title: Дело T-35/18: Жалба, подадена на 19 януари 2018 г. — La Marchesiana/EUIPO — Marchesi Angelo (MARCHESI)

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/51

         Жалба, подадена на 19 януари 2018 г. — La Marchesiana/EUIPO — Marchesi Angelo (MARCHESI)
   (Дело T-35/18)
   (2018/C 142/68)
   Език на жалбата: италиански

      Страни

      Жалбоподател: La Marchesiana Srl (Милано, Италия) (представители: M. Franzosi, F. Santonocito, A. Sobol, avvocati)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Marchesi Angelo Srl (Милано, Италия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз „MARCHESI“, състояща се от седем щриха, оцветени в оранжево, синьо, жълто, червено, зелено, черно и виолетово — марка на Европейския съюз № 4 187 159

      Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 14 ноември 2017 г. по съединени преписки R 1753/2016-4 и R 1802/2016-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да измени обжалваното решение и да отхвърли изцяло искането на Angelo Marchesi за заличаване на марка на ЕС № 4 187 159 поради неизползване,

               —

               да установи и да обяви, за целите на изменението на обжалваното решение, че марка на ЕС № 4 187 159 е била реално използвана в Европейския съюз през референтния период съгласно член 58, параграф 1 от Регламента относно марката на ЕС за стоки/услуги от класове 8 (Ръчни инструменти, по-специално кухненски принадлежности), 16 (Хартия, картон, печатни материали, книги, списания, материали за художници, канцеларски принадлежности, учебни материали), 21 (Домакински или кухненски принадлежности и съдове, тенджери за готвене, чинии, чаши, стъклария, порцелан и керамика), 29 (Хранителни продукти от животински произход, консервирани, сушени и обработени плодове и зеленчуци; желета, сладка, конфитюри, компоти; яйца, мляко и млечни продукти; олио и мазнини за хранителни цели), 30 (Кафе и заместители на кафе, чай, какао, захар, ориз, брашно, хляб, макаронени изделия, сладкарски изделия, сладолед, добавки, предназначени за подобряване на вкуса на храните), 33 (Алкохолни напитки), както и стоки/услуги от класове 30 (Кафе), 41 (Образователни и обучителни дейности, курсове за обучение), 43 (Доставка на храни и напитки, услуги, предоставяни от предприятия, които организират доставката на готови за консумация храни и напитки, приготвяни от барове, ресторанти, ресторанти на самообслужване, столови),

               —

               при условията на евентуалност, за целите на частичното изменение на обжалваното решение, да отхвърли искането за заличаване поради неизползване на марка на ЕС № 4 187 159 по отношение на стоките и услугите от класове 30 (Кафе), 41 (Образователни и обучителни дейности, курсове за обучение), 43 (Доставка на храни и напитки, услуги, предоставяни от предприятия, които организират доставката на готови за консумация храни и напитки, приготвяни от барове, ресторанти, ресторанти на самообслужване, столови);

               —

               да осъди загубилата делото страна да заплати разноските във връзка с настоящото производство и с предходните два процедурни етапа.

      Изложени основания

               —

               Неправилна оценка на доказателствата за използване по смисъла на член 58, параграф 1, буква a) и на член 18, параграф 1 от Регламент № 2017/1001.


title: Дело T-122/18: Жалба, подадена на 27 февруари 2018 г. — Lidl Stiftung/EUIPO — Shimano Europe (PRO)

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/63

         Жалба, подадена на 27 февруари 2018 г. — Lidl Stiftung/EUIPO — Shimano Europe (PRO)
   (Дело T-122/18)
   (2018/C 142/81)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Lidl Stiftung & Co. KG (Некарсулм, Германия) (представители: A. Berger и A. Marx, lawyers)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Shimano Europe BV (Нуншпейт, Нидерландия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: фигуративна марка на ЕС „PRO“ — заявка за регистрация № 14 468 904

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 7 декември 2017 г. по преписка R 1332/2017-5.

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение и да отхвърли възражение № 002654773 срещу заявка за марка на ЕС № 014 468 904,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

               —

               да осъди Shimano Europe B.V. да заплати разноските за производството пред EUIPO.

      Изложени основания

               —

               нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 2017/1001,

               —

               нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001.


title: Дело C-7/18: Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Испания), постъпило на 3 януари 2018 г. — Modesto Jardón Lama/Instituto Nacional de la Seguridad Social, Tesorería General de la Seguridad Social

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/21

         Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Испания), постъпило на 3 януари 2018 г. — Modesto Jardón Lama/Instituto Nacional de la Seguridad Social, Tesorería General de la Seguridad Social
   (Дело C-7/18)
   (2018/C 142/29)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Superior de Justicia de Galicia

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Modesto Jardón Lama

      Ответник: Instituto Nacional de la Seguridad Social y Tesorería General de la Seguridad Social

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли член 48 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която предвижда като условие за допускане на предсрочно пенсиониране размерът на полагаемата пенсия да надвишава минималната пенсия, на която заинтересованото лице би имало право съгласно посоченото национално законодателство, като тази „полагаема пенсия“ се разбира като действителната пенсия, изплащана само от компетентната държава членка (в случая Испания), без да се взема предвид действителният размер на пенсията, която това лице може да получава като обезщетение от същия вид, изплащано от една или повече други държави членки?


title: Дело C-116/18: Иск, предявен на 14 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Румъния

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/36

         Иск, предявен на 14 февруари 2018 г. — Европейска комисия/Румъния
   (Дело C-116/18)
   (2018/C 142/47)
   Език на производството: румънски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: J. Samnadda, L. Nicolae şi G. von Rintelen)

      Ответник: Румъния

      Искания на ищеца

               —

               да установи, че като не е приела до 10 април 2016 г. законовите разпоредби и административните актове, необходими за постигане на съответствие с Директива 2014/26/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година относно колективното управление на авторското право и сродните му права и многотериториалното лицензиране на правата върху музикални произведения за използване онлайн на вътрешния пазар (1), или, във всички случаи, като не е уведомила Комисията за приемането на такива мерки, Румъния е нарушила задълженията, които произтичат за нея от член 43, параграф1 от тази директива;

               —

               да задължи Румъния, в съответствие с разпоредбите на член 260, алинея 3 от ДФЕС, да заплати периодична имуществена санкция за всеки ден забава за нарушаване на задължението й да уведоми за мерките за транспониране на Директива 2014/26/ЕС в размер от 42 377,60 евро на ден считано от деня на произнасяне на съдебното решение по това дело;

               —

               да осъди Румъния да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В съответствие с член 43, параграф 1 от Директива 2014/26/ЕС държавите-членки имат задължението да приемат и да въведат в сила законовите и административните разпоредби, необходими за постигане на съответствие с тази директива, не по-късно от 10 април 2016 г., както и незабавно да съобщят за тези мерки на Комисията. Следователно задължение на държавите членки е да приемат необходимите мерки за транспониране на дадена директива в националното право в сроковете, определени в тази директива, и да уведомят Комисията за тези мерки.
   Комисията предлага също така да се наложи на Румъния периодична имуществена санкция за всеки ден забава за нарушаване на задължението й да уведоми за мерките за транспониране на Директива 2014/26/UE в размер от 42 377,60 евро на ден, считано от деня на произнасяне на съдебното решение по настоящото дело. Размерът на тази санкция е изчислен с отчитане на тежестта на нарушението, на неговата продължителност, както и на необходимостта да се осигури възпиращият ефект на периодичната имуществена санкция, съобразно с платежоспособността на тази държава членка.
   Срокът за транспониране на директивата във вътрешното право е изтекъл на 10 април 2016 г.

      (1)  ОВ 2014 L 84, стр 72.


title: Дело C-10/18 P: Жалба, подадена на 5 януари 2018 г. от Marine Harvest ASA срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 26 октомври 2017 г. по дело T-704/14, Marine Harvest ASA/Европейска комисия

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/22

         Жалба, подадена на 5 януари 2018 г. от Marine Harvest ASA срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 26 октомври 2017 г. по дело T-704/14, Marine Harvest ASA/Европейска комисия
   (Дело C-10/18 P)
   (2018/C 142/30)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Marine Harvest ASA (представител: R. Subiotto QC)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени решението на Общия съд, изцяло или частично,

               —

               да се отмени решението на Комисията от 23 юли 2014 г. или при условията на евентуалност, да се отменят наложените на жалбоподателя глоби в резултат на това решение, или при условията на евентуалност спрямо предходното искане, да се намалят значително глобите, наложени на жалбоподателя в резултат на това решение,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните и други разходи на жалбоподателя, възникнали в това производство и в производството пред Общия съд,

               —

               при необходимост, да се върне делото на Общия съд, за да го преразгледа в съответствие с решението на Съда,

               —

               да се постановят и други мерки, които Съдът приеме за уместни.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква две основания.

               1.

               С първото основание жалбоподателят твърди, че Общият съд е допуснал грешка в правото, като не е приложил член 7, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 139/2004 (1) (по-нататък „Регламент № 139/2004“) по това дело.

                           а)

                           Първо, Общият съд е допуснал грешка в правото при тълкуването на понятието за „една-единствена концентрация“, отхвърляйки по-специално съображение 20 от Регламент № 139/2004 като основа за тълкуване на намерението на европейския законодател да разглежда като „една-единствена концентрация“ всички операции, които са „тясно свързани във връзка с условие“.

                           б)

                           Второ, Общият съд е допуснал грешка в правото при тълкуването на смисъла на член 7, параграф 2 от Регламент № 139/2004.

               2.

               С второто си основание жалбоподателят твърди, че Общият съд е допуснал грешка в правото, налагайки две глоби за едно и също поведение.

                           а)

                           Решението на Общия съд нарушило принципа ne bis in idem, тъй като по силата на това решение на Marine Harvest се налага глоба два пъти за придобиването на дялово участие от г-н Malek в размер на 48,5 %: веднъж 10 милиона евро на основание член 14, параграф 2, буква a) от Регламент № 139/2004 за твърдяно осъществяване на концентрация преди уведомяване (твърдение за нарушение на член 4, параграф 1 от Регламент № 139/2004), а след това още 10 милиона евро на основание член 14, параграф 2, буква б) от Регламент № 139/2004 за твърдяно осъществяване на концентрация преди разрешаването ѝ (твърдение за нарушение на член 7, параграф 1 от Регламент № 139/2004).

                           б)

                           при условията на евентуалност, решението нарушило принципа на приспадане, защото не взело предвид първата санкция при определянето на втората.

                           в)

                           при условията на евентуалност спрямо предходното твърдение за нарушение, решението допуснало грешка в правото, като не приложило принципа за съвкупността от нарушения: твърдяното нарушение на задължението за уведомяване в член 4, параграф 1 било по-специалното нарушение, поради което то обхваща твърдяното нарушение на задължението за statu quo в член 7, параграф 1 от Регламент № 139/2004, което било по-общото нарушение.

      (1)  Регламент (EO) № 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 година относно контрола върху концентрациите между предприятия (ОВ L 24, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 201).


title: Дело T-123/18: Жалба, подадена на 27 февруари 2018 г. — Bayer Intellectual Property/EUIPO (Изображение на сърце)

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/64

         Жалба, подадена на 27 февруари 2018 г. — Bayer Intellectual Property/EUIPO (Изображение на сърце)
   (Дело T-123/18)
   (2018/C 142/82)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Bayer Intellectual Property GmbH (Монхайм на Рейн, Германия) (представители: V. von Bomhard и J. Fuhrmann, адвокати)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Данни за производството пред EUIPO

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз (Изображение на сърце) — заявка за регистрация № 15 701 568

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 7 декември 2017 г. по преписка R 145/2017-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да уважи подадената от жалбоподателя пред апелативния състав на EUIPO жалба,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001.


title: Дело C-9/17: Решение на Съда (трети състав) от 1 март 2018 г. (преюдициално запитване от Korkein hallinto-oikeus — Финландия) — производство, образувано по жалбата на Maria Tirkkonen (Преюдициално запитване — Обществени поръчки — Директива 2004/18/ЕО — Процедура за възлагане на обществена поръчка за консултантски услуги в областта на селското стопанство — Наличие или липса на обществена поръчка — Система за получаване на услуги, съгласно която всеки отговарящ на предварително определените условия икономически оператор се допуска като доставчик — Система, която впоследствие не е отворена за други икономически оператори)

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/12

         Решение на Съда (трети състав) от 1 март 2018 г. (преюдициално запитване от Korkein hallinto-oikeus — Финландия) — производство, образувано по жалбата на Maria Tirkkonen
   (Дело C-9/17) (1)

   ((Преюдициално запитване - Обществени поръчки - Директива 2004/18/ЕО - Процедура за възлагане на обществена поръчка за консултантски услуги в областта на селското стопанство - Наличие или липса на обществена поръчка - Система за получаване на услуги, съгласно която всеки отговарящ на предварително определените условия икономически оператор се допуска като доставчик - Система, която впоследствие не е отворена за други икономически оператори))
   (2018/C 142/16)
   Език на производството: фински

      Запитваща юрисдикция

   Korkein hallinto-oikeus

      Страни в главното производство

   Maria Tirkkonen

      в присъствието на: Maaseutuvirasto

      Диспозитив

   Член 1, параграф 2, буква а) от Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги, трябва да се тълкува в смисъл, че не представлява обществена поръчка по смисъла на тази директива система за консултации в селското стопанство като разглежданата в главното производство, с която публичноправно образувание приема всички икономически оператори, изпълнили изискванията за годност, поставени в поканата за отправяне на предложения, и издържали посочения в тази покана изпит, дори ако през ограничения срок, в който действа тази система, не може да бъде допуснат нито един нов оператор.

      (1)  ОВ C 86, 20.3.2017 г.


title: Дело C-144/18 P: Жалба, подадена на 23 февруари 2018 г. от River Kwai International Food Industry Co. Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 14 декември 2017 г. по дело T-460/14, Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD)/Съвет на Европейския съюз

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/37

         Жалба, подадена на 23 февруари 2018 г. от River Kwai International Food Industry Co. Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 14 декември 2017 г. по дело T-460/14, Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD)/Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-144/18 P)
   (2018/C 142/49)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: River Kwai International Food Industry Co. Ltd (представители: F. Graafsma и J. Cornelis, advocaten)

      Други страни в производството: Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD), Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Съда:

               —

               да отмени решението на Общия съд от 14 декември 2017 г. по дело T-460/14, Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD)/Съвет на Европейския съюз и

               —

               да осъди жалбоподателя по посоченото дело да заплати съдебните разноски на жалбоподателя в настоящото производство по обжалване, както и тези в производството пред Общия съд по дело T-460/14.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят твърди, че обжалваното решение на Общия съд е опорочено от няколко грешки при прилагане на правото и от изопачаване на фактите и доказателствата пред него. Поради това жалбоподателят смята, че обжалваното решение трябва да бъде отменено.
   Жалбоподателят излага три основания за обжалване.
   На първо място, липсата на разглеждане в обжалваното решение на възраженията на жалбоподателя срещу допустимостта на първоначалната жалба — включително по отношение на четвъртото основание — нарушава правото на защита на жалбоподателя пред Общия съд. В обжалваното решение се игнорира твърдението на жалбоподателя, че жалбата е недопустима, без да се посочва причина/мотиви защо не е необходимо да се разглеждат възраженията на жалбоподателя.
   На второ място, като определя въпроса за разпределението на разходите като въпрос, свързан с изчисляването на нормалната стойност и следователно с изчисляването на дъмпинговия марж, а не като такъв, свързан с наличието на трайна промяна в обстоятелствата, обжалваното решение изопачава доказателствата. Никое от направените от жалбоподателя в хода на административната процедура твърдения не свързва въпроса за разпределението на разходите с изчисляването на дъмпинговия марж.
   Накрая, обжалваното решение нарушава член 10 от основния Регламент (1), както и общия принцип на недопускане на обратно действие, тъй като антидъмпинговото мито на жалбоподателя е ефективно увеличено със задна дата от 3,6 % на 12,8 %.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 343, 2009 г., стр. 51).


title: Дело C-13/18: Преюдициално запитване от Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 8 януари 2018 г. — Sole-Mizo Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/23

         Преюдициално запитване от Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 8 януари 2018 г. — Sole-Mizo Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
   (Дело C-13/18)
   (2018/C 142/31)
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Sole-Mizo Zrt.

      Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

      Преюдициални въпроси

               1)

               Допускат ли разпоредбите на общностното право и по-специално тези на Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1) (наричана по-нататък „Директивата за ДДС“) (в частност член 183 от нея), както и принципите на ефективност, директен ефект и еквивалентност, практика на държава членка, съгласно която при прилагането на релевантните правила относно лихвите за забава се приема, че националният данъчен орган не е допуснал нарушение (бездействие), а именно че не е налице забавяне на плащането от негова страна на невъзстановимата част от данъка върху добавената стойност (наричан по-нататък „ДДС“) във връзка с неплатените от данъчнозадължените лица престации, тъй като към момента на произнасянето на националния данъчен орган противоречащата на общностното право правна уредба е била в сила и едва по-късно Съдът е приел че предвиденото в нея изискване е несъвместимо с общностното право?

               2)

               Допускат ли разпоредбите на общностното право и по-специално тези на Директивата за ДДС (в частност член 183 от нея), както и принципите на равностойност, ефективност и директен ефект, практика на държава членка, съгласно която при прилагането на релевантните правила относно лихвите за забава се прави разграничение в зависимост от това дали националният данъчен орган не е възстановил данъка, като е спазил разпоредбите на националното право, които са в били сила към тогавашния момент, но впоследствие се е оказало, че противоречат на общностното право, или е направил това в нарушение на тези разпоредби, и съгласно която практика, по отношение на размера на дължимите лихви върху ДДС, който не е възстановен в разумен срок вследствие на предвидено в националното право изискване, за което Съдът е приел, че противоречи на правото на Съюза, се установяват два отделни периода, при които:

                           —

                           за първия период данъчнозадължените лица могат да получат само лихви за забава по основния лихвен процент на централната банка, като се има предвид, че противоречащата на общностното право унгарска правна уредба е била в сила към тогавашния момент и че поради това унгарските данъчни органи не са извършили нарушение като не са допуснали възстановяването в разумен срок на посочения във фактурите ДДС, докато

                           —

                           за втория период трябва да се платят лихви по основния лихвен процент на централната банка в двоен размер, приложим съгласно правото на тази държава членка в случай на забава, само за закъснялото плащане на лихвите за забава за първия период?

               3)

               Трябва ли член 183 от Директивата за ДДС да се тълкува в смисъл, че принципът на равностойност не допуска практика на държава членка, съгласно която върху невъзстановения ДДС данъчният орган заплаща само лихви по основния (обикновен) лихвен процент на централната банка, ако е нарушено правото на Съюза, а при нарушение на националното право заплаща лихви по този лихвен процент в двоен размер?

      (1)  ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7 и поправки в OB L 74, 2011 г., стр. 3, OB L 249, 2012 г., стр. 15 и ОВ L 323, 2015 г., стр. 31.


title: Дела T-45/13 RENV и Т-587/15: Решение на Общия съд от 8 март 2018 г. — Rose Vision/Комисия (Клауза за подсъдност — Седма рамкова програма за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности (2007 — 2013) — Споразумения за предоставяне на безвъзмездна помощ за проектите FIRST, FutureNEM, sISI, 4NEM и SFERA — Срок за предоставяне на изготвения при финансовия одит окончателен доклад — Финансови одити, установяващи нередности при изпълненията на проектите — Преустановяване на плащанията — Поверителност на финансовите одити — Допустимост на декларираните разходи — Извъндоговорна отговорност — Възстановяване на платените суми — Вреди, причинени от вписването в системата за ранно предупреждение)

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/39

         Решение на Общия съд от 8 март 2018 г. — Rose Vision/Комисия
   (Дела T-45/13 RENV и Т-587/15) (1)

   ((Клауза за подсъдност - Седма рамкова програма за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности (2007 — 2013) - Споразумения за предоставяне на безвъзмездна помощ за проектите FIRST, FutureNEM, sISI, 4NEM и SFERA - Срок за предоставяне на изготвения при финансовия одит окончателен доклад - Финансови одити, установяващи нередности при изпълненията на проектите - Преустановяване на плащанията - Поверителност на финансовите одити - Допустимост на декларираните разходи - Извъндоговорна отговорност - Възстановяване на платените суми - Вреди, причинени от вписването в системата за ранно предупреждение))
   (2018/C 142/50)
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Rose Vision, SL (Pozuelo de Alarcón, Испания) (представител: J.J. Marín López, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия (представители: по дело T-45/13 RENV, R. Lyal и M. Siekierzyńska, подпомагани от J. Rivas Andrés, адвокат, и по дело T-587/15, J. Estrada de Solà, P. Rosa Plaza и S. Delaude, подпомагани от J. Rivas Andrés, адвокат)

      Предмет

   По дело T-45/13 RENV, първо, искане на основание член 272 ДФЕС за установяване на нарушение на договорните клаузи, приложими за проекта FutureNEM, второ, искане на основание член 272 ДФЕС за обезщетяване на ищеца за вредите, които той твърди, че е претърпял вследствие на нарушението на тези договорни клаузи от Комисията, трето, искане на основание член 268 ДФЕС за обезщетяване на ищеца за вредите, които твърди, че е претърпял вследствие на вписването му в системата за ранно предупреждение (СРП) и, четвърто, искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на вписването на ищеца в СРП, а по дело T-587/15, първо, по същество, искане на основание член 272 ДФЕС за установяване на нарушение на договорните клаузи, приложими за проектите FIRST, FutureNEM, sISI, 4NEM et SFERA, второ, искане на основание член 272 ДФЕС за установяване, че ищецът не дължи на Комисията сумата, която тя претендира от него, за поправяне на вредите, които ищецът твърди, че е претърпял вследствие на нарушението на договорните клаузи от Комисията, както и за осъждане на Комисията да заплати сумите, които му се дължат за участието в тези проекти, трето, искане на основание член 268 ДФЕС за поправяне на вредите, претърпени от ищеца вследствие на вписването му в СРП, и, четвърто, искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решение C(2015) 5449 окончателен на Комисията от 28 юли 2015 г. за събиране на дължими от ищеца суми общо в размер на 535 613,20 EUR, заедно с лихви.

      Диспозитив

               1)

               Съединява дело T-45/13 RENV и дело T-587/15 за целите на съдебното решение.

               2)

               Отхвърля исковете.

               3)

               Rose Vision, SL понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски на Европейската комисия, включително, що се отнася до дело T-45/13 RENV, разноските, направени в първото производство пред Общия съд по дело T-45/13, в производството по обжалване по дело C-224/15 P и в производството по новото разглеждане.

      (1)  ОВ C 178, 22.6.2013 г.


title: Дело C-29/18: Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Испания), постъпило на 17 януари 2018 г. — Cobra Servicios Auxiliares, S.A./FOGASA, José David Sánchez Iglesias e Incatema, S.L.

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/24

         Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Испания), постъпило на 17 януари 2018 г. — Cobra Servicios Auxiliares, S.A./FOGASA, José David Sánchez Iglesias e Incatema, S.L.
   (Дело C-29/18)
   (2018/C 142/32)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Superior de Justicia de Galicia

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Cobra Servicios Auxiliares, S.A.

      Ответници: FOGASA, José David Sánchez Iglesias e Incatema, S.L.

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли клауза 4 от Рамково споразумение относно срочната работа, приложено към Директива 1999/70 (1), да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която въз основа на едни и същи фактически обстоятелства (прекратяване на договор между работодателя и трето предприятие по волята на последното) предвижда по-малко по размер обезщетение при прекратяване на срочен договор за изпълнение на определена работа или услуга, съществуващ за срока на договора между предприятията, от обезщетението при прекратяване на договори за неопределено време на работници в сходно положение поради колективно уволнение, обусловено от производствени причини, произтичащи от прекратяването на посочения договор между предприятията?

               2)

               При утвърдителен отговор: трябва ли да се тълкува в смисъл, че неравното третиране на работниците на срочен трудов договор и на трудов договор за неопределено време при обезщетяване поради прекратяване на договорното правоотношение поради идентични фактически обстоятелства, но на различно правно основание, представлява една от забранените с член 21 от Хартата [на основните права на Европейския съюз] форми на дискриминация и съответно противоречи на принципите на равно третиране и на недопускане на дискриминация, които са сред основните принципи на правото на Съюза?

      (1)  Директива на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 175, 1999 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129).


title: Дело C-46/17: Решение на Съда (шести състав) от 28 февруари 2018 г. (преюдициално запитване от Landesarbeitsgericht Bremen — Германия) — Hubertus John/Freie Hansestadt Bremen (Преюдициално запитване — Социална политика — Директива 1999/70/ЕО — Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) — Последователни срочни трудови договори — Клауза 5, точка 1 — Мерки за предотвратяване на злоупотребата със срочни трудови договори — Директива 2000/78/ЕО — Член 6, параграф 1 — Забрана на дискриминацията, основана на възраст — Национална правна уредба, която допуска да се отложи прекратяването на трудовия договор, обвързано с навършването на общата пенсионна възраст, само защото работникът е придобил право на пенсия за осигурителен стаж и възраст)

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/13

         Решение на Съда (шести състав) от 28 февруари 2018 г. (преюдициално запитване от Landesarbeitsgericht Bremen — Германия) — Hubertus John/Freie Hansestadt Bremen
   (Дело C-46/17) (1)

   ((Преюдициално запитване - Социална политика - Директива 1999/70/ЕО - Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) - Последователни срочни трудови договори - Клауза 5, точка 1 - Мерки за предотвратяване на злоупотребата със срочни трудови договори - Директива 2000/78/ЕО - Член 6, параграф 1 - Забрана на дискриминацията, основана на възраст - Национална правна уредба, която допуска да се отложи прекратяването на трудовия договор, обвързано с навършването на общата пенсионна възраст, само защото работникът е придобил право на пенсия за осигурителен стаж и възраст))
   (2018/C 142/17)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Landesarbeitsgericht Bremen

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Hubertus John

      Ответник: Freie Hansestadt Bremen

      Диспозитив

               1)

               Член 2, параграф 2 от Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална разпоредба като спорната в главното производство, която обвързва отлагането на момента на прекратяване на трудовото правоотношение на работниците, навършили определената от закона възраст за придобиване на право на пенсия за осигурителен стаж и възраст, със съгласието на съответния работодател, дадено за определен срок.

               2)

               Клауза 5, точка 1 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено на 18 март 1999 г., което се съдържа в приложението към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална разпоредба като спорната в главното производство, която дава възможност на страните по трудов договор — със споразумение, сключено в периода на действие на трудовото правоотношение — без ограничение във времето и други условия да отлагат, включително многократно, уговореното прекратяване на трудовото правоотношение с навършването на общата пенсионна възраст само защото с навършване на общата пенсионна възраст работникът има право на пенсия за осигурителен стаж и възраст.

      (1)  ОВ C 144, 8.5.2017 г.


title: Дело C-30/18: Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Испания), постъпило на 17 януари 2018 г. — Cobra Servicios Auxiliares, S.A./José Ramón Fiuza Asorey и Incatema, S.L.

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/25

         Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Испания), постъпило на 17 януари 2018 г. — Cobra Servicios Auxiliares, S.A./José Ramón Fiuza Asorey и Incatema, S.L.
   (Дело C-30/18)
   (2018/C 142/33)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Superior de Justicia de Galicia

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Cobra Servicios Auxiliares, S.A.

      Ответници: José Ramón Fiuza Asorey и Incatema, S.L.

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли клауза 4 от Рамково споразумение относно срочната работа, приложено към Директива 1999/70 (1), да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която въз основа на едни и същи фактически обстоятелства (прекратяване на договор между работодателя и трето предприятие по волята на последното) предвижда по-малко по размер обезщетение при прекратяване на срочен договор за изпълнение на определена работа или услуга, съществуващ за срока на договора между предприятията, от обезщетението при прекратяване на договори за неопределено време на работници в сходно положение поради колективно уволнение, обусловено от производствени причини, произтичащи от прекратяването на посочения договор между предприятията?

               2)

               При утвърдителен отговор: трябва ли да се тълкува в смисъл, че неравното третиране на работниците на срочен трудов договор и на трудов договор за неопределено време при обезщетяване поради прекратяване на договорното правоотношение поради идентични фактически обстоятелства, но на различно правно основание, представлява една от забранените с член 21 от Хартата [на основните права на Европейския съюз] форми на дискриминация и съответно противоречи на принципите на равно третиране и на недопускане на дискриминация, които са сред основните принципи на правото на Съюза?

      (1)  Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 175, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129).


title: Дело T-292/15: Решение на Общия съд от 28 февруари 2018 г. — Vakakis kai Synergates/Комисия (Извъндоговорна отговорност — Обществени поръчки за услуги — Процедура за възлагане на обществени поръчки — Допустимост — Злоупотреба с процесуални права — Конфликт на интереси — Задължение за полагане на дължима грижа — Загуба на възможност)

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/40

         Решение на Общия съд от 28 февруари 2018 г. — Vakakis kai Synergates/Комисия
   (Дело T-292/15) (1)

   ((Извъндоговорна отговорност - Обществени поръчки за услуги - Процедура за възлагане на обществени поръчки - Допустимост - Злоупотреба с процесуални права - Конфликт на интереси - Задължение за полагане на дължима грижа - Загуба на възможност))
   (2018/C 142/51)
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Vakakis kai Synergates — Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE Meleton, anciennement Vakakis International — Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE (Атина, Гърция) (представители: B. O'Connor, solicitor, S. Gubel и E. Bertolotto, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално F. Erlbacher и E. Георгиева, впоследствие E. Георгиева и L. Baumgart)

      Предмет

   Иск на основание член 268 ДФЕС за обезщетение за вредата, която ищецът твърди, че е претърпял поради нередности, които Комисията била допуснала в рамките на процедурата за възлагане на обществена поръчка „Засилване на системата за безопасност на храните в Албания“ (EuropeAid/129820/C/SER/AL)

      Диспозитив

               1)

               Европейският съюз е длъжен да поправи вредата, претърпяна от Vakakis kai Synergates — Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE Meleton поради загубата на възможност да му се възложи поръчката „Засилване на системата за безопасност на храните в Албания“ (EuropeAid/129820/C/SER/AL), както и поради понесените разходи и разноски във връзка с участието в тази процедура за възлагане на обществена поръчка.

               2)

               Обезщетението, посочено в точка 1 от настоящия диспозитив, се увеличава с мораторни лихви, считано от произнасянето на настоящото решение до пълното изплащане, като процентът на тези лихви е определеният процент от Европейската централна банка (ЕЦБ) за основните ѝ операции по рефинансиране, увеличен с два пункта.

               3)

               Отхвърля иска в останалата му част.

               4)

               В срок от три месеца от датата на обявяване на настоящото решение страните следва да представят пред Общия съд точния размер на обезщетението, установен по общо съгласие.

               5)

               При липса на общо съгласие, в същия срок страните следва да представят пред Общия съд своите искания по размера на обезщетенията.

               6)

               Не се произнася по съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 294, 7.9.2015 г.


title: Дело C-38/18: Преюдициално запитване от Tribunale di Bari (Италия), постъпило на 19 януари 2018 г. — Наказателно производство срещу Massimo Gambino и Shpetim Hyka

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/25

         Преюдициално запитване от Tribunale di Bari (Италия), постъпило на 19 януари 2018 г. — Наказателно производство срещу Massimo Gambino и Shpetim Hyka
   (Дело C-38/18)
   (2018/C 142/34)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale di Bari

      Страни в главното производство

   Massimo Gambino, Shpetim Hyka

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли член 16, член 18 и член 20, буква б) от Директива 2012/29/ЕС (1) да се тълкуват в смисъл, че не допускат пострадалото лице да бъде разпитано отново пред променен съдебен състав, когато съгласно член 511, втора алинея във връзка с член 525, втора алинея от Наказателно-процесуалния кодекс (така както са тълкувани последователно в практиката на върховните съдилища) една от страните по делото е отказала да даде съгласие за прочитане на протоколите от показанията, дадени преди това от същото пострадало лице по същото дело пред друг съдебен състав при спазване на принципа на състезателност?

      (1)  Директива 2012/29/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 година за установяване на минимални стандарти за правата, подкрепата и защитата на жертвите на престъпления и за замяна на Рамково решение 2001/220/ПВР на Съвета (ОВ L 315, стр. 57).


title: Дело T-127/18: Жалба, подадена на 28 февруари 2018 г. — Cortina и FLA Europe/Комисия

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/66

         Жалба, подадена на 28 февруари 2018 г. — Cortina и FLA Europe/Комисия
   (Дело T-127/18)
   (2018/C 142/84)
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Жалбоподатели: Cortina (Ауденарде, Белгия) и FLA Europe (Ауденарде) (представители: S. De Knop, B. Natens и A. Willems, Rechtsanwälte)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви жалбата за недопустима;

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията от 4 декември 2017 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам, произведени от някои производители износители в Китайската народна република и Виетнам, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14;

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.

               1.

               Нарушение на член 5, параграфи 1 и 2 ДЕС поради липса на правно основание за приемането на оспорвания регламент. При условията на евентуалност жалбоподателите изтъкват нарушение на принципа на институционалното равновесие по смисъла на член 13, параграф 2 ДЕС.

               2.

               Нарушение на член 266 ДФЕС, тъй като не били взети необходимите мерки за изпълнение на решение от 4 февруари 2016 г., C&J Clark International (C-659/13 и C-34/14, EU:C:2016:74).

               3.

               Нарушение на член 5, параграфи 1 и 4 ДЕС, тъй като бил приет правен акт, с който се надхвърляло необходимото за постигане на неговата цел.


title: Дело T-133/18: Жалба, подадена на 22 февруари 2018 г. — IQ Group Holdings Berhad/EUIPO — Krinner Innovation (Lumiqs)

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/66

         Жалба, подадена на 22 февруари 2018 г. — IQ Group Holdings Berhad/EUIPO — Krinner Innovation (Lumiqs)
   (Дело T-133/18)
   (2018/C 142/85)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: IQ Group Holdings Berhad (Хекмондуайк, Обединено кралство) (представител: S. Carter, lawyer)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Krinner Innovation GmbH (Щраскирхен, Германия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: посочваща Европейския съюз международна регистрация на фигуративна марка на Европейския съюз „Lumiqs“ — посочваща Европейския съюз международна регистрация № 1 220 053

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 12 декември 2017 г. по преписка R 983/2017-1.

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да допусне продължаване на производството по регистрация по отношение на спорните стоки съгласно изменението,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски по настоящото производство.

      Изложено основание

               —

               нарушение на член 8, параграф 1, точка б) от Регламент № 2017/1001.


title: Дело T-134/18: Жалба, подадена на 1 март 2018 г. — Monster Energy/EUIPO — Nordbrand Nordhausen (BALLER’S PUNCH)

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/67

         Жалба, подадена на 1 март 2018 г. — Monster Energy/EUIPO — Nordbrand Nordhausen (BALLER’S PUNCH)
   (Дело T-134/18)
   (2018/C 142/86)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Monster Energy Company (Корона, Калифорния, САЩ) (представител: P. Brownlow, Solicitor)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Nordbrand Nordhausen GmbH (Нордхаузен, Германия)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „BALLER’S PUNCH“ — заявка за регистрация № 14 823 306

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 12 декември 2017 г. по преписка R 998/2017-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да отмени решението на отдела по споровете от 13 март 2017 г. по възражение B002643172,

               —

               да регистрира противопоставената марка за всички стоки от заявката,

               —

               да осъди EUIPO да заплати направените от нея съдебните разноски, както и тези на жалбоподателя.

      Изложено основание

               —

               нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 2017/1001.


title: Дело T-157/18: Жалба, подадена на 28 февруари 2018 г. — Caprice Schuhproduktion/Комисия

text:
               23.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/69

         Жалба, подадена на 28 февруари 2018 г. — Caprice Schuhproduktion/Комисия
   (Дело T-157/18)
   (2018/C 142/88)
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Жалбоподател: Caprice Schuhproduktion GmbH & Co. KG (Примазенс, Германия) (представители: S. De Knop, B. Natens и A. Willems, Rechtsanwälte)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви жалбата за недопустима;

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията от 4 декември 2017 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам, произведени от някои производители износители в Китайската народна република и Виетнам, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14;

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на подадената жалба жалбоподателят посочва три основания. Тези основания са идентични с изложените по дело Cortina и FLA Europe/Комисия (T–127/18).


title: Дело C-560/17 P: Жалба, подадена на 22 септември 2017 г. от Mediaexpert sp. z o.o. срещу решението на Общия съд (шести състав), постановено на 20 юли 2017 г. по дело T-780/16 — Mediaexpert/EUIPO

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/2

         Жалба, подадена на 22 септември 2017 г. от Mediaexpert sp. z o.o. срещу решението на Общия съд (шести състав), постановено на 20 юли 2017 г. по дело T-780/16 — Mediaexpert/EUIPO
   (Дело C-560/17 P)
   (2018/C 152/02)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Mediaexpert sp. z o.o. (представител: J. Aftyka, radca prawny)

      Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
   С определение от 13 март 2018 г. Съдът (осми състав) обяви жалбата за недопустима.


title: Дело T-130/18: Жалба, подадена на 27 февруари 2018 г. — adidas International Trading и др./Комисия

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/47

         Жалба, подадена на 27 февруари 2018 г. — adidas International Trading и др./Комисия
   (Дело T-130/18)
   (2018/C 152/57)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: adidas International Trading BV (Амстердам, Нидерландия) и 27 други) (представители: E. Vermulst и J. Cornelis, lawyers)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията от 4 декември 2017 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам, произведени от някои производители износители в Китайската народна република и Виетнам, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (ОВ L 319, 2017 г., стр. 30); и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания.

               1.

               Първо основание: юридически Комисията няма правомощието да приеме Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията (1).

               2.

               Второ основание: възобновяването на приключилата процедура във връзка с обувки и налагането с обратно действие на изтеклото антидъмпингово мито с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията:

                           —

                           няма правно основание, базирано е на явна грешка при прилагането на член 266 ДФЕС и на Регламент (ЕС) № 2016/1036 (2) и нарушава член 9, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 2016/1036;

                           —

                           несъгласувано е с принципите на защита на оправданите правни очаквания, на правна сигурност и на недопускане на обратно действие по отношение на жалбоподателите; и

                           —

                           е основано на неправилно прилагане на член 266 ДФЕС и на злоупотреба с власт от страна на Комисията и нарушава член 5, параграф 4 ДЕС.

               3.

               Трето основание: налагането с обратно действие на антидъмпингово мито на доставчиците на жалбоподателите, с което се изключва възстановяването на жалбоподателите, нарушава принципа на недопускане на дискриминация.

               4.

               Четвърто основание: при преценката на исканията на доставчиците на жалбоподателите за получаване на статут на дружество, работещо в условията на пазарна икономика, и за индивидуално третиране, Комисията е злоупотребила с правомощието си да налага с обратно действие антидъмпингово мито и е нарушила принципа на недопускане на дискриминация.

               5.

               Пето основание: оценката на Комисията по отношение на дружествата, изброени в приложения III и VI към Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията, и разпореждането за отхвърляне на исканията за възстановяване на антидъмпинговото мито във връзка с вноса от посочените дружества, се основават на явна грешка в преценката, неправилно прилагане на член 266 ДФЕС и са в разрез със задължението за полагане на дължимата грижа и добра администрация.

      (1)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията от 4 декември 2017 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам, произведени от някои производители износители в Китайската народна република и Виетнам, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (ОВ L 319, 2017 г., стр. 30).

      (2)  Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 176, 2016 г., стр. 21).


title: Дело T-131/18: Жалба, подадена на 28 февруари 2018 г. — Deichmann/Комисия

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/48

         Жалба, подадена на 28 февруари 2018 г. — Deichmann/Комисия
   (Дело T-131/18)
   (2018/C 152/58)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Deichmann SE (Есен, Германия) (представители: S. De Knop, B. Natens, A. Willems и C. Zimmermann, lawyers)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви жалбата за недопустима;

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията от 4 декември 2017 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам, произведени от някои производители износители в Китайската народна република и Виетнам, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (OВ L 319, 2017 г., стр. 30) и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания.

               1.

               Първото основание е изведено от обстоятелството, че тъй като не било налице валидно правно основание, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията (1) се нарушавал принципът на предоставената компетентност съгласно член 5, параграф 1 и член 5, параграф 2 ДЕС и, във всички случаи принципът на институционално равновесие по член 13, параграф 2 ДЕС.

               2.

               Второто основание е изведено от обстоятелството, че тъй като не били взети необходимите мерки, за да се съобрази решение С&J Clark International по съединени дела C-659/13 и C-34/14, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията се нарушавал член 266 ДФЕС.

               3.

               Третото основание е изведено от обстоятелството, че с налагането на антидъмпингови мита върху вноса на обувки, „извършен през периода на прилагане на Регламент (ЕО) № 1472/2006 на Съвета (2) и на Регламент за изпълнение (ЕС) № 1294/2009 на Съвета (3)“, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията сe нарушавал член 1, параграф 1 и член 10, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2016/1036 (4), и принципът на правна сигурност (недопускане на обратно действие).

               4.

               Четвъртото основание е изведено от обстоятелството, че с налагането на антидъмпингово мито, без да бъде извършена нова оценка на интереса на Съюза, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията се нарушавал член 21 от Регламент (ЕС) 2016/1036; във всички случаи било очевидно неправилно да се заключи, че налагането на антидъмпингово мито било в интерес на Съюза.

               5.

               Петото основание е изведено от обстоятелството, че тъй като представлявал акт, с чието приемане се надхвърляло необходимото за постигане на преследваната цел, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията се нарушавал член 5, параграф 1 и член 5, параграф 4 ДЕС.

      (1)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията от 4 декември 2017 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам, произведени от някои производители износители в Китайската народна република и Виетнам, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (ОВ L 319, 2017 г., стр. 30).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1472/2006 на Съвета от 5 октомври 2006 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателното събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам (ОВ L 275, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 50, стр. 3).

      (3)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 1294/2009 на Съвета от 22 декември 2009 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои обувки с горна част от естествена кожа с произход от Виетнам и с произход от Китайската народна република, приложимо и към вноса на някои обувки с горна част от естествена кожа, доставяни от Административен район със специален статут Макао, декларирани или не с произход от Административен район със специален статут Макао, след преразглеждане с оглед изтичане на срока на действие съгласно член 11, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 384/96 на Съвета (ОВ L 352, 2009 г., стр. 1).

      (4)  Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 176, 2016 г., стр. 21).


title: Дело T-132/18: Жалба, подадена на 28 февруари 2018 г. — Roland/Комисия

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/49

         Жалба, подадена на 28 февруари 2018 г. — Roland/Комисия
   (Дело T-132/18)
   (2018/C 152/59)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Roland SE (Есен, Германия) (представители: S. De Knop, A. Willems и C. Zimmermann, lawyers)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви жалбата за недопустима;

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията от 4 декември 2017 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам, произведени от някои производители износители в Китайската народна република и Виетнам, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (OВ L 319, 2017 г., стp. 30) и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания.

               1.

               Първото основание е изведено от обстоятелството, че тъй като не било налице валидно правно основание, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията (1) се нарушавал принципът на предоставената компетентност съгласно член 5, параграф 1 и член 5, параграф 2 ДЕС и, във всички случаи принципът на институционално равновесие по член 13, параграф 2 ДЕС.

               2.

               Второто основание е изведено от обстоятелството, че тъй като не били взети необходимите мерки, за да се съобрази решение С&J Clark International по съединени дела C–659/13 и C–34/14, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията се нарушавал член 266 ДФЕС.

               3.

               Третото основание е изведено от обстоятелството, че с налагането на антидъмпингови мита върху вноса на обувки, „извършен през периода на прилагане на Регламент (ЕО) № 1472/2006 на Съвета (2) и на Регламент за изпълнение (ЕС) № 1294/2009 на Съвета (3)“, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията сe нарушавал член 1, параграф 1 и член 10, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2016/1036 (4), и принципът на правна сигурност (недопускане на обратно действие).

               4.

               Четвъртото основание е изведено от обстоятелството, че с налагането на антидъмпингово мито, без да бъде извършена нова оценка на интереса на Съюза, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията се нарушавал член 21 от Регламент (ЕС) 2016/1036; във всички случаи било очевидно неправилно да се заключи, че налагането на антидъмпингово мито било в интерес на Съюза.

               5.

               Петото основание е изведено от обстоятелството, че тъй като представлявал акт, с чието приемане се надхвърляло необходимото за постигане на преследваната цел, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията се нарушавал член 5, параграф 1 и член 5, параграф 4 ДЕС.

      (1)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията от 4 декември 2017 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам, произведени от някои производители износители в Китайската народна република и Виетнам, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (ОВ L 319, 2017 г., стр. 30).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1472/2006 на Съвета от 5 октомври 2006 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателното събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам (ОВ L 275, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 50, стр. 3).

      (3)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 1294/2009 на Съвета от 22 декември 2009 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои обувки с горна част от естествена кожа с произход от Виетнам и с произход от Китайската народна република, приложимо и към вноса на някои обувки с горна част от естествена кожа, доставяни от Административен район със специален статут Макао, декларирани или не с произход от Административен район със специален статут Макао, след преразглеждане с оглед изтичане на срока на действие съгласно член 11, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 384/96 на Съвета (ОВ L 352, 2009 г., стр. 1).

      (4)  Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 176, 2016 г., стр. 21).


title: Дело T-263/17: Определение на Общия съд от 27 февруари 2018 г. — SD/EIGE (Публична служба — Срочно наети служители — Срочен договор — Решение за неподновяване — Искане за подновяване със същия предмет като жалба по административен ред по смисъла на член 90, параграф 2 от Правилника — Недопустимост)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/36

         Определение на Общия съд от 27 февруари 2018 г. — SD/EIGE
   (Дело T-263/17) (1)

   ((Публична служба - Срочно наети служители - Срочен договор - Решение за неподновяване - Искане за подновяване със същия предмет като жалба по административен ред по смисъла на член 90, параграф 2 от Правилника - Недопустимост))
   (2018/C 152/46)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: SD (представители: L. Levi и A. Blot, адвокати)

      Ответник: Европейски институт за равенство между половете (представители: V. Langbakk, подпомагана от B. Wägenbaur, адвокат)

      Предмет

   Жалба на основание член 270 ДФЕС, от една страна, за отмяна на мълчаливия отказ на EIGE от 26 август 2016 г. по искането на жалбоподателя от 26 април 2016 г. за второ подновяване на трудовия му договор и, доколкото е необходимо, отмяна на решението на EIGE от 20 януари 2017 г., с което е отхвърлена жалбата по административен ред на жалбоподателя от 3 октомври 2016 г. срещу мълчаливия отказ от 26 август 2016 г., и от друга страна, искане за обезщетение за вредите, които жалбоподателят твърди, че е претърпял вследствие на тези решения

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата като недопустима.

               2)

               Осъжда SD да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейския институт за равенство между половете (EIGE).

      (1)  ОВ C 239, 24.7.2017 г.


title: Дело C-85/18: Преюдициално запитване от Judecătoria Oradea (Румъния), постъпило на 8 февруари 2018 г. — CV/DU

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/14

         Преюдициално запитване от Judecătoria Oradea (Румъния), постъпило на 8 февруари 2018 г. — CV/DU
   (Дело C-85/18)
   (2018/C 152/15)
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Judecătoria Oradea

      Страни в главното производство

      Ищец: CV

      Ответник: DU

      Преюдициални въпроси

               1)

               Следва ли понятието „обичайно местопребиваване“ на детето, по смисъла на член 8, параграф първи от Регламент 2201/2003 (1), да се тълкува в смисъл, че обичайното местопребиваване съответства на мястото, към което детето проявява определена степен на интегриране в дадена социална и семейна среда, независимо от обстоятелството, че има съдебно решение, произнесено в друга държава членка след преместването на детето заедно с неговия баща на територията на държавата, в която детето се е интегрирало в тази социална и семейна среда? Или в този случай следва да се приложат разпоредбите на член 13 от Регламент ЕО № 2201/2003, които определят компетентност, основана на присъствието на детето?

               2)

               Релевантно ли е за определянето на обичайното местопребиваване обстоятелството, че детето е гражданин на държавата членка, в която е било установено при бащата, а родителите имат само румънско гражданство?

      (1)  Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (ОВ 2003 L 338, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 183)


title: Дело T-507/15: Решение на Общия съд от 15 март 2018 г. — Полша/Комисия (ЕФГЗ — Разходи, изключени от финансиране — Регламент (ЕО) № 2200/96, Директива 2002/55/ЕО, Регламенти (ЕО) № 1432/2003, (ЕО) № 1433/2003, (ЕО) № 1290/2005, (ЕО) № 885/2006, (ЕО) № 1182/2007, (ЕО) № 1234/2007, (ЕО) № 1580/2007 и (ЕС) № 1306/2013 — Разходи, извършени от Полша — Риск за ЕФГЗ — Проверки на място — Критерии за признаване на организация на производители — Разминавания между текстовете на различните езици — Финансова корекция)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/25

         Решение на Общия съд от 15 март 2018 г. — Полша/Комисия
   (Дело T-507/15) (1)

   ((ЕФГЗ - Разходи, изключени от финансиране - Регламент (ЕО) № 2200/96, Директива 2002/55/ЕО, Регламенти (ЕО) № 1432/2003, (ЕО) № 1433/2003, (ЕО) № 1290/2005, (ЕО) № 885/2006, (ЕО) № 1182/2007, (ЕО) № 1234/2007, (ЕО) № 1580/2007 и (ЕС) № 1306/2013 - Разходи, извършени от Полша - Риск за ЕФГЗ - Проверки на място - Критерии за признаване на организация на производители - Разминавания между текстовете на различните езици - Финансова корекция))
   (2018/C 152/29)
   Език на производството: полски

      Страни

      Жалбоподател: Република Полша (представители: B. Majczyna, K. Straś, M. Pawlicka и B. Paziewska)

      Ответник: Европейска комисия (представители: D. Triantafyllou и A. Stobiecka-Kuik)

      Предмет

   Искане на основание член 263 ДФЕС за частична отмяна на Решение за изпълнение (ЕС) 2015/1119 на Комисията от 22 юни 2015 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 182, 2015 г., стр. 39)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Република Полша да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 354, 26.10.2015 г.


title: Дело T-84/18: Жалба, подадена на 15 февруари 2018 г. — VG/Комисия

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/37

         Жалба, подадена на 15 февруари 2018 г. — VG/Комисия
   (Дело T-84/18)
   (2018/C 152/47)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: VG (представители: G. Pandey и V. Villante, lawyers)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               ако е целесъобразно, преюдициално да обяви член 90 от Правилника за длъжностните лица за невалиден и неприложим в настоящото производство по реда на член 270 от Договора за функционирането на Европейския съюз,

               —

               първо, да отмени решението от 30 октомври 2017 г. на Европейската служба за подбор на персонал (EPSO), с което се отхвърля жалбата на жалбоподателя, подадена на 31 юли 2017 г.,

               —

               второ, да отмени решението на EPSO от 19 април 2017 г., с което се отхвърля искането на жалбоподателя да се преразгледа решението на EPSO/конкурсната комисия да не го допусне до следващия етап на конкурса,

               —

               трето, да отмени решение от 6 февруари 2017 г., поместено в онлайн EPSO профила, жалбоподателят да не бъде включен в проект на списък на кандидатите, подбрани за целите на конкурс EPSO/AD/323/16,

               —

               четвърто, да отмени обявление за конкурс EPSO/AD/323/16, публикувано на 26 май 2016 г., (1)

               —

               на последно място, да отмени изцяло публикувания в резултат на това проект на списък на длъжностни лица, подбрани да участват в посочения конкурс,

               —

               да присъди на жалбоподателя обезщетение в размер на 50 000 EUR,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.

               1.

               В рамките на първото основание се твърди наличието на явна грешка в преценката от страна на EPSO/конкурсната комисия при оценката на професионалния опит на жалбоподателя, както и нарушение на приложение III към обявлението за спорния конкурс, в което е подробно изложен необходимият професионален опит.

               2.

               В рамките на второто основание се твърди, че е налице нарушение на член 41 от Хартата за основните права на Европейския съюз и правото на жалбоподателя да бъде изслушан, както и нарушение на задължението за мотивиране и на член 296 от Договора за функционирането на Европейския съюз.

               3.

               В рамките на третото основание се твърди наличието на нарушение на членове 1, 2, 3 и 4 от Регламент № 1/58 (2), нарушение на членове 1г и на 28 от Правилника за длъжностните лица и на член 1, параграф 1, буква е) от Приложение III към посочения правилник, както и нарушение на принципа за равно третиране и на принципа за недопускане на дискриминация.

      (1)  ОВ C 187, 2016 г., стр. A/1.

      (2)  Регламент № 1 за определяне на езиковия режим на Европейската икономическа общност (OB 17, 1958 г., стр. 385; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр 1).


title: Дело T-141/18: Жалба, подадена на 28 февруари 2018 г. — Deichmann-Shoes UK/Комисия

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/50

         Жалба, подадена на 28 февруари 2018 г. — Deichmann-Shoes UK/Комисия
   (Дело T-141/18)
   (2018/C 152/60)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Deichmann-Shoes UK Ltd (Лейчестършир, Обединеното кралство) (представители: S. De Knop, B. Natens, A. Willems и C. Zimmermann, lawyers)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви жалбата за недопустима,

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията от 4 декември 2017 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам, произведени от някои производители износители в Китайската народна република и Виетнам, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (OВ L 319, 2017 г., стp. 30), и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания.

               1.

               Първото основание е изведено от обстоятелството, че тъй като не било налице валидно правно основание, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията (1) се нарушавал принципът на предоставената компетентност съгласно член 5, параграф 1 и член 5, параграф 2 ДЕС и, във всички случаи принципът на институционално равновесие по член 13, параграф 2 ДЕС.

               2.

               Второто основание е изведено от обстоятелството, че тъй като не били взети необходимите мерки, за да се съобрази решение С&J Clark International по съединени дела C–659/13 и C–34/14, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията се нарушавал член 266 ДФЕС.

               3.

               Третото основание е изведено от обстоятелството, че с налагането на антидъмпингови мита върху вноса на обувки, „извършен през периода на прилагане на Регламент (ЕО) № 1472/2006 на Съвета (2) и на Регламент за изпълнение (ЕС) № 1294/2009 на Съвета (3)“, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията сe нарушавал член 1, параграф 1 и член 10, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2016/1036 (4), и принципът на правна сигурност (недопускане на обратно действие).

               4.

               Четвъртото основание е изведено от обстоятелството, че с налагането на антидъмпингово мито, без да бъде извършена нова оценка на интереса на Съюза, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията се нарушавал член 21 от Регламент (ЕС) 2016/1036; във всички случаи било очевидно неправилно да се заключи, че налагането на антидъмпингово мито било в интерес на Съюза.

               5.

               Петото основание е изведено от обстоятелството, че тъй като представлявал акт, с чието приемане се надхвърляло необходимото за постигане на преследваната цел, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията се нарушавал член 5, параграф 1 и член 5, параграф 4 ДЕС.

      (1)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията от 4 декември 2017 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам, произведени от някои производители износители в Китайската народна република и Виетнам, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (ОВ L 319, 2017 г., стр. 30).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1472/2006 на Съвета от 5 октомври 2006 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателното събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам (ОВ L 275, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 50, стр. 3).

      (3)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 1294/2009 на Съвета от 22 декември 2009 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои обувки с горна част от естествена кожа с произход от Виетнам и с произход от Китайската народна република, приложимо и към вноса на някои обувки с горна част от естествена кожа, доставяни от Административен район със специален статут Макао, декларирани или не с произход от Административен район със специален статут Макао, след преразглеждане с оглед изтичане на срока на действие съгласно член 11, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 384/96 на Съвета (ОВ L 352, 2009 г., стр. 1).

      (4)  Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 176, 2016 г., стр. 21).


title: Дело T-85/18: Жалба, подадена на 15 февруари 2018 г. — Batchelor/Комисия

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/38

         Жалба, подадена на 15 февруари 2018 г. — Batchelor/Комисия
   (Дело T-85/18)
   (2018/C 152/48)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Edward William Batchelor (Брюксел, Белгия) (представители: B. Hoorelbeke, lawyer, и M. Healy, Solicitor)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решение на Комисията C(2017) 8430 окончателен от 5 декември 2017 г., с което се отказва достъп до документ, съдържащ етична декларация на отговорен служител, попълнена в информационната система на Европейската комисия за управление на човешките ресурси Sysper2, както и достъп до други документи, които попадат в обхвата на първоначалното заявление за достъп;

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

               1.

               Първото основание е нарушение на член 15, параграф 3 ДФЕС, член 42 от Хартата на основните права на Европейския съюз, член 2, параграф 1 и член 4, параграф 1, буква б) от Регламент 1049/2001 (1) във връзка с член 8, точка б) от Регламент 45/2001 (2), тъй като е отказан пълният или частичен достъп до етичната декларация.

                           —

                           В първата част от първото основание жалбоподателят твърди, че Комисията не е проверила, нито е доказала защо оповестяването на етичната декларация би могло конкретно и действително да засегне интереса, който се защитава с член 4, параграф 1, точка б) от Регламент 1049/2001. Поради това Комисията не е изпълнила правноустановеното си задължение и е допуснала грешка при прилагане на правото, като е отказала дори частичен достъп до етичната декларация.

                           —

                           Във втората част от първото основание жалбоподателят излага, че Комисията е допуснала грешка при прилагането на член 4, параграф 1, точка б) от Регламент 1049/2001 във връзка с член 8, параграф б) от Регламент 45/2001, тъй като е приела, че жалбоподателят не е доказал надлежно необходимостта от оповестяване на етичната декларация.

               2.

               Второто основание е нарушение на член 42 от Хартата на основните права, член 15, параграф 3 ДФЕС и член 2, параграф 1 от Регламент 1049/2001, поради отказа да се предостави достъп до други документи, които попадат в обхвата на първоначалното заявление за достъп.

                           —

                           В рамките на второто основание жалбоподателят посочва релевантни и съвпадащи доказателства, че повече от установените от Комисията седемдесет и един документа попадат в обхвата на първоначалното му заявление за достъп. Отказвайки достъп до тези допълнителни документи, Комисията е нарушила член 42 от Хартата на основните права, член 15, параграф 3 ДФЕС и член 2, параграф 1 от Регламент 1049/2001.

               3.

               Третото основание е нарушение на принципа на добра администрация и по-специално на задължението за полагане на грижа.

                           —

                           В рамките на третото основание жалбоподателят твърди, че Комисията е нарушила задължението си за полагане на дължимата грижа съгласно член 41 от Хартата на основните права, тъй като не е установила достатъчно внимателно дали не са налице още документи, попадащи в приложното поле на първоначалното заявление за достъп. В подкрепа на това основание жалбоподателят изтъква, че Комисията не е обяснила как е достигнала до извода, че не са налице още документи, тъй като не е предоставена информация относно прилаганите от Комисията методи за търсене на документи.

               4.

               Четвъртото основание е нарушение на задължението на мотивиране, установено в член 296, параграф 2 ДФЕС.

                           —

                           В първата част от четвъртото основание жалбоподателят посочва, че Комисията е нарушила задължението си за мотивиране съгласно член 296 ДФЕС, тъй като не е обяснила защо оповестяването на етичната декларация би могло конкретно и действително да засегне интереса, защитен с член 4, параграф 1, точка б) от Регламент 1049/2001, нито е посочила защо счита, че подобно оповестяване би застрашило законовия интерес на съответното лице съгласно член 8, параграф б) от Регламент 45/2001.

                           —

                           Във втората част от четвъртото основание жалбоподателят посочва, че оспорваното решение не съдържа мотиви относно това защо не са посочени никакви допълнителни документи, които попадат в обхвата на първоначалната молба за достъп, въпреки твърденията на жалбоподателя в потвърждението на заявлението. Следователно тази част от обжалваното решение също се основава на недостатъчни мотиви.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ 2001 L 145, p.43; Специално издание на български език, 2007 г., , глава 1, том 3, стр. 76).

      (2)  Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 година относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (ОВ 2001 L 8, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 30, стр. 142).


title: Съединени дела T-533/15 и T-264/16: Решение на Общия съд от 14 март 2018 г. — Kim и др./Съвет и Комисия (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки срещу Северна Корея с цел предотвратяване на разпространението на ядрено оръжие — Списък на лицата и образуванията, чиито финансови средства и икономически ресурси са замразени — Включване на имената на жалбоподателите — Доказване на основателността на вписването в списъка — Задължение за мотивиране)

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/25

         Решение на Общия съд от 14 март 2018 г. — Kim и др./Съвет и Комисия
   (Съединени дела T-533/15 и T-264/16) (1)

   ((Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки срещу Северна Корея с цел предотвратяване на разпространението на ядрено оръжие - Списък на лицата и образуванията, чиито финансови средства и икономически ресурси са замразени - Включване на имената на жалбоподателите - Доказване на основателността на вписването в списъка - Задължение за мотивиране))
   (2018/C 152/30)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели по дело T-533/15: Il-Su Kim (Пхенян, Северна Корея) и другите петима жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложение към решението (представители: M. Lester, S. Midwinter, QC, T. Brentnall и A. Stevenson, solicitors)

      Жалбоподател по дело T-264/16: Korea National Insurance Corporation (Пхенян) (представители: M. Lester, S. Midwinter, T. Brentnall и A. Stevenson)

      Ответници: Съвет на Европейския съюз (представители: първоначално A. de Elera-San Miguel Hurtado и A. Vitro, а впоследствие A. Vitro и F. Naert), Европейска комисия (представители: по дело T-533/15 — L. Havas, S. Bartelt и D. Gauci, а по дело T-264/16 — L. Havas и S. Bartelt, впоследствие по дело T-533/15 — L. Havas и D. Gauci, а по дело T-264/16 — L. Havas)

      Встъпила страна в подкрепа на ответниците по дело T-533/15: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: първоначално V. Kaye, впоследствие S. Brandon, след това S. Brandon и C. Crane и накрая S. Brandon)

      Предмет

   По дело T-533/15, искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение (ОВППС) 2015/1066 на Съвета от 2 юли 2015 година за изменение на Решение 2013/183/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Корейската народнодемократична република (ОВ L 174, 2015 г., стр. 25), на Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/1062 на Комисията от 2 юли 2015 година за изменение на Регламент (ЕО) № 329/2007 на Съвета относно ограничителни мерки срещу Народна демократична република Корея (ОВ L 174, 2015 г., стр. 16), на Решение (ОВППС) 2016/475 на Съвета от 31 март 2016 година за изменение на Решение 2013/183/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Корейската народнодемократична република (ОВ L 85, 2016 г., стр. 34), на Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/659 на Комисията от 27 април 2016 година за изменение на Регламент (ЕО) № 329/2007 на Съвета относно ограничителни мерки срещу Народна демократична република Корея (ОВ L 114, 2016 г., стр. 9), на Решение (ОВППС) 2016/849 на Съвета от 27 май 2016 година относно ограничителни мерки срещу Корейската народнодемократична република и за отмяна на Решение 2013/183/ОВППС (ОВ L 141, 2016 г., стр. 79 и поправка в ОВ L 48, 2018 г., стр. 44) и на всеки свързан с него регламент за изпълнение на Съвета, в частта, в която тези актове се отнасят до жалбоподателите, а по дело T-264/16 — искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение 2016/475, на Регламент за изпълнение 2016/659, на Решение 2016/849 и на всеки свързан с него регламент за изпълнение на Съвета, в частта, в която тези актове се отнасят до жалбоподателя

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбите.

               2)

               По дело T-533/15 осъжда г-н Kim Il-Su и другите жалбоподатели, чиито имена са посочени в приложение, да заплатят съдебните разноски, с изключение на разноските, направени от Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия.

               3)

               По дело T-264/16 осъжда Korea National Insurance Corporation да заплати съдебните разноски.

               4)

               По дело T-533/15 Обединеното кралство понася направените от него съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 381, 16.11.2015 г.


title: Дело T-100/18: Жалба, подадена на 20 февруари 2018 г. — Wehrheim/ЕЦБ

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/40

         Жалба, подадена на 20 февруари 2018 г. — Wehrheim/ЕЦБ
   (Дело T-100/18)
   (2018/C 152/49)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Christine Wehrheim (Офенбах, Германия) (представител: N. De Montigny, avocat)

      Ответник: Европейска централна банка

      Искания на жалбоподателката

   Жалбоподателката иска от Общия съд:

               1.

               да отмени:

                           —

                           решението от 3 юли 2017 г., с което е отхвърлено (подаденото на 10 май 2017 г.) искане за обезщетение за вредата, претърпяна поради премахването на нейната [надбавка за експатриране],

                           —

                           ако е необходимо, решението от 21 декември 2017 г., с което е изрично отхвърлена нейната жалба (подадена на 3 септември 2017 г.) срещу първото решение;

               2.

               да осъди ответника да плати исканото от жалбоподателката обезщетение, изложено в нейните искания:

                           —

                           разликата между възнагражденията, в размер на 700,53 EUR месечно, считано от април 2017 г., докато тя работи в институцията по постоянния си договор,

                           —

                           допълнителните към вече приетите 1 079,10 EUR разходи за преместване, т.е. допълнително 1 000 EUR,

                           —

                           причинената психическа вреда, в размер на 2 000 EUR;

                           —

                           ведно със законната лихва, до пълно изплащане,

               3.

               да осъди ответника да плати всички разноски и разходи във връзка с производството.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателката излага само едно основание — обстоятелството, че администрацията ответник е извършила нарушение, тъй като не е изпълнила задължението си за полагане на грижа, за добра администрация и за подпомагане, и е създала очакване, което се оказва неосъществимо в случая на жалбоподателката и се изразява в отпускането на надбавка за експатриране, въпреки че тя изначално не отговаряла на съответните изисквания на Правилника за длъжностните лица. Вследствие от тази грешка възникнала вреда, пряко свързана с нарушението на институцията.


title: Дело T-142/18: Жалба, подадена на 28 февруари 2018 г. — Buffalo — Boots/Комисия

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/52

         Жалба, подадена на 28 февруари 2018 г. — Buffalo — Boots/Комисия
   (Дело T-142/18)
   (2018/C 152/61)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Buffalo — Boots GmbH (Хохяйм ам Майн, Германия) (представители: S. De Knop, A. Willems и C. Zimmermann, lawyers)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви жалбата за недопустима,

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията от 4 декември 2017 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам, произведени от някои производители износители в Китайската народна република и Виетнам, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (OВ L 319, 2017 г., стp. 30), и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания.

               1.

               Първото основание е изведено от обстоятелството, че тъй като не било налице валидно правно основание, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията (1) се нарушавал принципът на предоставената компетентност съгласно член 5, параграф 1 и член 5, параграф 2 ДЕС и, във всички случаи принципът на институционално равновесие по член 13, параграф 2 ДЕС.

               2.

               Второто основание е изведено от обстоятелството, че тъй като не били взети необходимите мерки, за да се съобрази решение С&J Clark International по съединени дела C–659/13 и C–34/14, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията се нарушавал член 266 ДФЕС.

               3.

               Третото основание е изведено от обстоятелството, че с налагането на антидъмпингови мита върху вноса на обувки, „извършен през периода на прилагане на Регламент (ЕО) № 1472/2006 на Съвета (2) и на Регламент за изпълнение (ЕС) № 1294/2009 на Съвета (3)“, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията сe нарушавал член 1, параграф 1 и член 10, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2016/1036 (4), и принципът на правна сигурност (недопускане на обратно действие).

               4.

               Четвъртото основание е изведено от обстоятелството, че с налагането на антидъмпингово мито, без да бъде извършена нова оценка на интереса на Съюза, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията се нарушавал член 21 от Регламент (ЕС) 2016/1036; във всички случаи било очевидно неправилно да се заключи, че налагането на антидъмпингово мито било в интерес на Съюза.

               5.

               Петото основание е изведено от обстоятелството, че тъй като представлявал акт, с чието приемане се надхвърляло необходимото за постигане на преследваната цел, с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията се нарушавал член 5, параграф 1 и член 5, параграф 4 ДЕС.

      (1)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2232 на Комисията от 4 декември 2017 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам, произведени от някои производители износители в Китайската народна република и Виетнам, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (ОВ L 319, 2017 г., стр. 30).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1472/2006 на Съвета от 5 октомври 2006 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателното събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам (ОВ L 275, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 50, стр. 3).

      (3)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 1294/2009 на Съвета от 22 декември 2009 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои обувки с горна част от естествена кожа с произход от Виетнам и с произход от Китайската народна република, приложимо и към вноса на някои обувки с горна част от естествена кожа, доставяни от Административен район със специален статут Макао, декларирани или не с произход от Административен район със специален статут Макао, след преразглеждане с оглед изтичане на срока на действие съгласно член 11, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 384/96 на Съвета (ОВ L 352, 2009 г., стр. 1).

      (4)  Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 176, 2016 г., стр. 21).


title: Дело C-32/18: Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 18 януари 2018 г. — Tiroler Gebietskrankenkasse/Michael Moser

text:
               30.4.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/4

         Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 18 януари 2018 г. — Tiroler Gebietskrankenkasse/Michael Moser
   (Дело C-32/18)
   (2018/C 152/05)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Oberster Gerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Tiroler Gebietskrankenkasse

      Ответник: Michael Moser

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли член 60, параграф 1, второ изречение от Регламент (ЕО) № 987/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година за установяване процедурата за прилагане на Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност (наричан по-нататък „Регламент № 883/2004“) (1) да се тълкува в смисъл, че държава членка с вторична компетентност (Австрия) следва да заплати на родител, който пребивава и осъществява дейност като заето лице в държавата членка с приоритетна компетентност (Германия) по смисъла на член 68, параграф 1, буква б), подточка i) от Регламент № 883/2004, диференцираща добавка като семейно обезщетение в размер на разликата между обезщетението за родител, което се заплаща в държавата с приоритетна компетентност, и свързаното с дохода обезщетение за отглеждане на дете на другата държава членка, ако и двамата родители пребивават заедно със своите деца в държавата членка с приоритетна компетентност и само другият родител упражнява дейност като пограничен работник в държавата членка с вторична компетентност?

         При утвърдителен отговор на първия въпрос:

               2)

               Изчислява ли се свързаното с дохода обезщетение за отглеждане на дете въз основа на действително реализирания доход в държавата по месторабота (Германия) или въз основа на дохода, който може да бъде получен хипотетично от упражняване на сравнима дейност като заето лице в държавата членка с вторична компетентност (Австрия)?

      (1)  ОВ L 284, 2009 г., стр. 1.