title: Дело T-61/18: Решение на Общия съд от 4 април 2019 г. — Rodriguez Prieto/Комисия (Публична служба — Длъжностни лица — Дело „Евростат“ — Национално наказателно производство — Липса на основание за произнасяне по същество — Искане за съдействие — Лице, подало сигнал за нередности — Презумпция за невиновност — Иск за обезщетение и жалба за отмяна)

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/31

      Решение на Общия съд от 4 април 2019 г. — Rodriguez Prieto/Комисия
      (Дело T-61/18) (1)

      (Публична служба - Длъжностни лица - Дело „Евростат“ - Национално наказателно производство - Липса на основание за произнасяне по същество - Искане за съдействие - Лице, подало сигнал за нередности - Презумпция за невиновност - Иск за обезщетение и жалба за отмяна)
      (2019/C 182/35)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: Amador Rodriguez Prieto (Щайнсел, Люксембург) (представители: S. Orlandi, T. Martin и R. Garcia-Valdecasas y Fernandez, avocats)

         Ответник: Европейска комисия (представители: B. Mongin и R. Striani)

         Предмет

      Главно искане на основание член 270 ДФЕС за присъждане на обезщетение за имуществените и неимуществените вреди, които ищецът твърди, че е претърпял и искане, при условията на евентуалност, за отмяна на решението на Комисията от 28 март 2017 г., с което тя отхвърля искане на ищеца за съдействие

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля исканията за обезщетение.

                  2)

                     Отменя решението на Европейската комисия от 28 март 2017 г., с което тя отхвърля искане за съдействие на г-н Amador Rodriguez Prieto.

                  3)

                     Осъжда Европейската комисия да понесе собствените си разноски, както и тези, направени от г-н M. Rodriguez Prieto.

         (1)  ОВ C 134, 16.4.2018 г.


title: Дело T-373/18: Решение на Общия съд от 4 април 2019 г. — ABB/EUIPO (FLEXLOADER) (Марка на Европейския съюз — Заявка за словна марка на Европейския съюз „FLEXLOADER“ — Абсолютни основания за отказ — Липса на описателен характер — Отличителен характер — Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 — Неологизъм — Недостатъчно пряка и конкретна връзка с някои от стоките, посочени в заявката за регистрация на марката)

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/32

      Решение на Общия съд от 4 април 2019 г. — ABB/EUIPO (FLEXLOADER)
      (Дело T-373/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Заявка за словна марка на Европейския съюз „FLEXLOADER“ - Абсолютни основания за отказ - Липса на описателен характер - Отличителен характер - Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 - Неологизъм - Недостатъчно пряка и конкретна връзка с някои от стоките, посочени в заявката за регистрация на марката)
      (2019/C 182/36)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: ABB AB (Västerås, Швеция) (представители: M. Hartmann и S. Fröhlich, avocats)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: D. Hanf и W. Schramek)

         Предмет

      Жалба срещу решение на първи апелативен състав на EUIPO от 29 март 2018 г. по преписка R 93/2018-1 относно заявка за регистрация на словния знак FLEXLOADER като марка на Европейския съюз

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя решението на първи апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 29 март 2018 г. по преписка R 93/2018-1 в частта, в която се отказва регистрацията на словния знак FLEXLOADER за:

                              —

                                 „механични инструменти за нанасянето на овлажняващи продукти, свързващи вещества, омаслители, смазки или оцветители“ от клас 7 по смисъла на Ницската спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 година и

                              —

                                 „електронни апарати за въвеждане и обработване на космически данни, микропроцесори, електронни входни и изходни модули, компакт-дискове, дискети, магнитни ленти и полупроводници за съхранение на технически данни“ от клас 9 по смисъла на Ницската спогодба.

                  2)

                     Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3)

                     ABB AB и EUIPO понасят направените от тях съдени разноски.

         (1)  ОВ C 268, 30.7.2018 г.


title: Дело T-128/19: Жалба, подадена на 22 февруари 2019 г. — Hemp Foods Australia/EUIPO — Cabrejos (Sativa)

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/33

      Жалба, подадена на 22 февруари 2019 г. — Hemp Foods Australia/EUIPO — Cabrejos (Sativa)
      (Дело T-128/19)
      (2019/C 182/37)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Hemp Foods Australia Pty Ltd (Сидни, Австралия) (представители: M. Holah и P. Brownlow, Solicitors)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: César Raúl Dávila Cabrejos (Лима, Перу)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорна марка: посочваща Европейския съюз международна регистрация на марката „Sativa“ — посочваща Европейския съюз международна регистрация № 1 259 974

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 16 ноември 2018 г. по преписка R 1041/2018-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-172/19: Жалба, подадена на 22 март 2019 г. — Cognac Ferrand/EUIPO (Форма на оплетка върху бутилка)

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/34

      Жалба, подадена на 22 март 2019 г. — Cognac Ferrand/EUIPO (Форма на оплетка върху бутилка)
      (Дело T-172/19)
      (2019/C 182/38)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Cognac Ferrand (Париж, Франция) (представител: D. Régnier, avocat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: заявка за триизмерна марка на Европейския съюз (Форма на оплетка върху бутилка) — заявка за регистрация № 17 387 564

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 7 януари 2019 г. по преписка R 1640/2018-2

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-178/19: Жалба, подадена на 20 март 2019 г. — Kalai/Съвет

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/34

      Жалба, подадена на 20 март 2019 г. — Kalai/Съвет
      (Дело T-178/19)
      (2019/C 182/39)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Nader Kalai (Халифакс, Канада) (представител: G. Karouni, адвокат)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени следните актове, доколкото го засягат:

                              —

                              Решение за изпълнение (ОВППС) 2019/87 на Съвета от 21 януари 2019 година за прилагане на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия;

                              —

                              Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/85 на Съвета от 21 януари 2019 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия;

                  —

                  да осъди Съвета да заплати сумата от 2 000 000,00 EUR като обезщетение за всички претърпени вреди;

                  —

                  да осъди Съвета да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези, които жалбоподателят е направил и които той си запазва правото да докаже в хода на производството по силата на член 134 от Процедурния правилник на Общия съд, съгласно който загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква пет основания в подкрепа на жалбата си.

                  1.

                  Първо основание: изведено от нарушение на правото на защита и на справедлив съдебен процес. В това отношение жалбоподателят поддържа, основавайки се на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) и на членове 6 и 13 от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи, както и на практиката на Съда, че е трябвало да бъде изслушан, преди Съветът да приеме ограничителните мерки спрямо него и че като последица от това неговото право на защита не е било спазено.

                  2.

                  Второ основание: изведено от нарушение на задължението за мотивиране, произтичащо от член 296, втора алинея ДФЕС. Жалбоподателят упреква Съвета, че се е задоволил с неясни и общи съображения, без да посочи точно и конкретно причините, поради които счита, упражнявайки своето право на преценка, че на жалбоподателя трябва да се наложат въпросните ограничителни мерки. Така не са посочени никакви конкретни и обективни деяния, в които жалбоподателят би могъл да се упрекне и които биха могли да обосноват разглежданите мерки.

                  3.

                  Трето основание: изведено от явна грешка в преценката, доколкото в мотивите си в подкрепа на ограничителната мярка Съветът е приел данни, които явно не са подкрепени на фактическа основа. При това положение изтъкнатите данни били напълно несериозни.

                  4.

                  Четвърто основание: изведено от нарушение на принципа на пропорционалност при накърняването на основните права. Жалбоподателят счита всъщност, че спорната мярка би трябвало да се отмени, доколкото тя не е пропорционална с оглед на изтъкнатата цел, и представлява несъразмерна намеса в свободата на стопанска инициатива и в правото на собственост, прогласени съответно в членове 16 и 17 от Хартата. Несъразмерността произтича от това, че мерките визират всяка влиятелна икономическа дейност без друг критерий.

                  5.

                  Пето основание: изведено от нарушение на правото на собственост. Жалбоподателят поддържа, основавайки се на членове 17 и 52 от Хартата, че мярка за замразяване на средства безспорно съдържа ограничение на използването на правото на собственост и че в случая замразяването на средства, произтичащи от дейностите на жалбоподателя, неминуемо води до несъразмерно накърняване на правото спрямо преследваната от Съвета цел.


title: Дело T-183/19: Жалба, подадена на 29 март 2019 г. — Jalkh/Парламент

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/36

      Жалба, подадена на 29 март 2019 г. — Jalkh/Парламент
      (Дело T-183/19)
      (2019/C 182/40)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Jean-François Jalkh (Грец-Арманвийер, Франция) (представител: F. Wagner, avocat)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на Европейския парламент от 31 януари 2019 г. за изменение на Правилника за дейността,

                  —

                  да осъди Европейския парламент да заплати всички съдебни разноски по настоящото производство.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква пет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първото основание е изведено от нарушение на Хартата на основните права на Европейския съюз, тъй като спорното изменение установява дискриминация, основана на езика, не зачита езиковото многообразие и принуждава един френски депутат в Европейския парламент да не използва майчиния си език.

                  2.

                  Второто основание е изведено от нарушение на член 14 от Конвенцията за защитата на правата на човека и основните свободи, тъй като новият Правилник за дейността на Парламента установява дискриминация във вреда на жалбоподателя — носител на френския език.

                  3.

                  Третото основание е изведено от нарушение на Договора за Европейския съюз. В това отношение жалбоподателят изтъква, че като установява дискриминация във вреда на френския език новият правилник за дейността на Парламента засяга културното и езиковото многообразие в тази институция.

                  4.

                  Четвъртото основание е изведено от нарушение на член 18 от Договора за функционирането на Европейския съюз, който гарантира зачитането на многоезичието и следователно използването на френски език.

                  5.

                  Петото основание е изведено от нарушение на Регламент № 1 на Съвета от 15 април 1958 година за определяне на езиковия режим на Европейската икономическа общност (ОВ 17, 1958 г., стр. 385; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 3).


title: Дело T-202/19: Жалба, подадена на 4 април 2019 г. — Knaus Tabbert/EUIPO — Carado (CaraTour)

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/37

      Жалба, подадена на 4 април 2019 г. — Knaus Tabbert/EUIPO — Carado (CaraTour)
      (Дело T-202/19)
      (2019/C 182/41)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Knaus Tabbert GmbH (Янделсбрун, Германия) (представител: N. Maenz, Rechtsanwältin)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Carado GmbH (Люткирх им Алгау, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител: жалбоподателят

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „CaraTour“ — заявка за регистрация № 15 366 313

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 14 януари 2019 г. по преписка R 506/2018-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да отхвърли изцяло възражението на Carado GmbH от 27 юли 2016 г., основано на марка на Европейския съюз № 4 935 334 и германската марка № 30 611 776 (производство по възражение № B 2 742 784),

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-203/19: Жалба, подадена на 4 април 2019 г. — Knaus Tabbert/EUIPO — Carado (CaraTwo)

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/37

      Жалба, подадена на 4 април 2019 г. — Knaus Tabbert/EUIPO — Carado (CaraTwo)
      (Дело T-203/19)
      (2019/C 182/42)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Knaus Tabbert GmbH (Янделсбрун, Германия) (представител: N. Maenz, Rechtsanwältin)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Carado GmbH (Лойткирх им Алгой, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „CaraTwo“ — заявка за регистрация № 15 170 145

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 14 януари 2019 г. по преписка R 851/2018-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение, постановено в производството по възражение,

                  —

                  да отхвърли изцяло възражението на Carado GmbH от 27 юли 2016 г., основано на марка на Европейския съюз № 4 935 334 и германска марка № 30 611 776 (преписка B 2 742 768),

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-209/19: Жалба, подадена на 5 април 2019 г. — Armani/EUIPO — Invicta Watch Company of America (GLYCINE)

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/38

      Жалба, подадена на 5 април 2019 г. — Armani/EUIPO — Invicta Watch Company of America (GLYCINE)
      (Дело T-209/19)
      (2019/C 182/43)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Giorgio Armani SpA (Милано, Италия) (представители: J. Rether и M. Kinkeldey, lawyers)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Invicta Watch Company of America, Inc. (Холивуд, Флорида, САЩ)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: заявка за регистрация на фигуративна марка на Европейския съюз в черен и бял цвят — заявка за регистрация № 15 910 301

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 4 февруари 2019 г. по преписка R 578/2018-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-212/19: Жалба, подадена на 8 април 2019 г. — Apple/EUIPO (Стилуси)

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/39

      Жалба, подадена на 8 април 2019 г. — Apple/EUIPO (Стилуси)
      (Дело T-212/19)
      (2019/C 182/44)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Apple Inc. (Купертино, Калифорния, САЩ) (представители: H. Hartwig и A. von Mühlendahl, lawyers)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорен промишлен дизайн: заявка за регистрация № 3012707 -0004

         Обжалвано решение: решение на трети апелативен състав на EUIPO от 7 януари 2019 г. по преписка R 2533/2017-3

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски, включително съдебните разноски, направени от жалбоподателя в производството пред апелативния състав.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 11, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2245/2002 на Комисията във връзка с член 5 от Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета;

                  —

                  Нарушение на член 12, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2245/2002 на Комисията във връзка с член 5 от Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета.


title: Дело T-214/19: Жалба, подадена на 8 април 2019 г. — Fleximed/EUIPO — docPrice (Fleximed)

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/40

      Жалба, подадена на 8 април 2019 г. — Fleximed/EUIPO — docPrice (Fleximed)
      (Дело T-214/19)
      (2019/C 182/45)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Fleximed AG (Тризен, Лихтенщайн) (представител: M. Gail, Rechtsanwalt)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: docPrice GmbH (Кобленц, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „Fleximed“ — марка на Европейския съюз № 12 025 771

         Производство пред EUIPO: производство по отмяна

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 6 февруари 2019 г. по преписка R 1121/2018-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 60, параграф 1, буква а) във връзка с член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело C-405/16 P: Решение на Съда (трети състав) от 28 март 2019 г. — Федерална република Германия/Комисия (Обжалване — Държавни помощи — Помощи, предоставяни с определени разпоредби от германския закон за възобновяемите енергийни източници, с изменения (Закон EEG от 2012 г.) — Помощ за производителите на електрическа енергия и допълнителна такса по Закона EEG за енергоемки потребители в намален размер — Решение, с което помощите се обявяват за отчасти несъвместими с вътрешния пазар — Понятие за „държавна помощ“ — Предимство — Държавни ресурси — Публичен контрол върху ресурсите — Мярка, която може да бъде приравнена на налог върху потреблението на електрическа енергия)

text:
               3.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 187/3

      Решение на Съда (трети състав) от 28 март 2019 г. — Федерална република Германия/Комисия
      (Дело C-405/16 P) (1)

      (Обжалване - Държавни помощи - Помощи, предоставяни с определени разпоредби от германския закон за възобновяемите енергийни източници, с изменения (Закон EEG от 2012 г.) - Помощ за производителите на електрическа енергия и допълнителна такса по Закона EEG за енергоемки потребители в намален размер - Решение, с което помощите се обявяват за отчасти несъвместими с вътрешния пазар - Понятие за „държавна помощ“ - Предимство - Държавни ресурси - Публичен контрол върху ресурсите - Мярка, която може да бъде приравнена на налог върху потреблението на електрическа енергия)
      (2019/C 187/03)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: T. Henze и R. Kanitz, подпомагани от T. Lübbig, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: K. Herrmann и T. Maxian Rusche)

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решението на Общия съд на Европейския съюз от 10 май 2016 г., Германия/Комисия (T-47/15, EU:T:2016:281).

                  2)

                  Отменя Решение (ЕС) 2015/1585 на Комисията от 25 ноември 2014 година относно схема за помощ SA 33995 (2013/C) (ex 2013/NN) [приведена в действие от Германия за подкрепа на електроенергия от възобновяеми източници и на енергоемки потребители].

                  3)

                  Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски както в производството по обжалване, така и в първоинстанционното производство.

         (1)  ОВ C 326, 5.9.2016 г.


title: Съединени дела C-487/17—C-489/17: Решение на Съда (десети състав) от 28 март 2019 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione — Италия) — Наказателно производство срещу Alfonso Verlezza и др. (Преюдициално запитване — Околна среда — Директива 2008/98/ЕО и Решение 2000/532/ЕО — Отпадъци — Класифициране като опасни отпадъци — Отпадъци, за които могат да бъдат определени както кодове за опасни отпадъци, така и кодове за неопасни отпадъци)

text:
               3.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 187/17

      Решение на Съда (десети състав) от 28 март 2019 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione — Италия) — Наказателно производство срещу Alfonso Verlezza и др.
      (Съединени дела C-487/17—C-489/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Околна среда - Директива 2008/98/ЕО и Решение 2000/532/ЕО - Отпадъци - Класифициране като опасни отпадъци - Отпадъци, за които могат да бъдат определени както кодове за опасни отпадъци, така и кодове за неопасни отпадъци)
      (2019/C 187/19)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte suprema di cassazione

         Страни в главното производство

      Alfonso Verlezza, Riccardo Traversa, Irene Cocco, Francesco Rando, Carmelina Scaglione, Francesco Rizzi, Antonio Giuliano, Enrico Giuliano, Refecta Srl, E. Giovi Srl, Vetreco Srl, SE.IN Srl

         Диспозитив

                  1)

                  Приложение III към Директива 2008/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 година относно отпадъците и за отмяна на определени директиви, изменена с Регламент (ЕС) № 1357/2014 на Комисията от 18 декември 2014 г., както и приложението към Решение 2000/532/ЕО на Комисията от 3 май 2000 година за замяна на Решение 94/3/ЕО за установяване на списък на отпадъците в съответствие с член 1, буква а) от Директива 75/442/ЕИО на Съвета относно отпадъците и Решение 94/904/ЕО на Съвета за установяване на списък на опасните отпадъци в съответствие с член 1, параграф 4 от Директива 91/689/ЕИО на Съвета относно опасните отпадъци, изменено с Решение 2014/955/ЕС на Комисията от 18 декември 2014 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че притежател на отпадък, за който могат да бъдат определени както кодове за опасни отпадъци, така и кодове на неопасни отпадъци, но чийто състав все още не е известен, трябва с оглед на класифицирането да установи състава на този отпадък и да провери дали е разумно да се очаква в него да се съдържат опасни вещества, като за тази цел може да използва пробите, химическите анализи и изпитванията, предвидени в Регламент (ЕО) № 440/2008 на Комисията от 30 май 2008 година за определяне на методи за изпитване в съответствие с Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), или също каквито и да било други проби, химически анализи и изпитвания, признати на международно равнище.

                  2)

                  Принципът на предпазните мерки трябва да се тълкува в смисъл, че ако притежател на отпадък, за който могат да бъдат определени както кодове за опасни отпадъци, така и кодове за неопасни отпадъци, след като извърши възможно най-пълна оценка на рисковете при конкретните обстоятелства по разглеждания случай, е изправен пред практическа невъзможност да определи дали този отпадък съдържа опасни вещества или да оцени дали същият проявява опасни свойства, то този отпадък трябва да бъде класифициран като опасен.

         (1)  ОВ C 374, 6.11.2017 г.


title: Дело C-275/19: Преюдициално запитване от Supremo Tribunal de Justiça (Португалия), постъпило на 2 април 2019 г. — Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd/Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga — Futebol, SAD

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/34

      Преюдициално запитване от Supremo Tribunal de Justiça (Португалия), постъпило на 2 април 2019 г. — Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd/Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga — Futebol, SAD
      (Дело C-275/19)
      (2019/C 206/39)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Supremo Tribunal de Justiça

         Страни в главното производство

         Ищци/Жалбоподатели: Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd

         Ответници: Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga — Futebol, SAD

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Като се има предвид, че португалската държава не е съобщила на Европейската комисия техническите регламенти, съдържащи се в Законодателен декрет № 442/89 от 2 декември 2001 г. неприложими ли са посочените разпоредби, по-специално […] членове 3 [в посочената редакция] и 9, така че частноправните субекти да могат да се позовават на тяхната неприложимост?

                  2)

                  Като се има предвид, че португалската държава не е съобщила на Европейската комисия техническите регламенти, съдържащи се в Законодателен декрет № 282/2003 от 8 ноември 2003 г. трябва ли да бъдат оставени без приложение посочените разпоредби, по-специално […] членове 2 и 3 по отношение на доставчиците на услуги в Португалия?


title: Дело C-282/19: Преюдициално запитване от Tribunale di Napoli (Италия), постъпило на 3 април 2019 г. — YT и др./Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca, Ufficio Scolastico Regionale per la Campania

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/36

      Преюдициално запитване от Tribunale di Napoli (Италия), постъпило на 3 април 2019 г. — YT и др./Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca, Ufficio Scolastico Regionale per la Campania
      (Дело C-282/19)
      (2019/C 206/41)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale di Napoli

         Страни в главното производство

         Ищци: YT и др.

         Ответници: Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca, Ufficio Scolastico Regionale per la Campania

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Представлява ли различното третиране само на преподавателите по католическа религия, като ищците, дискриминация, основана на религия, по смисъла на член 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз и на Директива 2000/78/ЕО (1) или обстоятелството, че вече притежаваното от работника удостоверение за годност може да бъде оттеглено представлява подходяща обосновка за това само преподавателите по католическа религия, като ищците, да се третират различно в сравнение с останалите преподаватели като не се ползват от никоя от превантивните мерки, предвидени в клауза 5 от Рамковото споразумение относно срочната работа, сключено на 18 март 1999 г. и приложено към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (2)?

                  2)

                  В случай че бъде установено наличието на пряка дискриминация по смисъла на член 2, параграф 2, буква а) от Директива 2000/78/ЕО, основана на религия (член 1), и по смисъла на Хартата на основните права на Европейския съюз, какви способи може да използва съдът, за да премахне последиците от тази дискриминация, като се има предвид, че всички преподаватели, освен преподавателите по католическа религия, се ползват от специалния план за назначаване по Закон № 107/15, заемайки щатна длъжност с договор за неопределено време и следователно трябва ли съдът да постанови възникването на трудово правоотношение за неопределено време с администрацията ответник?

                  3)

                  Трябва ли клауза 5 от Рамковото споразумение, приложено към Директива 1999/70/ЕО, да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като разглежданата, по силата на която общите правни разпоредби, които уреждат трудовите правоотношения и имат за цел да санкционират злоупотребата с последователни срочни договори посредством автоматичното преобразуване на срочния договор в договор за неопределено време, когато трудовото правоотношение надхвърли определена продължителност, не са приложими в училищния сектор и по-специално за преподавателите по католическа религия, като по този начин позволява използването на последователни срочни трудови договори за неопределен период от време? По-конкретно може ли изискването за съгласуване със съответния епископ да представлява обективна причина по смисъла на клауза 5, точка 1, буква а) от Рамковото споразумение или, напротив, то трябва да се счита за забранена дискриминация по смисъла на член 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз?

                  4)

                  В случай на утвърдителен отговор на третия въпрос, позволяват ли член 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз, член 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз, клауза 4 от Рамковото споразумение, приложено към Директива 1999/70/ЕО, и/или член 1 от Директива 2000/78/ЕО да се оставят без приложение разпоредбите, които не позволяват автоматичното преобразуване на срочен трудов договор в трудов договор за неопределено време, когато трудовото правоотношение надхвърли определена продължителност?

         (1)  Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, 2000 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7).

         (2)  ОВ L 175, 1999 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129.


title: Дело C-768/18 P: Жалба, подадена на 7 декември 2018 г. от Michal Harvilik — HYDRA срещу определението, постановено от Общия съд (пети състав) на 25 септември 2018 г. по дело T-365/18, Michal Harvilik — HYDRA/Чешка република и Европейски съд по правата на човека

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/2

      Жалба, подадена на 7 декември 2018 г. от Michal Harvilik — HYDRA срещу определението, постановено от Общия съд (пети състав) на 25 септември 2018 г. по дело T-365/18, Michal Harvilik — HYDRA/Чешка република и Европейски съд по правата на човека
      (Дело C-768/18 P)
      (2019/C 213/02)
      Език на производството: словашки

         Страни

         Жалбоподател: Michal Harvilik — HYDRA (представител: A. Wagner, адвокат)

         Друга страна в производството: Чешка република, Европейски съд по правата на човека
      С определение от 19 март 2019 г. Съдът (седми състав) обяви жалбата за недопустима.


title: Дело C-190/19: Преюдициално запитване от Amtsgericht Hamburg (Германия), постъпило на 27 февруари 2019 г. — MG, NH/Germanwings GmbH

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/5

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Hamburg (Германия), постъпило на 27 февруари 2019 г. — MG, NH/Germanwings GmbH
      (Дело C-190/19)
      (2019/C 213/05)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Hamburg

         Страни в главното производство

         Ищци: MG, NH

         Ответник: Germanwings GmbH

         Преюдициален въпрос

      Налице ли е право на обезщетение по член 7 от Регламент (ЕО) № 261/2004 (1) и тогава когато поради относително незначително закъснение при пристигането пътникът не е могъл да пристигне навреме за директно свързващ полет и поради това се е стигнало до закъснение от три часа или повече при достигане на крайния пункт на пристигане, като двата полета обаче са осъществени от различни въздушни превозвачи и потвърждението на резервацията е издадено от туристическа агенция, която комбинира полетите за клиентите си?

         (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело C-220/19: Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Испания), постъпило на 11 март 2019 г. — Promociones Oliva Park S.L./Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/6

      Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Испания), постъпило на 11 март 2019 г. — Promociones Oliva Park S.L./Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana
      (Дело C-220/19)
      (2019/C 213/06)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Promociones Oliva Park S.L.

         Ответник: Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 1, параграф 2 от Директива 2008/118/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че не допуска привидно пряк данък като ДСПЕ [данък върху стойността на производството на електроенергия], който предвид истинската си същност се оказва косвен данък без специална цел, предназначен изключително за набиране на бюджетни приходи, чието квалифициране съгласно националното право не може да има предимство пред тълкуването на правото на ЕС, което се подчинява на присъщите на тази правна система цели и на обективните характеристики на данъка?

                  2)

                  Дали въпреки квалифицирането на ДСПЕ като екологичен данък с него се цели основно набиране на бюджетни приходи, като се облагат по един и същи начин дейности по производството и по включването в електроенергийната система на електроенергия, независимо от тяхната интензивност и въздействие върху околната среда, в нарушение на член 1 и член 3, параграфи 1 и 2 и параграф 3, буква а), последният във връзка с член 2, буква к) от Директива 2009/28/ЕО (2)?

                  3)

                  Следва ли да се приеме, че принципът на свободната конкуренция и на насърчаването на енергията от възобновяеми източници не допуска ДСПЕ, доколкото от данъчна гледна точка по един и същи начин се третира енергията от невъзобновяеми източници и енергията от възобновяеми източници, като се дискриминира последната и се нарушава схемата за подпомагане по член 2, буква к) и съответните членове от Директива 2009/28/ЕО?

                  4)

                  Принципът на свободната конкуренция и членове 32, 33 и 34 (ГЛАВА VIII, ОРГАНИЗАЦИЯ НА ДОСТЪПА ДО СИСТЕМАТА) от Директива 2009/72/ЕО (3) изключват ли ДСПЕ, тъй като той позволява положителна дискриминация по отношение на чуждестранните производители на електроенергия в ущърб на испанските производители, като нарушава функционирането на вътрешния пазар на електроенергия и достъпа до системата?

         (1)  Директива 2008/118/ЕО на Съвета от 16 декември 2008 година относно общия режим на облагане с акциз и за отмяна на Директива 92/12/ЕИО (ОВ L 9, 2009 г., стр. 12).

         (2)  Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 година за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници и за изменение и впоследствие за отмяна на директиви 2001/77/ЕО и 2003/30/ЕО (Текст от значение за ЕИП) (ОВ L 140, 2009 г., стр. 16).

         (3)  Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (Текст от значение за ЕИП) (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело C-227/19: Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Steiermark (Австрия), постъпило на 14 март 2019 г. — DX

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/7

      Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Steiermark (Австрия), постъпило на 14 март 2019 г. — DX
      (Дело C-227/19)
      (2019/C 213/07)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: DX

         Ответник: Bürgermeister der Stadt Graz

         Встъпила страна: Finanzpolizei

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Трябва ли член 56 ДФЕС, както и Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 година относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги (1) и Директива 2014/67/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за осигуряване на изпълнението на Директива 96/71/ЕО (2) да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална разпоредба, която предвижда много високи глоби или имуществени санкции, по-специално с висок минимален размер, налагани кумулативно за всеки засегнат работник при нарушение на формалните задължения във връзка с трансгранична заетост на работници, като например неизпълнение на задължението за предоставяне на документация относно трудовите възнаграждения или неизпълнение на задължението за уведомяване на Zentrale Koordinationsstelle (Централна координационна служба на Федералното министерство на финансите)?

                  2.

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос:
                  Трябва ли член 56 ДФЕС, както и Директива 96/71/ЕО и Директива 2014/67/ЕС да се тълкуват в смисъл, че не допускат кумулативно налагане на глоби или имуществени санкции за нарушение на формалните задължения във връзка с трансгранична заетост на работници, ако горната граница на санкциите не е определена в абсолютен размер?

         (1)  ОВ L 18, 1997 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 29.

         (2)  Директива 2014/67/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за осигуряване на изпълнението на Директива 96/71/ЕО относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги и за изменение на Регламент (ЕС) № 1024/2012 относно административно сътрудничество посредством Информационната система за вътрешния пазар (ОВ L 159, 2014 г., стр. 11).


title: Дело C-245/19: Преюдициално запитване от Cour administrative (Люксембург), постъпило на 20 март 2019 г. — État du Grand-duché de Luxembourg/B

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/8

      Преюдициално запитване от Cour administrative (Люксембург), постъпило на 20 март 2019 г. — État du Grand-duché de Luxembourg/B
      (Дело C-245/19)
      (2019/C 213/08)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour administrative

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: État du Grand-duché de Luxembourg

         Ответник: B

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли членове 7, 8 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз, евентуално във връзка с член 47 от Хартата, да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба на държава членка, която в рамките на правилата за процедурата за обмен на информация при поискване, установени по-специално с оглед на прилагането на Директива 2011/16/ЕС (1) на Съвета от 15 февруари 2011 година относно административното сътрудничество в областта на данъчното облагане и за отмяна на Директива 77/99/ЕИО, изцяло изключва обжалване, по-специално по съдебен ред, от притежаващото информацията трето лице срещу разпореждането, с което компетентният орган на тази държава членка го задължава да предостави информация, за да се удовлетвори искане за обмен на информация от друга държава членка?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос, следва ли член 1, параграф 1 и член 5 от Директива 2011/16 да се тълкуват — като по целесъобразност се вземе предвид променящият се характер на тълкуването на член 26 от Модела на данъчна спогодба на ОИСР — в смисъл, че искането за обмен и разпореждането от страна на компетентния орган на запитаната държавата членка, с което то се удовлетворява, отговарят на критерия за явна липса на предполагаема значимост, когато запитващата държава членка посочва самоличността на съответното данъчнозадължено лице, периода, обхванат от разследването в запитващата държава членка, и самоличността на притежателя на въпросната информация, когато иска информация, отнасяща се до договори и свързани с тях фактури и плащания, която не е конкретизирана, но е определена от критериите, свързани, първо, с факта, че са сключени от притежаващото информацията лице, второ, с обстоятелството, че са действали през годините на данъчно облагане, обхванати от разследването в запитващата държава, и трето, с връзката им със съответното конкретно посочено данъчнозадължено лице?

         (1)  ОВ L 64, 2011 г., стр. 1.


title: Дело C-246/19: Преюдициално запитване от Cour administrative (Люксембург), постъпило на 20 март 2019 г. — État du Grand-duché de Luxembourg/B, C, D, F.C.

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/9

      Преюдициално запитване от Cour administrative (Люксембург), постъпило на 20 март 2019 г. — État du Grand-duché de Luxembourg/B, C, D, F.C.
      (Дело C-246/19)
      (2019/C 213/09)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour administrative

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: État du Grand-duché de Luxembourg

         Ответници: B, C, D, F.C.

         Друга страна: A

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли членове 7, 8 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз, евентуално във връзка с член 47 от Хартата, да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба на държава членка, която в рамките на правилата за процедурата за обмен на информация при поискване, установени по-специално с оглед на прилагането на Директива 2011/16/ЕС (1) на Съвета от 15 февруари 2011 година относно административното сътрудничество в областта на данъчното облагане и за отмяна на Директива 77/99/ЕИО, изцяло изключва обжалване, по-специално по съдебен ред, от притежаващото информацията трето лице срещу разпореждането, с което компетентният орган на тази държава членка го задължава да предостави информация, за да се удовлетвори искане за обмен на информация от друга държава членка?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос, следва ли член 1, параграф 1 и член 5 от Директива 2011/16 да се тълкуват — като по целесъобразност се вземе предвид променящият се характер на тълкуването на член 26 от Модела на данъчна спогодба на ОИСР — в смисъл, че искането за обмен и разпореждането от страна на компетентния орган на запитаната държавата членка, с което то се удовлетворява, отговарят на критерия за явна липса на предполагаема значимост, когато запитващата държава членка посочва самоличността на съответното данъчнозадължено лице, периода, обхванат от разследването в запитващата държава членка, и самоличността на притежателя на въпросната информация, когато иска информация, отнасяща се до договори и свързани с тях фактури и плащания, която не е конкретизирана, но е определена от критериите, свързани, първо, с факта, че са сключени от притежаващото информацията лице, второ, с обстоятелството, че са действали през годините на данъчно облагане, обхванати от разследването в запитващата държава, и трето, с връзката им със съответното конкретно посочено данъчнозадължено лице?

         (1)  ОВ L 64, 2011 г., стр. 1.


title: Дело C-248/19: Иск, предявен на 20 март 2019 г. — Европейска комисия/Република Кипър

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/10

      Иск, предявен на 20 март 2019 г. — Европейска комисия/Република Кипър
      (Дело C-248/19)
      (2019/C 213/10)
      Език на производството: гръцки

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: D. Triantafyllou и E. Manhaeve)

         Ответник: Република Кипър

         Искания на ищеца

                  —

                  Ищецът иска от Съда да установи, че

                              —

                              като не е направила необходимото за изграждането на канализационна мрежа в 31 населени места (Aradippou, Ipsonas, Dali, Varoklini, Deryneia, Sotira, Xylofagou, Pervolia, Kolossi, Poli Chrysochous, Leivadia, Dromolaxia, Pera Chorio-Nisou, Liopetri, Avgorou, Paliometocho, Kiti, Frenaros, Ormideia, Kokkinotrimithia, Trachoni, Episkopi, Xylotympou, Pano Polemidia, Pyla, Lympia, Parekklisia, Kakopetria, Achna, Meneou e Pyrgos), според изискването по член 3 от Директива [91/271/ЕИО] и приложение I, точка А към нея,

                              —

                              като не е осигурила в същите тези населени места градските отпадъчни води, постъпващи в канализационната система преди заустването, да бъдат подложени на вторично пречистване или на друга равностойна обработка, както впрочем изискват членове 4, 10 и 15 от Директива [91/271/ЕИО] и приложение I, точки Б и Г към нея,
                              Република Кипър не е изпълнила задълженията, които има по членове 3, 4, 10 и 15 от Директива 91/271/ЕИО (1) за пречистването на градските отпадъчни води, и приложение I към нея

                              —

                              да осъди Република Кипър да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

                  1.

                  При липсата на интегрирана и функционална канализационна мрежа Република Кипър не е спазила крайния срок 31 декември 2012 г., определен в Директива 91/271/ЕИО за пречистването на градските отпадъчни води (продължен с Договора за присъединяване на Република Кипър към Европейския съюз), по отношение на заустването (член 3) а в резултат на това и относно вторичната обработка на отпадъчните води (член 4), както и за структурите и контрола на тази обработка (членове 10 и 15), в четири населени места с повече от 10 000 еквивалент жители.

                  2.

                  При липсата на интегрирана и функционална канализационна мрежа Република Кипър не е спазила крайния срок 31 декември 2012 г., определен в Директива 91/271/ЕИО за пречистването на градските отпадъчни води (продължен с Договора за присъединяване на Република Кипър към Европейския съюз), по отношение на заустването (член 3) а в резултат на това и относно вторичната обработка на отпадъчните води (член 4), както и за структурите и контрола на тази обработка (членове 10 и 15), в 27 населени места с еквивалент жители между 2 000 и 10 000.

         (1)  Директива на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води (ОВ L 135, 1991 г., стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 43).


title: Дело C-256/19: Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Wien (Австрия), постъпило на 26 март 2019 г. — S.A.D. Maler und Anstreicher OG

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/11

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Wien (Австрия), постъпило на 26 март 2019 г. — S.A.D. Maler und Anstreicher OG
      (Дело C-256/19)
      (2019/C 213/11)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Wien

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: S.A.D. Maler und Anstreicher OG

         Ответник: Magistrat der Stadt Wien

         Встъпила страна: Bauarbeiter Urlaubs- und Abfertigungskasse

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата, както и принципът на ефективност, да се тълкуват, поне що се отнася до национална правна система, която с цел гарантиране на независимостта и безпристрастността на съдилищата установява в конституция си основно право на възлагане на делата на съдии съгласно установено разпределение на делата, определено предварително по общи правила, в смисъл че законодателят трябва да осигури, че тази правна гаранция е ефективна, а не чисто теоретична?

                              1а)

                              Допълнителен въпрос: при отрицателен отговор на въпрос 1):
                              Изискват ли член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата, както и принципът на ефективност, някакви задължения за гарантиране от страна на законодателя в национална правна система, в конституцията на която е закрепено основното право на установеното разпределение на делата, и при утвърдителен отговор — какви?

                              1б)

                              Допълнителни въпроси: при утвърдителен отговор на въпрос 1)

                                          1b- 1)

                                          Изискват ли член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата, както и принципът на ефективност, да не се спазва отнасящо се до разпределението на дело на даден съдия указание, респ. действие на орган, който според закона не е компетентен по отношение на това указание, респ. действие, поне що се отнася до национална правна система, в конституцията на която е закрепено основното право на установеното разпределение на дела?

                                          1b- 2)

                                          Изискват ли член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата, както и принципът на ефективност, поне що се отнася до национална правна система, в конституцията на която е закрепено основното право на установеното разпределение на дела, вътрешният правилник на съда да може да предоставя на натоварения с разпределението на съдебните дела орган, ако изобщо има такъв, предварително определена малка свобода на преценка по отношение на решението за разпределение?

                  2)

                  Трябва ли член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата, както и принципът на ефективност, да се тълкуват, поне що се отнася до национална правна система, която с цел гарантиране на независимостта и безпристрастността на съдилищата установява в конституцията си основно право на възлагане на делата на съдии съгласно установено разпределение на делата, определено предварително по общи правила, в смисъл че съдия, който има съмнения: 1) относно законосъобразността на вътрешното разпределение на делата в съда, респ. 2) относно законосъобразността на вътрешно, пряко засягащо дейността му, решение (по-специално решение за разпределение на дела), изпълняващо вътрешното разпределение на делата в съда, трябва да има възможност да подаде жалба (която не натоварва финансово този съдия) по отношение на това съмнение пред друг съд, който е изцяло компетентен да разгледа законосъобразността на класифицирания като незаконосъобразен правен акт?
                  При отрицателен отговор: съществуват ли каквито и да е други разпоредби, които законодателят следва да осигури, гарантиращи, че даден съдия може да постигне законосъобразност относно спазването на отнасящите се до него законови разпоредби за съблюдаването на законовите (по-специално вътрешни) разпоредби за разпределението на делата?

                  3)

                  Трябва ли член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата, както и принципът на ефективност, да се тълкуват, поне по отношение на национална правна система, която с цел гарантиране на независимостта и безпристрастността на съдилищата установява в конституцията си основно право на възлагане на делата на съдии съгласно установено разпределение на делата, определено предварително по общи правила, в смисъл че страна в съдебното производство, която има съмнения: 1) относно законосъобразността на разпоредба за вътрешното разпределение на делата, която има преюдициално значение за произнасянето на делото, респ. 2) относно законосъобразността на разпределението на това дело на определен съдия, трябва да може да подаде жалба (която не натоварва финансово тази страна) още преди постановяването на съдебното решение във връзка с това съмнение пред друг съд, който е изцяло компетентен да разгледа законосъобразността на класифицирания като незаконосъобразен правен акт?
                  При отрицателен отговор: съществуват ли каквито и да е други разпоредби, които законодателят следва да осигури, гарантиращи, че още преди постановяването на съдебното решение е дадена възможност на страна по делото да постигне законосъобразност относно съблюдаването на нейното основно право на спазване на [принципа на] „законния съд“?

                  4)

                  Трябва ли член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата, както и принципът на ефективност, да се тълкуват, поне по отношение на национална правна система, която с цел гарантиране на независимостта и безпристрастността на съдилищата установява в конституцията си основно право на възлагане на делата на съдии съгласно установено разпределение на делата, определено предварително по общи правила, в смисъл че вътрешното разпределение на делата в съда и вътрешната входяща документация по делото трябва да са толкова прозрачни и разбираеми, че даден съдия, респ. дадена страна по делото, да може, без особени усилия, да провери дали разпределението на конкретно дело на даден съдия, респ. на определен съдебен състав, е в съответствие с разпоредбите за вътрешното разпределение на делата в съда?
                  При отрицателен отговор: съществуват ли каквито и да е други разпоредби, които законодателят следва да осигури, гарантиращи, че даден съдия, респ. дадена страна по делото, може да получи информация относно законосъобразността на конкретно разпределение на дело?

                  5)

                  Трябва ли член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 47 от Хартата, както и принципът на ефективност, да се тълкуват, поне по отношение на национална правна система, която с цел гарантиране на независимостта и безпристрастността на съдилищата установява в конституцията си основно право на възлагане на делата на съдии съгласно установено разпределение на делата, определено предварително по общи правила, в смисъл че страните по делото и съдията трябва да могат, без да е необходим особен принос от тяхна страна, да разберат в съдържателно отношение правилата за разпределение на делата, както и че по този начин страните по делото и съдията трябва да могат да проверят законосъобразността на извършеното разпределение на делото на даден съдия, респ. на конкретен съдебен състав?
                  При отрицателен отговор: съществуват ли каквито и да е други разпоредби, които законодателят следва да осигури, гарантиращи, че даден съдия, респ. дадена страна по делото може да получи информация относно законосъобразността на конкретно разпределение на дело?

                  6)

                  Какви задължения поема даден съдия, който е задължен от (съдебен или извънсъдебен) правен акт, неподлежащ на обжалване от негова страна, да извърши действие, което нарушава правото на Съюза и накърнява правата на страните, с оглед на задължението си съгласно правото на Съюза да спазва процедурните изисквания на правото на Съюза?


title: Дело C-284/19 P: Жалба, подадена на 3 април 2019 г. от Andrew Clarke срещу определението, постановено от Общия съд (пети състав) на 25 март 2019 г. по дело T-731/18, Clarke/Комисия

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/13

      Жалба, подадена на 3 април 2019 г. от Andrew Clarke срещу определението, постановено от Общия съд (пети състав) на 25 март 2019 г. по дело T-731/18, Clarke/Комисия
      (Дело C-284/19 P)
      (2019/C 213/12)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Andrew Clarke (представител: E. Lock, Solicitor)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да върне делото на Общия съд за разглеждане на иска при съобразяване с направените от Съда изводи,

                  —

                  да разпореди, не по-късно от 12 април 2019 г. (или друга дата, до която посоченият в член 50 ДФЕС срок може да бъде удължен)

                              а)

                              Общият съд да разгледа този иск в срок и по начин, позволяващ постановяването на неговото окончателно съдебно решение по иска,

                              б)

                              като временна мярка, Комисията да издаде мотивирано становище на Обединеното кралство с позицията си относно нарушенията на правото на Съюза, която може да се изведе от писмото ѝ до жалбоподателя от 25 октомври 2018 г.,

                  —

                  да определи, че страните имат право да сезират Общия съд и с други искания, ако е необходимо,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, направени от жалбоподателя.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят изтъква едно правно основание:
      В определението си от 25 март 2019 г., Общият съд погрешно е изтълкувал искането на жалбоподателя и неправилно е определил, че той не е активно легитимиран да подаде иска, както и че Общият съд не е компетентен да разгледа иска.
      Жалбоподателят не е искал Комисията да започне производство срещу Обединеното кралство. Поискана е отмяна на две решения на Комисията, едното, от които е неправилно посочено от Общия съд. Поради това, съдебната практика, на която се позовава Общият съд, или не е в подкрепа на изводите, за които е изтъкната, или е ирелевантна. Жалбоподателят има право да подаде иск за отмяна на тези решения, тъй като те са адресирани до него и/или го засягат пряко и лично. Освен това, в условията на алтернативност, жалбоподателят има право да поиска установяване на неправомерно бездействие на основание член 265 ДФЕС за това, че Комисията не е предприела необходимите действия да издаде мотивирано становище на Обединеното кралство, произтичащо от законовото ѝ задължение да го направи съгласно първата част на член 258 ДФЕС, като се има предвид мълчаливо приетото във второто от тези решения относно правото ѝ на свободна преценка по втората част на член 265 ДФЕС, че Обединеното кралство е нарушило правото на Съюза. Поради това, мотивираното становище следва да бъде адресирано и до жалбоподателя и/или да го засяга пряко и лично. Жалбоподателят има право и да поиска разпореждане или временни мерки във връзка с иска си на основание член 265 ДФЕС.


title: Дело C-290/19: Преюдициално запитване от Krajský súd Trnava (Словакия), постъпило на 9 април 2019 г. — RN/Home Credit Slovakia a.s.

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/14

      Преюдициално запитване от Krajský súd Trnava (Словакия), постъпило на 9 април 2019 г. — RN/Home Credit Slovakia a.s.
      (Дело C-290/19)
      (2019/C 213/13)
      Език на производството: словашки

         Запитваща юрисдикция

      Krajský súd Trnava

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: RN

         Ответник: Home Credit Slovakia a.s.

         Преюдициален въпрос

      Следва ли член 10, параграф 1, буква ж) от Директива № 2008/48/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета да се тълкува в смисъл, че договорът за потребителски кредит отговаря на изискването, предвидено в тази разпоредба, в случай че годишният процент на разходите е посочен в него не с точен процент, а като диапазон между две стойности (от—до)?

         (1)  ОВ L 133, 2008 г., стр. 66.


title: Дело C-298/19: Иск, предявен на 11 април 2019 г. — Европейска комисия/Република Гърция

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/15

      Иск, предявен на 11 април 2019 г. — Европейска комисия/Република Гърция
      (Дело C-298/19)
      (2019/C 213/14)
      Език на производството: гръцки

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: M. Konstantinidis и E. Manhaeve)

         Ответник: Република Гърция

         Искания на ищеца

      Комисията иска от Съда:

                  —

                  да установи, че като не е приела всички мерки за изпълнение на решение на Съда от 23 април 2015 г., Комисия/Република Гърция (C-149/14) (1), Република Гърция не е изпълнила задълженията си по член 260, параграф 1 ДФЕС,

                  —

                  да осъди Република Гърция за заплати предлаганата периодична имуществена санкция в размер на 23 753,25 EUR за всеки ден, с който е закъсняла да изпълни решение по дело C-149/14, считано от деня, в който бъде постановено решението по настоящото дело, до деня, в който ще бъде изпълнено решението по дело C-149/14,

                  —

                  да осъди Република Гърция да заплати еднократна сума в дневен размер от 2 639,25 EUR, считано от датата на постановяване на решение по дело C-149/14 до датата на постановяване на решение по настоящото дело или до датата на пълното изпълнение на решение по дело C-149/14, ако то бъде изпълнено по-рано, и ако въпросната сума е по-ниска, да наложи минимална еднократно платима сума в размер на 1 310 000 EUR,

                  —

                  да осъди Република Гърция да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

                  1.

                  Съгласно член 260, параграф 1 ДФЕС Република Гърция е длъжна да предприеме необходимите мерки с оглед изпълнението на решение на Съда по дело C-149/14. Република Гърция обаче не е приела всички необходими мерки, за да изпълни диспозитива на посоченото решение. По-специално тя не е изготвила програми за действие във връзка с уязвимите зони, характеризиращи се с наличие на повърхностни и подземни водни източници, замърсени с нитрати от селскостопански източници. Поради това Комисията предявява настоящия иск пред Съда.

                  2.

                  С настоящия иск Комисията иска Съдът да осъди Република Гърция да заплати еднократна сума в дневен размер от 2 639,25 EUR и периодична имуществена санкция в размер на 23 753,25 EUR на ден. Еднократната сума и периодичната имуществена санкция са изчислени съобразно тежестта и продължителността на нарушението, както и за постигането на възпиращ ефект, в съответствие с финансовите възможности на тази държава членка.

         (1)  EU:C:2015:264.


title: Дело C-306/19: Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Италия), постъпило на 15 април 2019 г. — Milis Energy SpA/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/18

      Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Италия), постъпило на 15 април 2019 г. — Milis Energy SpA/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE
      (Дело C-306/19)
      (2019/C 213/17)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Milis Energy SpA

         Ответници: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE

         Преюдициален въпрос

      Допуска ли правото на Европейския съюз прилагането на национална разпоредба като предвидената в член 26, параграфи 2 и 3 от Декрет-закон 91/2014, преобразуван в Закон 116/2014, която намалява или забавя съществено изплащането на стимулите, вече предоставени чрез закон и определени съгласно специални споразумения, подписани от производителите на електроенергия от фотоволтаична конверсия с Gestore dei Servizi Energetici S.p.A., публично предприятие, отговарящо за това? По-специално съвместима ли е тази национална разпоредба с общите принципи на правото на Европейския съюз на оправдани правни очаквания, правна сигурност, лоялно сътрудничество и полезно действие, с членове 16 и 17 от Хартата на основните права на Европейския съюз, с Директива № 2009/28/ЕО (1) и с предвидения в нея правен режим на схемите за подпомагане, с член 216, параграф 2 ДФЕС, по-специално във връзка с Договора за Европейската енергийна харта?

         (1)  Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 година за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници и за изменение и впоследствие за отмяна на директиви 2001/77/ЕО и 2003/30/ЕО (ОВ L 140, 2009 г., стр. 16).


title: Дело C-337/19 P: Жалба, подадена на 24 април 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (седми разширен състав) на 14 февруари 2019 г. по съединени дела Т-131/16 и Т-263/16, Белгия и Magnetrol International/Комисия

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/20

      Жалба, подадена на 24 април 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (седми разширен състав) на 14 февруари 2019 г. по съединени дела Т-131/16 и Т-263/16, Белгия и Magnetrol International/Комисия
      (Дело C-337/19 P)
      (2019/C 213/19)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: P.J. Loewenthal, F. Tomat)

         Други страни в производството: Кралство Белгия, Magnetrol International, Ирландия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени решението на Общия съд (седми разширен състав) от 14 февруари 2019 г. по съединени дела T-131/16 и T-263/16, Белгия и Magnetrol International/Комисия, EU:T:2019:91, доколкото с него се приема, че Решение на Комисията (ЕС) 2016/1699 (1) от 11 януари 2016 година относно схемата за държавна помощ във връзка с освобождаването от данък на свръхпечалбата SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), прилагана от Белгия, квалифицира неправилно схемата на „свръхпечалба“ като схема по смисъла на член 1, буква г) от Регламент 2015/1589 (2),

                  —

                  да върне делото на Общия съд за разглеждане на основанията, които не са били преценени, и

                  —

                  да не се произнася по съдебните разноски в производствата пред първата инстанция и по обжалването.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че практиката на предварителните данъчни становища относно „свръхпечалбата“, прилагана от Белгия между 2004 и 2014 г. е квалифицирана неправилно като схема по смисъла на член 1, буква г) от Регламент 2015/1589.
      Общият съд е тълкувал неправилно първото условие по член 1, буква г) и е изопачил съображения 94—110 от обжалваното решение, като е заключил, че Комисията е приела, че само законовите актове, посочени в съображение 99 представляват основанието на схемата на „свръхпечалбата“.
      Общият съд е тълкувал неправилно второто условие по член 1, буква г) и е изопачил съображения 100—108 от обжалваното решение, като е заключил, че прилагането на освобождаването на „свръхпечалбата“ изисква приемането на допълнителни мерки за изпълнение.
      Общият съд е тълкувал неправилно третото условие по член 1, буква г) и е изопачил съображения 66, 102, 103, 109, 139 и 140 от обжалваното решение, като е приел, че е необходимо прилагането на допълнителни мерки за изпълнение, за да се определят бенефициерите на освобождаването на „свръхпечалбата“.
      Накрая, Общият съд е нарушил разума на закона, отразен в член 1, буква г), като е приел, че Комисията погрешно е квалифицирала схемата на „свръхпечалбата“ като схема по смисъла на тази разпоредба.

         (1)  ОВ L 260, 2016 г., стр. 61.

         (2)  Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9).


title: Дело C-349/19 P: Жалба, подадена на 29 април 2019 г. от Almashreq Investment Fund срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 28 февруари 2019 г. по дело T-415/16, Almashreq Investment Fund/Съвет

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/22

      Жалба, подадена на 29 април 2019 г. от Almashreq Investment Fund срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 28 февруари 2019 г. по дело T-415/16, Almashreq Investment Fund/Съвет
      (Дело C-349/19 P)
      (2019/C 213/21)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Almashreq Investment Fund (представител: E. Ruchat, avocat)

         Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  Да се приеме, че жалбата е допустима и основателна,

                  —

                  Въз основа на това да се отмени решение от 28 февруари 2019 г. (T-415/16).

            Да бъде постановено ново решение, с което:

                  —

                  да бъдат отменени Решение (ОВППС) 2016/850 от 27 май 2016 (1) година и последващите актове за изпълнението му в частта, в която се отнасят до жалбоподателя,

                  —

                  да бъде осъден Съветът да заплати разноските за тази инстанция.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.
      Първото основание е грешка при прилагане на правото, тъй като Общият съд не е зачел правото на жалбоподателя да бъде изслушан преди приемането на новите ограничителни мерки, закрепено в член 41 от Хартата на основните права.
      Второто основание е грешка при прилагане на правото и изопачаване на фактите, тъй като Общият съд не е взел предвид представените от жалбоподателя статии в подкрепа на жалбата му за отмяна, за да докаже, че не подкрепя сирийския режим.
      Третото основание е грешка при прилагане на правото, тъй като Общият съд не постановява, че са незаконосъобразни разпоредби 27 и 28 от Решение 2013/255/ОВППС, според които принадлежността към семейството Al-Assad или към семейството Makhlouf представлява самостоятелен критерий, основание за налагането на санкция, като същевременно се обръща тежестта на доказване.

         (1)  Решение (ОВППС) 2016/850 на Съвета от 27 май 2016 година за изменение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 141, 2016 г., стр. 125).


title: Дело C-350/19 P: Жалба, подадена на 29 април 2019 г. от Souruh SA срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 28 февруари 2019 г. по дело T-440/16, Souruh/Съвет

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/23

      Жалба, подадена на 29 април 2019 г. от Souruh SA срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 28 февруари 2019 г. по дело T-440/16, Souruh/Съвет
      (Дело C-350/19 P)
      (2019/C 213/22)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Souruh SA (представител: E. Ruchat, avocat)

         Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  Да се приеме, че жалбата е допустима и основателна,

                  —

                  въз основа на това да се отмени решение от 28 февруари 2019 г. (T-440/16).

            и да бъде постановено ново решение, с което:

                  —

                  да бъдат отменени Решение (ОВППС) 2016/850 от 27 май 2016 година (1) и последващите актове за изпълнението му в частта, в която се отнасят до жалбоподателя,

                  —

                  да бъде осъден Съветът да заплати разноските за тази инстанция.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.
      Първото основание е грешка при прилагане на правото, тъй като Общият съд не е зачел правото на жалбоподателя да бъде изслушан преди приемането на новите ограничителни мерки, закрепено в член 41 от Хартата на основните права.
      Второто основание е грешка при прилагане на правото и изопачаване на фактите, тъй като Общият съд не е взел предвид представените от жалбоподателя статии в подкрепа на жалбата му за отмяна, за да докаже, че не подкрепя сирийския режим.
      Третото основание е грешка при прилагане на правото, тъй като Общият съд не постановява, че са незаконосъобразни разпоредби 27 и 28 от Решение 2013/255/ОВППС, според които принадлежността към семейството Al-Assad или към семейството Makhlouf представлява самостоятелен критерий, основание за налагането на санкция, като същевременно се обръща тежестта на доказване.

         (1)  Решение (ОВППС) 2016/850 на Съвета от 27 май 2016 година за изменение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (ОВ L 141, 2016 г., стр. 125).


title: Дело C-371/19: Иск, предявен на 10 май 2019 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/24

      Иск, предявен на 10 май 2019 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия
      (Дело C-371/19)
      (2019/C 213/23)
      Език на производството: немски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: J. Jokubauskaitė и R. Pethke, представители)

         Ответник: Федерална република Германия

         Искания на ищеца

      Ищецът иска от Съда:

                  —

                  да приеме за установено, че Федерална република Германия не е изпълнила задълженията си по членове 170 и 171 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1), както и по член 5 от Директива 2008/9/ЕО на Съвета от 12 февруари 2008 година за определяне на подробни правила за възстановяването на данъка върху добавената стойност, предвидено в Директива 2006/112/ЕО, на данъчнозадължени лица, неустановени в държавата членка по възстановяване, но установени в друга държава членка (2), като системно е отказвала да изисква допълнителна информация, липсваща в заявлението за възстановяване на ДДС и вместо това незабавно е отказвала възстановяването в случаите, в които тази информация е можело да бъде предоставена едва след срока 30 септември,

                  —

                  да осъди Федерална република Германия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Европейската комисия повдига три основания на иска си:

                  1.

                  Първото основание е нарушение на принципа на неутралност на ДДС
                  Федерална република Германия е нарушила принципа на неутралност на ДДС, уреден в членове 170 и 171 от Директива 2006/112 и в член 5 от Директива 2008/9, съгласно който платеният към момента на придобиването на стоки и услуги ДДС подлежи на възстановяване в полза на данъчнозадълженото лице.
                  Принципът на неутралност на ДДС изисква да бъде уважавано всяко заявление за възстановяване, което отговаря на изискванията по същество. В случай на съмнение относно наличието на материалните условия за възстановяване, заявленията за възстановяване по член 5 във връзка с член 21, параграф 1, първо изречение от Директива 2008/9 могат да бъдат отхвърлени само, ако исканията за информация от държавата членка по възстановяването по член 20 от посочената директива са останали без резултат.

                  2.

                  Второто основание е нарушение на принципа на ефективност на правото на възстановяване на ДДС
                  Тълкуването на член 20, параграф 1 от Директива 2008/9 от Федерална република Германия е пречка за ефективното упражняване на правото на възстановяване на ДДС от данъчнозадължените лица, които не са установени в държавата членка по възстановяването. Административната практика на германската данъчна администрация засяга по този начин правата на тези данъчнозадължени лица, произтичащи от членове 170 и 171 от Директива 2006/112 и от член 5 от Директива 2008/9.
                  За да се обезпечи полезното действие на директиви 2006/112 и 2008/9 би трябвало заявленията за възстановяване на ДДС, които са оправдани по същество да бъдат уважавани, така че да се спази във възможно най-голяма степен принципа на неутралност. Тези правила имат за цел да гарантират, че при придобиването на стоки и услуги платеният ДДС ще бъде напълно възстановен и по този начин да създадат еднакви условия на конкуренция за всички данъчнозадължени лица, дори в случаите на трансгранични операции. За тази цел би трябвало да се вземат всички подходящи административни мерки, предвидени в Директивата, позволяващи възстановяването на ДДС.

                  3.

                  Третото основание е нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания
                  Системният отказ на Федерална република Германия да изисква допълнителна информация и доказателства съгласно член 20, параграф 1 от Директива 2008/9 противоречи на принципа на защита на оправданите правни очаквания. След получаване на потвърждението, че заявлението за възстановяване на данъка е било получено, всяко данъчнозадължено лице би трябвало да бъде уверено, че заявлението му ще бъде разгледано в съответствие с разпоредбите на тази директива. Ако това не се случи, доверието му в законосъобразното развитие на производството ще бъде накърнено.

         (1)  ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр.7.

         (2)  ОВ L 44, 2008 г., стр. 23.


title: Дело T-748/16: Решение на Общия съд от 2 май 2019 г. — QH/Парламент („Публична служба — Срочно наети служители — Член 24 от Правилника на длъжностните лица — Молба за оказване на съдействие — Член 12 bis от Правилника на длъжностните лица — Психически тормоз — Решение за отхвърляне на молба за оказване на съдействие — Принципи на обективност и безпристрастност — Право на добра администрация — Право на изслушване)

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/26

      Решение на Общия съд от 2 май 2019 г. — QH/Парламент
      (Дело T-748/16) (1)

      („Публична служба - Срочно наети служители - Член 24 от Правилника на длъжностните лица - Молба за оказване на съдействие - Член 12 bis от Правилника на длъжностните лица - Психически тормоз - Решение за отхвърляне на молба за оказване на съдействие - Принципи на обективност и безпристрастност - Право на добра администрация - Право на изслушване)
      (2019/C 213/24)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: QH (представители: първоначално N. Lhoëst и S. Michiels, впослествие N. Lhoëst, avocats)

         Ответник: Европейски парламент (представители: M. Ecker и Í. Ní Riagáin Düro)

         Предмет

      Жалба по член 270 от ДФЕС, с която се иска: отмяна на решението от 26 януари 2016 година на Парламента, с което органът по назначаването на тази институция отхвърля молбата за оказване на съдействие, подадена от жалбоподателя на 11 декември 2014 г., както и решението от 12 юли 2016 година, с което органът по назначаването отхвърля възражението на жалбоподателя; а така също и заплащане на обезщетение за претърпените вреди в резултат от незаконните действия на органа по назначаването при разглеждането на молбата за оказване на съдействие

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя решението от 26 януари 2016 година на Европейския парламент, с което се отхвърля молбата за оказване на съдействие на QH, така както е потвърдено с решението от 12 юли 2016 година, с което се отхвърля възражението.

                  2)

                     Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3)

                     Всяка страна понася собствените си съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 22, 23.1.2017 г.


title: Дело T-49/17: Решение на Общия съд от 7 май 2019 г. — Испания/Комисия (ЕФГЗ и ЕЗФРСР — Разходи, изключени от финансиране — Финансови корекции — Понятие за „производител“ — Инвестиции, направени извън помещенията на организация на производителите — Предварителни проверки преди одобряването на операционна програма — Проверки при разрешаването на разходите — Единна финансова корекция — Финансова корекция с единна ставка — Пропорционалност — Задължение за мотивиране)

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/27

      Решение на Общия съд от 7 май 2019 г. — Испания/Комисия
      (Дело T-49/17) (1)

      (ЕФГЗ и ЕЗФРСР - Разходи, изключени от финансиране - Финансови корекции - Понятие за „производител“ - Инвестиции, направени извън помещенията на организация на производителите - Предварителни проверки преди одобряването на операционна програма - Проверки при разрешаването на разходите - Единна финансова корекция - Финансова корекция с единна ставка - Пропорционалност - Задължение за мотивиране)
      (2019/C 213/25)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Кралство Испания (представители: първоначално V. Ester Casas, abogado del Estado, впоследствие S. Jiménez García)

         Ответник: Европейска комисия (представители: A. Lewis и M. Morales Puerta)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за частична отмяна на Решение за изпълнение (ЕС) 2016/2018 на Комисията от 15 ноември 2016 г. за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 312, 2016 г., стр. 26)

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда Кралство Испания да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 95, 27.3.2017 г.


title: Дело T-239/17: Решение на Общия съд от 7 май 2019 г. — Германия/Комисия (ЕФГЗ и ЕЗФРСР — Разходи, изключени от финансиране — Разходи, направени от Германия — Фиксирана финансова корекция, приложена поради недостатъчната честота на основните проверки — Задължение за изчисляване и ежегодно осчетоводяване на лихвите — Членове 31 и 32 от Регламент (ЕО) № 1290/2005 — Член 6, буква з) от Регламент (ЕО) № 885/2006 — Задължение за мотивиране — Пропорционалност)

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/28

      Решение на Общия съд от 7 май 2019 г. — Германия/Комисия
      (Дело T-239/17) (1)

      (ЕФГЗ и ЕЗФРСР - Разходи, изключени от финансиране - Разходи, направени от Германия - Фиксирана финансова корекция, приложена поради недостатъчната честота на основните проверки - Задължение за изчисляване и ежегодно осчетоводяване на лихвите - Членове 31 и 32 от Регламент (ЕО) № 1290/2005 - Член 6, буква з) от Регламент (ЕО) № 885/2006 - Задължение за мотивиране - Пропорционалност)
      (2019/C 213/27)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: първоначално D. Klebs и T. Henze, впоследствие D. Klebs)

         Ответник: Европейска комисия (представители: D. Triantafyllou, и M. Zalewski)

         Предмет

      Искане по член 263 ДФЕС за отмяна на Решение за изпълнение (ЕС) 2017/264 на Комисията от 14 февруари 2017 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 39, 2017 г., стр. 12) в частта, засягаща Федерална република Германия

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Федерална република Германия поема направените от нея съдебни разноски и тези на Европейската комисия.

         (1)  ОВ C 195, 19.6.2017 г.


title: Дело T-737/17: Решение на Общия съд от 30 април 2019 г. — Wattiau/Парламент (Публична служба — Социално осигуряване — ОСОЗ — Възстановяване на медицински разноски — Споразумение между Съюза, Люксембург и Федерацията на люксембургските болници за определянето на тарифите за болничните грижи, получавани от осигурените лица по ОСОЗ — Възражение за незаконосъобразност — Принцип за недопускане на дискриминация, основана на гражданство — Член 18, първа алинея ДФЕС — Членове 20 и 21 от Хартата на основните права — Член 39 от Общите правила за здравното осигуряване на длъжностните лица)

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/29

      Решение на Общия съд от 30 април 2019 г. — Wattiau/Парламент
      (Дело T-737/17) (1)

      (Публична служба - Социално осигуряване - ОСОЗ - Възстановяване на медицински разноски - Споразумение между Съюза, Люксембург и Федерацията на люксембургските болници за определянето на тарифите за болничните грижи, получавани от осигурените лица по ОСОЗ - Възражение за незаконосъобразност - Принцип за недопускане на дискриминация, основана на гражданство - Член 18, първа алинея ДФЕС - Членове 20 и 21 от Хартата на основните права - Член 39 от Общите правила за здравното осигуряване на длъжностните лица)
      (2019/C 213/28)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Francis Wattiau (Бридел, Люксембург) (представители: S. Orlandi и T. Martin, адвокати)

         Ответник: Европейски парламент (представители: M. Rantala и J. Van Pottelberge)

         Встъпила страна в подкрепа на жалбоподателя: Association des seniors de la fonction publique européenne (SFPE) (Брюксел, Белгия) (представители: S. Orlandi и T. Martin, адвокати)

         Предмет

      Искане на основание член 270 ДФЕС за отмяната, от една страна, на решението на Бюрото за разплащания в Люксембург по общата здравноосигурителна схема на Европейския съюз, както е посочено в нареждане за плащане № 244 от 25 януари 2017 г., с което се възлага на жалбоподателя плащането на сумата от 843,01 EUR, и от друга страна, на решението от 2 август 2017 г. на генералния секретар на Парламента в качеството му на орган по назначаването, с което се потвърждава посоченото решение

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя решението на Бюрото за разплащания по общата здравноосигурителна схема в Люксембург, както е посочено в нареждане за плащане № 244 от 25 януари 2017 г., с което се възлага на г-н Francis Wattiau да плати сумата от 843,01 EUR, съответстваща на 15 % от медицинската фактура от 30 май 2016 г.

                  2)

                     Европейският парламент понася, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на г-н Wattiau.

                  3)

                     Association des seniors de la fonction publique européenne (SFPE) понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 32, 29.1.2018 г.


title: Дело T-136/18: Решение на Общия съд от 30 април 2019 г. — Kuota International/EUIPO — Sintema Sport (K) (Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Фигуративна марка на Европейския съюз „K“ — Абсолютно основание за недействителност — Недобросъвестност — Член 59, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/30

      Решение на Общия съд от 30 април 2019 г. — Kuota International/EUIPO — Sintema Sport (K)
      (Дело T-136/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство за обявяване на недействителност - Фигуративна марка на Европейския съюз „K“ - Абсолютно основание за недействителност - Недобросъвестност - Член 59, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2019/C 213/29)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Kuota International Corp. Ltd (Роуд Таун, Британски Вирджински острови) (представител: C. Herissay Ducamp, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: V. Ruzek)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: Sintema Sport Srl (Албиате, Италия)

         Предмет

      Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 15 декември 2017 г. (преписка R 3111/2014-1), постановено в производство за обявяване на недействителност между Kuota International и Sintema Sport

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя решението на първи апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 15 декември 2017 г. (преписка R 3111/2014-1).

                  2)

                     Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3)

                     Осъжда EUIPO да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 166, 14.5.2018 г.


title: Дела T-152/18—T-155/18: Решение на Общия съд от 7 май 2019 г. — Sona Nutrition/EUIPO — Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявки за фигуративни марки на Европейския съюз SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA — По-ранна словна национална марка MULTIPLUS — Относително основание за отказ — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/31

      Решение на Общия съд от 7 май 2019 г. — Sona Nutrition/EUIPO — Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)
      (Дела T-152/18—T-155/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявки за фигуративни марки на Европейския съюз SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA - По-ранна словна национална марка MULTIPLUS - Относително основание за отказ - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2019/C 213/30)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Sona Nutrition Ltd (Дъблин, Ирландия) (представители: A. von Mühlendahl и H. Hartwig, avocats)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: D. Gája)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, Ню Йорк, Съединени щати) (представители: K. Neefs и S. Cubitt, avocats)

         Предмет

      Жалби срещу решенията на четвърти апелативен състав на EUIPO от 20 декември 2017 г. (преписки R 1319/2017-4, R 1321/2017-4, R 1322/2017-4 и R 1323/2017-4), постановени в производства по възражение със страни Sona Nutrition и Solgar Holdings

         Диспозитив

                  1)

                     Съединява дела T-152/18—T-155/18 за целите на настоящото съдебно решение.

                  2)

                     Отменя решенията на четвърти апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 20 декември 2017 г. (преписки R 1319/2017-4, R 1321/2017-4, R 1322/2017-4 и R 1323/2017-4).

                  3)

                     EUIPO и Solgar Holdings, Inc. понасят направените от тях съдебни разноски и всеки от тях понася половината от съдебните разноски на Sona Nutrition Ltd.

         (1)  ОВ C 152, 30.4.2018 г.


title: Дело T-214/18: Решение на Общия съд от 30 април 2019 г. — Briois/Парламент (Привилегии и имунитети — Член на Европейския парламент — Решение за снемане на депутатския имунитет — Връзка с изпълнението на задълженията на депутат — Равно третиране — Принцип на добра администрация — Право на защита — Извъндоговорна отговорност)

text:
               24.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/32

      Решение на Общия съд от 30 април 2019 г. — Briois/Парламент
      (Дело T-214/18) (1)

      (Привилегии и имунитети - Член на Европейския парламент - Решение за снемане на депутатския имунитет - Връзка с изпълнението на задълженията на депутат - Равно третиране - Принцип на добра администрация - Право на защита - Извъндоговорна отговорност)
      (2019/C 213/31)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Steeve Briois (Hénin-Beaumont, Франция) (представител: F. Wagner, avocat)

         Ответник: Европейски парламент (представители:. Görlitz и S. Alonso de León)

         Предмет

      Жалба по член 263 ДФЕС за отмяна на Решение P8_TA(2018)0020 от 6 февруари 2018 година на Парламента за снемане на депутатския имунитет на жалбоподателя и иск по 268 ДФЕС за заплащане на обезщетение за вредите, които жалбоподателят твърди, че е претърпял

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Г-н Steeve Briois понася собствените си съдебни разноски и заплаща тези на Европейския парламент.

         (1)  ОВ C 211, 18.6.2018 г.