title: Дело T-152/18: Жалба, подадена на 5 март 2018 г. — Sona Nutrition/EUIPO — Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/53

         Жалба, подадена на 5 март 2018 г. — Sona Nutrition/EUIPO — Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)
   (Дело T-152/18)
   (2018/C 152/62)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Sona Nutrition Ltd (Дъблин, Ирландия) (представители: A. von Mühlendahl и H. Hartwig, lawyers)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, Ню Йорк, Съединени щати)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз „SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA“ в лилаво, светло кафяво, бежово, тъмно кафяво и златисто кафяво — заявка за регистрация № 13 781 331

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 20 декември 2017 г. по преписка R 1319/2017-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO и Solgar Holdings, Inc., в случай, че встъпи в настоящото производство, да заплатят съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на член 94, параграф 1 от Регламент № 2017/1001.

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, точка б) от Регламент № 2017/1001.


title: Дело C-94/18: Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 12 февруари 2018 г. — Nalini Chenchooliah/Minister for Justice and Equality

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/15

         Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 12 февруари 2018 г. — Nalini Chenchooliah/Minister for Justice and Equality
   (Дело C-94/18)
   (2018/C 152/17)
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   High Court (Ирландия)

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Nalini Chenchooliah

      Ответник: Minister for Justice and Equality

      Преюдициални въпроси

               1)

               Когато на съпруг или на съпруга на гражданин на ЕС, упражнявал правото си на свободно движение съгласно член 6 от Директива 2004/38/EО (1), е отказано право на пребиваване по член 7 от тази директива, тъй като съответният гражданин на ЕС не упражнява или вече не упражнява права по Договора за ЕС в приемащата държава членка, в случай че е направено предложение за отвеждането на неговия съпруг или неговата съпруга от съответната държава членка, следва ли това отвеждане да бъде извършено в съответствие с разпоредбите на директивата, или попада в обхвата на националното право на тази държава членка?

               2)

               Ако отговорът на предходния въпрос е в смисъл, че отвеждането следва да бъде извършено в съответствие с разпоредбите на директивата, следва ли това отвеждане да бъде извършено в съответствие с изискванията на глава VI от директивата, и по-специално на членове 27 и 28 от тази директива, или при такива обстоятелства държавата членка може да разчита и на други разпоредби, и по-специално на член 14 и 15 от директивата?

      (1)  Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, 2004 г., стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56).


title: Дело T-33/16: Решение на Общия съд от 14 март 2018 г. — TestBioTech/Комисия (Околна среда — Генетично модифицирани продукти — Регламент (ЕО) № 1367/2006 — Регламент (ЕО) № 1829/2003 — Генетично модифицирана соя MON 87769, MON 87705 и 305423 — Отхвърляне на искане за вътрешно преразглеждане на решения за разрешаване на пускането на пазара — Понятието „екологично законодателство“ — Член 10 от Регламент № 1367/2006)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/26

         Решение на Общия съд от 14 март 2018 г. — TestBioTech/Комисия
   (Дело T-33/16) (1)

   ((Околна среда - Генетично модифицирани продукти - Регламент (ЕО) № 1367/2006 - Регламент (ЕО) № 1829/2003 - Генетично модифицирана соя MON 87769, MON 87705 и 305423 - Отхвърляне на искане за вътрешно преразглеждане на решения за разрешаване на пускането на пазара - Понятието „екологично законодателство“ - Член 10 от Регламент № 1367/2006))
   (2018/C 152/31)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: TestBioTech eV (Мюнхен, Германия) (представители: R. Stein, solicitor, K. Smith, QC, и J. Stevenson, barrister)

      Ответник: Европейска комисия (представители: J. Tomkin, L. Pignataro-Nolin и C. Valero)

      Встъпили страни в подкрепа на ответника: Monsanto Europe (Антверпен, Белгия) и Monsanto Company (Уилмингтън, Делауеър, Съединени американски щати) (представител: M. Pittie, адвокат), и Pioneer Overseas Corp. (Джонстън, Айова, Съединени американски щати) и Pioneer Hi-Bred International, Inc. (Джонстън) (представители: G. Forwood, адвокат, J. Killick, barrister, и S. Nordin, solicitor)

      Предмет

   Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на писмото на члена на Комисията, отговарящ за здравеопазването и безопасността на храните, от 16 ноември 2015 г., с което се отхвърля искането за вътрешно преразглеждане — подадено на основание член 10 от Регламент (ЕО) № 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността (ОВ L 264, 2006 г., стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 126) — на решенията за изпълнение, разрешаващи пускането на генетично модифицирана соя MON 87769, MON 87705 и 305423 на пазара.

      Диспозитив

               1)

               Отменя писмото на члена на Европейската комисия, отговарящ за здравеопазването и безопасността на храните, от 16 ноември 2015 г. с номер Ares(2015) 5145741 по искането за вътрешно преразглеждане — подадено на основание член 10 от Регламент (ЕО) № 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността — на решенията за изпълнение, разрешаващи пускането на генетично модифицирана соя MON 87769, MON 87705 и 305423 на пазара.

               2)

               Комисията понася наред с направените от нея съдебни разноски и тези на TestBioTech eV.

               3)

               Monsanto Europe, Monsanto Company, Pioneer Overseas Corp. и Pioneer Hi-Bred International, Inc. понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 136, 18.4.2016 г.


title: Дело T-153/18: Жалба, подадена на 5 март 2018 г. — Sona Nutrition/EUIPO — Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/54

         Жалба, подадена на 5 март 2018 г. — Sona Nutrition/EUIPO — Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)
   (Дело T-153/18)
   (2018/C 152/63)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Sona Nutrition Ltd (Дъблин, Ирландия) (представители: A. von Mühlendahl и H. Hartwig, lawyers)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, Ню Йорк, Съединени щати)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: фигуративната марка на Европейския съюз „SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA“ в червено, светло кафяво, бежово, тъмно кафяво и златисто кафяво — заявка за регистрация № 13 781 299

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 20 декември 2017 г. по преписка R 1321/2017-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение;

               —

               да осъди EUIPO и Solgar Holdings, Inc., в случай че встъпи в настоящото производство, да заплатят съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на член 94, параграф 1 от Регламент № 2017/1001.

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, точка б) от Регламент № 2017/1001.


title: Дело T-101/18: Жалба, подадена на 21 февруари 2018 г. — Австрия/Комисия

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/40

         Жалба, подадена на 21 февруари 2018 г. — Австрия/Комисия
   (Дело T-101/18)
   (2018/C 152/50)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Република Австрия (представител: G. Hesse)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение (ЕС) 2017/2112 на Комисията от 6 март 2017 година относно мярка/схема за помощ/държавна помощ SA.38454 — 2015/C (ex 2015/N), която Унгария възнамерява да приложи в подкрепа на изграждането на два нови ядрени реактора в атомната електроцентрала „Paks II“ (нотифицирано под номер С(2017) 1486), публикувано в Официалния вестник на Европейския съюз L 317от 1 декември 2017 г., стр. 45, както и

               —

               да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага десет основания.

               1.

               Първо основание: не е проведена процедура по възлагане на обществена поръчка
               Първо, решението било нищожно поради нарушаване на основните правила на правото в областта на обществените поръчки, чието спазване е пряко свързано с целта на помощта.

               2.

               Второ основание: неправилно прилагане на член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС — липса на цел от общ интерес
               Второ, Република Австрия твърди, че противно на поддържаното от ответника, не е на лице необходимият общ интерес съгласно член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС.

               3.

               Трето основание: неправилно прилагане на член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС — неправилно отграничаване на икономическия сектор и погрешно приемане, че е налице пазарна неефективност по член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС
               Трето, ответникът допуснал грешка при одобряването на планираната държавна помощ съгласно член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС, тъй като погрешно приел, че е налице отделен пазар на ядрена енергия и също така неправилно приел, че е налице пазарна неефективност на този пазар, съответно на капиталовия пазар.

               4.

               Четвърто основание: непропорционалността на мярката
               Четвърто, решението било недействително и защото ответникът не извършил оценка на пропорционалността на законовите изисквания съгласно член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС: по-конкретно, надделявали отрицателните последици.

               5.

               Пето основание: непропорционални нарушения на конкуренцията, които са несъвместими с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС
               Пето, в резултат на разглежданото решение се стигало до непропорционално нарушаване — което поради това било несъвместимо с правото на Съюза — на конкуренцията и до различия в третирането съгласно правилата за държавната помощ на вътрешния пазар на електроенергия.

               6.

               Шесто основание: наличие на „проект в затруднено положение“
               Шесто, жалбоподателят твърди, че помощта за „проект в затруднено Положение на либерализирания вътрешен пазар на електроенергия не е трябвало да бъде разрешена въз основа на член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС.

               7.

               Седмо основание: засилване или създаване на господстващо положение
               Седмо, следващото от помощта господстващо положение на пазара на унгарската държава, упражняваща дейност при условията на пазарна икономика, изключвало съвместимостта на помощта с общия пазар въз основа на член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС.

               8.

               Осмо основание: ликвиден риск за пазара на едро
               Осмо, помощта не трябвало да бъде отпускана с оглед на присъщия риск от намаляване на пазарната ликвидност.

               9.

               Девето основание: недостатъчно определяне на помощта
               Девето, жалбоподателят основава иска си на твърдението, че ответникът недостатъчно определил обхвата на помощта.

               10.

               Десето основание: неизпълнение на задължението за мотивиране по член 296, втора алинея ДФЕС
               Десето, ответникът допуснал — многократни и сериозни — нарушения на задължението за.


title: Дело T-108/16: Решение на Общия съд от 15 март 2018 г. — Naviera Armas/Комисия (Държавни помощи — Условия за използване на пристанищната инфраструктура на Пуерто де Лас Ниевес от дружество за морски превози — Изключително използване на инфраструктури, финансирани с публични средства, извън договор за концесия — Освобождаване от част от пристанищните такси — Жалба от конкурент — Решение за установяване на липса на държавни помощи след приключване на предварителната процедура по разследване — Сериозни трудности при разглеждането на съответните мерки — Развитие на разглежданото положение в хода на административното производство — Понятие за предимство, предоставено чрез държавни средства — Грешки при преценката на фактите и грешки в правото — Решение на националната юрисдикция, с което се спират последиците на покана за участие в процедура по възлагане на обществена поръчка — Изискване за надлежно и безпристрастно разглеждане на жалбата)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/27

         Решение на Общия съд от 15 март 2018 г. — Naviera Armas/Комисия
   (Дело T-108/16) (1)

   ((Държавни помощи - Условия за използване на пристанищната инфраструктура на Пуерто де Лас Ниевес от дружество за морски превози - Изключително използване на инфраструктури, финансирани с публични средства, извън договор за концесия - Освобождаване от част от пристанищните такси - Жалба от конкурент - Решение за установяване на липса на държавни помощи след приключване на предварителната процедура по разследване - Сериозни трудности при разглеждането на съответните мерки - Развитие на разглежданото положение в хода на административното производство - Понятие за предимство, предоставено чрез държавни средства - Грешки при преценката на фактите и грешки в правото - Решение на националната юрисдикция, с което се спират последиците на покана за участие в процедура по възлагане на обществена поръчка - Изискване за надлежно и безпристрастно разглеждане на жалбата))
   (2018/C 152/32)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Naviera Armas, SA (Лас Палмас де Гран Канария, Испания) (представители: J. L. Buendía Sierra и Á. Givaja Sanz, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: A. Bouchagiar, G. Luengo и S. Noë)

      Встъпила страна в подкрепа на исканията на ответника: Fred Olsen, SA (Санта Крус де Тенерифе, Испания) (представител: F. Marín Riaño, avocat)

      Предмет

   Искане по член 263 ДФЕС за отмяна на Решение C(2015) 8655 окончателен на Комисията от 8 декември 2015 г. относно държавна помощ SA.36628 (2015/NN) (ex 2013/CP) — Испания — Fred Olsen

      Диспозитив

               1)

               Отменя Решение C(2015) 8655 окончателен на Комисията от 8 декември 2015 г. относно държавна помощ SA.36628 (2015/NN) (ex 2013/CP) — Испания — Fred Olsen, доколкото в него е установено, след приключване на предварителната процедура по разследване, че изключителното използване на пристанищната инфраструктура на Пуерто де Лас Ниевес от Fred Olsen, SA не представлява предоставена в полза на последното държавна помощ.

               2)

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               3)

               Осъжда Naviera Armas, SA да понесе една четвърт от собствените си съдебни разноски, като останалата част от разноските му следва да бъде заплатена от Европейската комисия.

               4)

               Комисията и Fred Olsen понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 175, 17.5.2016 г.


title: Дело C-42/18: Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 24 януари 2018 г. — Finanzamt Trier/Cardpoint GmbH, като правоприемник на Moneybox Deutschland GmbH

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/5

         Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 24 януари 2018 г. — Finanzamt Trier/Cardpoint GmbH, като правоприемник на Moneybox Deutschland GmbH
   (Дело C-42/18)
   (2018/C 152/06)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesfinanzhof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател в ревизионното производство: Finanzamt Trier

      Ответник в ревизионното производство: Cardpoint GmbH, като правоприемник на Moneybox Deutschland GmbH

      Преюдициален въпрос

   Техническите и административните услуги, извършвани от доставчик на услуги за банка, ползваща банкомати, и тегленето на пари в брой от тази банка от банкомати освободени ли са на основание член 13, Б, буква г), точка 3 от Директива 77/388/ЕИО (1) от данък върху добавената стойност, когато съгласно решение на Съда на Европейския съюз от 26 май 2016 г., Bookit, C-607/14, (EU:C:2016:355) подобни технически и административни услуги, извършвани от доставчик на услуги за плащания с карти при продажба на билети за кино не са освободени от данък въз основа на тази разпоредба?

      (1)  Шеста директива на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1).


title: Дело C-104/18P: Жалба, подадена на 13 февруари 2018 г. от Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 30 ноември 2017 г. по дело T-687/16 — Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/16

         Жалба, подадена на 13 февруари 2018 г. от Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 30 ноември 2017 г. по дело T-687/16 — Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
   (Дело C-104/18P)
   (2018/C 152/19)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret AŞ (представители: J. Güell Serra, E. Stoyanov Edissonov, lawyers)

      Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Joaquín Nadal Esteban

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени обжалваното съдебно решение;

               —

               да се отмени оспорваното решение;

               —

               да се обяви за недействителна марка № 9917436 и

               —

               да се осъдят Joaquín Nadal Esteban и EUIPO да заплатят съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   По отношение на условията за прилагане на член 52, параграф 1, точка б) от Регламент № 207/2009 (1), в обжалваното съдебно решение Общият съд посочва, че съгласно решение на Съда от 11 юни 2009 г., Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, C-529/07, EU:C:2009:361 недобросъвестността предполага съществуването на вероятност от объркване и съответно разглежданите стоки и услуги трябвало да бъдат сходни или идентични.
   Жалбоподателят посочва, че от решение Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli не следва, че недобросъвестността на заявителя при подаване на заявката предполага съществуването на вероятност от объркване между марките/знаците на страните, но съществуването на подобна вероятност от объркване е само пример за факторите, които могат да се вземат предвид, а не условие sine qua non за прилагането на член 52, параграф 1, точка б) от Регламент № 207/2009.
   Жалбоподателят твърди, че като е приел, че член 52, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 предполага или изисква съществуването на вероятност от объркване в съзнанието на потребителите поради наличието на сходство или идентичност на разглежданите стоки и услуги, Общият съд е изтълкувал неправилно решение Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli и е приложил неправилно член 52, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009. Следователно той е допуснал грешка при прилагане на правото.

      (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ 2009, L 78, стр. 1).


title: Дело T-112/18: Жалба, подадена на 23 февруари 2018 г. — Pink Lady America/CPVO — WAAA („Cripps Pink“)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/42

         Жалба, подадена на 23 февруари 2018 г. — Pink Lady America/CPVO — WAAA („Cripps Pink“)
   (Дело T-112/18)
   (2018/C 152/51)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Pink Lady America LLC (Якима, Вашингтон, САЩ) (представители: R. Manno и S. Travaglio, lawyers)

      Ответник: Служба на Общността за сортовете растения (CPVO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Western Australian Agriculture Authority (WAAA) (Саут Пърт, Австралия)

      Данни за производството пред CPVO

      Притежател на спорната правна закрила на Общността на сортовете растения: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорната правна закрила на Общността на сортовете растения: правна закрила на Общността на сортовете растения № EU1640, сорт ябълки „Cripps Pink“

      Производство пред CPVO: производство за обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на апелативен състав на CPVO от 14 септември 2017 г. по преписка R A007/2016

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да отмени сорта ябълкови дървета „Cripps Pink“ CPVR № 1640 поради липса на новост съгласно член 10 във връзка с член 20 oт Регламент № 2100/94;

               —

               да осъди CPVO и Western Australian Agriculture Authority да заплатят съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на свързаните разпоредби на членове 10 и 20 от Регламент 2100/94;

               —

               Нарушение на член 76 oт Регламент № 2100/94 и на общите принципи на правото на правна сигурност и на добро правораздаване във връзка с член 50, параграф 3 oт Регламент № 874/2009.


title: Дело T-211/16: Решение на Общия съд от 15 март 2018 г. — Caviro Distillerie и др./Комисия (Дъмпинг — Внос на винена киселина с произход от Китай и произведена от Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co., Ltd — Решение за изпълнение (ЕС) 2016/176 — Неналагане на окончателно антидъмпингово мито — Член 3, параграфи 2, 3 и 5 и член 17, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 1225/2009 — Изготвяне на извадка — Липса на съществена вреда — Явна грешка в преценката — Установяване на вредата — Рентабилност на промишлеността на Съюза)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/28

         Решение на Общия съд от 15 март 2018 г. — Caviro Distillerie и др./Комисия
   (Дело T-211/16) (1)

   ((Дъмпинг - Внос на винена киселина с произход от Китай и произведена от Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co., Ltd - Решение за изпълнение (ЕС) 2016/176 - Неналагане на окончателно антидъмпингово мито - Член 3, параграфи 2, 3 и 5 и член 17, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 1225/2009 - Изготвяне на извадка - Липса на съществена вреда - Явна грешка в преценката - Установяване на вредата - Рентабилност на промишлеността на Съюза))
   (2018/C 152/33)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Caviro Distillerie Srl (Фаенца, Италия), Distillerie Bonollo SpA (Форминжине, Италия), Distillerie Mazzari SpA (Сант’Агата сул Сантерно, Италия), Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA (Боргорико, Италия) (представители: A. Bochon, avocat, и M. R. MacLean, solicitor)

      Ответник: Европейска комисия (представители: J.-F. Brakeland и A. Demeneix)

      Предмет

   Жалба на основание член 263 ДФЕС за отмяната на член 1 от Решение за изпълнение (ЕС) 2016/176 на Комисията от 9 февруари 2016 година за прекратяване на антидъмпинговата процедура по отношение на вноса на винена киселина с произход от Китайската народна република и произведена от Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co. Ltd (ОВ L 33, 2016 г., стр. 14)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA и Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA да понесат освен собствените си съдебни разноски и тези на Европейската комисия.

      (1)  ОВ C 260, 18.7.2016 г.


title: Дело C-48/18 P: Жалба, подадена на 26 януари 2018 г. от Toontrack Music AB срещу решението на Общия съд (девети състав), постановено на 22 ноември 2017 г. по дело T-771/16 — Toontrack Music AB/EUIPO

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/5

         Жалба, подадена на 26 януари 2018 г. от Toontrack Music AB срещу решението на Общия съд (девети състав), постановено на 22 ноември 2017 г. по дело T-771/16 — Toontrack Music AB/EUIPO
   (Дело C-48/18 P)
   (2018/C 152/07)
   Език на производството: шведски

      Страни

      Жалбоподател: Toontrack Music AB (представител: L.-E. Ström, advokat)

      Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят изтъква три основания и иска от Съда да:

               —

               отмени обжалваното решение,

               —

               като основно искане — да се произнесе окончателно по делото, като уважи подадените до Общия съд жалби,

               —

               при условията на евентуалност — да върне делото на Общия съд за ново разглеждане и

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

               1.

               Основанията на жалбата са свързани с това, че обжалваното решение, както се твърди в първото основание, противоречи на приложимото право съгласно член 7, параграф 1, букви б) и в) и член 7, параграф 2, както се твърди във второто основание — на член 76, и както се твърди в третото основание — на членове 65 и 75 от Регламент (ЕО) на Съвета № 207/2009 (1) от 26 февруари 2009 година относно марката на Европейския съюз, изменен (заменен с Регламент (ЕС) 2017/1001 (2) на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (наричан по-нататък „Регламентът“).

               2.

               В първото основание се посочва, че обжалваното решение е неправилно, тъй като Общият съд неправилно е заключил, че заявката за регистрация на марка на Съюза № 13 945 423 EZMIX е описателна за целите на член 7, параграф 1, буква в) от Регламента и не е достатъчно отличителна за целите на член 7, параграф 1, буква б) и член 7, параграф 2 от същия регламент. Тъй като в своята цялост EZMIX е отличителен знак, Общият съд погрешно решил, че са налице основания за отказ съгласно Регламента. Общият съд не взел предвид всички релевантни за случая факти, отнасящи се до свързаните със заявката значимост, използване и асоцииране по отношение на релевантните потребители. Поради това Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото.

               3.

               Във второто основание се твърди, че Общият съд също е допуснал грешка при прилагане на правото, като не взел предвид член 86 от Регламента и изопачил доказателствата. Общият съд приема за дадено, че леснината е основен аргумент за продажба при апаратурата и софтуера за музикални записи и че е един от основните фактори. Общият съд неправилно приложил член 76, така че доказателствата по делото са били изопачени. Нарушения при разглеждането довели до неоснователно и неправилно заключение, което не се подкрепя от фактите, на които се придава решаващо значение в произтичащото решение на Общия съд.

               4.

               В третото основание се твърди, че Общият съд не е взел предвид членове 65 и 75 от Регламента и така е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е дал възможност на жалбоподателя да представи устно доводи относно факта, който стои в основата на обжалваното решение и решението на апелативния състав на EUIPO.

               5.

               Този факт е представен за първи път в решението на апелативния състав на EUIPO, не е бил доказан от EUIPO и споменаването му е било изненадващо за жалбоподателя. Поради това доказателствата, които жалбоподателят е представил, за да обезсили валидността на този факт, са могли да бъдат разгледани за първи път едва пред Общия съд и така жалбоподателят не е могъл да представи пълни доказателства в противоречие с принципа на равни процесуални възможности.

      (1)  ОВ L 78, 2009 г., стр. 1.

      (2)  ОВ L 154, 2017 г., стр. 1.


title: Дело T-424/16: Решение на Общия съд от 14 март 2018 г. — Gifi Diffusion/EUIPO — Crocs (Обувки) (Промишлен дизайн на Общността — Производство за обявяване на недействителност — Регистриран промишлен дизайн на Общността, представляващ обувка — По-ранен промишлен дизайн — Основание за недействителност — Задължение за мотивиране — Член 62 от Регламент (ЕО) № 6/2002 — Служебно разглеждане на основание за недействителност от апелативния състав — Компетентност на апелативния състав — Член 63, параграф 1 от Регламент № 6/2002)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/29

         Решение на Общия съд от 14 март 2018 г. — Gifi Diffusion/EUIPO — Crocs (Обувки)
   (Дело T-424/16) (1)

   ((Промишлен дизайн на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Регистриран промишлен дизайн на Общността, представляващ обувка - По-ранен промишлен дизайн - Основание за недействителност - Задължение за мотивиране - Член 62 от Регламент (ЕО) № 6/2002 - Служебно разглеждане на основание за недействителност от апелативния състав - Компетентност на апелативния състав - Член 63, параграф 1 от Регламент № 6/2002))
   (2018/C 152/35)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Gifi Diffusion (Вилньов-сюр-Ло, Франция) (представител: C. de Chassey avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: J. Ivanauskas)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Crocs, Inc. (Niwot, Колорадо, Съединени американски щати) (представители: H. Seymour, L. Cassidy, J. Guise, D. Knight, solicitors, N. Hadjadj Cazier, M. Berger и H. Haouideg, avocats)

      Предмет

   Жалба срещу решението на трети апелативен състав на EUIPO от 25 април 2016 г. (преписка R 37/2015-3), постановено в производство за обявяване на недействителност между Gifi Diffusion и Crocs.

      Диспозитив

               1)

               Отменя решението на трети апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 25 април 2016 г. (преписка R 37/2015-3), постановено в производство по обявяване на недействителност между Gifi Diffusion и Crocs, Inc.

               2)

               EUIPO понася освен собствените си съдебни разноски, и тези на Gifi Diffusion в производството пред Общия съд.

               3)

               Crocs понася собствените си съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 392, 24.10.2016 г.


title: Дело T-651/16: Решение на Общия съд от 14 март 2018 г. — Crocs/EUIPO — Gifi Diffusion (Обувки) (Промишлен дизайн на Общността — Производство за обявяване на недействителност — Регистриран промишлен дизайн на Общността, представляващ обувка — По-ранен промишлен дизайн — Основание за недействителност — Липса на новост — Оповестяване преди датата на приоритета — Служебно разглеждане на факти — Допълнителни доказателства, представени пред апелативния състав — Членове 5, 7 и член 63, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 6/2002)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/30

         Решение на Общия съд от 14 март 2018 г. — Crocs/EUIPO — Gifi Diffusion (Обувки)
   (Дело T-651/16) (1)

   ((Промишлен дизайн на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Регистриран промишлен дизайн на Общността, представляващ обувка - По-ранен промишлен дизайн - Основание за недействителност - Липса на новост - Оповестяване преди датата на приоритета - Служебно разглеждане на факти - Допълнителни доказателства, представени пред апелативния състав - Членове 5, 7 и член 63, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 6/2002))
   (2018/C 152/36)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Crocs, Inc. (Niwot, Колорадо, САЩ) (представители: H. Seymour, L. Cassidy, J. Guise и D. Knight, solicitors, N. Hadjadj Cazier, M. Berger и H. Haouideg, avocats)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: J. Ivanauskas)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Gifi Diffusion (Вилньов-сюр-Ло, Франция) (представител: C. de Chassey, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решението на трети апелативен състав на EUIPO от 6 юни 2016 г. (преписка R 853/2014-3), постановено в производство за обявяване на недействителност между Gifi Diffusion и Crocs

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Crocs, Inc. да заплати освен собствените си съдебни разноски, и тези на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) и на Gifi Diffusion в производството пред Общия съд.

      (1)  ОВ C 410, 7.11.2016 г.


title: Дело C-125/18: Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia de Barcelona (Испания), постъпило на 16 февруари 2018 г. — Marc Gómez del Moral Guasch/Bankia S.A.

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/18

         Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia de Barcelona (Испания), постъпило на 16 февруари 2018 г. — Marc Gómez del Moral Guasch/Bankia S.A.
   (Дело C-125/18)
   (2018/C 152/22)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Juzgado de Primera Instancia de Barcelona

      Страни в главното производство

      Ищец: Marc Gómez del Moral Guasch

      Ответник: Bankia S.A.

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли индексът IRPH (1) CAJAS да бъде предмет на съдебен контрол, в смисъл че съдът трябва да провери дали той е разбираем за потребителя, без за тази проверка да е пречка обстоятелството, че индексът е уреден от подзаконови или административни разпоредби, защото подобна хипотеза не е предвидена в член 1, параграф 2 от Директива 93/13, тъй като в конкретния случай не става въпрос за задължителна разпоредба, а за променлива възнаградителна лихва, която продавачът или доставчикът включва по свой избор в договора?

               2)

                           2.1.

                           С оглед на член 4, параграф 2 от Директива 93/13 (2), която не е транспонирана в испанския правов ред, в противоречие ли е с тази директива и с член 8 обстоятелството, че испанска юрисдикция се позовава и прилага член 4, параграф 2 от същата директива, при положение че тази разпоредба не е транспонирана в испанския правов ред по волята на законодателя, който е искал да предостави пълна защита по отношение на всички клаузи, които продавач или доставчик може да включи в потребителски договор, в това число отнасящите се до основния предмет на договора, дори те да са съставени на ясен и разбираем език?

                           2.2.

                           Във всички случаи с оглед на разбирането на съществена клауза, по-конкретно на IRPH [референтен индекс за ипотечните кредити], необходимо ли е да се предоставя информация, или да се дава гласност относно следните факти или данни или относно част от тях:

                                       i)

                                       обяснения относно начина на определяне на референтния индекс, тоест предоставяне на информация, че освен номиналния лихвен процент този индекс включва и комисионите и останалите разходи, че се касае за проста непретеглена средна стойност, че продавачът или доставчикът е длъжен да знае и да уведомява за обстоятелството, че се прилага отрицателен спред и че предоставените данни не са публично достояние, за разлика от другия обичаен индекс — Euribor;

                                       ii)

                                       обяснения относно минали и бъдещи колебания на IRPH чрез предоставяне и публикуване на графики, показващи по ясен и разбираем за потребителя начин колебанията на този специфичен индекс спрямо Euribor — обичайният индекс за обезпечените с ипотека кредити.

                           2.3.

                           Ако Съдът на Европейския съюз приеме, че запитващата юрисдикция трябва да прецени неравноправния характер на договорните клаузи и да определи всички последици, произтичащи от националното право, непредоставянето на информация относно посочените факти или данни прави ли клаузата неразбираема, тъй като тя е неясна за средния потребител (член 4, параграф 2 от Директива 93/13), или непредоставянето на информацията предполага нелоялно поведение от страна на продавача или доставчика, поради което потребителят не би приел кредитът му да се определя спрямо IRPH, ако беше надлежно информиран?

               3)

               Ако клаузата относно IRPH CAJAS бъде обявена за недействителна, при липса на споразумение, или ако то е по-неблагоприятно за потребителя, коя от следните две последици би била в съответствие с член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13:

                           3.1

                           приспособяване на договора чрез прилагане на обичаен заместващ индекс, тъй като става дума за договор, който е свързан главно с наличието на изгодна лихва за кредитната институция, [която има качеството на] продавач или доставчик, или

                           3.2

                           преустановяване на прилагането на лихвения процент, като единственото задължение в този случай е за погасяване на главницата по отпуснатия кредит в определения от кредитодателя или кредитополучателя срок?

      (1)  Референтен индекс за ипотечните кредити на спестовните каси.

      (2)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95,1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело C-52/18: Преюдициално запитване от Amtsgericht Norderstedt (Германия), постъпило на 29 януари 2018 г. — Christian Fülla/Toolport GmbH

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/7

         Преюдициално запитване от Amtsgericht Norderstedt (Германия), постъпило на 29 януари 2018 г. — Christian Fülla/Toolport GmbH
   (Дело C-52/18)
   (2018/C 152/09)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Amtsgericht Norderstedt

      Страни в главното производство

      Ищец: Christian Fülla

      Ответник: Toolport GmbH

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли член 3, параграф 3, трета алинея от Директива 1999/44/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че потребителят трябва да предостави на разположение на търговеца купена от разстояние потребителска стока само по местонахождението на вещта, за да се осъществи ремонт или замяна?

               2)

               При отрицателен отговор:
               Трябва ли член 3, параграф 3, трета алинея от Директива 1999/44/ЕО да се тълкува в смисъл, че потребителят трябва да предостави на разположение на търговеца купена от разстояние потребителска стока винаги на мястото на стопанска дейност на търговеца, за да се осъществи ремонт или замяна?

               3)

               При отрицателен отговор:
               Какви са критериите, които могат да се установят от член 3, параграф 3, трета алинея от Директива 1999/44/ЕО, за това как следва да се определи мястото, на което потребителят трябва да предостави на разположение на търговеца купена от разстояние потребителска стока, за да се осъществи ремонт или замяна?

               4)

               Ако мястото, на което потребителят трябва да предостави на разположение на търговеца купена от разстояние потребителска стока, за да се извърши преглед на вещта или да се осъществи последващо изпълнение, винаги или в конкретния случай, е мястото на стопанска дейност на търговеца:
               съвместимо ли е с член 3, параграф 3, първа алинея във връзка с параграф 4 от Директива 1999/44/ЕО потребителят да авансира разходите за изпращане на стоката до мястото и обратно, или от задължението за „безплатно привеждане в съответствие“ следва, че продавачът е длъжен да направи авансово плащане?

               5)

               Ако мястото, на което потребителят трябва да предостави на разположение на търговеца купена от разстояние потребителска стока, за да се извърши преглед на вещта или да се осъществи последващо изпълнение, винаги или в конкретния случай, е мястото на стопанска дейност на търговеца и задължението за авансово плащане на потребителя е съвместимо с член 3, параграф 3, първа алинея във връзка с параграф 4 от Директива 1999/44/ЕО:
               трябва ли член 3, параграф 3, трета алинея във връзка с параграф 5, второ тире от Директива 1999/44/ЕО да се тълкува в смисъл, че няма право да развали договор потребител, който само е възразил пред търговеца за недостатъци, без да предложи да превози потребителската стока до мястото, където се намира търговецът?

               6)

               Ако мястото, на което потребителят трябва да предостави на разположение на търговеца купена от разстояние потребителска стока, за да се извърши преглед на вещта или да се осъществи последващо изпълнение, винаги или в конкретния случай, е мястото на стопанска дейност на търговеца, но задължението за авансово плащане на потребителя не е съвместимо с член 3, параграф 3, първа алинея във връзка с параграф 4 от Директива 1999/44/ЕО:
               трябва ли член 3, параграф 3, трета алинея във връзка с параграф 5, второ тире от Директива 1999/44/ЕО да се тълкува в смисъл, че няма право да развали договор потребител, който само е възразил пред търговеца за недостатъци, без да предложи да превози потребителската стока до мястото, където се намира търговецът?

      (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 25 май 1999 година относно някои аспекти на продажбата на потребителски стоки и свързаните с тях гаранции (ОВ L 171, 1999 г., стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 5, стр. 89).


title: Дело T-824/16: Решение на Общия съд от 13 март 2018 г. — Kiosked/EUIPO — VRT („K“) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Международна регистрация, посочваща Европейския съюз — Фигуративна марка „K“ — По-ранна фигуративна марка на Бенелюкс „K“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/31

         Решение на Общия съд от 13 март 2018 г. — Kiosked/EUIPO — VRT („K“)
   (Дело T-824/16) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Международна регистрация, посочваща Европейския съюз - Фигуративна марка „K“ - По-ранна фигуративна марка на Бенелюкс „K“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001))
   (2018/C 152/37)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Kiosked Oy Ab (Еспоо, Финландия) (представител: L. Laaksonen, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: M. Fischer)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: De Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie (VRT) (Брюксел, Белгия) (представители: P.-Y. Thoumsin и E. Van Melkebeke, avocats)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 19 септември 2016 г. (преписка R 279/2016–4), постановено в производство по възражение със страни VRT и Kiosked

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Kiosked Oy Ab понася наред с направените от него съдебни разноски и тези на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), както и на De Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie (VRT).

      (1)  ОВ C 22, 23.1.2017 г.


title: Дело C-127/18: Преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud (Чешка република), постъпило на 16 февруари 2018 г. — A-PACK CZ, s.r.o./Odvolací finanční ředitelství

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/19

         Преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud (Чешка република), постъпило на 16 февруари 2018 г. — A-PACK CZ, s.r.o./Odvolací finanční ředitelství
   (Дело C-127/18)
   (2018/C 152/23)
   Език на производството: чешки

      Запитваща юрисдикция

   Nejvyšší správní soud

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: A-PACK CZ, s.r.o.

      Ответник: Odvolací finanční ředitelství

      Преюдициални въпроси

               1)

               Може ли при съобразяване с принципите на данъчен неутралитет и на пропорционалност член 90, параграф 2 от Директива 2006/112/EО (1) на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност да се тълкува в смисъл, че допуска чрез дерогация държавите членки да предвиждат условия, които в определени случаи изключват намаляване на данъчната основа при пълно или частично неплащане на цената?

               2)

               Ако отговорът на първия въпрос е утвърдителен, в разрез с целта на член 90 от Директива 2006/112/EО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност ли е национално законодателство, ако то не позволява на задължено по данъка върху добавената стойност лице да коригира размера на този данък, когато той е станал изискуем за облагаема доставка на друго данъчнозадължено лице, което го е платило само частично или изобщо не го е платило и което впоследствие е престанало да бъде задължено по данъка върху добавената стойност лице?

      (1)  ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


title: Дело C-55/18: Преюдициално запитване от Audiencia Nacional (Испания), постъпило на 29 януари 2018 г. — Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO)/Deutsche Bank SAE

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/8

         Преюдициално запитване от Audiencia Nacional (Испания), постъпило на 29 януари 2018 г. — Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO)/Deutsche Bank SAE
   (Дело C-55/18)
   (2018/C 152/10)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Audiencia Nacional

      Страни в главното производство

      Ищец: Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO)

      Ответник: Deutsche Bank SAE

      Заинтересовани страни: Federación Estatal de Servicios de lasab Unión General de Trabajadores (FES-UGT), Confederación General del Trabajo (CGT), Confederación Solidaridad de Trabajadores Vascos (ELA), Confederación Intersindical Galega (CIG)

      Преюдициални въпроси

               1)

               Може ли да се приеме, че с членове 34 и 35 от Статута на работниците, съгласно тълкуването им в съдебната практика, Кралство Испания е приело необходимите мерки, за да гарантира ефективността на ограниченията на продължителността на дневното работно време и на междуседмичната и междудневната почивка, установени в членове 3, 5 и 6 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година (1) за работниците на пълно работно време, които не са поели изрично задължение по силата на индивидуално или колективно договаряне да полагат извънреден труд и които нямат качеството на мобилни работници, на работници в търговския флот или в железопътния транспорт?

               2)

               Следва ли член 31, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз и членове 3, 5, 6, 16 и 22 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 г., във връзка с член 4, параграф 1, член 11, параграф 3 и член 16, параграф 3 от Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 г. (2), да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като членове 34 и 35 от Статута на работниците, от които съгласно установената съдебна практика не може да се направи извод, че предприятията са задължени да въведат система за регистриране на действително отработеното дневно работно време от работниците на пълен работен ден, които не са поели изрично задължение по силата на индивидуално или колективно договаряне да полагат извънреден труд и които нямат качеството на мобилни работници, на работници в търговския флот или в железопътния транспорт?

               3)

               Трябва ли да се приеме, че императивното задължение на държавите членки, установено в член 31, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз и в членове 3, 5, 6, 16 и 22 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година, във връзка с член 4, параграф 1, член 11, параграф 3 и член 16, параграф 3 от Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 г., за ограничаване на продължителността на дневното работно време на всички работници като цяло е изпълнено по отношение на обикновените работници с вътрешната национална правна уредба, съдържаща се в членове 34 и 35 от Статута на работниците, от които съгласно установената съдебна практика не може да се направи извод, че предприятията са задължени да въведат система за регистриране на действително отработеното дневно работно време от работниците на пълен работен ден, които не са поели изрично задължение по силата на индивидуално или колективно договаряне да полагат извънреден труд, за разлика от мобилните работници, работниците в търговския флот или в железопътния транспорт?

      (1)  Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време (ОВ L 299, 2003 г., стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3).

      (2)  Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 година за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място (ОВ L 183, 1989 г., стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 2, стр. 88).


title: Дело T-154/18: Жалба, подадена на 5 март 2018 г. — Sona Nutrition/EUIPO — Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/54

         Жалба, подадена на 5 март 2018 г. — Sona Nutrition/EUIPO — Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)
   (Дело T-154/18)
   (2018/C 152/64)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Sona Nutrition Ltd (Дъблин, Ирландия) (представители: A. von Mühlendahl и H. Hartwig, lawyers)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, Ню Йорк, Съединени щати)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA в зелено, светло кафяво, бежово, тъмно кафяво и златисто кафяво — Заявка за регистрация № 13 781 273

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 20 декември 2017 г. по преписка R 1322/2017-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO и Solgar Holdings, Inc., в случай че встъпи в настоящото производство, да заплатят съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на член 94, параграф 1 от Регламент № 2017/1001.

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001.


title: Дело C-56/18 P: Жалба, подадена на 29 януари 2018 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд на 17 ноември 2017 г. по дело T-263/15, Gmina Miasto Gdynia и Port Lotniczy Gdynia Kosakowo/Комисия

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/9

         Жалба, подадена на 29 януари 2018 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд на 17 ноември 2017 г. по дело T-263/15, Gmina Miasto Gdynia и Port Lotniczy Gdynia Kosakowo/Комисия
   (Дело C-56/18 P)
   (2018/C 152/11)
   Език на производството: полски

      Страни

      Жалбоподател: Европейска комисия (представители: K. Herrmann, D. Recchia и S. Noë)

      Други страни в производството: Gmina Miasto Gdynia, Port Lotniczy Gdynia Kosakowo sp. z o.o., Република Полша

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на Общия съд от 17 ноември 2017 г. по дело T-263/15, Gmina Miasto Gdynia и Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo,

               —

               да се отхвърли като неоснователно третото изтъкнато пред Общия съд оплакване във връзка с шестото отменително основание,

               —

               делото да бъде върнато на Общия съд, който да се произнесе по останалите пет отменителни основания,
               а при условията на евентуалност:

               —

               да се отмени решението на Общия съд от 17 ноември 2017 г. по дело T-263/15, Gmina Miasto Gdynia и Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo, в частта, в която точка 1 от диспозитива се отнася и до инвестиционната помощ,

               —

               делото да бъде върнато на Общия съд, който да се произнесе по останалите пет отменителни основания,

               —

               Съдът да не се произнася по съдебните разноски в първоинстанционното производство и производството по обжалване.

      Основания и основни доводи

   Според Комисията решението на Общия съд по дело T-263/15 трябва да бъде отменено, тъй като в него са допуснати грешки при прилагане на правото, които Комисията групира в следните три основания:
   1.
         Неправилна правна квалификация на „правото на заинтересованите страни да представят становища“ и на правните последици от нарушаването на това право предвид решение на Съда Ferriere Nord SpA/Комисия, C-49/05 P

   Крайният извод в спорното Решение 2015/1586/ЕС (1), че оперативната помощ за дружеството PLGK е несъвместима с вътрешния пазар, се основава на две независими едно от друго съображения. Главното съображение е, че инвестиционната помощ е несъвместима с вътрешния пазар (вж. съображение 244 от спорното решение). Неизпълнението на първия критерий от Насоките от 2014 г., що се отнася до приноса на оперативната помощ за осъществяването на ясно определена цел от общ интерес, е само втора, допълнителна причина за констатирането на несъвместимостта на тази помощ с вътрешния пазар.
   В точки 71—89 от решението си обаче Общия съд приема, че несъвместимостта на оперативната помощ за дружеството PLGK с вътрешния пазар произтича единствено от прилагането на Насоките от 2014 г., и затова Общият съд опира анализа си на решение Ferriere Nord Spa/Комисия, C-49/05 P. Този подход произтича от неправилно тълкуване на спорното решение, и в частност на съображения 244 и 245 от него (вж. по-нататък второто основание за обжалване). Ако в това отношение Общият съд беше тълкувал правилно спорното решение, трябваше да стигне до извода, че разглеждането на третото оплакване във връзка с шестото отменително основание поначало е безпредметно (inopérant), тъй като не би могло да доведе до отмяна на спорното решение.
   В точки 69—89 от решението си Общият съд допуска две грешки при прилагане на правото, доколкото прилага „правото на представяне на становища“, с каквото разполагат заинтересованите страни съгласно член 108, параграф 2 ДФЕС, в противоречие с решение на Съда Ferriere Nord SpA/Комисия, C-49/05 P, т. 78—84. Първото основание за обжалване се състои от две части:

               i)

               грешка в правната квалификация на „правото на заинтересованите страни да представят становища“ в разглеждания случай като „съществено процесуално изискване“, чието неспазване автоматично води до незаконосъобразност на решението на Комисията, независимо дали това нарушение се е отразило на положението на страните и на крайния извод в решението (т. 70, 81 и 83 от решението на Общия съд);

               ii)

               същевременно, дори ако се приеме, подобно на Общия съд, че несъвместимостта на оперативната помощ за дружеството PLGK с вътрешния пазар произтича от прилагането на Насоките от 2014 г., което не е вярно, пак следва да се констатира, че в този аспект Общият съд неправилно е тълкувал и приложил решение на Съда Ferriere Nord SpA/Комисия, C-49/05 P. В действителност разпоредбите на Насоките от 2014 г., приложени при преценката на оперативната помощ, са по същество еднакви с приложените в оттегленото решение разпоредби на Насоките от 2005 г. и затова становищата на заинтересованите страни относно Насоките от 2014 г. не биха могли да се отразят на крайния извод в решението на Комисията в това отношение.

         2.
         Неправилно тълкуване на спорното решение на Комисията и на оттегленото ѝ решение

   Изводът в точка 89 от решението на Общия съд, че спорното решение на Комисията е незаконосъобразно, се дължи на това, че в точки 84—87 от решението си той неправилно тълкува причината, поради която в съображение 244 от спорното решение е констатирана несъвместимост на оперативната помощ с вътрешния пазар, като произтичаща от Насоките от 2014 г. или от оттегленото Решение 2014/883/ЕС (2). Неправилното тълкуване на съображение 244 от спорното решение произтича от неправилно тълкуване на съображение 245 от същото.
   В съображение 244 от спорното решение Комисията препраща към съображение 227 от оттегленото Решение 2014/883/ЕС, като повтаря направеното в него заключение, че „предоставянето на оперативна помощ с цел осигуряване изпълнението на инвестиционен проект, който се възползва от несъвместима инвестиционна помощ, е по същество несъвместимо с вътрешния пазар“. В следващото изречение от съображение 244 Комисията мотивира това заключение по следния начин: „Без несъвместимата инвестиционна помощ летище Гдиня не би съществувало, тъй като то е изцяло финансирано от тази помощ, а за несъществуваща летищна инфраструктура не може да бъде предоставяна оперативна помощ“.
   В съображение 245 пък Комисията приема, че „[т]ова заключение съгласно Насоките за въздухоплаването от 2005 г. е еднакво валидно по смисъла на Насоките за въздухоплаването от 2014 г. и е достатъчно основание да се заключи, че оперативната помощ, предоставена на летищния оператор, е несъвместима с вътрешния пазар“.
   Използваният в съображение 245 от спорното решение израз „валидно по смисъла на Насоките за въздухоплаването от 2014 г.“ не означава, че въпросното заключение произтича от тези насоки. Смисълът е, че прилагането на Насоките от 2014 г. с нищо не променя това заключение. В посоченото съображение 245 от спорното решение се казва, че несъвместимостта на оперативната помощ с вътрешния пазар, която произтича от несъвместимостта на инвестиционната помощ, не зависи от Насоките от 2014 г. (тоест налице е по други съображения). „Неточността“, за която говори Общият съд в точка 85 от решението си и която се получава спрямо оттегленото решение, не поставя под съмнение правилността на упоменатото заключение от спорното решение.
   3.
         Непропорционалност на точка 1 от диспозитива на решението на Общия съд

   При условията на евентуалност — ако Съдът отхвърли изтъкнатите по-горе основания за обжалване, Комисията поддържа, че точка 1 от диспозитива на обжалваното съдебно решение, с която Общият съд отменя изцяло членове 2—5 от спорното решение, е непропорционална. Доколкото обхваща и инвестиционната помощ, тя излиза извън границите на констатираната в точки 71—89 от това съдебно решение незаконосъобразност на спорното решение на Комисията, която се отнася до оперативната помощ. Общият съд неправилно приема, че предвид текста на член 2 от спорното решение същото е неделимо. Всъщност съгласно постоянната съдебна практика критерият, по който се преценява неделимо ли е дадено решение, е дали частичната му отмяна би довела до изменението му по същество. Отмяната на спорното решение в частта относно оперативната помощ не би изменила това решение по същество, тъй като по-нататък то би се отнасяло до инвестиционната помощ за дружеството PLGK.

      (1)  Решение (ЕС) 2015/1586 на Комисията от 26 февруари 2015 година относно мярка SA.35388 (13/C) (ex 13/NN и ex 12/N) — Полша — Изграждане на летище Гдиня-Косаково (нотифицирано под номер C(2015) 1281) (OВ L 250, 2015 г., стр. 165).

      (2)  Решение 2014/883/ЕС на Комисията от 11 февруари 2014 година относно мярката SA.35388 (13/C) (ex 13/NN и ex 12/N) — Полша — Изграждане на летище Гдиня-Косаково (нотифицирано под номер C(2014) 759) (OВ L 357, 2014 г., стр. 51).


title: Дело C-164/18: Иск, предявен на 28 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Кралство Испания

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/20

         Иск, предявен на 28 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Кралство Испания
   (Дело C-164/18)
   (2018/C 152/24)
   Език на производството: испански

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: P. Ondrůšek, E. Sanfrutos Cano и G. von Rintelen)

      Ответник: Кралство Испания

      Искания на ищеца

               —

               да се обяви, че като до 18 април 2016 г. не е приело всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за да се съобрази с Директива 2014/23/ЕС на Европейския парламенти на Съвета от 26 февруари 2014 година (1), или във всички случаи като не е уведомило Комисията за приемането на тeзи разпоредби, Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по член 51, параграф 1 от тази директива,

               —

               в съответствие с член 260, параграф 3 ДФЕС на Кралство Испания да се наложи периодична имуществена санкция в размер на 61 964,32 EUR на ден, считано от датата на постановяване на съдебното решение, с което се обявява неизпълнението на задължението за приемане, или във всички случаи, за уведомяване на Комисията за приемането на разпоредбите, необходими за спазване на Директива 2014/23/ЕС,

               —

               да се осъди Кралство Испания да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Срокът за транспониране на Директива 2014/23/ЕС на Европейския парламент и на Съвета във вътрешното право е изтекъл на 18 април 2016 г.

      (1)  Директива 2014/23/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за възлагане на договори за концесия (ОВ L 94, 2014 г., стр. 1).


title: Дело T-1/17: Решение на Общия съд от 15 март 2018 г. — La Mafia Franchises/EUIPO — Италия (La Mafia SE SIENTA A LA MESA) (Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Фигуративна марка на Европейския съюз „La Mafia SE SIENTA A LA MESA“ — Абсолютно основание за отказ — Противоречие с обществения ред или добрите нрави — Член 7, параграф 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, буква е) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/31

         Решение на Общия съд от 15 март 2018 г. — La Mafia Franchises/EUIPO — Италия (La Mafia SE SIENTA A LA MESA)
   (Дело T-1/17) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство за обявяване на недействителност - Фигуративна марка на Европейския съюз „La Mafia SE SIENTA A LA MESA“ - Абсолютно основание за отказ - Противоречие с обществения ред или добрите нрави - Член 7, параграф 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, буква е) от Регламент (ЕС) 2017/1001))
   (2018/C 152/38)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: La Mafia Franchises, SL (Сарагоса, Испания) (представител: I. Sempere Massa, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: A. Folliard-Monguiral)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Италианска република (представители: G. Palmieri, подпомаган от D. Del Gaizo, avvocato dello Stato)

      Предмет

   Жалба, подадена срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 27 октомври 2016 г. (преписка R 803/2016-1) относно производство по обявяване на недействителност между Италианската република и La Mafia Franchises

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда La Mafia Franchises, SL да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 53, 20.2.2017 г.


title: Дело C-57/18: Преюдициално запитване от Bundesarbeitsgericht (Германия), постъпило на 30 януари 2018 г. — AX/BW

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/11

         Преюдициално запитване от Bundesarbeitsgericht (Германия), постъпило на 30 януари 2018 г. — AX/BW
   (Дело C-57/18)
   (2018/C 152/12)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesarbeitsgericht

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: AX

      Ответник: BW

      Преюдициални въпроси

               1)

               Следва ли член 1, параграф 1, първа алинея, буква а) от Директива 98/59/EО на Съвета от 20 юли 1998 година за сближаване на законодателствата на държавите членки в областта на колективните уволнения (1) (наричана по-нататък „Директива 98/59/EО“) да се тълкува в смисъл, че за да се определи броят на нормално работещите в дадено предприятие работници, трябва да се вземе предвид броят на заетите работници за извършването на обичайната дейност на предприятието към момента на уволнението?

               2)

               Следва ли член 1, параграф 1, първа алинея, буква а) от Директива 98/59/EО да се тълкува в смисъл, че при определяне на броя на нормално работещите в дадено предприятие, ползвател на нает персонал чрез агенция за временна заетост, могат да се включват и заетите чрез тази агенция работници в предприятието?

         При утвърдителен отговор на втория въпрос:

               3)

               Какви условия трябва да бъдат изпълнени, за да може при определяне на броя на нормално работещите в предприятието, ползвател на нает персонал чрез агенция за временна заетост, да бъдат взети предвид заетите чрез тази агенция работници в предприятието?

      (1)  ОВ L 225, 1998 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 95.


title: Дело T-151/17: Решение на Общия съд от 15 март 2018 г. — Marriott Worldwide/EUIPO — Graf (Изображение на крилат бик) (Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща крилат бик — По-ранни фигуративна марка на Европейския съюз и фигуративна национална марка, изобразяващи грифон — Относително основание за отказ — Сходство между знаците — Член 53, параграф 1, буква а) и член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 60, параграф 1, буква а) и член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001) — По-ранно авторско право, защитено от националното право — Член 53, параграф 2, буква в) от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 60, параграф 2, буква в) от Регламент 2017/1001) — Служебна проверка на фактите — Член 76, параграф 1 от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 95, параграф 1 от Регламент 2017/1001)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/32

         Решение на Общия съд от 15 март 2018 г. — Marriott Worldwide/EUIPO — Graf (Изображение на крилат бик)
   (Дело T-151/17) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство за обявяване на недействителност - Фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща крилат бик - По-ранни фигуративна марка на Европейския съюз и фигуративна национална марка, изобразяващи грифон - Относително основание за отказ - Сходство между знаците - Член 53, параграф 1, буква а) и член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 60, параграф 1, буква а) и член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001) - По-ранно авторско право, защитено от националното право - Член 53, параграф 2, буква в) от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 60, параграф 2, буква в) от Регламент 2017/1001) - Служебна проверка на фактите - Член 76, параграф 1 от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 95, параграф 1 от Регламент 2017/1001))
   (2018/C 152/39)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Marriott Worldwide Corp. (Бъдезда, Мериленд, Съединени щати) (представител: A. Reid, solicitor)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: J. Crespo Carrillo)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Johann Graf (Гумполдскирхен, Австрия) (представител: S. Salomonowitz, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 17 януари 2017 г. (преписка R 165/2016-4), постановено в производство за обявяване на недействителност със страни Marriott Worldwide и M. Graf

      Диспозитив

               1)

               Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 17 януари 2017 г. (преписка R 165/2016-4).

               2)

               EUIPO понася, освен направените от нея съдебни разноски, и тези на Marriott Worldwide Corp.

               3)

               Г-н Johann Graf понася направените от него съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 129, 24.4.2017 г.


title: Дело T-124/18: Жалба, подадена на 27 февруари 2018 г. — Wendel и др./Комисия

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/45

         Жалба, подадена на 27 февруари 2018 г. — Wendel и др./Комисия
   (Дело T-124/18)
   (2018/C 152/55)
   Език на производството: ангийски

      Страни

      Жалбоподатели: Wendel GmbH & Co. KG Schuhproduktionen International (Детмолд, Германия), Jana shoes GmbH & Co. KG (Детмолд), Novi International GmbH & Co. KG (Детмолд), shoe.com GmbH & Co. KG (Детмолд), Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen (Детмолд) (представители: A. Willems, S. De Knop и C. Zimmermann, lawyers)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да обяви жалбата за недопустима;

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията от 4 декември 2017 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам, произведени от някои производители износители в Китайската народна република и Виетнам, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (OВ L 319, 2017 г., стp. 30) и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат пет основания.

               1.

               Първото основание е изведено от обстоятелството, че тъй като не било налице валидно правно основание, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията (1) се нарушавал принципът на предоставената компетентност съгласно член 5, параграф 1 и член 5, параграф 2 ДЕС и, във всички случаи принципът на институционално равновесие по член 13, параграф 2 ДЕС.

               2.

               Второто основание е изведено от обстоятелството, че тъй като не били взети необходимите мерки, за да се съобрази решение С&J Clark International по съединени дела C–659/13 и C–34/14, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията се нарушавал член 266 ДФЕС.

               3.

               Третото основание е изведено от обстоятелството, че с налагането на антидъмпингови мита върху вноса на обувки, „извършен през периода на прилагане на Регламент (ЕО) № 1472/2006 на Съвета (2) и на Регламент за изпълнение (ЕС) № 1294/2009 на Съвета (3)“, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията сe нарушавал член 1, параграф 1 и член 10, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2016/1036 (4), и принципът на правна сигурност (недопускане на обратно действие).

               4.

               Четвъртото основание е изведено от обстоятелството, че с налагането на антидъмпингово мито, без да бъде извършена нова оценка на интереса на Съюза, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията се нарушавал член 21 от Регламент (ЕС) 2016/1036; във всички случаи било очевидно неправилно да се заключи, че налагането на антидъмпингово мито било в интерес на Съюза.

               5.

               Петото основание е изведено от обстоятелството, че тъй като представлявал акт, с чието приемане се надхвърляло необходимото за постигане на преследваната цел, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията се нарушавал член 5, параграф 1 и член 5, параграф 4 ДЕС.

      (1)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията от 4 декември 2017 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам, произведени от някои производители износители в Китайската народна република и Виетнам, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (ОВ L 319, 2017 г., стр. 30).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1472/2006 на Съвета от 5 октомври 2006 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателното събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам (ОВ L 275, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 50, стр. 3).

      (3)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 1294/2009 на Съвета от 22 декември 2009 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои обувки с горна част от естествена кожа с произход от Виетнам и с произход от Китайската народна република, приложимо и към вноса на някои обувки с горна част от естествена кожа, доставяни от Административен район със специален статут Макао, декларирани или не с произход от Административен район със специален статут Макао, след преразглеждане с оглед изтичане на срока на действие съгласно член 11, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 384/96 на Съвета (ОВ L 352, 2009 г., стр. 1).

      (4)  Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 176, 2016 г., стр. 21).


title: Дело T-205/17: Решение на Общия съд от 15 март 2018 г. — SSP Europe/EUIPO (SECURE DATA SPACE) (Марка на Европейския съюз — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „SECURE DATA SPACE“ — Абсолютно основание за отказ — Описателен характер — Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/33

         Решение на Общия съд от 15 март 2018 г. — SSP Europe/EUIPO (SECURE DATA SPACE)
   (Дело T-205/17) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „SECURE DATA SPACE“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001))
   (2018/C 152/40)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: SSP Europe GmbH (Мюнхен, Германия) (представител: B. Bittner, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: M. Tóhatí и M. Fischer)

      Предмет

   Жалба срещу решение на пети апелативен състав на EUIPO от 27 януари 2017 г. (преписка R 2467/2015-5) относно заявка за регистрация на фигуративния знак „SECURE DATA SPACE“ като марка на Европейския съюз

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда SSP Europe GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 161, 22.5.2017 г.


title: Дело T-125/18: Жалба, подадена на 28 февруари 2018 г. — Associazione –GranoSalus/Комисия

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/46

         Жалба, подадена на 28 февруари 2018 г. — Associazione –GranoSalus/Комисия
   (Дело T-125/18)
   (2018/C 152/56)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Associazione Nazionale Granosalus — Liberi — Cerealicoltori & Consumatori (Associazione — GranoSalus) (Фоджа, Италия) (представител: G. Dalfino, avvocato)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2324 на Комисията от 12 декември 2017 година, публикуван в Официален вестник на Европейския съюз от 15 декември 2017 г., за подновяване на одобрението на активното вещество глифозат в съответствие с Регламент (ЕО) № 1107/2009 на Европейския парламент и на Съвета относно пускането на пазара на продукти за растителна защита и за изменение на приложението към Регламент за изпълнение (ЕС) № 540/2011.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

               1.

               Първо основание: нарушение на членове 168, 169 и 191 ДФЕС във връзка с член 35 от Хартата на основните права на Европейския съюз, на Регламент (ЕО) № 1107/2009, на Регламент (ЕС) 2016/429 и на Регламент (ЕС) № 1305/2013, изменен с Регламент (ЕС) 2017/2393, на Директива 98/83/ЕО и на Директива (ЕС) 2015/1787; нарушение на принципа на предпазните мерки, на принципите на пропорционалност и разумност и на принципите на добро управление, правилност и административна прозрачност; превишаване на правомощията поради изопачаване на фактите, недостатъчни и привидни проверка и мотивиране; явна нелогичност, неправилни основания и неправилно прилагане на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2324.
               В подкрепа на това основание жалбоподателят изтъква:

                           —

                           Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2324 противоречи на принципите и предпазните мерки, установени от Регламент (ЕО) № 1107/2009 за защита на здравето на хората, потребителите, животните и околната среда,

                           —

                           нарушение на принципа на предпазните мерки и несъответствие с практиката на Общия съд и на Съда,

                           —

                           липса на проверка във връзка с въздействието на глифозата, по-специално върху животните и върху подпочвените води, и неспазване на процедурите, установени от Регламент (ЕО) № 1107/2009,

                           —

                           незаконосъобразност на специфичните изисквания на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2324, доколкото са оставени на преценката на държавите членки, без да е определен никакъв референтен показател.

               2.

               Второ основание: незаконосъобразност на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2324 поради накърняване на правото на здраве на членовете на Granosalus и поради несъответствие с насоките на ОСП в Регламент (ЕС) № 1305/2013, изменен с Регламент (ЕС) 2017/2393.
               В подкрепа на това основание жалбоподателят изтъква, че:

                           —

                           наличието на глифозат в продукти и стоки за всекидневна употреба засяга здравето на членовете на Granosalus, като граждани на ЕС и потребители,

                           —

                           използването на глифозата засяга предлагането на пазара на продуктите на членовете на Granosalus и правилното прилагане на правилата на конкуренцията на територията на ЕС.


title: Дело C-68/18: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Bucureşti (Румъния), постъпило на 2 февруари 2018 г. — SC Petrotel-Lukoil SA/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/12

         Преюдициално запитване от Curtea de Apel Bucureşti (Румъния), постъпило на 2 февруари 2018 г. — SC Petrotel-Lukoil SA/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor
   (Дело C-68/18)
   (2018/C 152/13)
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Curtea de Apel Bucureşti

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: SC Petrotel-Lukoil SA

      Ответници: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili [Национална агенция на данъчната администрация — Генерална дирекция „Големи данъкоплатци“], Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor [Национална агенция на данъчната администрация — генерална дирекция „Жалби“, Румъния]

      Преюдициални въпроси

               1)

               Допуска ли член 21, [параграф] 3 от Директива 2003/96/EO на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (1) разпоредбите на член 175, който е бил в сила до 31.3.2010 г. от Codul fiscal — Legea nr. 571/2003, и съответно на член 20616, който е в сила, считано от 1.4.2010 г. от Codul fiscal — Legea nr. 571/2003, както и приетите на тяхно основание правни актове.

               2)

               Допуска ли член 2 [параграф] 3 от Директива 2003/96/EO на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията разпоредбите на член 175, който е бил в сила до 31.3.2010 г. от Codul fiscal — Legea nr. 571/2003, и съответно на член 20616, който е в сила, считано от 1.4.2010 г. от Codul fiscal — Legea nr. 571/2003, както и приетите на тяхно основание правни актове.

               3)

               Допуска ли принципът на пропорционалност държавата да не вземе под внимание обстоятелството, че след данъчната ревизия дружеството все пак е получило решение за приравняване на продукта „тежки горива полуфабрикат“ на продукта „тежки горива“, и при разглеждането на подадената от данъчнозадълженото лице/дружество жалба по административен ред да запази акциза, начислен първоначално за продукта „газьол“.

      (1)  ОВ 2003 L 283, стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 98.


title: Дело T-279/17: Решение на Общия съд от 15 март 2018 г. — Hermann Bock/EUIPO (Push and Ready) (Марка на Европейския съюз — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Push and Ready“ — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/33

         Решение на Общия съд от 15 март 2018 г. — Hermann Bock/EUIPO (Push and Ready)
   (Дело T-279/17) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Push and Ready“ - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001))
   (2018/C 152/41)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Hermann Bock GmbH (Ферл, Германия) (представители: S. Maaßen и V. Schoene, адвокати)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: W. Schramek и A. Söder)

      Предмет

   Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 23 януари 2017 г. (преписка R 1279/2016-5) относно заявка за регистрация на словния знак „Push and Ready“ като марка на Европейския съюз

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Hermann Bock GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 213, 3.7.2017 г.


title: Дело T-155/18: Жалба, подадена на 5 март 2018 г. — Sona Nutrition/EUIPO — Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/55

         Жалба, подадена на 5 март 2018 г. — Sona Nutrition/EUIPO — Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)
   (Дело T-155/18)
   (2018/C 152/65)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Sona Nutrition Ltd (Дъблин, Ирландия) (представители: A. von Mühlendahl и H. Hartwig, lawyers)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, Ню Йорк, Съединени щати)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз „SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA“ в светло зелено, светло кафяво, бежово, тъмно кафяво и златисто кафяво — заявка за регистрация № 13 781 315

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 20 декември 2017 г. по преписка R 1323/2017-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение;

               —

               да осъди EUIPO и Solgar Holdings, Inc., в случай, че встъпи в настоящото производство, да заплатят съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на член 94, параграф 1 от Регламент № 2017/1001.

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, точка б) от Регламент № 2017/1001.


title: Дело C-165/18: Иск, предявен на 28 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Кралство Испания

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/20

         Иск, предявен на 28 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Кралство Испания
   (Дело C-165/18)
   (2018/C 152/25)
   Език на производството: испански

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: P. Ondrůšek, E. Sanfrutos Cano и G. von Rintelen)

      Ответник: Кралство Испания

      Искания на ищеца

               —

               да се обяви, че като до 18 април 2016 г. не е приело всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за да се съобрази с Директива 2014/25/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година (1), или във всички случаи като не е уведомило Комисията за приемането на тeзи разпоредби, Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по член 106, параграф 1 от тази директива,

               —

               в съответствие с член 260, параграф 3 ДФЕС на Кралство Испания да се наложи периодична имуществена санкция в размер на 123 928,64 EUR на ден, считано от датата на постановяване на съдебното решение, с което се обявява неизпълнението на задължението за приемане, или във всички случаи, за уведомяване на Комисията за приемането на разпоредбите, необходими за спазване на Директива 2014/25/ЕС,

               —

               да се осъди Кралство Испания да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Срокът за транспониране на Директива 2014/25/ЕС на Европейския парламент и на Съвета във вътрешното право е изтекъл на 18 април 2016 г.

      (1)  Директива 2014/25/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година относно възлагането на поръчки от възложители, извършващи дейност в секторите на водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги и за отмяна на Директива 2004/17/ЕО (ОВ L 94, 2014 г., стр. 243).


title: Дело T-346/17: Решение на Общия съд от 13 март 2018 г. — Hotelbeds Spain/EUIPO — Guidigo Europe (Guidego what to do next) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Guidego what to do next“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „GUIDIGO“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/34

         Решение на Общия съд от 13 март 2018 г. — Hotelbeds Spain/EUIPO — Guidigo Europe (Guidego what to do next)
   (Дело T-346/17) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Guidego what to do next“ - По-ранна словна марка на Европейския съюз „GUIDIGO“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001))
   (2018/C 152/42)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Hotelbeds Spain, SL (Палма де Майорка, Испания) (представител: L. Broschat García, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: J. Ivanauskas)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Guidigo Europe (Париж, Франция) (представител: S. Lipovetsky, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 21 март 2017 г. (преписка R 449/2016-4), постановено в производство по възражение със страни Guidigo Europe и Hotelbeds Spain

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Hotelbeds Spain, SL да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 239, 24.7.2017 г.


title: Дело C-69/18: Иск, предявен на 1 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Република Словения

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/13

         Иск, предявен на 1 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Република Словения
   (Дело C-69/18)
   (2018/C 152/14)
   Език на производството: словенски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: H. Støvlbæk, G. von Rintelen, M. Žebre)

      Ответник: Република Словения

      Искания на ищеца

   Комисията моли Съда:

               —

               да установи, че като до 17 юни 2016 г. не е приела законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2014/56/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 16 април 2014 година за изменение на Директива 2006/43/ЕО относно задължителния одит на годишните счетоводни отчети и консолидираните счетоводни отчети (ОВ L 158, 2014 г., стр. 196), или във всеки случай, като не ги е съобщила на Комисията, Република Словения не е изпълнила задълженията си по член 2 от тази директива,

               —

               на основание член 260, параграф 3 ДФЕС да осъди Република Словения да заплати периодична имуществена санкция в размер на 7 986,60 EUR на ден, считано от датата на постановяване на решението по настоящото дело,

               —

               да осъди Република Словения да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Съгласно член 2 от Директива 2014/56/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 16 април 2014 година за изменение на Директива 2006/43/ЕО относно задължителния одит на годишните счетоводни отчети и консолидираните счетоводни отчети до 17 юни 2016 г. Република Словения е трябвало да приеме и оповести законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за съобразяване с тази директива. Тъй като преди изтичането на този срок Република Словения не е уведомила Комисията за транспонирането на всички разпоредби на посочената директива, Комисията решава да предяви иск пред Съда.
   С иска си Комисията моли Съда да осъди Република Словения да заплати периодична имуществена санкция в размер на 7 986,60 EUR на ден. За изчисляването на този размер Комисията е взела предвид тежестта и продължителността на нарушението на правото на Съюза, както и възпиращото действие с оглед на платежоспособността на посочената държава членка, а именно Република Словения.
   Срокът за транспониране на директивата е изтекъл на 17 юни 2016 г.