title: Дело C-711/18: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 9 ноември 2018 г. — Ascopiave SpA и др./Ministero dello Sviluppo Economico и др.

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/18

      Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 9 ноември 2018 г. — Ascopiave SpA и др./Ministero dello Sviluppo Economico и др.
      (Дело C-711/18)
      (2019/C 131/23)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Ascopiave SpA, Bim Belluno Infrastrutture SpA, Centria Srl, Retipiù Srl, Pasubio Distribuzione Gas Srl — Unipersonale, Pasubio Group SpA, Unigas Distribuzione Srl

         Ответници: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero per gli Affari Regionali e le Autonomie

         Преюдициален въпрос

      Допуска ли правото на Европейския съюз и по-специално общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и природен газ и принципите на правна сигурност и на оправдани правни очаквания прилагане с обратна сила на критериите за оценка на размера на сумите за възстановяване, дължими на бившите концесионери, които засягат минали търговски правоотношения, т.е. обосновано ли е това прилагане, включително с оглед на принципа на пропорционалност, от необходимостта от защита на други обществени интереси от европейско значение, свързани с изискването да се даде възможност за по-добра защита на конкуренцията на целевия пазар, съответно по-голяма защита на потребителите на услугата, които биха могли да понесат непряко последиците от евентуалното увеличение на сумите, дължими на бившите концесионери.


title: Дело C-754/18: Преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 3 деке ври 2018 г. — Ryanair Designated Activity Company/Országos Rendőr-főkapitányság

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/18

      Преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 3 деке ври 2018 г. — Ryanair Designated Activity Company/Országos Rendőr-főkapitányság
      (Дело C-754/18)
      (2019/C 131/24)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Ryanair Designated Activity Company

         Ответник: Országos Rendőr-főkapitányság

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 5, параграф 2 относно правото на влизане от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (1) да се тълкува в смисъл, че въз основа на тази директива както притежаването на валидна карта за пребиваване по член 10, така и притежаването на карта за постоянно пребиваване по член 20 освобождават членовете на семейството от задължението да притежават виза към момента на влизането на територията на друга държава членка?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос: трябва ли член 5 от Директива 2004/38 и параграф 2 от същия да се тълкуват по същия начин и когато лицето, което е член на семейството на гражданин на Съюза и не е гражданин на друга държава членка, е придобило правото на постоянно пребиваване в Обединеното кралство и му е издадена карта за постоянно пребиваване от Обединеното кралство? С други думи, освобождава ли притежаването на карта за постоянно пребиваване по член 20 от тази директива, издадена от Обединеното кралство, притежателя ѝ от задължението да получи виза, независимо от това, че спрямо посочената държава не се прилага нито посочения в член 5, параграф 2 от Директива 2004/38 Регламент (ЕО) № 539/2001 на Съвета от 15 март 2001 година за определяне на третите страни, чиито граждани трябва да притежават виза, когато преминават външните граници на държавите членки, нито тези, чиито граждани се освободени от това изискване, нито Регламент (ЕС) 2016/399 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 година относно Кодекс на Съюза за режима на движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници)?

                  3)

                  Ако отговорите на първия и на втория преюдициален въпрос са утвърдителни: трябва ли притежаването на издадена съгласно член 20 от Директива 2004/38 карта за пребиваване само по себе си да се счита за достатъчно доказателство, че титулярят на картата е член на семейството на гражданин на Съюза и без да е необходима никаква проверка или допълнително удостоверяване, има правото като член на семейството да влиза на територията на друга държава членка и е освободен от изискването за притежаване на виза по член 5, параграф 2 от посочената директива?

                  4)

                  Ако Съдът отговори отрицателно на третия преюдициален въпрос: трябва ли член 26, параграф 1, буква б) и параграф 2 от Конвенцията за прилагане на споразумението от Шенген да се тълкува в смисъл, че освен да провери пътните документи, въздушният превозвач трябва да провери и дали пътникът, който желае да пътува с издадена по член 20 от Директива 2004/38 карта за постоянно пребиваване, към момента на пътуването действително е член на семейството на гражданин на Съюза?

                  5)

                  Ако Съдът отговори утвърдително на четвъртия въпрос:

                              i)

                              задължен ли е въздушният превозвач, ако не може да установи дали към момента на влизането пътникът, който желае да пътува с издадена по член 20 от Директива 2004/38 карта за постоянно пребиваване, действително е член на семейството на гражданин на Съюза, да откаже качване на борда на самолета и да откаже да превози това лице до друга държава членка?

                              ii)

                              ако въздушният превозвач не е проверил това обстоятелство и не е отказал превоз на пътник, който не може да докаже статута си на член на семейството, но пък притежава карта за постоянно пребиваване, може ли на този превозвач да се наложи по тази причина глоба съгласно член 26, параграф 2 от Конвенцията за прилагане на споразумението от Шенген?

         (1)  ОВ L 158, 2004 г., стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56.


title: Дело C-9/19: Преюдициално запитване от Tribunalul București (Румъния), постъпило на 3 януари 2019 г. — SC Mitliv Exim SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/22

      Преюдициално запитване от Tribunalul București (Румъния), постъпило на 3 януари 2019 г. — SC Mitliv Exim SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Дело C-9/19)
      (2019/C 131/28)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul București

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: SC Mitliv Exim SRL

         Ответник: Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Следва ли при обстоятелства като тези в главното производство разпоредбите на членове 2 и 273 от Директива 2006/12 от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1), разпоредбите на член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз и разпоредбите на член 325 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която разрешава съвкупното прилагане на следните мерки:

                              —

                              парично обезщетение за вреди от престъпното деяние, определено в хода на разследването с документ, различен от акт за установяване на данъчно вземане;

                              —

                              назначаване на последваща данъчна ревизия успоредно с наказателното производство, в което на данъчнозадълженото лице е повдигнато обвинение за извършване на престъплението избягване на плащането на данъци, като в негова тежест са определени допълнителни данъчни задължения за периода и върху сумата, която то вече е предоставило на разположение на държавните органи във фазата на разследването, а разглеждането на административната жалба, подадена срещу ревизионните данъчни актове, е спряно до приключване на наказателното производство;

                              —

                              приключване на наказателното производство на първа инстанция с осъждане на обвиняемия да заплати солидарно цялата сума, определена във фазата на разследването за дължима от всички обвиняеми, въпреки че в тежест на съответното данъчнозадължено лице е възложена само една част от посочената сума, която вече е платена от данъчнозадълженото лице, и до каква степен тези мерки, приложени в тяхната съвкупност, имат прекомерен характер, когато се прилагат по отношение на едно и също данъчнозадължено лице?

                  2.

                  При обстоятелства като тези в главното производство, дори и с оглед на целта за събиране на дължимите към държавата финансови задължения и за противодействие на измамите, съвместимо ли е с принципите на правото на Съюза изобщо, и по-конкретно с принципа ne bis in idem поведението на държавните органи да не вземат предвид в данъчно отношение плащане, извършено преди окончателното влизане в сила на наказанията, наложени в административното и в наказателното производство, доколкото посоченото плащане представлява парично обезщетение за част от вменената в негова тежест данъчна вреда?

                  3.

                  Следва ли, с оглед на въпроси [1] и [2], посочени по-горе, правото на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която не приравнява на събиране на данък, извършено в противоречие с правото на Съюза […] положение, при което данъчнозадълженото лице е платило парично обезщетение за вредата от престъпното деяние още във фазата на разследването с цел наказанието му да бъде намалено наполовина в отсъствието на издаден от компетентните органи акт за установяване на данъчно вземане или в отсъствието на окончателно влязло в сила решение, постановено от наказателен съд, а в резултат на данъчната ревизия данъчните органи определят допълнителни данъчни задължения за периода и върху сумата, вече предоставена на разположение на държавните органи, като данъкът е събиран неоснователно от момента на плащането до момента на определянето на данъчните задължения въз основа на акт за установяване на данъчно вземане или по силата на окончателно влязла в сила присъда?

         (1)  ОВ, L 347, 2006 г., Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


title: Дело C-32/19: Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 18 януари 2019 г. — AT/Pensionsversicherungsanstalt

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/23

      Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 18 януари 2019 г. — AT/Pensionsversicherungsanstalt
      (Дело C-32/19)
      (2019/C 131/29)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberster Gerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: AT

         Ответник: Pensionsversicherungsanstalt

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли член 17, параграф 1, буква а) от Директива 2004/38/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО да се тълкува в смисъл, че за да получат право на постоянно пребиваване преди изтичането на петгодишния период, работниците, които към момента на окончателно преустановяване на тяхната трудова заетост са навършили законово предвидената в държавата на тяхната заетост възраст за пенсия за осигурителен стаж и възраст, следва да са упражнявали последната си трудова дейност поне през последните 12 месеца и да са пребивавали в държавата на тяхната заетост непрекъснато най-малко в продължение на три години?

                  2)

                  При отрицателен отговор на първия въпрос:
                  Разполагат ли работниците по член 17, параграф 1, буква a), първо предложение от Директива 2004/38 с право на постоянно пребиваване, при положение че са поели нова трудова дейност в друга държава членка в момент, в който е възможно да се предвиди, че ще могат да упражняват тази трудова дейност за относително кратък период, преди да навършат законоустановената пенсионна възраст и поради ниските си доходи при всички положения, след като преустановят упражняването на тази трудова дейност, ще трябва да разчитат на системата за социално подпомагане на приемащата държава членка?

         (1)  ОВ L 158, 2004 г., стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56.


title: Дело C-47/19: Преюдициално запитване от Finanzgericht Hamburg (Германия), постъпило на 25 януари 2019 г. — HA/Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/24

      Преюдициално запитване от Finanzgericht Hamburg (Германия), постъпило на 25 януари 2019 г. — HA/Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst
      (Дело C-47/19)
      (2019/C 131/30)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Finanzgericht Hamburg

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: HA

         Ответник: Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Понятието „училищно или университетско образование“ в член 132, параграф 1, букви и) и й) от Директива 2006/112 на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1) (Директивата за ДДС) включва ли и уроците по сърф и ветроходство? Достатъчно ли е тези уроци да се предлагат в поне едно училище или висше училище в държавата членка?

                  2.

                  За да се приеме, че е налице училищно или университетско образование по смисъла на член 132, параграф 1, букви и) и й) от Директивата за ДДС необходимо ли е уроците да влизат в оценяването или е достатъчно курсът по сърф или ветроходство да се осъществява в рамките на мероприятие на училището или висшето училище, например училищна екскурзия?

                  3.

                  Може ли признаването на училище по сърф и ветроходство като организация със сроден предмет на дейност по смисъла на член 132, параграф 1, буква и) от Директивата за ДДС да се изведе от правните разпоредби — уреждащи училищното или университетското образование, според които и външни курсове по сърф или ветроходство са част от часовете по физическо възпитание или от университетското образование на учителите по физическо възпитание, за които се поставя оценка или се предоставя друг документ за удостоверяване на постигнатите резултати — и/или от обществения интерес от заниманията със спорт? За подобно признаване необходимо ли е пряко или непряко поемане на разноските за курсовете от страна на училището или висшето училище?

                  4.

                  Представляват ли курсовете по сърф или ветроходство в рамките на училищна екскурзия тясно свързани със защитата на децата и младежите услуги по смисъла на член 132, параграф 1, буква з) от Директивата за ДДС; ако да, необходимо ли е полагането на грижи да е с определена продължителност?

                  5.

                  Изисква ли формулировката „частните уроци, давани от преподавателски кадри и съответстващи на училищното или университетското образование“ в член 132, параграф 1, буква й) от Директивата за ДДС данъчнозадълженото лице лично да дава урока?

         (1)  ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


title: Дело C-77/19: Преюдициално запитване от First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Обединеното кралство), постъпило на 1 февруари 2019 г. — Kaplan International colleges UK Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/25

      Преюдициално запитване от First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Обединеното кралство), постъпило на 1 февруари 2019 г. — Kaplan International colleges UK Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Дело C-77/19)
      (2019/C 131/31)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Kaplan International colleges UK Ltd

         Ответник: The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Какъв е териториалният обхват на освобождаването, предвидено в член 132, параграф 1, буква е) от Директива 2006/112/ЕО (1) на Съвета? По-специално: i) обхваща ли група за споделяне на разходи (ГСР), установена в държава членка, която е различна от държавата членка или държавите членки по установяване на членовете на ГСР? И в случай на утвърдителен отговор: ii) това освобождаване обхваща ли и ГСР, която е установена извън Съюза?

                  2)

                  Ако освобождаването на ГСР по принцип се прилага по отношение на образувание, установено в държава членка, различна от тази на един или няколко от членовете на ГСР, както и по отношение на ГСР, установена извън Съюза, как следва да се приложи критерият, изискващ освобождаването да не води до нарушаване на конкуренцията? По-специално:

                              а)

                              Прилага ли се този критерий по отношение на потенциално нарушаване на конкуренцията, което засяга други получатели на подобни услуги, които не са членове на ГСР, или се прилага само за потенциално нарушаване, което засяга потенциалните алтернативни доставчици на услуги за членовете на ГСР?

                              б)

                              Ако се прилага само за други получатели, може ли да съществува реална възможност за нарушаване на конкуренцията, ако други получатели, които не са членове на ГСР, могат или да поискат да се присъединят към въпросната ГСР, или да създадат своя собствена ГСР за получаването на подобни услуги, или да спестят еквивалентен по размер ДДС чрез други методи (например чрез създаване на клон във въпросната държава членка или в трета държава) [?]

                              в)

                              Ако този критерий се прилага само за други доставчици, трябва ли реалната възможност за нарушаване на конкуренцията да се преценява, като се установи дали ГСР е сигурна в запазването на клиентелата на своите членове, независимо от наличието на освобождаване от ДДС, и следователно да бъде преценена с оглед на достъпа на други доставчици до националния пазар, на който са установени членовете на ГСР? В случай на утвърдителен отговор, от значение ли е обстоятелството, че ГСР е сигурна, че ще запази клиентелата на своите членове, тъй като те са част от една и съща корпоративна група [?]

                              г)

                              Трябва ли потенциалното нарушаване на конкуренцията да се преценява на национално равнище по отношение на другите доставчици в третата държава, където е установена ГСР?

                              д)

                              Данъчният орган в рамките на Съюза, който прилага Директивата за ДДС, носи ли доказателствената тежест за установяване на вероятността от нарушаване на конкуренцията?

                              е)

                              Необходимо ли е данъчният орган в рамките на Съюза да възлага специална експертна оценка на пазара на трета държава, в която е установена ГСР?

                              ж)

                              Може ли наличието на реална възможност за нарушаване на конкуренцията да се установи чрез идентифициране на търговски пазар в трета държава?

                  3)

                  Може ли освобождаването в полза на ГСР да се приложи при обстоятелствата по настоящото дело, когато членовете на ГСР са свързани помежду си в икономическо, финансово или организационно отношение?

                  4)

                  Може ли освобождаването в полза на ГСР да се приложи в случаите, при които членовете са сформирали ДДС група, която представлява едно данъчнозадължено лице? От значение ли е обстоятелството, че Kaplan International Colleges UK Limited — представителният член, на когото (според националното право) се предоставят услугите, не е член на ГСР? При утвърдителен отговор, релевантността на това обстоятелство отпада ли с оглед на национално законодателство, според което представителният член притежава характеристиките и статута на членовете на ГСР за целите на прилагането на освобождаването на ГСР?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 1 и поправки в OB L 74, 2011 г., стр. 3, OB L 249, 2012 г., стр. 15 и OB L 323, 2015 г., стр. 31)


title: Дело C-79/19 P: Жалба, подадена на 1 февруари 2019 г. от Република Литва срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 22 ноември 2018 г. по дело T-508/15, Република Литва/Европейска комисия

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/26

      Жалба, подадена на 1 февруари 2019 г. от Република Литва срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 22 ноември 2018 г. по дело T-508/15, Република Литва/Европейска комисия
      (Дело C-79/19 P)
      (2019/C 131/32)
      Език на производството: литовски

         Страни

         Жалбоподател: Република Литва (представител: R. Krasuckaitė)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени решението на Общия съд по дело T-508/15 (1) („обжалваното съдебно решение“) в частта му, в която Общият съд отхвърля жалбата за отмяна на Решение за изпълнение (ЕС) 2015/1119 на Европейската комисия от 22 юни 2015 г.,

                  —

                  да отмени Решение за изпълнение (ЕС) 2015/1119 на Европейската комисия от 22 юни 2015 г. (2) или да върне делото на Общия съд за ново разглеждане,

                  —

                  да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Република Литва иска решението на Общия съд по дело T-508/15 да бъде отменено, като се позовава на следното основание:

                  (1)

                  Общия съд допуснал грешка при прилагане на правото, като в точка 83 от обжалваното съдебно решение приел, че член 33м, параграф 1 от Регламент № 1257/1999 (3) се отнася само до възрастта на прехвърлителите на фермата, тъй като тази разпоредба е ясно свързана с квотата за мляко като доказателство за наличие на търговско земеделско производство.

                  (2)

                  Освен това Общият съд изопачил и фактите в точки 74—79 от обжалваното съдебно решение, като заключил, че правителството на Република Литва не е доказало, че притежаването на квота за мляко означава, че жалбоподателят се е занимавал с търговско земеделско производство, което по същество не отговаряло на представените пред съда документи по делото.

         (1)  Решение на Общия съд (четвърти състав) от 22 ноември 2018 г., Република Литва/Европейска комисия, T-508/15 (EU:T:2018:828).

         (2)  (ОВ L 182, 2015 г., стp. 39).

         (3)  Регламент (ЕО) № 1257/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА) и за изменение и отмяна на някои регламенти (ОВ L 160, 1999 г., стp. 80; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 28, стр. 134).


title: Дело C-100/19: Преюдициално запитване от Cour d'appel de Bruxelles (Белгия), постъпило на 8 февруари 2019 г. — Viasat UK Ltd, Viasat Inc./Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/27

      Преюдициално запитване от Cour d'appel de Bruxelles (Белгия), постъпило на 8 февруари 2019 г. — Viasat UK Ltd, Viasat Inc./Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)
      (Дело C-100/19)
      (2019/C 131/33)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour d'appel de Bruxelles

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Viasat UK Ltd, Viasat Inc.

         Ответник: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

         Други страни: Inmarsat Ventures Ltd c.o., Eutelsat SA

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 4, параграф 1, буква в), подточка ii), член 7, параграф 1 и член 8, параграф 1 от Решение № 626/2008/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 юни 2008 година относно подбора и издаването на разрешения за системите, предоставящи мобилни спътникови услуги (МСУ) (1) да се тълкуват в смисъл, че когато се установи, че избраният в съответствие с дял II от това решение оператор не е предоставил мобилни спътникови услуги чрез мобилна спътникова система към крайната дата, предвидена в член 4, параграф 1, буква в), подточка ii) от това решение, компетентните органи на държавите членки, посочени в член 8, параграф 1 от същото решение, трябва да откажат да издадат на този оператор разрешения за разгръщане на допълнителни наземни компоненти поради това, че операторът не е изпълнил задължението, което е поел при кандидатстване?

                  2)

                  При отрицателен отговор на първия въпрос, трябва ли тези разпоредби да се тълкуват в смисъл, че в същия контекст компетентните органи на държавите членки, посочени в член 8, параграф 1 от същото решение, могат да откажат да издадат на този оператор разрешения за разгръщане на допълнителни наземни компоненти с мотива, че същият не е изпълнил задължението за покритие до 13 юни 2016 г.?

         (1)  ОВ L 172, стр. 15.


title: Дело C-107/19: Преюдициално запитване от Obvodní soud pro Prahu 9 (Чешка република), постъпило на 12 февруари 2019 г. — XR/Dopravní podnik hl. m. Prahy, akciová společnost

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/28

      Преюдициално запитване от Obvodní soud pro Prahu 9 (Чешка република), постъпило на 12 февруари 2019 г. — XR/Dopravní podnik hl. m. Prahy, akciová společnost
      (Дело C-107/19)
      (2019/C 131/34)
      Език на производството: чешки

         Запитваща юрисдикция

      Obvodní soud pro Prahu 9

         Страни в главното производство

         Ищец: XR

         Ответник: Dopravní podnik hl. m. Prahy, akciová společnost

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Счита ли се периодът на почивка по време на работа, през който работникът трябва да се яви до две минути, за да бъде на разположение на работодателя си в случай на спешно повикване, за „работно време“ по смисъла на член 2 от Директива 2003/88/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време?

                  2)

                  Оказва ли въздействие върху преценката, която следва да се направи във връзка с въпроса по-горе, фактът, че до такова прекъсване [на почивката по време на работа] в резултат на спешно повикване се стига само случайно и в непредвидими случаи, или евентуално колко често се стига до такова прекъсване?

                  3)

                  Може ли първоинстанционен съд, който се произнася, след като решението му е отменено от висшестоящ съд и делото му е върнато за ново разглеждане, да не се съобрази с правните изводи на висшестоящия съд, които са задължителни за първоинстанционния съд, ако тези изводи са в противоречие с правото на Съюза?

         (1)  ОВ L 299, 2003 г., стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3.


title: Дело C-119/19 P: Жалба, подадена на 14 февруари 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти разширен състав) на 4 декември 2018 г. по дело T-518/16, Carreras Sequeros и др./Комисия

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/29

      Жалба, подадена на 14 февруари 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти разширен състав) на 4 декември 2018 г. по дело T-518/16, Carreras Sequeros и др./Комисия
      (Дело C-119/19 P)
      (2019/C 131/35)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: T. S. Bohr, G. Gattinara, L. Vernier)

         Други страни в производството: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen, Европейски парламент, Съвет на Европейския съюз

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отмени решение от 4 декември 2018 г., Carreras Sequeros и др./Комисия, T-518/16,

                  —

                  да се върне делото на Общия съд, за да се произнесе по второто, третото и четвъртото основание на жалбата в първоинстанционното производство,

                  —

                  да не се произнася по съдебните разноски

         Основания и основни доводи

      Комисията изтъква две основания.

                  1.

                  С първото основание Комисията твърди грешка при прилагане на правото, допусната при тълкуването на член 31, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).
                  Първата част на първото основание се отнася до грешка при прилагане на правото, допусната при тълкуването на член 31, параграф 2 от Хартата. Съдържанието на правото на платен годишен отпуск, което посоченият член 31, параграф 2 гарантирал, било уточнено с член 7 от Директива 2003/88 (1). Ето защо Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като взел предвид други разпоредби от Директива 2033/88, като например членове 14 и 23, и като приел, че те са приложими за законодателя.
                  С втората част на първото основание Комисията твърди грешка при прилагане на правото, допусната при тълкуването на член 31, параграф 2 от Хартата, тъй като Общият съд приел, че намаляването по член 6 от приложение X към Правилника за длъжностните лица е несъвместимо с твърдения принцип за насърчаване на подобряването на условията на живот и труд на заинтересованите лица. Такъв принцип нямал каквото и да било правно основание.
                  Третата част на първото основание е изложена при условията на евентуалност и се отнася до грешка при прилагане на правото, допусната при тълкуването на други разпоредби от Правилника, в чийто контекст бил приет член 6 от приложение X към Правилника за длъжностните лица. Общият съд неправилно изключил от анализа си други разпоредби от Правилника само с мотива, че съществували още преди изменението, внесено с член 6 от приложение X към Правилника на длъжностните лица. Жалбоподателят разполагал с широко право на преценка при избора кои мерки да измени и кои да запази.

                  2.

                  С второто основание Комисията твърди грешка при прилагане на правото, допусната при тълкуването на член 52, параграф 1 от Хартата. Общият съд не се съобразил със съдебната практика, съгласно която законодателят разполагал с широко право на преценка, когато изменял Правилника за длъжностните лица, и че нарушение на принципа на пропорционалност можело да бъде установено само ако законодателят очевидно бил надвишил границите на правото си на преценка.

         (1)  Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време (ОВ L 299, 2003 г., стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3).


title: Дело C-122/19 P: Жалба, подадена на 14 февруари 2019 г. от Hamas срещу решението, постановено от Общия съд (първи разширен състав) на 14 декември 2018 г. по дело T-400/10, Hamas/Съвет

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/30

      Жалба, подадена на 14 февруари 2019 г. от Hamas срещу решението, постановено от Общия съд (първи разширен състав) на 14 декември 2018 г. по дело T-400/10, Hamas/Съвет
      (Дело C-122/19 P)
      (2019/C 131/36)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Hamas (представител: L. Glock, avocat)

         Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз, Френска република, Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да отмени Решение от 14 декември 2018 г., Hamas/Съвет, T-400/10 RENV в частта, в която отхвърля искането за отмяна на следните актове:

                              —

                              Решение 2011/430/ОВППС на Съвета от 18 юли 2011 година за актуализиране на списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма (ОВ L 188, 2011 г., стр. 47), Решения 2011/872/ОВППС на Съвета от 22 декември 2011 година (ОВ L 343, 2011 г., стр. 54), Решение 2012/333/ОВППС на Съвета от 25 юни 2012 година (ОВ L 165, 2012 г., стр. 72), 2012/765/ОВППС на Съвета от 10 декември 2012 година (ОВ L 337, 2012 г, стр. 50), 2013/395/ОВППС на Съвета от 25 юли 2013 година (ОВ L 201, 2013 г., стр. 57), 2014/72/ОВППС на Съвета от 10 февруари 2014 година (ОВ L 40, 2014 г., стр. 56), и 2014/483/ОВППС на Съвета от 22 юли 2014 година (ОВ L 217, 2014 г, стр. 35), които актуализират и евентуално изменят списъка на лицата, групите и образуванията, по отношение на които се прилагат членове 2, 3 и 4 от Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма, и за отмяна съответно на Решения 2014/72/ОВППС2011/430, 2011/872, 2012/333, 2012/765, 2013/395 и 2014/72,
                              както и

                              —

                              Регламенти за изпълнение (ЕС) № 687/2011 на Съвета от 18 юли 2011 година (ОВ L 188, 2011 г., стр. 2), № 1375/2011 на Съвета от 22 декември 2011 година (ОВ L 343, 2011 г., стр. 10), № 542/2012 на Съвета от 25 юни 2012 година (ОВ L 165, 2012 г., стр. 12), № 1169/2012 на Съвета от 10 декември 2012 година (ОВ L 337, 2012 г., стр. 2), № 714/2013 на Съвета от 25 юли 2013 година (ОВ L 201, 2013 г., стр. 10), № 125/2014 на Съвета от 10 февруари 2014 година (ОВ L 40, 2014 г., стр. 9), и № 790/2014 на Съвета от 22 юли 2014 година (ОВ L 217, 2014 г., стр. 1) за прилагане на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания, и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) № 83/2011, 687/2011, 1375/2011, 542/2012, 1169/2012, 714/2013 и 125/2014,
                              в частите, в които тези актове се отнасят до Hamas, в това число Hamas-Izz al-Din al-Qassem.

                  —

                  да се произнесе окончателно по въпросите в настоящата жалба;

                  —

                  да осъди Съвета да заплати всички разноски по дела T-400/10, T-400/10 RENV, C-79/15 P, както и по настоящото дело.

         Основания и основни доводи

                  1.

                  Първото основание е за нарушение на принципите при събиране на доказателства за твърдените факти:

                              —

                              Общият съд нарушил принципите при събиране на доказателства, определени в решение Съвет/Hamas, C-79/15 P и прехвърлил на Hamas изключително трудна, дори невъзможна доказателствена тежест;

                              —

                              при условията на евентуалност, Общият съд нарушил принципите при събиране на доказателства, като постановил, че Hamas не оспорил конкретно и обстойно фактите, установени от Съвета;

                              —

                              Общият съд не изпълнил задължението си да отговори надлежно на всички доводи, изтъкнати от жалбоподателя, по повод възможността да му вмени терористични действия.

                  2.

                  Второто основание е за нарушение на правото на ефективен съдебен контрол:

                              —

                              Общият съд лишил жалбоподателя от правото на ефективен съдебен контрол, когато не констатирал, че Съветът не е доказал истинността на фактите, изложени в мотивите му;

                              —

                              Общият съд продължил да нарушава правото на ефективен съдебен контрол, макар че процесуално-организационно действие потвърдило, че спорните актове не почиват на достатъчно солидна фактическа основа;

                              —

                              Общият съд отхвърлил основанието, че Съветът допуснал грешка относно истинността на фактите в резултат на небалансирана процедура, в ущърб на жалбоподателя.

                  3.

                  В третото основание се твърди, че Общият съд нарушил член 1, параграф 4 от Обща позиция 2001/931 като приел, че британското решение, на което се позовава Съветът, е присъда:

                              —

                              предложеното от Общия съд квалифициране като присъда не съответства на критериите, установени в Обща позиция 2001/931 и лишава от всякакво съдържание задължението за мотивиране на актовете;

                              —

                              като изхожда от тази неправилна квалификация, Общият съд освен това направил невъзможен съдебния контрол относно квалификацията на факти, взети от националните решения.

                  4.

                  Четвъртото основание: Общият съд неправилно отхвърлил основанието, че Съветът не отчел в достатъчна степен факта, че поради изтеклото време ситуацията се е променила, с което Общият съд нарушил член 61, втора аления от Статута на Съда, извършил неправомерна замяна на мотивите, изхождайки от погрешна предпоставка.

                  5.

                  Петото основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото при тълкуването на член 296 ДФЕС, като приел, че фактите, установени самостоятелно от Съвета, и тяхната квалификация са изложени достатъчно точно и конкретно в мотивите, така че жалбоподателят може да ги оспори, а съдът — да ги провери.


title: Дело C-126/19 P: Жалба, подадена на 15 февруари 2019 г. от Съвета на Европейския съюз срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти разширен състав) на 4 декември 2018 г. по дело T-518/16, Carreras Sequeros и др./Комисия

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/31

      Жалба, подадена на 15 февруари 2019 г. от Съвета на Европейския съюз срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти разширен състав) на 4 декември 2018 г. по дело T-518/16, Carreras Sequeros и др./Комисия
      (Дело C-126/19 P)
      (2019/C 131/37)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bauer, R. Meyer)

         Други страни в производството: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen, Европейска комисия, Европейски парламент

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се уважи жалбата,

                  —

                  да се разгледа делото и жалбата в първоинстанционното производство да се отхвърли като неоснователна,

                  —

                  да се осъдят жалбоподателите в първоинстанционното производство да заплатят съдебните разноски, които Съветът е направил в хода на настоящото производство.

         Основания и основни доводи

                  1.

                  Първо основание: грешки при прилагане на правото, които Общият съд допуснал във връзка с правомощията си. Това основание се разделя на две части.

                              —

                              Първата част се отнася до предмета на жалбата. Съветът твърди, че като отменил в диспозитива на решението си „решенията за намаляване през 2014 г. на броя на дните годишен отпуск [на жалбоподателите]“, Общият съд имплицитно възложил на Комисията да изпълни решението му, като възстанови броя на дните за отпуск, на които жалбоподателите имали право преди изменението на Правилника за длъжностните лица. По този начин, като оставил непроменен предмета на жалбата, Общият съд превишил правомощията си. В случай че такова преквалифициране било невъзможно, жалбата трябвало да бъде обявена за недопустима.

                              —

                              Във втората част Съветът припомня, че като приел за допустимо жалбоподателите да оспорват по изключение законността на цялата система за годишен отпуск, определена в член 6 от приложение X към Правилника за длъжностните лица, и по-специално системата, приложима от 2016 г., а не само разпоредбата, която Комисията приложила в решението си за определяне на отпуска на жалбоподателите за 2014 г., Общият съд нарушил обхвата на правомощията си в противоречие с установената съдебна практика, съгласно която обхватът на възражението за незаконосъобразност трябва да бъде сведен до необходимото за разрешаването на спора, и че трябвало да съществува пряка правна връзка между обжалваното индивидуално решение и акта от общ характер, който е предмет на изключение.

                  2.

                  Второ основание: грешки при прилагане на правото, които Общият съд допуснал, като установил, че намаляването на броя на дните годишен отпуск, извършено с новия член 6 от приложение X към Правилника за длъжностните лица, засяга правото на годишен отпуск на жалбоподателите.
                  На първо място, като приел, че в определени случаи някои директиви (в случая Директива 2003/88) (1)) могат да служат като основание за жалби срещу институциите, Общият съд пренебрегнал установената съдебна практика, съгласно която адресати на директивите са държавите членки, а не институциите на Съюза, поради което не може да се приеме, че сами по себе си разпоредбите на директива налагат задължения на институциите в отношенията им с техния персонал.
                  На второ място, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като приел, че законодателят е обвързан от съдържанието на Директива 2003/88, посочена в обяснителните бележки относно член 31, параграф 2 от Хартата на основните права.
                  На трето място, Общият съд нарушил обхвата на член 31, параграф 2 от Хартата на основните права, който, обратно на приетото от Общия съд, нямал за цел да подобри условията за живот и труд, а да гарантира достатъчно ниво на защита на всички работници в Съюза.
                  На четвърто място, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като приел, че член 6 от приложение X към Правилника за длъжностните лица не зачита правото на годишен отпуск, гарантирано от член 31, параграф 2 от Хартата на основните права, тъй като общият брой дни отпуск на съответните длъжностни лица в трети страни значително превишавал предвидения в Директива 2003/88 минимум от 20 дни.

                  3.

                  Трето основание, изтъкнато при условията на евентуалност: грешка при прилагане на правото с приемането за обосновано на твърдението за нарушение на правото на отпуск. Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като приел, че основанията за спорната мярка отговарят на цели от общ интерес и не представляват, що се отнася до преследваната цел, непропорционална и нетърпима намеса, която би могла да накърни самата същност на гарантираното право.

         (1)  Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време (ОВ L 299, 2003 г., стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3).


title: Дело C-132/19 P: Жалба, подадена на 15 февруари 2019 г. от Groupe Canal + срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-873/16, Groupe Canal +/Комисия

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/33

      Жалба, подадена на 15 февруари 2019 г. от Groupe Canal + срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-873/16, Groupe Canal +/Комисия
      (Дело C-132/19 P)
      (2019/C 131/38)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Groupe Canal + (представители: P. Wilhelm, P. Gassenbach, O. de Juvigny, avocats)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Френска република, Union des producteurs de cinéma (UPC), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors — EFAD's, Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC)

         Искания

                  —

                  да се отмени решението, постановено от Общия съд на 12 декември 2018 г. по дело T-873/16, доколкото с него се отхвърля жалбата на Groupe Canal + за отмяна на решението на Комисията от 26 юли 2016 година относно производство за прилагане на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за ЕИП (дело AT.40023 — Трансграничен достъп до платена телевизия) и жалбоподателят се осъжда да заплати съдебните разноски,

                  —

                  да се отмени решението на Комисията от 26 юли 2016 г. по посоченото по-горе дело AT.40023,

                  —

                  да се осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      По първото основание GCP поддържа, че Общият съд не може да отхвърли наличието на злоупотреба с власт, изразяваща се в това, че посредством ангажименти Комисията е издействала края на блокирането на географски принцип, при положение че Регламент (ЕС) № 2018/302 (1) предвижда изрично, че за аудиовизуалното съдържание може да се прилагат географски ограничения.
      По второто основание GCP посочва, че Общият съд е допуснал процесуално нарушение и е нарушил принципа на състезателност, тъй като нито един от доводите относно приложимостта на член 101, параграф 3 ДФЕС не е бил обсъден от страните в производството. Следователно Общият съд не е зачел правото на защита на GCP.
      По третото основание GCP твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, свързана с неизпълнението на задължението му за излагане на мотиви, доколкото не се е произнесъл по изтъкнатото като основание неотчитане от страна на Комисията на икономическия и правния контекст във Франция, в който се вписват оспорените клаузи. Съдебното решение се основава на неправилно схващане, не отчита конкретния икономически и правен контекст във филмовия сектор и е в противоречие с практиката на Съда, който изрично е приел, че във филмовия сектор оспорените клаузи могат да бъдат напълно валидни.
      По четвъртото основание GCP поддържа, че Общият съд е допуснал грешки при прилагане на правото във връзка с тълкуването на член 9 от Регламент № 1/2003 (2) и на точка 128 от Известие на Комисията относно най-добрите практики за водене на производства, свързани с членове 101 и 102 от ДФЕС, което е довело до нарушение на принципите на пропорционалност и на зачитане на правата на трети лица. Всъщност опасенията относно конкуренцията, изразени в предварителната оценка на Комисията, се отнасят само до територията на Обединеното кралство и Ирландия и състоянието на конкуренцията във Франция дори не е било разгледано. Освен това Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, от една страна, че решението на Комисията не представлява намеса в договорната свобода на GCP и, от друга, че то не се отразява на възможността на GCP да сезира националния съд с цел да бъде установена съвместимостта на клаузите с член 101, параграф 1 ДФЕС, при положение че от практиката на Съда следва, че националният съд не може да не вземе предвид решението, прието на основание член 9 от Регламент № 1/2003, и приложената към него предварителна оценка.

         (1)  Регламент (ЕС) 2018/302 на Европейския парламент и на Съвета от 28 февруари 2018 година за преодоляване на необоснованото блокиране на географски принцип и на други форми на дискриминация въз основа на националността, местопребиваването или мястото на установяване на клиентите в рамките на вътрешния пазар и за изменение на регламенти (ЕО) № 2006/2004 и (ЕС) 2017/2394 и Директива 2009/22/ЕО (ОВ L 601, стр. 1).

         (2)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).


title: Дело C-160/19 P: Жалба, подадена на 22 февруари 2019 г. от Comune di Milano срещу решението, постановено от Общия съд (трети разширен състав) на 13 декември 2018 г. по дело T-167/13, Comune di Milano/Европейска комисия

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/34

      Жалба, подадена на 22 февруари 2019 г. от Comune di Milano срещу решението, постановено от Общия съд (трети разширен състав) на 13 декември 2018 г. по дело T-167/13, Comune di Milano/Европейска комисия
      (Дело C-160/19 P)
      (2019/C 131/39)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Comune di Milano (представители: A. Mandarano, E. Barbagiovanni, S. Grassani, avvocati)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да отмени решението на Общия съд от 13 декември 2018 г. по дело T-167/13, Comune di Milano/Комисия;

                  —

                  да отмени решението на Европейската комисия (ЕС) 2015/1225 от 19 декември 2012 г. относно вливанията на капитал от SEA S.p.A. в SEA Handling S.p.A. [дело SA.21420 (C14/10) (ex NN 25/10)];

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, включително разноските в обезпечителното производство T-167/13 R.

         Основания и основни доводи

      С обжалваното решение общият съд е отхвърлил жалбата за отмяна, подадена от Comune di Milano срещу посоченото по-горе решение на Комисията.
      В подкрепа на жалбата си Comune di Milano изтъква четири основания, като всички те са изведени от нарушения от страна на Общия съд на член 107 ДФЕС и от липса в разглеждания случай на мерки, които могат да се квалифицират като държавни помощи.
      С първото основание Comune di Milano, от една страна, оспорва, че при предполагаемите мерки за помощ са използвани „държавни ресурси“; от друга страна, общината твърди несъвместимост на съставения от общия съд „тест“ за отговорност с принципите, установени в общностната съдебна практика.
      С второто основание Comune di Milano изтъква нарушение от Общия съд на принципите в областта на доказването на отговорност както от гледна точка на неравното третиране по отношение на доказателствата, така и на липсата на доказателство във времето.
      С третото основание Comune di Milano твърди изопачаване на факти и доказателства, допуснато от Общия съд при преценката на приведените индиции от Комисията в подкрепа на твърдяната отговорност на Comune di Milano по отношение на мерките.
      С четвъртото основание Comune di Milano оспорва в няколко отношения съвкупността от преценки на Общия съд по отношение на прилагането от страна на Комисията на критерия за частния инвеститор, действащ в условия на пазарна икономика (т.нар. „MEIP“), и заключенията, които предлага съдебното решение в това отношение.


title: Дело C-167/19 P: Жалба, подадена на 22 февруари 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-683/15, Freistaat Bayern/Европейска комисия

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/35

      Жалба, подадена на 22 февруари 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 12 декември 2018 г. по дело T-683/15, Freistaat Bayern/Европейска комисия
      (Дело C-167/19 P)
      (2019/C 131/40)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: K. Herrmann, T. Maxian Rusche, P. Němečková)

         Друга страна в производството: Freistaat Bayern

         Искания на жалбоподателя

      Комисията моли Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да отхвърли като неоснователно първото основание, изтъкнато в жалбата пред Общия съд,

                  —

                  да върне делото на Общия съд за произнасяне по останалите основания,

                  —

                  да осъди жалбоподателя в първоинстанционното производство да заплати съдебните разноски в първоинстанционното производство и в производството по обжалване, или при условията на евентуалност при връщане на делото на Общия съд последният да се произнесе с решението по същество относно съдебните разноски в първоинстанционното производство и в производството по обжалване.

         Основания и основни доводи

      Първо основание:
      В точки 60—67 от обжалваното решение при определянето на изискванията за съдържанието на решението за започване на процедурата, Общият съд неправилно е тълкувал и приложил член 108, параграф 2 ДФЕС, член 6, параграф 1 от Регламент № 659/1999 (1) и свързаната с тях практика на съдилищата на Съюза: източниците за финансирането на дадена помощ следва да се посочват в решението за започване на процедурата само по изключение и при особени обстоятелства.

         Второ основание:

      В точки 53—58 и 62 от обжалваното решение Общият съд неправилно е тълкувал решението за започване на процедурата, като не е изложил мотиви и не е отговорил на доводите на Комисията, в действителност решението за започване на процедурата обхваща метода на финансиране чрез бюджетни средства.

         Трето основание:

      В точки 70 и 71 от обжалваното решение Общият съд неправилно тълкува член 263, втора алинея ДФЕС и свързаната с него практика на съдилищата на Съюза, като приема, че при правото на участие на заинтересованите страни става въпрос за съществени процесуални изисквания по смисъла на член 263, втора алинея ДФЕС.

         Четвърто основание:

      В точки 72—75 от обжалваното решение Общият съд тълкува неправилно правото на участие по член 108, параграфи 2 и 3 ДФЕС, член 6, параграф 1 от Регламент № 659/1999 и практиката на съдилищата на Съюза относно последиците от нарушаването на правото на участие, като установява, че изявлението на страните по въпроса дали бюджетните средства са държавни ресурси, би могло да промени изхода на процедурата. В този контекст Общият съд е тълкувал неправилно и понятието държавни ресурси по член 107, параграф 1 ДФЕС, и понятието съществуващи помощи по член 108, параграф 1 ДФЕС, като е изопачил установените в обжалваното решение и изтъкнатите пред него факти и не е разгледал представените от Комисията доводи.

         (1)  Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ L 83, 1999 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41).


title: Дело C-171/19 P: Жалба, подадена на 22 февруари 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 12 декември 2018 г. по съединени дела T-722/15, T-723/15 и T-724/15, Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns e.V. и др./Европейска комисия

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/36

      Жалба, подадена на 22 февруари 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 12 декември 2018 г. по съединени дела T-722/15, T-723/15 и T-724/15, Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns e.V. и др./Европейска комисия
      (Дело C-171/19 P)
      (2019/C 131/41)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: K. Herrmann, T. Maxian Rusche, P. Němečková, Bevollmächtigte)

         Други страни в производството: Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns e.V., Genossenschaftsverband Bayern e.V., Verband der Bayerischen Privaten Milchwirtschaft e.V.

         Искания на жалбоподателя

      Комисията иска:

                  —

                  да бъде отменено обжалваното съдебно;

                  —

                  да бъде обявено за необосновано посоченото пред Общия съд първо основание;

                  —

                  по отношение на останалите посочени основания делото да бъде върнато на Общия съд за ново разглеждане;

                  —

                  да осъди жалбоподателите в първоинстанционното производство да заплатят съдебните разноски, направени в производството пред първата съдебна инстанция и в производството по обжалване, а при условията на евентуалност, в случай че делото бъде върнато за ново разглеждане на Общия съд, произнасяне по разноските в първоинстанционното съдебно производство и в производството по обжалване да бъде направено с окончателното съдебно решение.

         Основания и основни доводи

      Първо основание:
      Дефинирайки изискванията към съдържанието на решението за започване на официална процедура, в точки 56—64 от обжалваното съдебно решение Общият съд допуска грешка при тълкуването и прилагането на член 108, параграф 2 ДФЕС, на член 6, параграф 1 от Регламент № 659/1999 (1) и на практика на съдилищата на Съюза относно тези разпоредби: само по изключение и при наличието на особени обстоятелства в решението за започване на официална процедура следвало да се посочва източникът на финансиране за съответната помощ.

         Второ основание:

      В точки 47—53 и 56 от обжалваното съдебно решение Общият съд тълкувал погрешно решението за започване на официална процедура, в резултат на което това съдебно решение страдало от липса на мотиви и оставяло без отговор изложените от Комисията аргументи; в действителност решението за започване на официална процедура обхващало начините за финансиране с бюджетни средства.

         Трето основание:

      В точки 66—68 от обжалваното съдебно решение Общият съд тълкувал погрешно член 263, параграф 2 ДФЕС и практика на съдилищата на Съюза относно тези разпоредби, като приел, че изискванията за правото на участие на трети лица представлявали съществени процесуални разпоредби по смисъла на член 263, параграф 2 ДФЕС.

         Четвърто основание:

      В точки 70—72 от обжалваното съдебно решение Общият съд погрешно тълкувал правото на участие по 108, параграфи 2 и 3 ДФЕС, както и член 6, параграф 1 от Регламент № 659/1999, както и практиката на съдилищата на Съюза относно последиците от нарушаването на правото на участие, тъй като той приел, че становището на страните относно въпроса дали бюджетните средства представляват държавни ресурси би могло да промени изходът на производството. В този контекст Общият съд тълкувал погрешно и понятието за държавни ресурси по член 107, параграф 1 ДФЕС, като същевременно изопачил фактите, установени в обжалваното съдебно решение и представени пред него, и не разгледал доводите, представени пред него от Комисията.

         (1)  Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ L 83, 1999 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г, глава 8, том 1, стр. 41).


title: Дело T-292/15: Решение на Общия съд от 12 февруари 2019 г. — Vakakis kai Synergates/Комисия (Извъндоговорна отговорност — Обществени поръчки за услуги — Процедура за възлагане на обществени поръчки — Конфликт на интереси — Задължение за полагане на дължима грижа — Загуба на възможност — Обезщетение)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/38

      Решение на Общия съд от 12 февруари 2019 г. — Vakakis kai Synergates/Комисия
      (Дело T-292/15) (1)

      (Извъндоговорна отговорност - Обществени поръчки за услуги - Процедура за възлагане на обществени поръчки - Конфликт на интереси - Задължение за полагане на дължима грижа - Загуба на възможност - Обезщетение)
      (2019/C 131/42)
      Език на производството: английски

         Страни

         Ищец: Vakakis kai Synergates — Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE Meleton, по-рано Vakakis International — Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE (Атина, Гърция) (представители: B. O’Connor, solicitor, S. Gubel и E. Bertolotto, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия (представители: F. Erlbacher, E. Георгиева и L. Baumgart)

         Предмет

      Иск на основание член 268 ДФЕС за обезщетение за вредата, която ищецът твърди, че е претърпял поради нередности, които Комисията била допуснала в рамките на процедурата за възлагане на обществена поръчка „Засилване на системата за безопасност на храните в Албания“ (EuropeAid/129820/C/SER/AL)

         Диспозитив

                  1)

                     Определя обезщетението, дължимо от Европейската комисия на Vakakis kai Synergates — Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE Meleton по силата на решението от 28 февруари 2018 г., Vakakis kai Synergates/Комисия (T-292/15) в размер от 234 353 EUR, увеличен с мораторна лихва, считано от 28 февруари 2018 г. до пълното му изплащане при лихвен процент, определен от Европейската централна банка (ЕЦБ) за основните операции по рефинансиране, увеличен с два пункта.

                  2)

                     Осъжда Комисията да заплати разноските, направени в рамките на производството, довело до постановяване на решението от 28 февруари 2018 г., Vakakis kai Synergates/Комисия (T-292/15).

                  3)

                     Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски в рамките на производството, последвало решението от 28 февруари 2018 г., Vakakis kai Synergates/Комисия (T-292/15).

         (1)  ОВ C 294, 7.9.2015 г.


title: Дело T-679/16: Решение на Общия съд от 26 февруари 2019 г. — Athletic Club/Комисия (Държавни помощи — Помощ, предоставена от испанските власти в полза на някои професионални футболни клубове — Преференциална данъчна ставка върху доходите на клубовете, на които е разрешено да се регистрират като сдружение с нестопанска цел — Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с вътрешния пазар — Жалба за отмяна — Правен интерес — Допустимост — Мярка на субдържавно ниво — Селективен характер — Нарушаване на конкуренцията — Засягане на търговията между държавите членки — Изменение на съществуваща помощ — Задължение за мотивиране)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/40

      Решение на Общия съд от 26 февруари 2019 г. — Athletic Club/Комисия
      (Дело T-679/16) (1)

      (Държавни помощи - Помощ, предоставена от испанските власти в полза на някои професионални футболни клубове - Преференциална данъчна ставка върху доходите на клубовете, на които е разрешено да се регистрират като сдружение с нестопанска цел - Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с вътрешния пазар - Жалба за отмяна - Правен интерес - Допустимост - Мярка на субдържавно ниво - Селективен характер - Нарушаване на конкуренцията - Засягане на търговията между държавите членки - Изменение на съществуваща помощ - Задължение за мотивиране)
      (2019/C 131/44)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Athletic Club (Билбао, Испания) (представители: E. Lucas Murillo de la Cueva и J.M. Luís Carrasco, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия (представители: G. Luengo, B. Stromsky и P. Němečková)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяната на членове 1, 4 и 5 от Решение (ЕС) 2016/2391 на Комисията от 4 юли 2016 година относно държавна помощ SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), приведена в действие от Испания за някои футболни клубове (ОВ L 357, 2016 г., стр. 1), доколкото те се отнасят до жалбоподателя.

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда Athletic Club да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 419, 14.11.2016 г.


title: Дело T-903/16: Решение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — RE/Комисия (Лични данни — Защита на лицата по отношение на обработката на тези данни — Право на достъп до тези данни — Регламент (ЕО) № 45/2001 — Отказ за предоставяне на достъп — Жалба за отмяна — Писмо, с което се препраща към предходен частичен отказ за предоставяне на достъп, без да се направи преразглеждане — Понятие за обжалваем акт по смисъла на член 263 ДФЕС — Понятие за чисто потвърдителен акт — Приложимост по отношение на достъпа до лични данни — Нови и съществени факти — Правен интерес — Допустимост — Задължение за мотивиране)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/40

      Решение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — RE/Комисия
      (Дело T-903/16) (1)

      (Лични данни - Защита на лицата по отношение на обработката на тези данни - Право на достъп до тези данни - Регламент (ЕО) № 45/2001 - Отказ за предоставяне на достъп - Жалба за отмяна - Писмо, с което се препраща към предходен частичен отказ за предоставяне на достъп, без да се направи преразглеждане - Понятие за обжалваем акт по смисъла на член 263 ДФЕС - Понятие за чисто потвърдителен акт - Приложимост по отношение на достъпа до лични данни - Нови и съществени факти - Правен интерес - Допустимост - Задължение за мотивиране)
      (2019/C 131/45)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: RE (представител: S. Pappas, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия (представители: H. Kranenborg и D. Nardi)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на записката на директора на дирекцията по сигурността към генерална дирекция „Човешки ресурси и сигурност“ на Комисията от 12 октомври 2016 г. в частта ѝ, в която е отхвърлено заявлението на жалбоподателя за предоставяне на достъп до някои от личните му данни.

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя записката на директора на дирекцията по сигурността към генерална дирекция „Човешки ресурси и сигурност“ на Европейската комисия от 12 октомври 2016 г. в частта ѝ, в която е отхвърлено заявлението на RE от 21 септември 2016 г. за предоставяне на достъп до някои от личните му данни.

                  2)

                     Осъжда Комисията да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 53, 20.2.2017 г.


title: Дело T-91/17: Решение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — L/Парламент (Публична служба — Акредитирани парламентарни сътрудници — Отпуск по болест — Отпуск по болест, прекаран извън мястото на работа — Редовно отсъствие — Член 60 от Правилника — Задължение за полагане на грижа — Принцип на добра администрация)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/41

      Решение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — L/Парламент
      (Дело T-91/17) (1)

      (Публична служба - Акредитирани парламентарни сътрудници - Отпуск по болест - Отпуск по болест, прекаран извън мястото на работа - Редовно отсъствие - Член 60 от Правилника - Задължение за полагане на грижа - Принцип на добра администрация)
      (2019/C 131/46)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: L (представител: I Coutant Peyre, avocat)

         Ответник: Европейски парламент (представители: M. Windisch и Í. Ní Riagáin Düro)

         Предмет

      Искане на основание член 270 ДФЕС за отмяна на решението на Европейския парламент от 31 август 2016 г. относно някои неразрешени отсъствия на жалбоподателя от работа

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда L да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 23, 29.1.2018 г.


title: Дело T-366/17: Решение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Полша/Комисия (ЕФРР — Отказ да се потвърди финансов принос за голям проект — Член 41, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1083/2006 — Оценка на съответствието на голям проект с приоритетите на оперативната програма — Член 41, параграф 2 от Регламент № 1083/2006 — Превишаване на срока)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/42

      Решение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Полша/Комисия
      (Дело T-366/17) (1)

      (ЕФРР - Отказ да се потвърди финансов принос за голям проект - Член 41, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1083/2006 - Оценка на съответствието на голям проект с приоритетите на оперативната програма - Член 41, параграф 2 от Регламент № 1083/2006 - Превишаване на срока)
      (2019/C 131/47)
      Език на производството: полски

         Страни

         Жалбоподател: Република Полша (представител: B. Majczyna)

         Ответник: Европейска комисия (представители: B.-R. Killmann, A. Kyratsou и M. Siekierzyńska)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решение C(2017) 1904 окончателен на Комисията от 23 март 2017 г., с което на Република Полша се отказва потвърждение на финансов принос от Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР) за големия проект „Стартиране на производството на ново поколение дизелов двигател от Volkswagen Motor Polska“ в рамките на приоритетната ос IV на оперативна програма „Иновативна икономика“

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда Република Полша да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 249, 31.7.2017 г.


title: Дело T-34/18: Решение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Giove Gas/EUIPO — Primagaz (KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „CALOON“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/42

      Решение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Giove Gas/EUIPO — Primagaz (KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA)
      (Дело T-34/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA“ - По-ранна словна марка на Европейския съюз „CALOON“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2019/C 131/48)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Giove Gas Srl (Таркиния, Италия) (представители: A. Bergonzini и F. Dinelli, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: J. Crespo Carrillo и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Compagnie des gaz de pétrole Primagaz (Париж, Франция) (представител: D. Régnier, адвокат)

         Предмет

      Жалба срещу решение на втори апелативен състав на EUIPO от 27 ноември 2017 г. (преписка R 1271/2017-2), постановено в производство по възражение със страни Compagnie des gaz de pétrole Primagaz и Giove Gas.

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда Giove Gas Srl за заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 182, 28.5.2018 г.


title: Дело T-63/18: Решение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Torro Entertainment/EUIPO — Grupo Osborne (TORRO Grande MEAT IN STYLE) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „TORRO Grande MEAT IN STYLE“ — По-ранни словни марки на Европейския съюз „TORO“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 — Задължение за мотивиране — Член 94, параграф 1, първо изречение от Регламент 2017/1001 — Задължение за полагане на грижа — Член 95, параграф 1 от Регламент 2017/1001)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/43

      Решение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Torro Entertainment/EUIPO — Grupo Osborne (TORRO Grande MEAT IN STYLE)
      (Дело T-63/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „TORRO Grande MEAT IN STYLE“ - По-ранни словни марки на Европейския съюз „TORO“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 - Задължение за мотивиране - Член 94, параграф 1, първо изречение от Регламент 2017/1001 - Задължение за полагане на грижа - Член 95, параграф 1 от Регламент 2017/1001)
      (2019/C 131/49)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Torro Entertainment (Пловдив, България) (представител: А. Костов, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (представители: J. Crespo Carrillo и D. Walicka)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: Grupo Osborne, SA (Ел Пуерто де Санта Мария, Испания)

         Предмет

      Жалба срещу решение на втори апелативен състав на EUIPO от 20 декември 2017 г. (преписка R 1776/2017-2) относно производство по възражение със страни Grupo Osborne и Torro Entertainment.

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда Torro Entertainment Ltd да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 134, 16.4.2018 г.


title: Дело T-123/18: Решение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Bayer Intellectual Property/EUIPO (Изображение на сърце) (Марка на Европейския съюз — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща сърце — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/44

      Решение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Bayer Intellectual Property/EUIPO (Изображение на сърце)
      (Дело T-123/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща сърце - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2019/C 131/50)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Bayer Intellectual Property GmbH (Монхайм на Рейн, Германия) (представители: V von Bomhard и J. Fuhrmann, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: A. Graul, S. Hanne и D. Walicka)

         Предмет

      Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 7 декември 2017 г. (преписка R 145/2017-1) относно заявка за регистрация на фигуративен знак, изобразяващ сърце, като марка на Европейския съюз.

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда Bayer Intellectual Property GmbH да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 142, 23.4.2018 г.


title: Дело T-524/16 R: Определение на заместник-председателя на Общия съд от 15 февруари 2019 г. — Aresu/Комисия (Обезпечително производство — Публична служба — Длъжностни лица — Реформа на Правилника от 1 януари 2014 г. — Намален брой на дните годишен отпуск — Замяна на дните за пътуване с отпуск за пътуване до дома — Молба за постановяване на временни мерки — Липса на неотложност)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/45

      Определение на заместник-председателя на Общия съд от 15 февруари 2019 г. — Aresu/Комисия
      (Дело T-524/16 R)
      (Обезпечително производство - Публична служба - Длъжностни лица - Реформа на Правилника от 1 януари 2014 г. - Намален брой на дните годишен отпуск - Замяна на дните за пътуване с отпуск за пътуване до дома - Молба за постановяване на временни мерки - Липса на неотложност)
      (2019/C 131/52)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Antonio Aresu (Брюксел, Белгия) (представител: M. Velardo, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия (представители: G. Gattinara и F. Simonetti)

         Страни, встъпили в подкрепа на ответника: Европейски парламент (представители: Е. Танева и M. Ecker) и Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bauer и R. Meyer)
      Предмет
      Искане на основание членове 278 и 279 ДФЕС, от една страна, за спиране на изпълнението на решението за намаляване на броя на дните допълнителен отпуск, които ползва жалбоподателят от пет на два дни и половина въз основа на член 7 от приложение V към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз, изменен с Регламент (ЕС, Евратом) № 1023/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2013 г. (ОВ L 287, 2013 г., стр. 15), и от друга страна, за постановяване на временни мерки, за да се даде възможност на жалбоподателя да продължи да ползва — временно — същия брой дни допълнителен отпуск, които е ползвал като дни за пътуване преди 1 януари 2014 г., при това с обратно действие от 1 януари 2014 г. до постановяването на решението по главното производство или, ако предхожда постановяването на това решение, до датата на пенсиониране на жалбоподателя.

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.

                  2)

                     Не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело T-768/17: Определение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Comprojecto-Projectos e Construções и др./ЕЦБ (Искания за установяване на неправомерно бездействие, за отмяна и за обезщетение за вреди — Икономическа и парична политика — Надзор над кредитните институции — Незаконосъобразни действия, предполагаемо извършени от някои португалски кредитни институции — Мълчалив отказ на поканата за предприемане на действия, отправена до ЕЦБ — Явна частична недопустимост — Явна частична липса на компетентност — Жалба, която отчасти е лишена от всякакво правно основание)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/46

      Определение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Comprojecto-Projectos e Construções и др./ЕЦБ
      (Дело T-768/17) (1)

      (Искания за установяване на неправомерно бездействие, за отмяна и за обезщетение за вреди - Икономическа и парична политика - Надзор над кредитните институции - Незаконосъобразни действия, предполагаемо извършени от някои португалски кредитни институции - Мълчалив отказ на поканата за предприемане на действия, отправена до ЕЦБ - Явна частична недопустимост - Явна частична липса на компетентност - Жалба, която отчасти е лишена от всякакво правно основание)
      (2019/C 131/53)
      Език на производството: португалски

         Страни

         Жалбоподатели: Comprojecto-Projectos e Construções, Lda (Лисабон, Португалия), Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo (Лисабон), Julião Maria Gomes de Azevedo (Лисабон), Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (Лисабон) (представител: M. Ribeiro, адвокат)

         Ответник: Европейска централна банка (представители: C. Hernández Saseta и P. Ferreira Jorge)

         Предмет

      На първо място, жалба, подадена на основание член 265 ДФЕС с искане да се установи неправомерно бездействие от страна на ЕЦБ по отношение на португалска кредитна институция в рамките на предотвратяването на използването на финансовата система за целите на изпирането на капитали, на второ място, жалба, подадена на основание член 263 ДФЕС с искане за отмяна на решението на ЕЦБ да не предприеме действия и, на трето място, жалба, подадена на основание член 268 ДФЕС с искане за обезщетение за вредите, които жалбоподателите твърдят, че са претърпели вследствие на бездействието

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, г-н Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, г-н Julião Maria Gomes de Azevedo и г-жа Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo да заплатят съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 52, 12.2.2018 г.


title: Дело T-817/17: Определение на Общия съд от 8 февруари 2019 г. — Schokker/EAAБ (Публична служба — Договорно наети служители — EAAБ — Назначаване — Процедура за подбор — Вписване на жалбоподателя в списъка за бъдещи назначения на издържалите конкурса — Оттегляне на отправеното до жалбоподателя предложение за назначаване на работа — Отговорност — Липса на незаконосъобразно поведение от страна на EAAБ — Жалба, явно лишена от всякакво правно основание)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/47

      Определение на Общия съд от 8 февруари 2019 г. — Schokker/EAАБ
      (Дело T-817/17) (1)

      (Публична служба - Договорно наети служители - EAАБ - Назначаване - Процедура за подбор - Вписване на жалбоподателя в списъка за бъдещи назначения на издържалите конкурса - Оттегляне на отправеното до жалбоподателя предложение за назначаване на работа - Отговорност - Липса на незаконосъобразно поведение от страна на EAАБ - Жалба, явно лишена от всякакво правно основание)
      (2019/C 131/54)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: Boudewijn Schokker (Хофдорп, Нидерландия) (представители: S. Orlandi и T. Martin, avocats)

         Ответник: Европейска агенция за авиационна безопасност (представители: S. Rostren и F. Pavesi, подпомагани от D. Waelbroeck и A. Duron, avocats)

         Предмет

      Искане на основание член 270 ДФЕС за поправяне на вредата, която ищецът твърди, че е претърпял поради противоправното поведение на EAАБ в хода на процедурата по подбор във връзка с назначаването на договорно нает служител

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля иска.

                  2)

                     Осъжда г-н Boudewijn Schokker да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 63, 19.2.2018 г.


title: Дело T-125/18: Определение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Associazione GranoSalus/Комисия (Жалба за отмяна — Продукти за растителна защита — Активно вещество „глифозат“ — Подновяване на включването в приложението към Регламент за изпълнение (ЕС) № 540/2011 — Липса на лично засягане — Подзаконов акт, който включва мерки за изпълнение — Недопустимост)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/48

      Определение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Associazione GranoSalus/Комисия
      (Дело T-125/18) (1)

      (Жалба за отмяна - Продукти за растителна защита - Активно вещество „глифозат“ - Подновяване на включването в приложението към Регламент за изпълнение (ЕС) № 540/2011 - Липса на лично засягане - Подзаконов акт, който включва мерки за изпълнение - Недопустимост)
      (2019/C 131/55)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Associazione Nazionale GranoSalus — Liberi Cerealicoltori & Consumatori (Associazione GranoSalus) (Фоджа, Италия) (представител: G. Dalfino, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre, D. Bianchi, Г. Колева и I. Naglis)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2324 на Комисията от 12 декември 2017 година за подновяване на одобрението на активното вещество глифозат в съответствие с Регламент (ЕО) № 1107/2009 на Европейския парламент и на Съвета относно пускането на пазара на продукти за растителна защита и за изменение на приложението към Регламент за изпълнение (ЕС) № 540/2011 на Комисията (ОВ L 333, 2017 г., стр. 10)

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата като недопустима.

                  2)

                     Няма основание за произнасяне по молбите за встъпване на Helm AG, Monsanto Europe NV/SA, Monsanto Company, Nufarm GmbH & Co. KG, Nufarm, Albaugh Europe Sàrl, Albaugh UK Ltd, Albaugh TKI d.o.o. и Barclay Chemicals Manufacturing Ltd.

                  3)

                     Осъжда Associazione Nazionale GranoSalus — Liberi Cerealicoltori & Consumatori (Associazione GranoSalus) да заплати направените от него съдебни разноски и тези на Европейската комисия.

                  4)

                     Helm, Monsanto Europe, Monsanto, Nufarm GmbH & Co. KG, Nufarm, Albaugh Europe, Albaugh UK, Albaugh TKI и Barclay Chemicals Manufacturing понасят направените от всеки от тях разноски във връзка с молбите за встъпване.

         (1)  ОВ C 152, 30.4.2018 г.


title: Дело T-258/18: Определение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Brunke/Комисия (Иск за установяване на неправомерно бездействие — Срок за подаване на иска — Начало на срока — Липса на покана за действие — Втора покана за действие — Явна недопустимост — Установителен иск — Искане за издаване на съдебно разпореждане — Явна некомпетентност)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/50

      Определение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — Brunke/Комисия
      (Дело T-258/18) (1)

      (Иск за установяване на неправомерно бездействие - Срок за подаване на иска - Начало на срока - Липса на покана за действие - Втора покана за действие - Явна недопустимост - Установителен иск - Искане за издаване на съдебно разпореждане - Явна некомпетентност)
      (2019/C 131/58)
      Език на производството: немски

         Страни

         Ищец: Lothar Brunke (Берлин, Германия) (представител: A. Schniebel, avocat)

         Ответник: Европейска комисия (представители: G. Braun и H. Støvlbæk)

         Предмет

      С главното искане ищецът претендира да бъде „установено дискриминационното действие“ на Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 година относно признаването на професионалните квалификации (ОВ L 255, 2005 г., стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 3), а при условията на евентуалност, от една страна, той по същество иска да бъде издадено съдебно разпореждане срещу Комисията, а от друга страна, той иска на основание член 265 ДФЕС да бъде установено, че Комисията незаконосъобразно се е въздържала да разгледа изпратените от жалбоподателя писма от 6 юни и от 27 декември 2017 г.

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля иска отчасти поради явна некомпетентност на Общия съд да го разгледа по същество и отчасти като явно недопустим.

                  2)

                     Липсват основания за произнасяне по молбите за встъпване на Съвета на Европейския съюз и на Европейския парламент.

                  3)

                     Lothar Brunke понася направените от него съдебни разноски и заплаща съдебните разноски, направени от Европейската комисия.

                  4)

                     Съветът понася направените от него съдебни разноски във връзка с молбата за встъпване.

                  5)

                     Парламентът понася направените от него съдебни разноски във връзка с молбата за встъпване.

         (1)  ОВ C 276, 6.8.2018 г.


title: Дело T‒376/18: Определение на Общия съд от 8 февруари 2019 г. — Front Polisario/Съвет (Жалба за отмяна — Международни споразумения — Споразумение за партньорство в областта на рибарството между Европейския съюз и Мароко — Решение за разрешаване на започването на преговори между Съюза и Мароко с цел изменение на споразумението за партньорство — Липса на пряко засягане — Недопустимост)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/50

      Определение на Общия съд от 8 февруари 2019 г. — Front Polisario/Съвет
      (Дело T‒376/18) (1)

      (Жалба за отмяна - Международни споразумения - Споразумение за партньорство в областта на рибарството между Европейския съюз и Мароко - Решение за разрешаване на започването на преговори между Съюза и Мароко с цел изменение на споразумението за партньорство - Липса на пряко засягане - Недопустимост)
      (2019/C 131/59)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario) (представител: G. Devers, адвокат)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: A. de Elera-San Miguel Hurtado и F. Naert)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение на Съвета от 16 април 2018 г. за упълномощаване на Комисията да започне преговори от името на Европейския съюз за изменение на Споразумението за партньорство в областта на рибарството с Кралство Мароко и за сключване на протокол с Кралство Мароко за прилагането на това споразумение.

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата като недопустима.

                  2)

                     Няма основание за произнасяне по молбите за встъпване, подадени от Френската република и Европейската комисия.

                  3)

                     Front populaire pour la libération de la Saguia-el-Hamra et du Rio de Oro (Front Polisario) понася направените от него съдебни разноски, както и тези, направени от Съвета на Европейския съюз.

                  4)

                     Френската република и Европейската комисия понасят собствените си съдебни разноски във връзка с молбите за встъпване.

         (1)  ОВ C 319, 10.9.2018 г.


title: Дело T-429/18 R: Определение на председателя на Общия съд от 13 февруари 2019 г. — BRF и SHB Comercio e Industria de Alimentos/Комисия (Обезпечително производство — Обществено здраве — Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/700 — Изменение на списъците на предприятия от трети държави, от които е разрешен вносът на конкретно посочени продукти от животински произход, по отношение на определени предприятия от Бразилия — Липса на неотложност — Претегляне на интереси)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/51

      Определение на председателя на Общия съд от 13 февруари 2019 г. — BRF и SHB Comercio e Industria de Alimentos/Комисия
      (Дело T-429/18 R)
      (Обезпечително производство - Обществено здраве - Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/700 - Изменение на списъците на предприятия от трети държави, от които е разрешен вносът на конкретно посочени продукти от животински произход, по отношение на определени предприятия от Бразилия - Липса на неотложност - Претегляне на интереси)
      (2019/C 131/60)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: BRF SA (Итажаи, Бразилия), SHB Comercio e Industria de Alimentos SA (Итажаи) (представители: D. Arts и G. van Thuyne, avocats)

         Ответник: Европейска комисия (представители: X. Lewis, B. Eggers и B. Hofstötter)

         Предмет

      Искане на основание членове 278 и 279 ДФЕС с предмет, на първо място, спиране на изпълнението на Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/700 Комисията от 8 май 2018 година за изменение на списъците на предприятия от трети държави, от които е разрешен вносът на конкретно посочени продукти от животински произход, по отношение на определени предприятия от Бразилия (ОВ L 118, 2018 г., стр. 1), или докато бъде постановено окончателно решение по подадената от жалбоподателите жалба на основание член 263 ДФЕС, или до определена от председателя на Общия съд дата, и при условията на евентуалност, спиране на прилагането на посочения регламент по отношение на предприятията на жалбоподателите, които се намират в списъка на предприятията, от които е разрешен вносът на месо от домашни птици и лагоморфни от Бразилия (раздел II), в списъка на предприятията, от които е разрешен вносът на мляно месо, месни заготовки и механично отделено месо от Бразилия (раздел V), за които не са постъпили повече от две уведомявания чрез Системата за бързо предупреждение за храни и фуражи в периода между 1 март 2017 г. и 19 април 2018 г., както и в списъка на предприятията, от които е разрешен вносът на месни продукти от Бразилия (раздел VI), или постановяване на друга или допълнителна мярка, която председателят на Общия съд прецени, че е необходима или подходяща

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.

                  2)

                     Не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело T-511/18: Жалба, подадена на 4 февруари 2019 г. — XH/Комисия

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/52

      Жалба, подадена на 4 февруари 2019 г. — XH/Комисия
      (Дело T-511/18)
      (2019/C 131/61)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: XH (представител: E. Auleytner, lawyer)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението от 13 ноември 2017 г. (IA № 25-2017) относно невключването на името на жалбоподателя в списъка с повишените длъжностни лица за 2017 г.,

                  —

                  да отмени решението от 7 юни 2018 г. на органа по назначаването в отговор на подадената административна жалба на жалбоподателя,

                  —

                  да осъди ответника да заплати на жалбоподателя обезщетение в размер на 20 000 EUR за неимуществени вреди и в размер на 45 000 EUR за имуществени вреди,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две основания в подкрепа на жалбата си.

                  1.

                  Първо основание: жалбоподателят оспорва съдържанието на докладите за кариерното му развитие (ДКР) като основание за разглежданата процедура за повишаване и твърди, че са налице нередност в приключилата процедура за повишаване, която оспорва, невъзможност и незаконосъобразност на a posteriori уреждане след приключване на процедурата за повишаване.

                              —

                              Жалбоподателят твърди, че е невъзможно да се докаже, че оценъчните преценки са могли да се развият по различен начин, ако нередовният междинен доклад не е бил взет предвид на различни етапи от процедурата за повишаване.

                              —

                              Жалбоподателят изтъква грешка при прилагане на правото и нередовността на оспорваната процедура за повишаване: нарушение на разпоредбите на Решение C(2013) 8968 окончателен на Комисията от 16 декември 2013 година относно общите разпоредби за прилагане на член 45 от Правилника за длъжностните лица, нарушение на член 45, параграф 1 от Правилника за длъжностните лица в светлината на член 7 от Хартата на основните права на Европейския съюз и липса на действително съпоставяне на заслугите.

                              —

                              Освен това жалбоподателят изтъква явна грешка в преценката при прилагането на критериите за повишаване, предвидени в член 45 от Правилника за длъжностните лица в светлината на член 7 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

                  2.

                  Второ основание: жалбоподателят изтъква последиците от нередовността на оспорваната процедура за повишаване с оглед на преписката му за повишаване и неговите ДКР. Жалбоподателят твърди, че тази нередовност е довела до неповишаването му, което иначе е могло да се очаква, ако е било извършено надлежно сравняване на заслугите.