title: Решение на Съда (седми състав) от 26 ноември 2015 г.#SC Total Waste Recycling SRL срещу Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség.#Преюдициално запитване, отправено от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság.#Преюдициално запитване — Околна среда — Отпадъци — Превози — Регламент (ЕО) № 1013/2006 — Превози в рамките на Европейския съюз — Пункт на влизане, различен от предвидения в нотификацията и в предварителното съгласие — Съществена промяна в данните относно превоза на отпадъци — Незаконен превоз — Пропорционалност на административната глоба.#Дело C-487/14.

text:
         РЕШЕНИЕ НА СЪДА (седми състав)
      26 ноември 2015 година (
            *1
         )
      „Преюдициално запитване — Околна среда — Отпадъци — Превози — Регламент (ЕО) № 1013/2006 — Превози в рамките на Европейския съюз — Пункт на влизане, различен от предвидения в нотификацията и в предварителното съгласие — Съществена промяна в данните относно превоза на отпадъци — Незаконен превоз — Пропорционалност на административната глоба“
      По дело C‑487/14
      с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Административен и трудов съд Будапеща, Унгария) с акт от 22 октомври 2014 г., постъпил в Съда на 4 ноември 2014 г., в рамките на производство по дело

         SC Total Waste Recycling SRL

      срещу

         Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség,

      СЪДЪТ (седми състав),
      състоящ се от: J. L. da Cruz Vilaça, председател на пети състав, изпълняващ функцията на председател на седми състав, C. Lycourgos (докладчик) и J.‑C. Bonichot, съдии,
      генерален адвокат: Y. Bot,
      секретар: A. Calot Escobar,
      предвид изложеното в писмената фаза на производството,
      като има предвид становищата, представени:

               —

               за Европейската комисия, от L. Havas и D. Loma-Osorio Lerena, в качеството на представители,

         предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
      постанови настоящото

         Решение

               1

               Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 2, точка 35, буква г), член 17, параграф 1 и член 50 от Регламент (ЕО) № 1013/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 година относно превози на отпадъци (OВ L 190, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 16, стр. 172), изменен с Регламент (ЕО) № 669/2008 на Комисията от 15 юли 2008 г. (ОВ L 97, стр. 8, наричан по-нататък „Регламент № 1013/2006“).

               2

               Запитването е отправено в рамките на спор между дружество SC Total Waste Recycling SRL (наричано по-нататък „Total Waste Recycling“) и Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség (национална инспекция по опазване на околната среда и природата, наричана по-нататък „националната инспекция“) относно административна глоба, наложена от тази инспекция за нарушения на законодателството относно превозите на отпадъци.

         Правна уредба

         Правото на Съюза

               3

               Съображения 1, 7, 13, 14 и 33 от Регламент № 1013/2006 гласят:

                        „(1)

                        Основната и преобладаваща цел и компонент на настоящия регламент е опазването на околната среда, като неговото въздействие върху международната търговия е несъществено.

                  […]

                        (7)

                        Важно е да се организира и регулира наблюдението и контрола върху превозите на отпадъци по начин, който взема предвид необходимостта от запазване, опазване и подобряване на качеството на околната среда и здравето на човека, и който насърчава еднаквото прилагане на регламента в рамките на Общността.

                  […]

                        (13)

                        Въпреки, че надзорът и контролът върху превози на отпадъци в рамките на дадена държава членка е работа на самата държава членка, националните системи за превоз на отпадъци трябва да отчитат необходимостта от съгласуване със системата на Общността, с цел гарантиране на високо ниво на опазване на околната среда и здравето на човека.

                        (14)

                        В случая на превози на отпадъци, предназначени за операции по обезвреждане и отпадъци, които не са изброени в приложения III, IIIA или IIIБ, предназначени за операции по оползотворяване, е целесъобразно да се гарантира оптимално наблюдение и контрол чрез изискване на предварително писмено съгласие за такива превози [наричано по-нататък „съгласието“]. Тази процедура на свой ред […] изисква предварителна нотификация, което дава възможност на компетентните органи да бъдат надлежно информирани, за да могат да предприемат всички необходими мерки за опазването на здравето на човека и околната среда. Това дава възможност на тези органи също и да повдигнат обосновани възражения срещу такива превози.

                  […]

                        (33)

                        Следва да се предприемат необходимите стъпки за да се гарантира, че в съответствие с Директива 2006/12/EО и останалото законодателство на Общността за отпадъци, отпадъците, превозвани в рамките на Общността и отпадъците, внесени в Общността, се управляват за целия период на превоза, включително оползотворяването или обезвреждането в държавата по местоназначение, без да се застрашава здравето на човека и без да се използват процеси или методи, които могат да причинят вреда на околната среда. […]“.

               4

               Озаглавеният „Определения“ член 2 от този регламент предвижда:
               „По смисъла на настоящия регламент:
               […]

                        35)

                        „незаконен превоз“ означава всеки превоз на отпадъци, извършен:
                        […]

                                 г)

                                 по начин, който фактически не е посочен в нотификацията или документите за превоз; […]“.

               5

               Член 3, параграф 1, буква б), подточка i) от Регламент № 1013/2006 предвижда, че превозите на отпадъци, които са предназначени за оползотворяване и са изброени в „жълтия“ списък с отпадъци, фигуриращ в приложение IV от този регламент, са предмет на процедура на нотификация и съгласие, в съответствие с разпоредбите на дял II от въпросния регламент.

               6

               Съгласно член 4 от Регламент № 1013/2006 при представяне на нотификация за превоз на отпадъци, посочени в член 3, параграф 1, буква а) или б), нотификаторът попълва документа за нотификация, фигуриращ в приложение I А към този регламент, и ако е необходимо, документа за превоз, фигуриращ в приложение IБ от споменатия регламент, като доставя или прилага към тези два документа информацията и документацията, посочена в приложение II, части 1 и 2 към същия регламент.

               7

               Член 9 от Регламент № 1013/2006 урежда процедурата относно съгласието, което компетентните органи по местоназначение, изпращане и транзит дават за нотифицираните им превози на отпадъци.

               8

               Съгласно член 17 („Промени в превоза след съгласие“) от Регламент № 1013/2006:
               „1.   Ако се направи съществена промяна в данните и/или условията на превоз, за който има съгласие, включително промени в планираното количество, маршрут, курс, дата на превоза или превозвач, нотификаторът информира незабавно заинтересованите компетентни органи и получателя и то преди началото на превоза, ако е възможно.
               2.   В такива случаи се изпраща нова нотификация, освен ако всички заинтересовани компетентни органи не сметнат, че предложените промени не изискват нова нотификация.
               […]“.

               9

               Член 49 („Опазване на околната среда“) от Регламент № 1013/2006 предвижда в параграф 1:
               „Производителят, нотификаторът и други замесени предприятия в превоза на отпадъци и/или тяхното оползотворяване или обезвреждане, предприемат необходимите стъпки, за да гарантират, че всички експедирани от тях отпадъци се управляват без да се застрашава здравето на човека и по екологосъобразен начин за времето на превоза и по време на тяхното оползотворяване и обезвреждане. По-специално, когато превоза се осъществява в Общността, се спазват изискванията на член 4 от Директива 2006/12/EО и останалото законодателство на Общността за отпадъци.
               […]“.

               10

               Съгласно член 50 („Изпълнение в държавите членки“) от посочения регламент:
               „1.   Държавите членки определят правилата за санкции, прилагани при нарушение на разпоредбите на настоящия регламент и предприемат всички мерки, необходими за да се гарантира тяхното изпълнение. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и разубеждаващи. Държавите членки информират Комисията за тяхното национално законодателство, отнасящо се до предотвратяване и откриване на незаконни превози и санкциите за такива превози.
               […]
               3.   Проверките на превози може да се правят по-специално:
               […]

                        г)

                        по време на превоза в рамките на Общността.

                  4.   Проверките на превози включват инспекцията на документи, потвърждението за идентичност и, когато е уместно, физическа проверка на отпадъците.
               […]“.

               11

               Клетка 8 („Документ за нотифициране за трансгранични движения/превози на отпадъци“) от приложение IА към Регламент № 1013/2006 има следното съдържание:

               12

               Клетки 15 и 16 от същото приложение IА имат следното съдържание:

               13

               Клетка 8 от приложение IБ („Документ за движение за трансгранични движения/превози на отпадъци“) към Регламент № 1013/2006 има следното съдържание:

               14

               Точка 26 от приложение IВ („Специфични инструкции за попълване документите за нотифициране и движение“) към Регламент № 1013/2006 гласи следното:
               „Клетка 15 (вж. приложение II, част 1, точки 8—10, 14): На ред(а) от клетка 15 се вписва името на страната […] по изпращане, по транзит и по местоназначение или кодовете на всяка страна, като се използват съкращенията от стандарт ISO 3166 […]. На ред (б) се вписва, където е приложимо, номерът на кода на съответния компетентен орган за всяка страна, а на ред (в) се вписва името на границата, която се пресича или пристанище, и, където е приложимо, номерът на кода на митническия пункт на мястото на влизане или излизане от конкретна страна. За страните на транзит информацията се вписва на ред (в) за точките на влизане и излизане. Ако повече от три страни на транзит са включени при даден превоз, съответната информация се дава в приложение. В приложение се добавя планираният маршрут между точката на излизане и на влизане, включително алтернативните маршрути при непредвидени обстоятелства“.

               15

               Приложение II към Регламент № 1013/2006, което се отнася до информацията и документацията, свързани с нотификацията, предвижда в част 1 („Информация, която да бъде предоставена или приложена към документа за нотификация“):
               „[…]

                        13.

                        Планиран начин на транспортиране.

                        14.

                        Планиран курс (пункт на излизане от и влизане във всяка заинтересована страна, включително митнически пунктове на влизане в и/или на излизане от, и/или износ от Общността) и планиран маршрут (маршрут между точките на влизане и излизане), включително възможни алтернативи, а също и при непредвидени обстоятелства.

                  […]“.

               16

               Част 2 („Информация, която да бъде предоставена или приложена към документа за превоз“) от споменатото приложение II гласи:
               „[…]

                        3.

                        Транспортно средство.

                  […]

                        5.

                        Курс (пункт на излизане от и влизане във всяка заинтересована страна, включително митнически пунктове на влизане в и/или на излизане от, и/или износ от Общността) и маршрут (маршрут между точките на влизане и излизане), включително възможни алтернативи, а също и при непредвидени обстоятелства.

                  […]“.

         Унгарското право

               17

               Член 19, параграф 1 от Закон № CLXXXV от 2012 г. за отпадъците (a hulladékról szóló 2012. évi CLXXXV. törvény) предвижда:
               „Въвеждането на отпадъци на територията на Унгария е възможно при спазване на разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1013/2006 на Европейския парламент и на Съвета и на правителственото постановление за трансграничния превоз на отпадъци“.

               18

               Член 86, параграф 1 от този закон предвижда:
               „Органът по опазване на околната среда налага глобите, предвидени в правителственото постановление за приемане на подробни правила за глобите за неизпълнение на задължения във връзка с управлението на отпадъците, на всяко физическо или юридическо лице, едноличен търговец или неправосубектно образувание, което:

                        a)

                        не изпълни предвиденото в нормативен акт, в пряко приложим правен акт на Европейския съюз или в решение на административен орган в областта на управлението на отпадъците,

                        b)

                        извършва дейност по управление на отпадъци, която се нуждае от съгласие, одобрение, регистрация или нотификация, без или в отклонение от съответното съгласие или одобрение или съответната регистрация или нотификация, или

                        c)

                        изобщо не уведоми или не уведоми надлежно органа по опазване на околната среда за производството или отделянето на странични продукти или произвежда, разпространява или съхранява отпадъци като продукти или странични продукти“.

               19

               Член 1, параграф 1 от Правителствено постановление № 271 от 21 декември 2001 година за размера на глобите в областта на управлението на отпадъците и за реда за налагането и определянето им (a hulladékgazdálkodási bírság mértékéről, valamint kiszabásának és megállapításának módjáról szóló 271/2001. (XII. 21.) Kormányrendelet, наричано по-нататък „Правителственото постановление“):
               „1.   Без да се изключва прилагането на член 2, параграфи 4—8 и на член 3, параграф 4, глобата се определя, като предвиденият в настоящото постановление основен размер се умножи по коефициентите, предвидени в приложението за отделните фактори за изменение на посочените основни размери.
               […]
               3.   Максималният размер на основната глоба в областта на управлението на отпадъците (наричан по-нататък „основната глоба“) е:
               […]

                        g)

                        при трансграничен незаконен превоз на опасни отпадъци — един милион форинта“.

               20

               Съгласно член 3 от въпросното правителствено постановление:
               „1.   При определяне на глобата най-напред се установява каква е основната глоба.
               […]
               4.   При трансграничен незаконен превоз на отпадъци (внос, износ или транзит на територията на страната) размерът на дължимата глоба се определя чрез умножаване на основната глоба, предвидена в член 1, параграф 3, букви f)—g), по индикатора за масата на отпадъците. В случай че масата на отпадъците не може да се определи точно, при изчислението се използва изразена в тонове средна стойност на масите в диапазона, който се прецени“.

         Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси

               21

               На 21 октомври 2013 г. при влизането си в Унгария камион на Total Waste Recycling, превозващ 8,380 тона отпадъци от „жълтия“ списък по приложение IV към Регламент № 1013/2006, т.е. отпадъци, които са предмет на процедурата на предварителни писмени нотификация и съгласие, е подложен на проверка на граничния пункт Нагилак.

               22

               При проверката е установено, че превозваният товар се придружава от документа за нотификация по приложение IA към Регламент № 1013/2006, от документа за превоз по приложение IБ към този регламент и от решенията за съгласие на компетентния орган, предвидени от същия регламент. В документа за нотификация и решенията за съгласие обаче като конкретен пункт на влизане в Унгария е посочен граничният пропускателен пункт Артанд (Унгария), намиращ се на близо 180 километра северно от Нагилак (Унгария). В тази насока Total Waste Recycling декларира, че поради грешка в комуникацията шофьорът на камиона се е опитал да влезе в Унгария през граничния пункт Нагилак, който е по-близо до мястото, където той живее.

               23

               С решение от 4 февруари 2014 г. на основание на Закон № CLXXXV от 2012 г. за отпадъците националната инспекция налага на Total Waste Recycling глоба в размер на 8380000 HUF (унгарски форинта) (около 26864,26 EUR) за неизпълнение на задължение, свързано с управлението на отпадъците, като го задължава да плати и разноските за производството в размер на 256500 HUF (около 822,158 EUR). Като мотив за решението си тя посочва, че процесният товар не е влязъл на унгарска територия в посочения в решенията за съгласие граничен пропускателен пункт и че Total Waste Recycling не е информирало компетентния орган за направената промяна в маршрута, за който предварително е дадено съгласие, така че превозът е незаконен в съответствие с член 2, точка 35, буква г) от Регламент № 1013/2006. При определяне на размера на тази глоба националната инспекция взема като отправна точка, в приложение на правителственото постановление, максималния размер на основната глоба — 1 милион HUF (около 3205,099 EUR), и я умножава по масата на превозваните отпадъци.

               24

               В жалбата си пред Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Административен и трудов съд Будапеща) Total Waste Recycling иска това решение да бъде отменено. Дружеството твърди, че не е налице „незаконен превоз“ на отпадъци по смисъла на член 2, точка 35, буква г) от Регламент № 1013/2006, защото „начинът“, по който е извършен превозът по смисъла на тази разпоредба, в настоящия случай — по шосе, не е бил променен, и че промяна е имало само при курса. Според него от приложенията към цитирания регламент също така следва, че понятията „начин на транспортиране“ и „курс“ са различни: точка 13 от приложение II към въпросния регламент се отнасяла до „начина на транспортиране“, докато точка 14 от това приложение засягала „курса“.

               25

               Националната инспекция моли жалбата да се отхвърли. Тя твърди, че след като планираният в настоящия случай курс е бил променен, Total Waste Recycling е било длъжно съгласно член 17, параграф 1 от Регламент № 1013/2006 незабавно да информира компетентните органи. Тя смята, че доводът на Total Waste Recycling, основан на приложение II, е недопустим и че обстоятелството, че Total Waste Recycling се опитва да обоснове твърденията си със списъка от съкращения и кодове в края на приложение IA към въпросния регламент, е ирелевантно.

               26

               Според запитващата юрисдикция от текста на Регламент № 1013/2006 не става ясно дали влизането на товар с отпадъци в страната на транзит в различно място от граничния пропускателен пункт, посочен в документа за нотификация и в съгласието, трябва да се счита за промяна на начина на транспортиране или за превоз на отпадъци, извършен по начин, който не е посочен в нотификацията, и следователно за „незаконен превоз“ на отпадъци по смисъла на член 2, точка 35, буква г) от този регламент, отчитайки и задължението за нотификатора съгласно член 17, параграф 1 от Регламента да информира незабавно компетентните органи за всяка съществена промяна в условията на превоза, включително промени в планираните маршрут и курс. В случай че този превоз трябва да се счита за незаконен, запитващата юрисдикция иска да се изясни и дали наложената глоба е пропорционална предвид на обстоятелствата по главното производство.

               27

               При това положение Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Административен и трудов съд Будапеща) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:

                        „1)

                        Трябва ли въпросът дали е налице превоз на отпадъци, извършен „по начин, който фактически не е посочен в нотификацията“, съгласно член 2, точка 35, буква г) от Регламент (ЕО) № 1013/2006, да се преценява с оглед на начина на транспортиране, посочен в приложения IA и IБ от този регламент (по шосе, с влак, по море, по въздух, по вътрешните водни пътища)?

                        2)

                        Може ли обстоятелството, че съответният орган не е информиран в съответствие с член 17, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1013/2006 за съществена промяна в данните и/или условията на превоз на отпадъци, за който има съгласие, да е основание последният да се приеме за извършен „по начин, който фактически не е посочен в нотификацията“, съгласно член 2, точка 35, буква г) от Регламент (ЕО) № 1013/2006 и следователно за незаконен?

                        3)

                        Трябва ли да се приеме, че е налице съществена промяна в данните и/или условията на превоз, за който има съгласие, по смисъла на член 17, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1013/2006, когато превозваните отпадъци влизат в страната на транзитно преминаване през граничен пункт, различен от посочения в решението за съгласие или документа за нотификация?

                        4)

                        В случай че превозът на отпадъци, влезли в страната на транзитно преминаване на място, различно от посоченото в решението за съгласие или документа за нотификация, трябва да се счита за незаконен, може ли да се приеме за пропорционална наложена на това основание глоба в същия размер като глобата, която се налага на лице, неизпълнило задължението си за получаване на съгласие и за извършване на предварителна писмена нотификация?“.

         По преюдициалните въпроси

         По първите три въпроса

               28

               С първите си три въпроса, които следва да бъдат разгледани заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 17, параграф 1 от Регламент № 1013/2006 трябва да се тълкува в смисъл, че превозът на отпадъци като визираните в приложение IV към този регламент в страната на транзит през граничен пропускателен пункт, различен от пункта, който е посочен в документа за нотификация и за който компетентните органи са дали съгласие, трябва да се счита за съществена промяна в данните и/или условията на превоза, за който има съгласие, съгласно текста на цитираната разпоредба, и ако отговорът е положителен, дали неуведомяването на компетентните органи за тази промяна прави превоза на отпадъци незаконен, защото е „извършен по начин, който фактически не е посочен в нотификацията“, по смисъла на член 2, точка 35, буква г) от този регламент.

               29

               Като начало е необходимо да се припомни, че от член 1, параграф 1 и от съображение 7 от Регламент № 1013/2006 следва, че същият установява приложимите към превозите на отпадъци процедури и режими за контрол върху превозите на отпадъци по начин, който взема предвид необходимостта от запазване, опазване и подобряване на качеството на околната среда и здравето на човека. По-специално от член 3, параграф 1 и член 4, параграф 1 от въпросния регламент във връзка със съображение 14 от него става ясно, че за превозите между държавите членки на отпадъци за обезвреждане и на опасни отпадъци за оползотворяване трябва предварително да се направи писмена нотификация до компетентните органи, за да могат те да вземат нужните мерки за опазването на човешкото здраве и околната среда (вж. в този смисъл решения Ragn-Sells, C‑292/12, EU:C:2013:820, т. 52 и Shell Nederland и Belgian Shell, C‑241/12 и C‑242/12, EU:C:2013:821, т. 32).

               30

               За извършването на такава нотификация член 4 от Регламент № 1013/2006 изисква нотификаторът да попълни документа за нотификация, фигуриращ в приложение I А към този регламент и, ако е необходимо, документа за превоз, фигуриращ в приложение IБ към Регламента, като достави или приложи към тези два документа информацията и документацията, посочени в приложение II, части 1 и 2 към същия регламент. Въз основа на всички тези документи и сведения, нотифицирани на посочените органи, последните дават или отказват да дадат съгласие за всеки превоз на отпадъци, в съответствие с член 9 от Регламент № 1013/2006.

               31

               В случай че след даване на съгласието е направена промяна в данните и/или условията на превоза, за който е дадено това съгласие, включително промени в планираното количество, маршрут, курс, дата на превоза или превозвач, член 17, параграф 1 от Регламент № 1013/2006 задължава нотификатора да информира незабавно заинтересованите компетентни органи и получателя, и то преди началото на превоза, ако е възможно.

               32

               В тази насока следва да се отбележи, че от прочита на член 17, параграф 1 ясно следва, че промените в курса представляват „съществена промяна в данните и/или условията на превоз, за който има съгласие“. Всъщност с употребата на израза „включително промени в […] курс“ цитираната разпоредба указва, че този вид промени може да представлява съществена промяна в данните и/или условията на превоза, считани за съществени.

               33

               Както личи от приложение II, част 1, точка 14 към Регламент № 1013/2006, „курсът“ е определен като „пункт на излизане от и влизане във всяка заинтересована страна“ при превоза, т.е., както е уточнено в клетка 15 от визирания в приложение IА към споменатия регламент „документ за нотифициране“ — граничните пропускателни пунктове.

               34

               Тези пунктове на излизане и на влизане трябва да бъдат упоменати в клетка 15 от „документа за нотифициране“, като това е обяснено и от текста на посочения документ, и от приложение IВ, точка 26 към Регламент № 1013/2006, където са поместени специфичните инструкции за попълване на въпросния документ.

               35

               Следователно промяна на граничен пропускателен пункт като разглежданата в главното производство е равнозначна на промяна на курса — нещо, което съгласно член 17, параграф 1 от споменатия регламент представлява „съществена промяна“ в данните и/или условията на превоза, за който има съгласие, и което трябва да бъде съобщено на компетентните органи.

               36

               Когато е настъпила подобна промяна, член 17, параграф 2 от Регламент № 1013/2006 предвижда, че по принцип трябва да се направи нова нотификация. Всъщност данните за превоза, които са нотифицирани по-рано и са одобрени от съответните органи, поради промяната вече не съответстват на реалността и следователно повече не могат да се считат за одобрени.

               37

               Този превоз, който се различава от посоченото в направената нотификация, би трябвало да бъде квалифициран като „незаконен“, защото е „извършен по начин, който фактически не е посочен в нотификацията“, по смисъла на член 2, точка 35, буква г) от цитирания регламент.

               38

               Този граматически и контекстуален анализ на Регламент № 1013/2006 се потвърждава от телеологичното тълкуване на този регламент.

               39

               В това отношение е уместно да се отбележи, че съгласно съображение 1 от Регламент № 1013/2006 целта на последния е опазването на околната среда. В допълнение, съображение 7 от цитирания регламент прогласява, че е важно да се организират и регулират наблюдението и контролът върху превозите на отпадъци по начин, който взема предвид необходимостта от запазване, опазване и подобряване на качеството на околната среда и здравето на човека.

               40

               По отношение на превозите на отпадъци, които попадат в „жълтия“ списък на отпадъци от приложение IV към Регламент № 1013/2006, като разглежданите по главното производство, съображение 14 от Регламента уточнява, че е целесъобразно да се гарантира оптимално наблюдение и контрол чрез изискване на предварително писмено съгласие за такива превози, както и че тази процедура на свой ред изисква предварителна нотификация, което дава възможност на компетентните органи да бъдат надлежно информирани, за да могат да предприемат всички необходими мерки за опазването на околната среда и здравето на човека, както и да повдигнат обосновани възражения срещу такива превози.

               41

               Следователно информацията, изисквана в документа за нотификация по приложение IA към Регламент № 1013/2006, като граничния пропускателен пункт на превоза, е необходима за надлежното изпълнение от компетентните органи на техните функции.

               42

               Ето защо, ако граничният пропускателен пункт на превоза, който е посочен в документа за нотификация и за който споменатите органи са дали съгласие, бъде променен, без същите да бъдат съответно уведомени, в нарушение на член 17, параграф 1 от Регламент № 1013/2006, посочените функции по наблюдение и контрол вече не биха могли да бъдат изпълнявани оптимално, в съответствие с този регламент.

               43

               Следователно подобна промяна може да се счита единствено за съществена и за попадаща на това основание в обхвата на член 17, параграф 1, така че превозът, който е извършен в страната на транзит през граничен пропускателен пункт, различен от посочения в документа за нотификация, без заинтересованите компетентни органи да бъдат уведомени за него и да е направена нова нотификация за превоза, трябва да бъде квалифициран като „незаконен превоз“. Тълкуването в обратния смисъл би лишило процедурите и режимите за контрол, въведени с Регламент № 1013/2006, изобщо от полезен ефект.

               44

               Този извод не се поставя под съмнение от терминологичния проблем, предмет на първия въпрос на запитващата юрисдикция. С този въпрос тя по същество иска да се установи дали в намиращия се в определението на „незаконен превоз“ в член 2, точка 35, буква г) от Регламент № 1013/2006 израз „извършен по начин, който фактически не е посочен в нотификацията“, терминът „начин“ („módon“, на унгарски език) визира единствено начините на транспортиране (szállítás módjai) (по шосе, с влак, по море, по въздух, по вътрешните водни пътища), предвидени в приложения I A и IБ към този регламент.

               45

               Причината, поради която този въпрос е отправен до Съда, е текстът на унгарски език на Регламент № 1013/2006, който се различава от текстовете на другите езици на този регламент. С изключение на клетка 8 от „[д]окумента за нотификация“, която се намира в приложение IА към Регламента и в която правилно са използвани думите „szállítási eszköz“ като превод на израза „вид превозно средство“, в списъка от кодове и съкращения в края на приложение IA, както и в приложения IБ (клетка 8 и списъка от кодове и съкращения в края на приложение IБ) и II (част 1, точка 13 и част 2, точка 3) към споменатия регламент, последният израз е преведен със „szállítás módjait“ („начини на транспортиране“), като така е използван унгарският еквивалент на френската дума „manière“, а именно думата „mód“. Това е дало основание на Total Waste Recycling да поддържа, че „незаконен превоз“ по смисъла на член 2, точка 35, буква г) от Регламент № 1013/2006 е налице само ако използваният вид превозно средство е различен от посочения в нотификацията.

               46

               Съгласно постоянната практика на Съда формулировката, използвана в текста на правна разпоредба на Съюза на един от езиците, не може да служи като единствена основа за тълкуването на разпоредбата или да ѝ се отдава предимство пред текстовете на останалите езици. Всъщност разпоредбите на правото на Съюза трябва да се тълкуват и прилагат по еднакъв начин с оглед на текста им на всички езици на Европейския съюз. В случай на несъответствия между текстовете на различните езици на разпоредба от правото на Съюза тя трябва да се тълкува в зависимост от общата структура и целите на правната уредба, от която е част (вж. по-специално решение Léger, C‑528/13, EU:C:2015:288, т. 35 и цитираната съдебна практика).

               47

               Що се отнася до общата структура и целите на Регламент № 1013/2006, в точки 33—43 от настоящото решение бе отбелязано, че за да могат да предприемат в областта на превозите на отпадъци всички необходими мерки за опазването на здравето на човека и околната среда в рамките на функциите си по наблюдение и контрол, компетентните органи трябва да бъдат надлежно информирани и че в тази насока е наложително те да разполагат с информацията, изисквана в документа за нотификация по приложение IА към Регламента, а не само с информация за използвания вид превозно средство.

               48

               Следователно общата структура и целта на Регламент № 1013/2006 водят до възприемането на тълкуване, че думата „начин“, която фигурира в член 2, точка 35, буква г) от въпросния регламент, не може да се разбира в смисъл, че обозначава само „вид[а] превозно средство“, а напротив, трябва да се тълкува широко — в смисъл, че в обхвата ѝ попадат и обстоятелствата или условията на превоза, които включват курса на този превоз.

               49

               С оглед на предходните съображения на първите три въпроса следва да се отговори, че член 17, параграф 1 от Регламент № 1013/2006 трябва да се тълкува в смисъл, че превозът на отпадъци като визираните в приложение IV към този регламент в страната на транзит през граничен пропускателен пункт, различен от пункта, който е посочен в документа за нотификация и за който компетентните органи са дали съгласие, трябва да се счита за съществена промяна в данните и/или условията на превоза, за който има съгласие, така че неуведомяването на компетентните органи за тази промяна прави превоза на отпадъци незаконен, защото е „извършен по начин, който фактически не е посочен в нотификацията“, по смисъла на член 2, точка 35, буква г) от този регламент.

         По четвъртия въпрос

               50

               С четвъртия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 50, параграф 1 от Регламент № 1013/2006, съгласно който санкциите, прилагани от държавите членки при нарушение на разпоредбите на този регламент, следва да бъдат пропорционални, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска налагането на глоба, с която се санкционира превозът на отпадъци като визираните в приложение IV към този регламент в страната на транзит през граничен пропускателен пункт, различен от пункта, който е посочен в документа за нотификация и за който компетентните органи са дали съгласие, тъй като размерът на тази санкция съвпада с размера на санкцията, прилагана в случай на неизпълнение на задължението за получаване на съгласие и за извършване на предварителна писмена нотификация.

               51

               В тази насока е нужно да се отбележи, че член 50, параграф 1 от Регламент № 1013/2006 задължава държавите членки да определят „правилата за санкции, прилагани при нарушение на разпоредбите на [този] регламент […]. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и разубеждаващи“. Налага се изводът, че посоченият регламент не съдържа по-точни правила, що се отнася до определянето на посочените санкции на национално равнище, и по-специално не предвижда изрично какъвто и да било критерий за преценка на пропорционалността на подобни санкции.

               52

               Според постоянната съдебна практика при липса на хармонизация на законодателството на Съюза в областта на санкциите, приложими при неспазване на условията, предвидени от установен в това законодателство режим, държавите членки са компетентни да изберат санкции, които според тях са подходящи. Те въпреки това са задължени да упражняват компетентността си при спазване на правото на Съюза и на неговите общи принципи, а следователно и при спазване на принципа на пропорционалност (вж. по-специално решение Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, т. 23 и цитираната съдебна практика).

               53

               В тази насока е уместно да се припомни, че за да се прецени дали процесната санкция е в съответствие с принципа на пропорционалност, следва в частност да се вземат предвид видът и тежестта на нарушението, което се наказва с тази санкция, както и начинът за определянето на нейния размер (вж. по-специално решение Родопи-M 91, C‑259/12, EU:C:2013:414, т. 38 и цитираната съдебна практика). Следователно принципът на пропорционалност е задължителен за държавите членки и що се отнася до преценката на елементите, които могат да бъдат отчитани при определянето на глобата (решение Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, т. 54).

               54

               При все това в крайна сметка националната юрисдикция е тази, която ще трябва — като отчете цялата правна и фактическа обстановка по делото, поставено на разглеждане пред нея — да прецени дали размерът на санкцията не надвишава това, което е необходимо за постигане на целите, преследвани от разглежданото законодателство. Конкретното прилагане на принципа на пропорционалност е възложено на запитващия съд, който трябва да провери съвместимостта на националните мерки с правото на Съюза, тъй като Съдът е компетентен само да му предостави всички критерии за тълкуване в рамките на правото на Съюза, които могат да му позволят да прецени подобна съвместимост (в този смисъл вж. по-специално решение Profaktor Kulesza, Frankowski, Jóźwiak, Orłowski, C‑188/09, EU:C:2010:454, т. 30 и цитираната съдебна практика).

               55

               Колкото до санкциите, прилагани в случай на нарушение на разпоредбите на Регламент № 1013/2006, който цели да гарантира високо ниво на опазване на околната среда и здравето на човека, при проверката дали такава санкция е пропорционална националният съд е длъжен да вземе предвид по-специално рисковете, до които това нарушение може да доведе в областта на опазването на околната среда и здравето на човека.

               56

               Ето защо следва да се отбележи, че налагането на глоба, с която се санкционира превозът на отпадъци като визираните в приложение IV към този регламент в страната на транзит през граничен пропускателен пункт, различен от пункта, който е посочен в документа за нотификация и за който компетентните органи са дали съгласие, основният размер на която глоба съвпада с размера на глобата, прилагана в случай на неизпълнение на задължението за получаване на съгласие и за извършване на предварителна писмена нотификация, може да се счита за пропорционално само ако обстоятелствата около извършеното нарушение дават основание за констатацията, че се касае за нарушения с еднаква тежест.

               57

               С оглед на предходните съображения на четвъртия въпрос трябва да се отговори, че член 50, параграф 1 от Регламент № 1013/2006, съгласно който санкциите, прилагани от държавите членки при нарушение на разпоредбите на този регламент, следва да бъдат пропорционални, трябва да се тълкува в смисъл, че налагането на глоба, с която се санкционира превозът на отпадъци като визираните в приложение IV към този регламент в страната на транзит през граничен пропускателен пункт, различен от пункта, който е посочен в документа за нотификация и за който компетентните органи са дали съгласие, основният размер на която глоба съвпада с размера на глобата, прилагана в случай на неизпълнение на задължението за получаване на съгласие и за извършване на предварителна писмена нотификация, може да се счита за пропорционално само ако обстоятелствата около извършеното нарушение дават основание за констатацията, че се касае за нарушения с еднаква тежест. Националната юрисдикция е тази, която ще трябва да провери — като отчете цялата правна и фактическа обстановка по делото, поставено на разглеждане пред нея, и по-специално рисковете, до които нарушението може да доведе в областта на опазването на околната среда и здравето на човека — дали размерът на санкцията не надвишава това, което е необходимо за постигане на целите да се гарантира високо ниво на опазване на околната среда и здравето на човека.

         По съдебните разноски

               58

               С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

               По изложените съображения Съдът (седми състав) реши:

                           1)

                           Член 17, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1013/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 година относно превози на отпадъци, изменен с Регламент (ЕО) № 669/2008 на Комисията от 15 юли 2008 г., трябва да се тълкува в смисъл, че превозът на отпадъци като визираните в приложение IV към този регламент в страната на транзит през граничен пропускателен пункт, различен от пункта, който е посочен в документа за нотификация и за който компетентните органи са дали съгласие, трябва да се счита за съществена промяна в данните и/или условията на превоза, за който има съгласие, така че неуведомяването на компетентните органи за тази промяна прави превоза на отпадъци незаконен, защото е „извършен по начин, който фактически не е посочен в нотификацията“, по смисъла на член 2, точка 35, буква г) от този регламент.

                           2)

                           Член 50, параграф 1 от Регламент № 1013/2006, изменен с Регламент (ЕО) № 669/2008, съгласно който санкциите, прилагани от държавите членки при нарушение на разпоредбите на този регламент, следва да бъдат пропорционални, трябва да се тълкува в смисъл, че налагането на глоба, с която се санкционира превозът на отпадъци като визираните в приложение IV към този регламент в страната на транзит през граничен пропускателен пункт, различен от пункта, който е посочен в документа за нотификация и за който компетентните органи са дали съгласие, основният размер на която глоба съвпада с размера на глобата, прилагана в случай на неизпълнение на задължението за получаване на съгласие и за извършване на предварителна писмена нотификация, може да се счита за пропорционално само ако обстоятелствата около извършеното нарушение дават основание за констатацията, че се касае за нарушения с еднаква тежест. Националната юрисдикция е тази, която ще трябва да провери — като отчете цялата правна и фактическа обстановка по делото, поставено на разглеждане пред нея, и по-специално рисковете, до които нарушението може да доведе в областта на опазването на околната среда и здравето на човека — дали размерът на санкцията не надвишава това, което е необходимо за постигане на целите да се гарантира високо ниво на опазване на околната среда и здравето на човека.

                     Подписи

            (
            *1
         )	Език на производството: унгарски.


Решение на Съда (втори състав) от 14 юли 1983 г. # Armelle Detti срещу Съд на Европейските общности. # Длъжностно лице. # Дело 144/82.


Решение на Съда (втори състав) от 14 септември 2006 г. # Комисия на Европейските общности срещу Maria Dolores Fernández Gómez. # Жалба - Член 2 - Допустимост - Акт засягащ интересите на служителя. # Дело C-417/05 P.


Решение на Общия съд (първи състав) от 16 септември 2013 г. # Knut IP Management Ltd срещу Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП). # Дело T-250/10.


Решение на Съда (първи състав) от 16 март 1978 г. # Bernhard Diether Ritter von Wüllerstorff und Urbair срещу Комисия на Европейските общности. # Дело 7/77.


title: Решение на Общия съд (осми състав) от 19 май 2010 г.#Wieland-Werke AG, Buntmetall Amstetten GmbH и Austria Buntmetall AG срещу Европейска комисия.#Конкуренция - Картели - Сектор на медни водопроводни тръби - Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО - Продължаващо нарушение с много проявни форми - Принцип на законоустановеност на наказанието - Принцип "ne bis in idem" - Глоби - Действително отражение върху пазара - Размер на съответния пазар - Продължителност на нарушението - Смекчаващи обстоятелства.#Дело T-11/05.

text:
      Решение на Общия съд (осми състав) от 19 май 2010 г. — Wieland‑Werke и др./Комисия
      (Дело T-11/05)
      „Конкуренция — Картели — Сектор на медни водопроводни тръби — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО — Продължавано нарушение с много проявни форми — Принцип на законоустановеност на наказанията — Принцип „ne bis in idem“ — Глоби — Действително отражение върху пазара — Големина на съответния пазар — Продължителност на нарушението — Смекчаващи обстоятелства“
      1.                     Общностно право — Общи принципи на правото — Правна сигурност — Законоустановеност на наказанията (вж. точки 58—63)
      2.                     Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Право на преценка, предоставено на Комисията с член 23, параграф 2 от Регламент
            № 1/2003 — Нарушение на принципа на законоустановеност на наказанията — Липса (член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003
            на Съвета) (вж. точки 64—72)
      3.                     Конкуренция — Административно производство — Решение на Комисията за установяване на нарушение — Предходно решение за установяване
            на нарушение, извършено от същото предприятие — Нарушения, насочени към различни, макар и близки пазари на стоки — Липса на
            обусловеност или съгласуваност между двете нарушения — Липса на общ план, насочен към нарушаване на конкуренцията — Липса
            на идентичност между нарушенията, предмет на двете решения — Нарушение на принципа „ne bis in idem“ — Липса (член 81 ЕО) (вж.
            точки 81—83 и 87)
      4.                     Конкуренция — Административно производство — Правомощия на Комисията — Правомощие за разделяне на производство (член 81 ЕО)
            (вж. точка 101)
      5.                     Конкуренция — Глоби — Насоки за определяне на размера на глобите — Метод на изчисляване, при който се вземат предвид различни
            елементи на гъвкавост (член 229 ЕО; член 15, параграф 2 от Регламент № 17 на Съвета и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003
            на Съвета; Известие 98/C 9/03 на Комисията) (вж. точки 108—112)
      6.                     Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Възпиращ характер — Преценка — Задължение за налагане на по-леки санкции на предприятие,
            участвало едновременно в няколко нарушения — Липса (член 15 от Регламент № 17 на Съвета и член 23 от Регламент № 1/2003 на
            Съвета) (вж. точки 114 и 115)
      7.                     Конкуренция — Административно производство — Изложение на възраженията — Необходимо съдържание (Регламент № 17 на Съвета и
            Регламент № 1/2003 на Съвета) (вж. точки 129—131)
      8.                     Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Хоризонтален картел в областта на цените —
            Подялба на пазара — Особено тежко нарушение (член 81, параграф 1 ЕО; член 15 от Регламент № 17 на Съвета и член 23 от Регламент
            № 1/2003 на Съвета) (вж. точки 138—140)
      9.                     Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Вземане предвид на действителното отражение
            върху пазара (член 15 от Регламент № 17 на Съвета и член 23 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 1 А от Известие 98/C 9/03
            на Комисията) (вж. точки 143—149)
      10.                     Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Размер на разглеждания пазар на стоки — Отчитане
            (член 15, параграф 2 от Регламент № 17 на Съвета и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 1 А от Известие
            98/C 9/03 на Комисията) (вж. точки 160—163)
      11.                     Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Спазване на принципа на пропорционалност (член 15,
            параграф 2 от Регламент № 17 на Съвета и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета) (вж. точка 166)
      12.                     Конкуренция — Глоби — Решение за налагане на глоби — Задължение за мотивиране — Обхват (член 253 ЕО; член 15, параграф 2 от
            Регламент № 17 на Съвета и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета) (вж. точки 177 и 179)
      13.                     Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Възпиращ характер — Вземане предвид на размера и на общите ресурси на санкционираното
            предприятие (член 15, параграф 2 от Регламент № 17 на Съвета и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 1 А
            от Известие 98/C 9/03 на Комисията) (вж. точки 189, 190 и 192)
      14.                     Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Продължителност на нарушението — Продължително нарушение — Годишно
            увеличение с 10 % на началния размер (член 15, параграф 2 от Регламент № 17 на Съвета и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003
            на Съвета; точка 1 Б от Известие 98/C 9/03 на Комисията) (вж. точки 203, 205 и 206)
      15.                     Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Смекчаващи обстоятелства (член 15, параграф 2
            от Регламент № 17 на Съвета и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; Известие 98/C 9/03 на Комисията) (вж. точка 227)
      Предмет

               На първо място, искане за отмяна на Решение C (2004) 2826 на Комисията от 3 септември 2004 година относно производство по
                  член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП (Преписка COMP/E‑1/38.069 — Медни водопроводни тръби), на второ място, при
                  условията на евентуалност искане за намаляване на размера на глобите, наложени с това решение на жалбоподателите, и на трето
                  място, насрещно искане на Комисията, целящо увеличаването на посочената сума

            Диспозитив

                  1)

                  	Отхвърля жалбата.

                  2)

                  	Отхвърля направеното от Европейската комисия насрещно искане.

                  3)

                  	Wieland-Werke AG, Buntmetall Amstetten GmbH и Austria Buntmetall AG понасят направените от тях съдебни разноски и 90 % от
                     тези, направени от Комисията.

                  4)

                  	Комисията понася 10 % от направените от нея съдебни разноски.

                  5)

                  	Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски.


title: Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 24 април 2008 г. # Pavlos Longinidis срещу Европейски център за развитие на професионалната квалификация (Cedefop). # Публична служба - Преназначаване - Уволнение - Мотиви. # Дело F-74/06.

text:
      РЕШЕНИЕ НА СЪДА НА ПУБЛИЧНАТА СЛУЖБА (втори състав)
      24 април 2008 година
      Дело F-74/06
      Pavlos Longinidis
      срещу
      Европейски център за развитие на професионалното обучение (Cedefop)
      „Публична служба — Срочно наети служители — Преназначаване — Комисия по жалбите — Състав и Процедурен правилник — Нелоялно поведение — Уволнение — Мотивиране — Явна грешка в преценката — Злоупотреба с власт“
      Предмет: Жалба на основание членове 236 ЕО и 152 АЕ, с която г‑н Longinidis иска отмяната на решението на ръководството на Cedefop
         от 30 ноември 2005 г. за прекратяване на договора му за неопределено време като срочно нает служител, на решението на ръководството
         на Cedefop от 10 март 2006 г. за отхвърляне на искането му за спиране на действието на посоченото по-горе решение, на решението
         на ръководството на Cedefop от 9 декември 2005 г. за преназначаването му на длъжността съветник към посоченото ръководство,
         на решението на комисията по жалбите към Cedefop от 24 май 2006 г. за отхвърляне на жалбата по административен ред, с която
         жалбоподателят иска отмяната на посочените по-горе решения за уволнение и за преназначаване, на решението на ръководството
         на Cedefop от 11 ноември 2005 г. за изменение на състава на комисията по жалбите, на решението на комисията по жалбите към
         Cedefop от 14 ноември 2005 г. за изменение на процедурния ѝ правилник, на решението на комисията по жалбите към Cedefop от
         10 март 2006 г. за отхвърляне на жалбата по административен ред, подадена от жалбоподателя срещу последните две решения, на
         решението на ръководството на Cedefop от 28 април 2006 г. за отхвърляне на искането на жалбоподателя за отстраняване на заместник-директора
         на Cedefop от провеждането на административно разследване, което го засяга, и на решението на комисията по жалбите към Cedefop
         от 9 март 2006 г. относно жалба по административен ред, подадена от г‑жа C., срочно нает служител на Cedefop.

      Решение: Отхвърля жалбата като частично недопустима и частично неоснователна. Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

      Резюме
      1.      Длъжностни лица — Срочно наети служители — Прекратяване на договор за неопределено време — Задължение за мотивиране — Обхват
      (член 25, втора алинея от Правилника за длъжностните лица; член 11 и член 47, буква в) от Условията за работа на другите служители)
      2.      Длъжностни лица — Срочно наети служители — Прекратяване на договор за неопределено време — Право на преценка на администрацията
      (член 47, буква в) и член 49, параграф 1 от Условията за работа на другите служители)
      3.      Длъжностни лица — Организация на службите — Място на работа на персонала
      (член 7 от Правилника за длъжностните лица)
      1.      Никое императивно съображение не позволява да се изключат срочно наетите служители от защита срещу необосновано уволнение
         особено когато са обвързани от договор за неопределено време или когато са обвързани от договор, сключен за определен срок,
         и са уволнени преди изтичането на срока му. За да се гарантира в този смисъл защита в достатъчна степен обаче е необходимо,
         от една страна, да се позволи на заинтересованите лица да проверят дали легитимните им интереси са зачетени или накърнени,
         както и да преценят дали е уместно да сезират съда, и от друга страна, да се даде възможност на последния да упражни контрол,
         което означава да се признае наличието на задължение за мотивиране в тежест на компетентния орган.

      При наличието на мярка за уволнение на служител, с когото е сключен договор за неопределено време, особено значение се отдава
         на необходимостта мотивите, на които се основава подобна мярка, да бъдат по общо правило изложени ясно в писмена форма, за
         предпочитане в самия текст на съответното решение. Всъщност решението на институцията се материализира в този единствен акт,
         чиято законосъобразност се преценява към датата на приемането му. Задължението за излагане на мотивите за уволнението обаче
         може също да се счита изпълнено, ако заинтересованото лице е било надлежно уведомено за тези мотиви при събеседване с ръководителите
         му и ако решението на органа, оправомощен да сключва договори, е прието в кратък срок след провеждането на това събеседване.
         Ако е необходимо, посоченият орган може също да допълни тези мотиви на етапа на отговора на жалбата по административен ред,
         подадена от заинтересованото лице.

      Органът, оправомощен да сключва договори, разполага с широко право на преценка относно уволненията, поради което контролът
         от страна на общностния съд се ограничава до проверката за липса на явна грешка или на злоупотреба с власт.

      (вж. точки 49, 51 и 84)
      Позоваване на:
      Първоинстанционен съд — 12 декември 2000 г., Dejaiffe/СХВП, T‑223/99, Recueil FP, стр. I‑A‑277 и II‑1267, точка 53; 6 февруари
         2003 г., Pyres/Комисия, T‑7/01, Recueil FP, стр. I‑A‑37 и II‑239, точка 50

      Съд на публичната служба — 26 октомври 2006 г., Landgren/ETF, F‑1/05, Recueil FP, стр. I‑A‑1‑123 и II‑A‑1‑459, предмет на
         обжалване по висящо пред Първоинстанционния съд производство, T‑404/06 P, точки 73—75 и 79

      2.      Предвид широкото право на преценка, с което разполага органът, оправомощен да сключва договори, в случай на нарушение, което
         може да обоснове уволнението на срочно нает служител, нищо не задължава посочения орган да започне дисциплинарно производство
         срещу него, вместо да прибегне до възможността за едностранно прекратяване на договора, предвидена в член 47, буква в) от
         Условията за работа на другите служители. Само в хипотезата, при която органът възнамерява да уволни срочно нает служител
         без предизвестие в тежки случаи на неизпълнение на служебните задължения, съгласно член 49, параграф 1 от Условията за работа
         на другите служители следва да се започне дисциплинарното производство, уредено в приложение IX към Правилника за длъжностните
         лица и приложимо по аналогия към срочно наетите служители. Освен това нищо не пречи администрацията да започне дисциплинарно
         производство дори след прекратяването на договора на срочно наетия служител с предизвестие, ако впоследствие се окаже, че
         нарушението, което се твърди, че е извършил, е достатъчно тежко, за да се започне подобна процедура.

      (вж. точки 115 и 116)
      3.      В случай на изменение на възложените на длъжностно лице функции, правилото за съответствие между степента и длъжността предполага
         съпоставка не между настоящите и предишните функции на заинтересованото лице, а между настоящите му функции и степента му
         в йерархията.

      Освен това, за да може мярка по преназначаване да засегне правилото за съответствие между степента и длъжността, не е достатъчно
         тази мярка да води до промяна или дори до известно ограничаване на възложените на длъжностното лице задачи, а е необходимо
         новите му функции, разглеждани в тяхната цялост, предвид естеството, значението и обхвата им да са значително под това, което
         съответства на неговите степен и длъжност.

      (вж. точки 142 и 143)
      Позоваване на:
      Съд — 23 март 1988 г., Hecq/Комисия, 19/87, Recueil, стр. 1681, точка 7
      Първоинстанционен съд — 10 юли 1992 г., Eppe/Комисия, T‑59/91 и T‑79/91, Recueil, стр. II‑2061, точка 49; 28 май 1998 г.,
         W/Комисия, T‑78/96 и T‑170/96, Recueil FP, стр. I‑A‑239 и II‑745, точка 104; 16 април 2002 г., Fronia/Комисия, T‑51/01, Recueil FP,
         стр. I‑A‑43 и II‑187, точка 53; 21 септември 2004 г., Soubies/Комисия, T‑325/02, Recueil FP, стр. I‑A‑241 и II‑1067, точка 55


Решение на Съда от 3 декември 1974 г. # Johannes Henricus Maria van Binsbergen срещу Bestuur van de Bedrijfsvereniging voor de Metaalnijverheid. # Искане за преюдициално заключение: Centrale Raad van Beroep - Нидерландия. # Дело 33-74.


Решение на Съда (втори състав) от 24 март 1988 г. # Jean-Pierre Goossens и други срещу Комисия на Европейските общности. # Длъжностни лица - Вътрешен конкурс. # Дело 228/86.


title: Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 23 ноември 2010 г. # Gábor Bartha срещу Европейска комисия. # Публична служба - Длъжностни лица - Конкурс на общо основание. # Дело F-50/08.

text:
      РЕШЕНИЕ НА СЪДА НА ПУБЛИЧНАТА СЛУЖБА НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ (първи състав)
      23 ноември 2010 година(*)

      „Публична служба — Длъжностни лица — Конкурс на общо основание — Невключване в списъка с резерви за назначения — Балансирано представяне на жените и мъжете в конкурсните комисии“
      По дело F‑50/08
      с предмет жалба, подадена на основание членове 236 ЕО и 152 АЕ,
      Gábor Bartha, с местожителство в Брюксел (Белгия), за който се явява адв. P. Homoki, адвокат,

      жалбоподател,
      срещу
      Европейска комисия, за която се явяват г‑н J. Currall, г‑н V. Bottka и г‑н A. Sipos, в качеството на представители,

      ответник,
      СЪДЪТ НА ПУБЛИЧНАТА СЛУЖБА (първи състав),
      състоящ се от: г‑н S. Gervasoni, председател, г‑н H. Kreppel (докладчик) и г‑н H. Tagaras, съдии,
      секретар: г‑жа W. Hakenberg,
      постанови настоящото
      Решение
      1        С молба, подадена в секретариата на Съда на публичната служба на 19 май 2008 г., г‑н Bartha иска по същество, от една страна,
         отмяна на решението на конкурсната комисия за конкурса на общо основание EPSO/AD/56/06, с което е уведомен, че не е издържал
         изпитите в посочения конкурс, и от друга страна, осъждането на Комисията на Европейските общности да поправи вредите, които
         той е претърпял в резултат на това решение.

       Правна уредба
      2        Член 3 от приложение III към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът“) гласи:

      „Конкурсната комисия се състои от председател, определен от органа по назначаването, и равен брой членове, посочени от органа
         по назначаването и от Комитета по персонала.

      За конкурси на общо основание, общи за две или повече институции, конкурсната комисия се състои от председател, определен
         от органа по назначаването по член 2, параграф 2 от Правилника и членове, посочени от органа по назначаването по член 2, параграф 2
         от Правилника, по предложение на институциите, както и от членове, определени по споразумение между комитетите по персонала
         на институциите, при осигурено равно представителство.

      Конкурсната комисия може за определени изпити да бъде подпомагана от един или повече оценяващи със съвещателен глас.
      Членовете на конкурсната комисия се избират измежду длъжностни лица, чиято функционална група и степен са най-малко равни
         на тези на конкурсната длъжност.

      Конкурсна комисия, състояща се от повече от четирима членове, включва поне по двама представители на всеки пол“.
       Факти в основата на спора
      3        На 25 юли 2006 г. Европейската служба за подбор на персонал (EPSO) публикува обявление за конкурс на общо основание EPSO/AD/56/06
         за съставянето на списък с резерви за назначения на администратори със степен AD 5 с унгарско гражданство (ОВ C 172 A, стp. 3,
         наричано по-нататък „обявление за конкурса“).

      4        Този конкурс включва четири области: „Европейска публична администрация/човешки ресурси“, „Право“, „Икономика“ и „Микроикономика/бизнес
         администрация“.

      5        Броят на успешно издържалите кандидати в област „Право“ е определен на десет.

      6        Жалбоподателят кандидатства за конкурс EPSO/AD/56/06 и избира при записването си областта „Право“.

      7        След като успешно полага тестовете за достъп, организирани с оглед на извършването на предварителен подбор на кандидатите,
         жалбоподателят полага трите писмени изпита, предвидени в обявлението за конкурса, а след това и устния изпит, предвиден само
         за кандидатите, подбрани след писмените изпити.

      8        С писмо от 19 ноември 2007 г. председателят на конкурсната комисия уведомява жалбоподателя, че неговото име не е могло да
         бъде включено в списъка с резерви, тъй като общата оценка, получена от заинтересуваното лице общо за писмените и устния изпит,
         е по-ниска от получената от десетте успешно издържали кандидати на конкурса (опция „Право“).

      9        С писмо от 22 ноември 2007 г. жалбоподателят е поискал преразглеждане на решението да не бъде включен в списъка с резерви
         от конкурса.

      10      Тъй като не получава поисканите документи и данни, жалбоподателят повтаря искането си с електронно писмо, изпратено до EPSO
         на 10 декември 2007 г.

      11      На 20 декември 2007 г. EPSO изпраща на жалбоподателя копие от неговите писмени изпити b) и c), както и копие от съответните
         формуляри за оценяване.

      12      С писмо от 7 януари 2008 г. жалбоподателят допълва оплакванията, фигуриращи първоначално в искането му за преразглеждане,
         с оглед на предоставените му от EPSO документи.

      13      С решение от 23 януари 2008 г. председателят на конкурсната комисия за подбор отхвърля искането за преразглеждане.

      14      С електронно писмо, изпратено до EPSO на 25 януари 2008 г., жалбоподателят оспорва съдържанието на решението от 23 януари
         2008 г.

      15      С решение от 31 март 2008 г. председателят на конкурсната комисия за подбор потвърждава отказа жалбоподателят да бъде включен
         в списъка с резерви от конкурса.

       Производство и искания на страните
      16      Жалбата е подадена на 19 май 2008 г.

      17      Жалбоподателят моли Съда на публичната служба:

      –        да отмени решението от 19 ноември 2007 г.,
      –        да отмени решението от 23 януари 2008 г.,
      –        да отмени решението от 31 март 2008 г.,
      –        да осъди Комисията да поправи вредите, произтичащи от незаконосъобразността на горепосочените решения,
      –        да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
      18      Комисията моли Съда на публичната служба:

      –        да отхвърли жалбата,
      –        да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
      19      В документ, озаглавен „Изменение на искането“ и приет от Съда на публичната служба като писмена реплика, жалбоподателят иска
         по-нататък от Съда на публичната служба:

      –        да осъди Комисията да му заплати обезщетение за имуществени вреди в размер на 924 EUR за всеки изтекъл месец, за периода от
         31 март 2008 г. до постановяването на настоящото решение,

      –        да осъди Комисията да му заплати обезщетение за неимуществени вреди в размер на 10 000 EUR,
      –        да разпореди на EPSO да приеме ново решение, заместващо това от 19 ноември 2007 г.
      20      В писмената си защита Комисията иска още от Съда на публичната служба:

      –        да отхвърли жалбата на жалбоподателя,
      –        да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
      21      Съгласно член 48, параграф 2 от Процедурния правилник Съдът на публичната служба е решил, със съгласието на страните, да се
         произнесе без съдебно заседание.

       От правна страна
       А – По исканията за отмяна
      1.     Предварителни бележки по предмета на исканията за отмяна
      22      Важно е да се припомни, че според съдебната практика, когато кандидат в конкурс изисква преразглеждане на взето от конкурсна
         комисия решение, именно решението, взето от последната след преразглеждане на положението на кандидата, представлява актът,
         пораждащ неблагоприятни за него последици (Решение на Първоинстанционния съд от 13 декември 2006 г. по дело Heus/Комисията,
         T‑173/05, Recueil FP, стр. I‑A‑2‑329 и II‑A‑2‑1695, точка 19). При това положение решението от 23 януари 2008 г., прието след
         искането за преразглеждане, подадено от жалбоподателя на 22 ноември 2007 г., замества първоначалното решение на конкурсната
         комисия от 19 ноември 2007 г. и представлява пораждащият неблагоприятни последици акт (наричан по-нататък „спорното решение“).

      23      Впрочем от доказателствата по делото е видно, че след като получава спорното решение, на 25 януари 2008 г. жалбоподателят
         изпраща на EPSO — която по силата на обявлението за конкурса е адресат не само на исканията за преразглеждане, но и на жалбите,
         подадени от кандидатите на основание член 90, параграф 2 от Правилника — електронно писмо, в което оспорва основателността
         на това решение и подчертава в частност, че то е взето в нарушение на някои правила, регламентиращи работата на конкурсните
         комисии. С оглед на предмета на това писмо и на факта, че направеният от EPSO избор да го предаде за отговор на председателя
         на конкурсната комисия не може да влияе върху начина, по който Съдът на публичната служба трябва да квалифицира посоченото
         писмо, същото трябва да се разглежда като жалба по смисъла на член 90, параграф 2 от Правилника, която е била изрично отхвърлена
         с решението от 31 март 2008 г. Постановено е обаче, че исканията за отмяна, които формално са насочени срещу решение за отхвърляне
         на жалба по административен ред, в случаите, когато това решение няма самостоятелно съдържание, водят до сезирането на Съда
         на публичната служба с акта, срещу който е насочена жалбата по административен ред (вж. в този смисъл Решение на Съда от 17 януари
         1989 г. по дело Vainker/Парламент, 293/87, Recueil, стр. 23, точка 8, вж. също така Решение на Първоинстанционния съд от 9 юли
         2009 г. по дело Hoppenbrouwers/Комисия, F‑104/07, Recueil FP, стр. I‑A‑1‑0000 и II‑A‑1‑0000, точка 31). При тези условия,
         тъй като решението от 31 март 2008 г. няма самостоятелно съдържание, липсва и основание за произнасяне по исканията за отмяна
         на посоченото решение.

      2.     По исканията за отмяна на спорното решение
       а) По допустимостта
      24      Комисията изтъква, че спорното решение е трябвало да бъде обжалвано в срок, който изтича три месеца и десет дни след уведомлението
         за посоченото решение, т.е. най-късно на 3 май 2008 г. Настоящата жалба обаче е подадена едва на 19 май 2008 г. Следователно
         по мнение на Комисията тя трябва да бъде отхвърлена като недопустима.

      25      В това отношение според постоянната съдебна практика правното средство за защита, което е открито по отношение на решение
         на конкурсна комисия, се състои нормално в пряко сезиране на съда на Европейския съюз. Същевременно, ако заинтересуваното
         лице избере, както е направил жалбоподателят по настоящото дело, да се обърне предварително към администрацията по реда на
         административното обжалване, допустимостта на подадената след това жалба ще зависи от спазването от страна на заинтересуваното
         лице на всички процесуални изисквания, свързани с предварителната жалба по административен ред (Определение на Първоинстанционния
         съд от 25 ноември 2005 г. по дело Pérez-Díaz/Комисия, T‑41/04, Recueil FP, стр. I‑A‑373 и II‑1697, точка 32).

      26      В конкретния случай, щом жалбоподателят е избрал да подаде административна жалба срещу спорното решение, той е бил длъжен
         по силата на разпоредбата на член 90, параграф 2 от Правилника да я подаде в срок от три месеца, считано от уведомлението
         за посоченото решение. От документите по делото обаче е видно, че заинтересуваното лице е спазило това предписание, тъй като
         неговата административна жалба е получена в EPSO на 25 януари 2008 г., т.е. два дни след уведомяването му на 23 януари 2008 г.
         за спорното решение.

      27      Впрочем, макар че съгласно член 91, параграф 3 от Правилника предвидените в този член жалби трябва да се подадат в срок от
         три месеца, считано от деня на уведомлението за решението, взето в отговор на жалбата, като този срок се удължава еднократно
         с десет дни поради отдалеченост съгласно член 100, параграф 3 от Процедурния правилник, е безспорно, че на 19 май 2008 г.,
         т.е. в срок от три месеца и десет дни, жалбоподателят е подал настоящата жалба пред Съда на публичната служба. При тези условия
         Комисията няма основание да поддържа, че жалбата е просрочена.

       б) По същество
      28      В подкрепа на исканията си жалбоподателят първоначално повдига шест правни основания, изведени, първо, от нарушение на член 3,
         пета алинея от приложение III към Правилника, второ, от нарушение на изискването за справедлив процес, трето, от нарушение
         на принципите, уреждащи оценяването, четвърто, от неспазването на член 90, параграф 2 от Правилника, пето, от наличието на
         злоупотреба с власт и от нарушение на принципа на добра администрация, шесто, от нарушение на принципа на правна сигурност.

      29      Същевременно в писмената си реплика жалбоподателят уведомява Съда на публичната служба, че се отказва да повдига правните
         основания, изведени от нарушението на изискването за справедлив процес, от нарушението на принципите, уреждащи оценяването,
         и от нарушението на принципа на правна сигурност.

      30      Следва да се разгледа правното основание, изведено от нарушението на член 3, пета алинея от приложение III към Правилника.

       Доводи на страните
      31      Жалбоподателят припомня, че според текста на член 3, пета алинея от приложение III към Правилника, „[к]онкурсна комисия, състояща
         се от повече от четирима членове, включва поне по двама представители на всеки пол“. Според жалбоподателя обаче тази разпоредба
         не е спазена в конкретния случай, тъй като конкурсната комисия, която се е състояла от повече от четирима членове, е включвала
         само един представител на женския пол при провеждането на неговия устен изпит.

      32      В своя защита Комисията, след като прави извод за недопустимост на това правно основание, поради това че то не е било изложено
         в рамките на досъдебното производство, подчертава за изчерпателност, че член 3, пета алинея от приложение III към Правилника
         не е приложим в конкретния случай, защото конкурсната комисия се е състояла от четирима основни и четирима заместващи членове.
         Във всички случаи, макар конкурсната комисия да е била длъжна да се съобрази с тази разпоредба, Комисията поддържа, че член 3,
         пета алинея от приложение III към Правилника, който не провежда никакво разграничение между основни и заместващи членове,
         е бил спазен, тъй като конкурсната комисия е включвала двама представители на женския пол.

      33      Жалбоподателят отговаря, що се отнася до допустимостта на правното основание, че правилото за съответствие между административната
         и съдебната жалба не се прилага в областта на конкурсите и че във всички случаи правното основание, изведено от нарушаването
         на правилото за равно представителство на половете в конкурсните комисии, е правно основание, свързано с обществения ред,
         което може да се изтъкне за първи път пред съда. По същество заинтересуваното лице поддържа, че за да се провери дали е спазено
         поставеното в член 3, пета алинея от приложение III към Правилника изискване, чиято цел е да предотврати всяка форма на дискриминация,
         следва да се вземат предвид само основните членове, или поне тези, които са присъствали на устния изпит.

       Преценка на Съда на публичната служба
      –       По допустимостта на правното основание
      34      Както е постановил Съдът на публичната служба в Решение от 1 юли 2010 г. по дело Mandt/Парламент (F‑45/07, Сборник СПС, стр. I‑A‑1‑0000
         и II‑A‑1‑0000, точки 119 и 120), правилото за съответствие между административната и съдебната жалба е нарушено само ако съдебната
         жалба изменя предмета на административната жалба или нейното основание, като понятието „основание“ трябва да се разбира в
         широк смисъл. При такова тълкуване, и що се отнася до искането за отмяна, под „основание на спора“ трябва да се разбира оспорването
         на вътрешната законосъобразност на обжалвания акт от страна на жалбоподателя или — като алтернатива — оспорването на неговата
         външна законосъобразност. Поради това и без да се засягат възраженията за незаконосъобразност и правните основания, свързани
         с обществения ред, промяна в основанието на спора, а следователно и неспазване на правилото за съответствие, са налице, ако
         жалбоподателят, който, като критикува в жалбата, подадена от него по административен ред, единствено формалната валидност
         на увреждащия го акт, включително и неговите процесуални аспекти, изтъква в подадената по съдебен ред жалба правни основания
         по същество, или в обратния случай — след като в подадената по административен ред жалба оспорва само законосъобразността
         по същество на увреждащия го акт, жалбоподателят подава жалба по съдебен ред, която съдържа правни основания, свързани с формалната
         валидност на акта.

      35      В конкретния случай, макар да е вярно, че правното основание, изведено от нарушение на член 3, пета алинея от приложение III
         към Правилника, не фигурира дори имплицитно в жалбата по административен ред, в нея жалбоподателят е поставил под въпрос външната
         законосъобразност на спорното решение, изтъквайки в частност, че неговата писмена работа на изпит c) не е била проверявана
         от оценяващ с унгарски език, което от негова гледна точка е опорочило цялата процедура, и че спорното решение е било недостатъчно
         мотивирано с оглед на становищата, изразени в писмата от 22 ноември 2007 г. и 7 януари 2008 г. При тези условия горепосоченото
         правно основание, което се доближава до някои от посочените в жалбата по административен ред, е допустимо.

      –       По основателността на правното основание
      36      Следва на първо място да се провери дали конкурсната комисия, която е разгледала изпитните работи на жалбоподателя, се е състояла
         „от повече от четирима членове“ по смисъла на разпоредбата на член 3, пета алинея от приложение III към Правилника, за да
         се определи дали в конкретния случай конкурсната комисия е била длъжна да спазва посочената разпоредба.

      37      В това отношение изразът „членове [на конкурсната комисия]“, който фигурира в член 3, пета алинея от приложение III към Правилника,
         трябва да се схваща, предвид общия му характер, като визиращ всички членове на конкурсната комисия, включително председателя,
         а не само членовете на посочената конкурсна комисия, които нямат качеството на председател. От това следва, че конкурсните
         комисии, съставени, както в случая, от поне петима членове, включително председателя, попадат в приложното поле на гореспоменатата
         разпоредба.

      38      На второ място трябва да се разгледа дали конкурсната комисия е спазила правилото, обявено в член 3, пета алинея от приложение III
         към Правилника, а именно да включва „поне по двама представители на всеки пол“, което предполага да се определи най-напред
         дали спазването на правилото трябва да се проверява при съставянето на конкурсната комисия, както произтича от списъка, публикуван
         от институцията или институциите, организиращи конкурса, или по-нататък, при ефективното провеждане на изпитите, ако трябва
         да се вземат предвид само основните членове на конкурсната комисия или и заместващите членове.

      39      Що се отнася до въпроса дали спазването на правилото, установено в член 3, пета алинея от приложение III към Правилника, трябва
         да се проверява при публикуването на списъка на членовете на конкурсната комисия или при провеждането на устните изпити, Съдът
         на публичната служба намира, че горепосочените разпоредби трябва да се тълкуват като визиращи членовете на конкурсната комисия,
         както фигурират в публикувания списък. Действително, ако гореспоменатото правило трябваше да е спазено при провеждането на
         изпитите, от това биха произтекли значителни практически затруднения за администрацията, на която е възложено организирането
         на конкурса, като се има предвид, че обратното тълкуване би я натоварило с много трудна задача в областта на управлението
         на персонала, и това въпреки че конкурсните комисии трябва също така, по силата на член 3, втора алинея от същото приложение III
         към Правилника, да се състоят от членове, посочени от органа по назначаването, и от членове, посочени от Комитета или Комитетите
         по персонала.

      40      Колкото до въпроса дали следва за целите на проверката дали е спазен член 3, пета алинея от приложение III към Правилника
         да се вземат предвид само основните членове на конкурсната комисия или също и заместващите членове, е важно да се припомни
         още в самото начало, че съдебната практика приема, че администрация, която съставя конкурсна комисия, може законно — макар
         тази възможност да не фигурира изрично в Правилника — да посочи не само основни, но и заместващи членове. Действително интересът
         от определянето на заместващи членове в една конкурсна комисия е да позволи основните членове да бъдат замествани в случай
         на възпрепятстване, за да може конкурсната комисия да приключи работата си в разумен срок, като същевременно се запази стабилен
         състав по време на устните изпити (Решение на Първоинстанционния съд от 12 март 2008 г. по дело Giannini/Комисия, T‑100/04,
         Recueil FP, стр. I‑A‑2‑0000 и II‑A‑2‑0000, точка 207).

      41      Същевременно за целите на проверката дали е спазено правилото, предписано от член 3, пета алинея от приложение III към Правилника,
         следва по принцип да се вземат предвид само основните членове на конкурсната комисия, защото те са тези, които нормално трябва
         да участват в ефективното провеждане на изпитите.

      42      Освен това, ако член 3, пета алинея от приложение III към Правилника трябваше да се тълкува като създаващ задължение при преценката
         дали съставът на конкурсната комисия е законосъобразен да се вземат предвид всички членове на конкурсната комисия, независимо
         дали са основни или заместващи, подобно тълкуване би лишило тази разпоредба от голяма част от обхвата ѝ. Всъщност изискването
         една конкурсна комисия, съставена от повече от четирима членове, да включва поне по двама представители на всеки пол, е въведено
         от законодателя с цел съставът на конкурсните комисии да се доближи до балансирано представяне на двата пола. Подобна цел
         обаче не може да се постигне, ако беше достатъчно в конкурсна комисия, съставена от поне осем членове, включително заместващите,
         единият от двата пола да бъде представен само от двама заместващи членове.

      43      От това следва, че конкурсна комисия, съставена при публикуването на списъка на нейните членове, от повече от четирима основни
         членове, може да се разглежда като съответстваща на изискванията на член 3, пета алинея от приложение III към Правилника само
         при условие че сред броя на нейните основни членове фигурират поне двама представители на всеки пол.

      44      Същевременно изискването, според което трябва да се вземат предвид само основните членове на конкурсната комисия на етапа
         на публикуване на списъка на нейните членове, може да бъде смекчено в особения случай, при който въпреки съставянето на конкурсна
         комисия, което не спазва правилото по член 3, пета алинея от приложение III към Правилника, съгласно тълкуването му в предходната
         точка, съставът на конкурсната комисия при ефективното провеждане на изпитите е все пак съобразен с това правило. Всъщност
         в подобен случай преследваната с член 3, пета алинея от приложение III към Правилника цел, а именно да се направи така, че
         работите на кандидатите в даден конкурс да бъдат преценявани от конкурсна комисия, в която е гарантирано балансирано представяне
         на жените и мъжете, се явява напълно спазена.

      45      В конкретния случай, макар че в писмо от 23 август 2006 г. EPSO поканва институциите, както и комитетите по персонала, да
         предложат имената на лица, които биха могли да влязат в състава на конкурсната комисия, и в частност им припомня, че конкурсна
         комисия от повече от четирима членове трябва задължително да включва поне две лица от всеки пол, от доказателствата по делото
         се установява, че малко преди провеждането на устните изпити EPSO публикува на уебсайта си списъка на членовете, основни и
         заместващи, на конкурсната комисия за конкурса на общо основание EPSO/AD/56/06 — списък, от който е видно, че конкурсната
         комисия включва основен председател, от мъжки пол, и четирима основни членове, също от мъжки пол, но нито едно лице от женски
         пол, в нарушение на член 3, пета алинея от приложение III към Правилника.

      46      Вярно е, че в публикувания от EPSO списък фигурират и заместващ председател и един заместващ член от женски пол и че този
         заместващ член по-конкретно е участвал в устния изпит на жалбоподателя.

      47      Подобно обстоятелство обаче не е от естество да установи, че конкурсната комисия е спазила предписанията на член 3, пета алинея
         от приложение III към Правилника, при положение че нито се твърди, нито е доказано, че заместващият председател от женски
         пол, освен заместващия член от женски пол, действително е участвал в постоянния състав на конкурсната комисия, разглеждал
         при провеждането на изпитите способностите на кандидатите.

      48      Следователно трябва да се направи изводът, че в конкретния случай съставът на конкурсната комисия не е съответствал на разпоредбата
         на член 3, пета алинея от приложение III към Правилника.

      49      Тъй като не е установено, че при липсата на подобна нередовност спорното решение би имало същото съдържание, от това следва,
         че спорното решение трябва да бъде отменено, без да е необходимо да се разглеждат останалите правни основания в жалбата.

       Б – По исканията, целящи Съдът на публичната служба да разпореди на EPSO приемането на ново решение, заместващо това от 19 ноември
            2007 г.
      50      Според постоянната съдебна практика не е от компетентността на съда на Съюза да дава задължителни указания на администрацията
         в рамките на контрола за законосъобразност въз основа на член 91 от Правилника (Решение на Първоинстанционния съд от 2 март
         2004 г. по дело Di Marzio/Комисия, T‑14/03, Recueil FP, стр. I‑A‑43 и II‑167, точка 63). Вследствие на това горепосочените
         искания трябва да бъдат отхвърлени като недопустими.

       В – По исканията за обезщетение
      1.     Доводи на страните
      51      Жалбоподателят иска поправянето както на имуществените, така и на неимуществените вреди, които твърди, че е претърпял в резултат
         на спорното решение. Той уточнява, че имуществените му вреди се изразяват в разликата между възнаграждението на длъжностно
         лице от степен AD 5, стъпка 2, и възнаграждението, което получава понастоящем, както и в лишаването от право на социално осигуряване
         и на пенсия за осигурителен стаж на Европейския съюз.

      52      Комисията иска отхвърлянето на тези искания.

      2.     Преценка на Първоинстанционния съд
      53      Съгласно постоянната съдебна практика ангажирането на отговорността на администрацията предполага наличието на съвкупност
         от условия по отношение на неправомерното поведение, в което се упрекват институциите, наличието на действително претърпeни
         вреди и съществуването на причинна връзка между поведението и твърдяната вреда (Решение на Съда от 1 юни 1994 г по дело Комисия/Brazzelli
         Lualdi и др., C‑136/92 P, Recueil, стр. I‑1981, точка 42 и Решение на Съда от 21 февруари 2008 г. по дело Комисия/Girardot,
         C‑348/06 P, Recueil, стр. I‑833, точка 52). Тези три условия са кумулативни. Липсата на едно от тях е достатъчна за отхвърлянето
         на исканията за обезщетение.

      54      Що се отнася до причинната връзка, жалбоподателят/ищецът трябва да докаже наличието на пряка и сигурна причино-следствена
         връзка между извършеното от страна на институцията нарушение и претендираната вреда (Решение на Първоинстанционния съд от
         28 септември 1999 г. по дело Hautem/ЕИБ, T‑140/97, Recueil FP, стр. I‑A‑171 и II‑897, точка 85).

      55      Същевременно степента на сигурност на изискваната от съдебната практика причинна връзка е достигната, когато незаконосъобразността,
         извършена от институция на Съюза, по несъмнен начин е лишила едно лице не непременно от назначаване на работа, на което заинтересуваното
         лице никога не може да докаже, че е имало право, а от сериозна възможност да бъде наето като длъжностно лице или служител,
         с последица от това имуществена вреда за заинтересуваното лице, изразяваща се в загуба на доход (Решение на Първоинстанционния
         съд от 5 октомври 2004 г. по дело Sanders и др./Комисия, T‑45/01, Recueil, стр. II‑3315, точка 150, Решение на Първоинстанционния
         съд от 22 октомври 2008 г. по дело Tzirani/Комисия, F‑46/07, Recueil FP, стр. I‑A‑1‑0000 и II‑A‑1‑0000, точка 218).

      56      Що се отнася до имуществената вреда, жалбоподателят иска поправяне на имуществената вреда, произтичаща, от една страна, от
         претърпяната загуба на възнаграждение, в случая разликата между възнаграждението на длъжностно лице от степен AD 5, стъпка 2,
         и възнаграждението, което той получава понастоящем, и от друга страна, от лишаването от право на социално осигуряване и на
         пенсия за осигурителен стаж, свързани със статута на длъжностно лице. В конкретния случай обаче не е установено, че при липсата
         на незаконосъобразност, извършена при съставянето на конкурсната комисия, жалбоподателят е щял да бъде назначен в качеството
         на длъжностно лице или поне е щял да се ползва от сериозна възможност да бъде назначен. Следователно условието, свързано с
         наличието на причинна връзка между нарушението на администрацията и твърдяната вреда, не е изпълнено, поради което исканията
         за поправяне на имуществените вреди трябва да бъдат отхвърлени. Във всички случаи администрацията, от която изхожда отмененият
         акт, трябва да предприеме мерките за изпълнение на настоящото решение, и по-конкретно да приеме, при спазване на принципите
         на приложимата европейска правна уредба, всеки акт от естество да обезщети справедливо неудобството, произтекло за жалбоподателя
         от отменения акт (вж. в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд от 15 септември 2005 г. по дело Casini/Комисия, T‑132/03,
         Recueil FP, стр. I‑A‑253 и II‑A‑1169, точка 98).

      57      По отношение на неимуществените вреди следва да се отбележи, че жалбоподателят не доказва да е претърпял неимуществени вреди,
         които могат да бъдат отделени от незаконосъобразността, която е основание за отмяната на спорното решение, и не могат да бъдат
         изцяло поправени от тази отмяна (вж. в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд от 19 ноември 2008 г. по дело Michail/Комисия,
         T‑49/08 P, Recueil FP, стр. I‑A‑2‑0000 и II‑A‑2‑0000, точка 88).

      58      От това следва, че исканията за обезщетение трябва да бъдат отхвърлени.

       По съдебните разноски
      59      Съгласно член 87, параграф 1 от Процедурния правилник, без да се засяга действието на другите разпоредби в същата глава, загубилата
         делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. По силата на параграф 2 от същия член
         Съдът на публичната служба може да реши, когато справедливостта изисква това, загубилата делото страна да бъде осъдена да
         заплати само частично съдебните разноски и дори да не бъде осъдена за тях.

      60      От гореизложените съображения следва, че основно Комисията е загубила делото. Освен това жалбоподателите изрично са поискали
         тя да бъде осъдена да заплати съдебните разноски. Тъй като обстоятелствата в конкретния случай не обосновават прилагането
         на разпоредбата на член 87, параграф 2 от Процедурния правилник, Комисията следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.

      По изложените съображения
      СЪДЪТ НА ПУБЛИЧНАТА СЛУЖБА (първи състав)
      реши:
      1)      Отменя Решението от 23 януари 2008 г., с което конкурсната комисия за конкурс EPSO/AD/56/06 е отхвърлила искането на г‑н Bartha
            за преразглеждане на решението на посочената конкурсна комисия за отхвърляне на неговата кандидатура.
      2)      Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
      3)      Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

               Gervasoni

               Kreppel

               Tagaras

         Постановено в публично съдебно заседание в Люксембург на 23 ноември 2010 година.

               Секретар

                      Председател

               W. Hakenberg

                      S. Gervasoni

         Текстът на настоящия съдебен акт, както и на цитираните в него актове на юрисдикциите на Европейския съюз, e достъпен на уебсайта
            на Съда: www.curia.europa.eu

      * Език на производството: унгарски.