/Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov
      (Дело C-655/19)
      (2020/C 19/10)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: LN

         Ответници: Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допуска ли член 2 от Директива 2006/112 на Съвета относно общата система на данъка върху добавената стойност (1) сделка, при която данъчнозадължено лице, което в качеството си на кредитор придобива недвижим имот — предмет на изпълнително производство, и след известно време го продава, за да си възстанови предоставените в заем средства, да се счита за икономическа дейност под формата на ползване на материален или нематериален актив с цел получаването на редовни приходи от него?

                  2)

                  Може ли лицето, извършило посочената по-горе правна сделка, да се счита за данъчнозадължено лице по смисъла на член 9 от Директива 2006/112?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-709/19: Преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия), постъпило на 25 септември 2019 г. — Vereniging van Effectenbezitters/BP plc

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/9

      Преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия), постъпило на 25 септември 2019 г. — Vereniging van Effectenbezitters/BP plc
      (Дело C-709/19)
      (2020/C 19/11)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Hoge Raad der Nederlanden

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Vereniging van Effectenbezitters

         Ответник: BP plc

         Преюдициални въпроси

                  1)

                              (а)

                              Трябва ли член 7, точка 2 от [Регламент „Брюксел Iа“] да се тълкува в смисъл, че непосредственото настъпване на изцяло имуществена вреда в инвестиционна сметка в Нидерландия или в инвестиционна сметка в банка и/или в инвестиционно дружество, установени в Нидерландия, в резултат от инвестиционни решения, взети под въздействието на публикувана в световен мащаб, но невярна, непълна и заблуждаваща информация, произтичаща от международно, регистрирано на фондова борса дружество, представлява достатъчен критерий на привързване, за да се обоснове международната компетентност на нидерландските съдилища с оглед на мястото на настъпване на вредата (Erfolgsort)?

                              (б)

                              При отрицателен отговор — необходимо ли е да са налице допълнителни обстоятелства, за да се обоснове компетентността на нидерландските съдилища и кои са те? Достатъчни ли са посочените [в точка 7 по-долу] допълнителни обстоятелства, за да се обоснове компетентността на нидерландските съдилища?

                  2)

                  Трябва ли на първия въпрос да се даде различен отговор, ако става въпрос за предявен съгласно член 3:305a от BW иск на асоциация, чиято цел по силата на собственото ѝ право е да представлява колективните интереси на претърпели вреда по смисъла на първия въпрос инвеститори, което означава по-специално че не се установява нито съответното местоживеене на тези инвеститори, нито особените обстоятелства на индивидуалните покупки, респ. индивидуалните решения да не продават вече държаните акции?

                  3)

                  Ако съгласно член 7, точка 2 от Регламент „Брюксел Iа“ нидерландските съдилища са компетентни да разгледат предявения съгласно член 3:305a от BW иск, притежава ли съответният съд както международна, така и национална териториална компетентност съгласно член 7, точка 2 от Регламент „Брюксел Iа“ да разгледа всички последващи индивидуални искове за обезщетения за вреди на инвеститори, които са претърпели вреда по смисъла на първия въпрос?

                  4)

                  Ако съответният нидерландски съд по смисъла на третия въпрос действително притежава международна, но не и национална териториална компетентност по всички индивидуални искове за обезщетения за вреди на инвеститори, които са претърпели вреда по смисъла на първия въпрос, как следва да се определи националната териториална компетентност — според местоживеенето на увредения инвеститор, седалището на банката, в която е личната банкова сметка на този инвеститор или седалището на банката, в която е инвестиционната сметка, или от значение е друг критерий на привързване?


title: Дело C-719/19: Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 30 септември 2019 г. — FS/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/10

      Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 30 септември 2019 г. — FS/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Дело C-719/19)
      (2020/C 19/12)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Raad van State

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: FS

         Ответник: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 15, параграф 1 от Директива № 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, 2004 г., стр. 77 (1); Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56) да се тълкува в смисъл, че издадено съгласно тази разпоредба решение за експулсиране на гражданин на Съюза от територията на приемащата държава членка е изпълнено и не поражда повече правни последици, веднага след като гражданинът на Съюза напусне доброволно в определения за това срок територията на приемащата държава членка и това може да бъде доказано?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос: има ли гражданинът на Съюза при незабавно връщане в приемащата държава членка правото на пребиваване до три месеца по член 6, параграф 1 от Директива 2004/38/ЕО, или приемащата държава членка може да издаде ново решение за експулсиране, за да му попречи да влезе в кратък период от време в приемащата държава членка?

                  3)

                  При отрицателен отговор на първия въпрос: трябва ли в този случай гражданинът на Съюза да остане извън приемащата държава членка за определен период от време и колко дълъг е този период?

         (1)  стр. 77.


title: Дело C-720/19: Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 30 септември 2019 г. — GR/Stadt Duisburg

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/10

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 30 септември 2019 г. — GR/Stadt Duisburg
      (Дело C-720/19)
      (2020/C 19/13)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: GR

         Ответник: Stadt Duisburg

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Загубва ли член на семейството на турски работник, който може да черпи права от последния по силата на член 7, параграф 1 от Решение № 1/80, тези права, ако придобие гражданството на приемащата държава членка, загубвайки предходното си гражданство?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос: може ли в описаното положение членът на семейството на турския работник да продължава да се позовава на правата по член 7 от Решение № 1/80, ако е загубил гражданството на приемащата държава членка, защото повторно е придобил предходното си гражданство?


title: Дело C-738/19: Преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam (Нидерландия), постъпило на 7 октомври 2019 г. — A/B, C

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/11

      Преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam (Нидерландия), постъпило на 7 октомври 2019 г. — A/B, C
      (Дело C-738/19)
      (2020/C 19/14)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Rechtbank Amsterdam

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: A

         Ответници: B, C

         Преюдициален въпрос

      Как следва да се тълкува Директива 93/13 (1), и по-специално съдържащият се в нея принцип за кумулативното действие, при преценката на въпроса дали неустойката, която потребителят, който не е изпълнил договорните си задължения, следва да плати, е неоснователно висока по смисъла на точка 1, буква д) от приложението към Директивата, когато става въпрос за клауза за неустойка, свързана с различни нарушения на договора, които по естеството си не трябва да бъдат извършени едновременно и в конкретния случай действително не са били извършени едновременно? Има ли значение обстоятелството, че във връзка с нарушенията на договора, въз основа на които се изисква неустойка, се иска и обезщетение под формата на връщане на неправомерно реализираната печалба?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Комисията по жалбите в областта на обществените поръчки, от 17 септември 2019 г. по дело Tak — Malbik ehf. срещу Исландската пътна и брегова администрация и Þróttur ehf. (Дело E-7/19)2020/C 23/09

text:
               23.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 23/9

      Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Комисията по жалбите в областта на обществените поръчки, от 17 септември 2019 г. по дело Tak — Malbik ehf. срещу Исландската пътна и брегова администрация и Þróttur ehf.
      (Дело E-7/19)
      (2020/C 23/09)
      На 17 септември 2019 г. до Съда на ЕАСТ беше подадена молба от Комитета по жалбите в областта на обществените поръчки (kærunefnd útboðsmála), която бе получена в деловодството на Съда на 23 септември 2019 г., за консултативно становище по дело Tak — Malbik ehf. срещу Исландската пътна и бреговата администрация и Þróttur ehf. по следния въпрос:

                  Следва ли обществена поръчка, която ще бъде изпълнена посредством покана за участие в търг, по която оферентите се задължават да обработват и складират определени суровини, предоставени от възлагащия орган и в съответствие с изискванията на възлагащия орган, да се счита за обществена поръчка за строителство по смисъла на Директива 2014/24/ЕС (вж. по-специално член 2, параграфи 6 и 7) или за обществена поръчка за услуги по смисъла на тази директива (вж. по-специално член 2, параграф 9)?


title: Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, отправена от Съвета за жалби по обществени поръчки на 18 октомври 2019 г. по дело Scanteam AS с/у норвежкото правителство (Дело E-8/19)2020/C 23/10

text:
               23.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 23/10

      Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, отправена от Съвета за жалби по обществени поръчки на 18 октомври 2019 г. по дело Scanteam AS с/у норвежкото правителство
      (Дело E-8/19)
      (2020/C 23/10)
      На 18 октомври 2019 г. до Съда на ЕАСТ бе отправена молба от Съвета за жалби по обществени поръчки (Klagenemnda for offentlige anskaffelser), получена в деловодството на Съда на 18 октомври 2019 г., за консултативно становище по дело Scanteam AS срещу норвежкото правителство по следния въпрос:
      Приложима ли е Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 г. за обществените поръчки по отношение на процедури за възлагане на обществени поръчки, предприети от чуждестранна мисия на държава от ЕАСТ в трета държава (извън ЕИП)?


title: Дело, заведено на 26 ноември 2019 г. от Abelia и WTW AS срещу Надзорния орган на ЕАСТ (Дело E-9/19)2020/C 23/07

text:
               23.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 23/7

      Дело, заведено на 26 ноември 2019 г. от Abelia и WTW AS срещу Надзорния орган на ЕАСТ
      (Дело E-9/19)
      (2020/C 23/07)
      На 26 ноември 2019 г. пред Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Надзорния орган на ЕАСТ от Abelia и WTW AS, представлявани от адвокат Espen Bakken, Arntzen de Besche Advokatfirma AS, P.O. Box 2734, Solli, 0204 Осло, Норвегия.
      Ищците искат от Съда на ЕАСТ:

                  1.

                  Да отмени Решение № 57/19/COL от 10 юли 2019 г. на Надзорния орган на ЕАСТ.

                  2.

                  Да нареди на Надзорния орган на ЕАСТ да поеме разходите по съдебното производство.

         Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа на иска:

                  —

                  Abelia е сдружение на търговци и работодатели в рамките на най-голямата организация на работодателите в Норвегия; NHO (Конфедерация на норвежкото предприемачество и промишлеността).

                  —

                  WTW AS е разработчик на софтуер и дружество член на търговската организация Abelia, което предлага новаторски технически решения на клиентите в редица бизнес сегменти. WTW присъства и в сектора на електронното здравеопазване и осъществява дейност в пряка конкуренция с решенията в областта на общественото електронно здравеопазване, разгледани от Надзорния орган на ЕАСТ (наричан по-нататък „Органа“) в обжалваното решение.

                  —

                  Обжалваното решение се отнася до финансирането, за което е постъпило уведомление, на публична корпорация, на която е възложено предоставянето на решение на национално равнище в областта на електронното здравеопазване.

                  —

                  Правителството на Норвегия не е счело, че финансираните с публични средства взаимосвързани дейности в областта на електронното здравеопазване, представляват държавна помощ, тъй като не представляват „икономически дейности“ по смисъла на член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП, но е предоставило уведомление с цел правна сигурност от 3 май 2019 г.

                  —

                  Органът е приел обжалваното решение на 10 юли 2019 г., въз основа на член 4, параграф 2 от Споразумението за Надзорен орган и Съд, като е заключил, че,предвид настоящата организация на норвежкия здравен сектор, Norsk Helsenett SF и норвежката дирекция за електронно здравеопазване не представляват „предприятия“ за предоставяне на решения в областта на електронното здравеопазване.

                  —

                  В обжалваното решение Органът е констатирал също така, че нотифицираните мерки не предоставят икономическо предимство на Norsk Helsenett SF по смисъла на член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП.

                  —

                  Ищците оспорват факта, че Органът е приел обжалваното решение във връзка с помощта, без да открие официалната процедура по разследване, като по този начин е нарушил процесуалните права на ищците.

                  —

                  Поради това ищците твърдят, че Съдът на ЕАСТ следва да отмени обжалваното решение.


title: Дело T-827/19: Жалба, подадена на 2 декември 2019 г. — Gaspar/Комисия

text:
               24.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 61/48

      Жалба, подадена на 2 декември 2019 г. — Gaspar/Комисия
      (Дело T-827/19)
      (2020/C 61/61)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Norbert Gaspar (Менсдорф, Люксембург) (представител: R. Wardyn, lawyer)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на Комисията от 23 май 2018 г., и

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на член 11, параграф 2 от Приложение VIII към Правилника за длъжностните лица и на член 7, параграф 1 от Общите разпоредби за прилагане (ОРП):

                              —

                              подлежащият на прехвърляне осигурителен стаж трябва се изчисли въз основа на реално прехвърлената сума, намалена със сумата, представляваща ревалоризация на капитала между датата на заявлението за прехвърляне и датата на ефективното прехвърляне,

                              —

                              служба „Управление и плащане по индивидуални права“ (PMO) е допуснала грешка, като е изчислила подлежащите на прехвърляне пенсионни права само въз основа на сумата, посочена от националната администрация във временното решение, докато реално прехвърлената сума не съответства напълно на сумата, представляваща ревалоризация на капитала между датата на заявлението за прехвърляне и датата на ефективното прехвърляне.

                  2.

                  Второ основание: неоснователно обогатяване на Съюза:

                              —

                              изчисляването на подлежащия на прехвърляне осигурителен стаж въз основа на предварителна сума, която е била преизчислена и не съответства напълно на сумата, представляваща ревалоризацията на капитала между датата на заявлението за прехвърляне и датата на ефективното прехвърляне, представлява неоснователно обогатяване на Съюза.


title: Съединени дела C-355/18—C-357/18 и C-479/18: Решение на Съда (трети състав) от 19 декември 2019 г. (преюдициално запитване от Landesgericht Salzburg, Bezirksgericht für Handelssachen Wien — Австрия) — Barbara Rust-Hackner (C-355/18), Christian Gmoser (C-356/18), Bettina Plackner (C-357/18)/Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreichet и KL/UNIQA Österreich Versicherungen AG, LK/DONAU Versicherung AG Vienna Insurance Group, MJ/Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft, NI/Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft (C-479/18) (Преюдициално запитване — Свободно предоставяне на услуги — Пряко животозастраховане — Директиви 90/619/ЕИО, 92/96/ЕИО, 2002/83/ЕО и 2009/138/ЕО — Право на отказ — Невярна информация относно реда и условията за упражняване на правото на отказ — Условия за форма на изявлението за отказ — Последици върху задълженията на застрахователното предприятие — Срок — Погасяване на правото на отказ — Възможност за отказ след прекратяването на договора — Изплащане на откупната стойностна договора — Връщане на направените вноски — Право на възнаградителни лихви — Погасителна давност)

text:
               2.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 68/8

      Решение на Съда (трети състав) от 19 декември 2019 г. (преюдициално запитване от Landesgericht Salzburg, Bezirksgericht für Handelssachen Wien — Австрия) — Barbara Rust-Hackner (C-355/18), Christian Gmoser (C-356/18), Bettina Plackner (C-357/18)/Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreichet и KL/UNIQA Österreich Versicherungen AG, LK/DONAU Versicherung AG Vienna Insurance Group, MJ/Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft, NI/Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft (C-479/18)
      (Съединени дела C-355/18—C-357/18 и C-479/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Свободно предоставяне на услуги - Пряко животозастраховане - Директиви 90/619/ЕИО, 92/96/ЕИО, 2002/83/ЕО и 2009/138/ЕО - Право на отказ - Невярна информация относно реда и условията за упражняване на правото на отказ - Условия за форма на изявлението за отказ - Последици върху задълженията на застрахователното предприятие - Срок - Погасяване на правото на отказ - Възможност за отказ след прекратяването на договора - Изплащане на откупната стойностна договора - Връщане на направените вноски - Право на възнаградителни лихви - Погасителна давност)
      (2020/C 68/04)
      Език на производството: немски

         Запитващи юрисдикции

      Landesgericht Salzburg, Bezirksgericht für Handelssachen Wien

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Barbara Rust-Hackner (C-355/18), Christian Gmoser (C-356/18), Bettina Plackner (C-357/18), KL, LK, MJ, NI (C-479/18)

         Ответници: Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich C-355/18—C-357/18, UNIQA Österreich Versicherungen AG, DONAU Versicherung AG Vienna Insurance Group, Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft, Allianz Elementar Lebensversicherungs-Aktiengesellschaft (C-479/18)

         Диспозитив

                  1)

                  Член 15, параграф 1 от Втора директива 90/619/ЕИО на Съвета от 8 ноември 1990 година за координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно прякото животозастраховане, за предвиждането на разпоредби за улесняване на ефективното осъществяване на свободно предоставяне на услуги и за изменение на Директива 79/267/ЕИО, изменена с Директива 92/96/ЕИО на Съвета от 10 ноември 1992 г., във връзка с член 31 от Директива 92/96/ЕИО на Съвета от 10 ноември 1992 година за координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно прякото животозастраховане и за изменение на директиви 79/267/ЕИО и 90/619/ЕИО (Трета директива за животозастраховането), член 35, параграф 1 във връзка с член 36, параграф 1 от Директива 2002/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 ноември 2002 година относно животозастраховането и член 185, параграф 1 във връзка с член 186, параграф 1 от Директива 2009/138/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2009 година относно започването и упражняването на застрахователна и презастрахователна дейност (Платежоспособност II) трябва да се тълкуват в смисъл, че срокът за упражняване на правото на отказ от договор за застраховка „Живот“ започва да тече от момента, когато титулярят на полица е бил информиран, че договорът е сключен, дори и предоставената му от застрахователното предприятие информация:

                              —

                              да не уточнява, че приложимото към договора национално право не предвижда никакви изисквания за форма за упражняване на правото на отказ, или

                              —

                              да посочва изисквания за форма, които в действителност приложимото към договора национално право или договорните клаузи не предвиждат, при условие че, посочвайки ги, не лишава титуляря на полица от възможността да упражни правото си на отказ по същество при същите условия като тези, от които би се възползвал, ако информацията беше вярна. Запитващите юрисдикции следва въз основа на обща преценка, която отчита по-специално националния законодателен контекст и фактите в главните производства, да установят дали грешката в предоставената на титуляря на полица информация го е лишила от такава възможност.

                  2)

                  Член 15, параграф 1 от Директива 90/619, изменена с Директива 92/96, във връзка с член 31 от Директива 92/96 трябва да се тълкува в смисъл, че ако застрахователното предприятие не е предоставило на титуляря на полица информация относно правото му на отказ или пък му е предоставило информация, която е погрешна до такава степен, че го е лишила от възможността да упражни правото си на отказ по същество при същите условия като тези, от които би се възползвал, ако информацията беше вярна, срокът за упражняване на правото на отказ не започва да тече, дори и титулярят на полица да е узнал по друг начин за съществуването на правото на отказ.

                  3)

                  Член 15, параграф 1 от Директива 90/619, изменена с Директива 92/96, във връзка с член 31 от Директива 92/96 и член 35, параграф 1 във връзка с член 36, параграф 1 от Директива 2002/83 трябва да се тълкуват в смисъл, че след прекратяването на договора и изпълнението на всички задължения по него, и по-специално след плащането от застрахователното предприятие на откупната стойност, титулярят на полица все още може да упражни правото си на отказ, ако приложимото към договора право не урежда правните последици от непредоставянето или от предоставяне на погрешна информация относно правото на отказ.

                  4)

                  Член 15, параграф 1 от Директива 90/619, изменена с Директива 92/96, член 35, параграф 1 от Директива 2002/83 и член 185, параграф 1 от Директива 2009/138 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която предвижда, че при упражняване на право на отказ от титуляр на полица застрахователното предприятие е длъжно да му изплати само откупната стойност.

                  5)

                  Член 15, параграф 1 от Директива 90/619, изменена с Директива 92/96, член 35, параграф 1 от Директива 2002/83 и член 186, параграф 1 от Директива 2009/138 трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която предвижда тригодишен давностен срок, в който упражнил правото си на отказ титуляр на полица може да предяви правото си на възнаградителни лихви върху върнатите му като недължимо платени суми, при условие че определянето на такъв срок не поставя под въпрос ефективността на правото на отказ на титуляря на полица, като запитващата юрисдикция по дело C-479/18 следва да провери дали това условие е изпълнено.

         (1)  ОВ C 294, 20.8.2018 г.

         ОВ C 427, 26.11.2018 г.


title: Дело T-5/20: Жалба, подадена на 6 януари 2020 г. — CP/Парламент

text:
               2.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 68/56

      Жалба, подадена на 6 януари 2020 г. — CP/Парламент
      (Дело T-5/20)
      (2020/C 68/64)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: CP (представители: L. Levi и M. Vandenbussche, avocates)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви настоящата жалба за допустима и основателна

            и вследствие на това:

                  —

                  да отмени атестационния доклад жалбоподателя за 2016 г., подписан от генералния секретар на 16 ноември 2018 г.,

                  —

                  доколкото е необходимо, да отмени решението на председателя от 25 септември 2019 г. за отхвърляне на жалбата по административен ред,

                  —

                  да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква пет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на задължението за мотивиране и на член 25, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз, доколкото, най-напред, оценката за жалбоподателя е непълна, тъй като последната версия на атестационния доклад не съдържа оценка в рубриката „чувство за отговорност и професионална съвест“, в графа „поведение“. По-нататък, налице е съществено разминаване между атестационния доклад за 2016 г. и предходните атестационни доклади, по-конкретно този за 2015 г., и това разминаване не е надлежно мотивирано.

                  2.

                  Второ основание: неотчитане в оценките на състоянието на намалена кадрова осигуреност в отдела на жалбоподателя и на допълнителните дейности на жалбоподателя. В това отношение жалбоподателят счита, че през 2016 г. неговата продуктивност е била повлияна от редица фактори, които не са били редовно взети предвид от ответника при изготвянето на атестационния доклад, а именно състоянието на намалена кадрова осигуреност в отдела му, неговото участие в комитета по персонала и участието му във въвеждането на нова концепция за евакуация, която е станала приоритет за Дирекция B на ГД SAFE, „PPP“.

                  3.

                  Трето основание: явна грешка в преценката, тъй като оценките, съдържащи се в атестационния доклад за 2016 г., отличаващи се с рязко влошаване на производителността спрямо 2015 г., били явно погрешни и не отчитали активното участие на жалбоподателя в задачите му и постигнатите резултати, въпреки особено трудните обстоятелства.

                  4.

                  Четвърто основание: липса на спокойна обстановка на срещите за атестиране и нарушение на правото на изслушване и на член 6, параграф 2 от вътрешните правила за атестиране, тъй като разговорът с първия оценител и особено разговорът с оценителя от последна инстанция не са се провели в спокойна обстановка, както изисква член 6, параграф 2 от вътрешните правила, и на жалбоподателя не е дадена възможност да представи надлежно своето становище по отрицателните забележки в атестационния доклад. Впрочем докладът е останал до голяма степен непроменен след тези разговори.

                  5.

                  Пето основание: нарушение на принципите на обективност и безпристрастност, тормоз и нарушение на член 41, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз и на принципа на полагане на грижа, както и злоупотреба с власт. В това отношение жалбоподателят счита, че липсата на достатъчна, релевантна и обоснована мотивация на отрицателните или с отрицателна конотация коментари, съдържащи се в атестационния доклад за 2016 г., този доклад представлява злоупотреба и носи отпечатъка на очебийна липса на обективност и безпристрастност и се свежда по-скоро до уреждане на сметки от оценителя от последна инстанция, със съдействието на първия оценител. Всеки елемент от оценката е принизяващ спрямо предходните години и в частност спрямо 2015 г., без никаква причина. Той не съдържа никакъв положителен елемент. Повечето от резултатите, постигнати от жалбоподателя през 2016 г., са отминати мълчаливо, цялата свършена работа е отречена. Този доклад носи отпечатъка на злоупотреба с власт, тъй като има за своя единствена цел да навреди на жалбоподателя, представяйки изопачена версия на реалността на неговите действия, защитена привидно от широкото право на преценка, което имат оценителите. Този подход на злоупотреба, изразяващ се в използване по некоректен начин на системата на атестиране под изопачения претекст на широко право на преценка, има за последица да затрудни защитата на жалбоподателя, защото той се оказва изправен пред ценностни оценки, контролът над които е ограничен. Накрая, ответникът не е спазил и своето задължение за полагане на грижа, тъй като интересите на жалбоподателя явно не са били взети предвид.


title: Дело T-681/18: Решение на Общия съд от 28 май 2020 г. — Korporaciya „Masternet“/EUIPO — Stayer Ibérica (STAYER) (Марка на Европейския съюз — Производство по отмяна — Фигуративна марка на Европейския съюз „STAYER“ — Реално използване на марката — Член 18, параграф 1 и член 58, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕС) 2017/1001 — Доказване на реалното използване — Квалификация на стоките, за които е доказано реалното използване)

text:
               13.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 230/26

      Решение на Общия съд от 28 май 2020 г. — Korporaciya „Masternet“/EUIPO — Stayer Ibérica (STAYER)
      (Дело T-681/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по отмяна - Фигуративна марка на Европейския съюз „STAYER“ - Реално използване на марката - Член 18, параграф 1 и член 58, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕС) 2017/1001 - Доказване на реалното използване - Квалификация на стоките, за които е доказано реалното използване)
      (2020/C 230/33)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: ZAO Korporaciya „Masternet“ (Москва, Русия) (представител: N. Bürglen, avocat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: A. Söder)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: Stayer Ibérica, SA (Пинто, Испания)

         Предмет

      Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 7 септември 2018 г. (преписка R 1940/2017-5), постановено в производство по отмяна със страни Korporaciya „Masternet“ и Stayer Ibérica

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 25, 21.1.2019 г.


title: Дело C-127/20: Определение на председателя на Съда от 30 юли 2020 г. (преюдициално запитване, отправено от Sąd Rejonowy w Gliwicach — Полша) — D. Spółka Akcyjna/W. Zrt

text:
               5.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/13

      Определение на председателя на Съда от 30 юли 2020 г. (преюдициално запитване, отправено от Sąd Rejonowy w Gliwicach — Полша) — D. Spółka Akcyjna/W. Zrt
      (Дело C-127/20) (1)

      (2020/C 329/27)
      Език на производството: полски
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 209, 22.6.2020 г.


title: Дело C-199/20 P: Жалба, подадена на 11 май 2020 г. от Gamma-A SIA срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 12 март 2020 г. по дело T-352/19, Gamma-A/EUIPO — Zivju pārstrādes uzņēmumu serviss

text:
               26.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 359/2

      Жалба, подадена на 11 май 2020 г. от Gamma-A SIA срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 12 март 2020 г. по дело T-352/19, Gamma-A/EUIPO — Zivju pārstrādes uzņēmumu serviss
      (Дело C-199/20 P)
      (2020/C 359/02)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Gamma-A SIA (представител: M. Liguts, advokāts)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) и Zivju pārstrādes uzņēmumu serviss SIA
      С определение от 3 септември 2020 г. Съдът (състав по допускането на обжалване) не допусна обжалване по делото и определи, че жалбоподателят следва да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-391/20: Преюдициално запитване от Satversmes tiesa (Латвия), постъпило на 29 юли 2020 г. — Boriss Cilevičs и други/Latvijas Republikas Saeima

text:
               26.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 359/6

      Преюдициално запитване от Satversmes tiesa (Латвия), постъпило на 29 юли 2020 г. — Boriss Cilevičs и други/Latvijas Republikas Saeima
      (Дело C-391/20)
      (2020/C 359/10)
      Език на производството: латвийски

         Запитваща юрисдикция

      Satversmes tiesa

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Boriss Cilevičs, Valērijs Agešins, Vjačeslavs Dombrovskis, Vladimirs Nikonovs, Artūrs Rubiks, Ivans Ribakovs, Nikolajs Kabanovs, Igors Pimenovs, Vitālijs Orlovs, Edgars Kucins, Ivans Klementjevs, Inga Goldberga, Evija Papule, Jānis Krišāns, Jānis Urbanovičs, Ļubova Švecova, Sergejs Dolgopolovs, Andrejs Klementjevs, Regīna Ločmele-Luņova, Ivars Zariņš

         Институция, приела обжалвания акт: Latvijas Republikas Saeima

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Представлява ли правна уредба като разглежданата в главното производство ограничение на свободата на установяване, закрепена в член 49 от Договора за функционирането на Европейския съюз, или при условията на евентуалност — на свободното предоставяне на услуги, гарантирано в член 56 [от Договора], както и на свободата на стопанска инициатива, призната в член 16 от Хартата на основните права на Европейския съюз?

                  2)

                  Какви съображения трябва да се вземат предвид, за да се прецени дали подобна правна уредба е обоснована, подходяща и пропорционална във връзка с нейната легитимна цел за защита на официалния език като проява на националната идентичност?


title: Дело T-537/20: Жалба, подадена на 18 август 2020 г. — Република Литва/Комисия

text:
               26.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 359/11

      Жалба, подадена на 18 август 2020 г. — Република Литва/Комисия
      (Дело T-537/20)
      (2020/C 359/15)
      Език на производството: литовски

         Страни

         Жалбоподател: Република Литва (представители: R. Dzikovič и K. Dieninis)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение (1) в частта относно Република Литва и мярката (№ 113) „Ранно пенсиониране“,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят излага едно твърдение в подкрепа на жалбата. Той сочи, че при приемане на обжалваното решение, с което Комисията налага на Литва корекция в размер на 2 186 447,97 EUR поради слабости в основните проверки, тя е нарушила член 52, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 (2), член 34, параграф 6 и член 35, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 908/2014 (3), не е спазила принципа на пропорционалност и не е изпълнила задължението за сътрудничество.
      При определяне на мащабите на неспазването, на естеството на нарушението и имуществените вреди, причинени на Европейския съюз, Комисията прилага по отношение на Литва фиксирана корекция, въпреки че литовските власти провеждат последващи проверки, базирани на критерии, подобрени с оглед на решение на Общия съд на Европейския съюз по дело Т-508/15, Република Литва/Комисия, резултатите водят до точно определяне на действителните вреди, нанесени на средствата на ЕС, а мащабите на неспазването са толкова малки, че Комисията е имала пълната възможност да прекрати разследването.

         (1)  Решение за изпълнение (EС) 2020/859 на Комисията от 16 юни 2020 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки по линия на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (OВ L 195, 2020 г., стр. 59).

         (2)  Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно финансирането, управлението и мониторинга на общата селскостопанска политика и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 352/78, (ЕО) № 165/94, (ЕО) № 2799/98, (ЕО) № 814/2000, (ЕО) № 1290/2005 и (ЕО) № 485/2008 на Съвета (OВ L 347, 2013 г., стр. 549).

         (3)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 908/2014 на Комисията от 6 август 2014 година за определяне на правила за прилагането на Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на разплащателните агенции и други органи, финансовото управление, уравняването на сметките, правилата за проверките, обезпеченията и прозрачността (OВ L 255, 2014 г., стр. 59).


title: Дело T-555/20: Жалба, подадена на 3 септември 2020 г. — QB/ЕЦБ

text:
               26.10.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 359/14

      Жалба, подадена на 3 септември 2020 г. — QB/ЕЦБ
      (Дело T-555/20)
      (2020/C 359/19)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: QB (представител: L. Levi, avocate)

         Ответник: Европейска централна банка

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да приеме жалбата за допустима и основателна

            и съответно:

                  —

                  да отмени атестационния доклад за 2015 г., изготвен на 8 октомври 2019 г.;

                  —

                  доколкото е необходимо, да отмени решенията от 7 февруари 2020 г. и от 24 юни 2020 г., с които съответно са отхвърлени подадената по административен ред жалба и възражението на жалбоподателката,

                  —

                  да осъди ответника да заплати обезщетение за неимуществените вреди, определено по справедливост в размер на 15 000 EUR

                  —

                  да осъди ответника да понесе всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква три основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първото основание е нарушение на член 266 ДФЕС и на указанията за атестиране по-специално тъй като не било извършено ново атестиране на жалбоподателката, а само били копирани оценките от първоначалния атестационен доклад.

                  2.

                  Второто основание е нарушение на указанията за атестиране, неспазване на процедурата и неизпълнение на задължението за полагане на грижа по-специално тъй като в атестационния доклад за жалбоподателката не се посочвали способи за подобряване и цели в смисъла, изискван от указанията за атестиране.

                  3.

                  Третото основание е опорочаваща атестационния доклад явна грешка в преценката на фактите, констатирани в посочения доклад.


title: Дело T-354/19: Определение на Общия съд от 23 юли 2020 г. — Palacio Domecq/EUIPO — Domecq Bodega Las Copas (PALACIO DOMECQ 1778) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Отмяна на обжалваното решение — Отпадане на предмета на спора — Липса на основание за произнасяне)

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/13

      Определение на Общия съд от 23 юли 2020 г. — Palacio Domecq/EUIPO — Domecq Bodega Las Copas (PALACIO DOMECQ 1778)
      (Дело T-354/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Отмяна на обжалваното решение - Отпадане на предмета на спора - Липса на основание за произнасяне)
      (2020/C 371/13)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Palacio Domecq, SL (Мадрид, Испания) (представител: A. Otero Iglesias, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: J. Crespo Carrillo)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: Domecq Bodega Las Copas, SL (Херес де ла Фронтера, Испания)

         Предмет

      Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 28 март 2019 г. (преписка R 867/2018-1) относно производство по възражение между Domecq Bodega Las Copas и Palacio Domecq.

         Диспозитив

                  1)

                  Липсва основание за произнасяне по жалбата.

                  2)

                  Осъжда Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 255, 29.7.2019 г.