title: Дело C-472/15 P: Жалба, подадена на 4 септември 2015 г. от Servizi assicurativi del commercio estero SpA (SACE) и от Sace BT SpA срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 25 юни 2015 г. по дело T-305/13, SACE и Sace BT/Комисия

text:
               16.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 381/19

         Жалба, подадена на 4 септември 2015 г. от Servizi assicurativi del commercio estero SpA (SACE) и от Sace BT SpA срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 25 юни 2015 г. по дело T-305/13, SACE и Sace BT/Комисия
   (Дело C-472/15 P)
   (2015/C 381/23)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподатели: Servizi assicurativi del commercio estero SpA (SACE), Sace BT SpA (представители: M. Siragusa и G. Rizza, avvocati)

      Други страни в производството: Европейска комисия, Италианска република

      Искания на жалбоподателите

   SACE моли Съдът да уважи настоящата жалба и следователно да отмени решението на Общия съд, съдържащо се в диспозитива на обжалваното решение, и да уважи, като не е необходимо делото да се връща на Общия съд, исканията на жалбоподателите в първоинстанционното производство, а именно:

               —

               да се отмени изяло решение C (2013) 1501 окончателен на Европейската комисия от 20 март 2013 г. относно мерки SA.23425, приложени от Италия през 2004 г. и 2009 г. за SACE BT S.p.A.;

               —

               при условията на евентуалност, да се отмени частично това решение, доколкото се налага в съответствие с уваженото/ите основание/я, и

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски, включително съдебните разноски, направени в рамките на обезпечителното производство по дело T-305/13 R.

      Основания и основни доводи

         Първото основание се отнася до това дали приетите спорни мерки могат да се вменят на държавата: нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС, както е тълкуван от Съда в решение„Stardust Marine“(дело C-482/99); очевидно неправилно тълкуване на точка 177, буква б), подточка i) от мотивите на решението на Комисията; удостоверяване на факти, чиято материална неточност личи от документите по преписката и изопачаване на съдържанието на решението на Комисията; нелогичност на мотивите; ненадлежно допълване на мотивите на обжалваното решение на Комисията; неправилно прилагане на принципа, съгласно който законосъобразността на решение в областта на държавните помощи трябва да се преценява в светлината на информацията, с която е могла да разполага Комисията към момента на приемането му, предвид двете писма от италианското министерство на икономиката и финансите (наричано по-нататък
         „
         MEF
         “
         ) до SACE S.p.A., представени от италианското правителство като приложение към писменото му становище при встъпване

               —

               Обжалваното съдебно решение установява следния принцип: фактът, че със спорната сделка се преследват интереси на публично предприятие, които съвпадат с цел от общ интерес, не означава неминуемо, че посоченото предприятие е могло да приеме решението си без да вземе предвид изискванията на публичноправните органи. Според Общия съд няма пречка държавата да задължи едно публично предприятие да извърши сделка от търговско естество, която макар и хипотетично да съответства на критерия за частния инвеститор, действащ в условията на пазарна икономика (наричан по-нататък „критерият PIME“), във всички случаи продължава да бъде сделка, която може да се вмени на държавата. Следователно, за да изпълни изискването за вменяване, Комисията не е длъжна да докаже, че поведението на публичното предприятие би било различно ако то бе действало самостоятелно. Като разсъждава по този начин Съдът се отклонява от принципите, установени в решение „Stardust Marine“. От постановеното съдебно решение следва, че фактът, че дадено публично предприятие се контролира от държавата и е подчинено на специален организационен режим е достатъчен сам по себе си, за да се заключи, че публичноправните органи по дефиниция винаги и във всички случаи участват в приемането на решенията за намеса в полза на дъщерните дружества на такова публично предприятие. В случай като настоящия вменяването на спорните мерки на държавата може да бъде изключено само ако се докаже, че управителният съвет на дружеството майка е приел такова решение, което не позволява да се преследват същевременно и общи интереси. В случая това решение е могло да бъде само решението за ликвидация на SACE BT, срещу което впрочем по дефиниция Комисията не би имала възражения. Когато обаче приетата от публичното предприятие мярка теоретично може да съответства и на цел от общ интерес или да бъде приета като се отчете този интерес, трябва да се предположи, че управителният съвет е действал по този начин, тъй като не е имал право да вземе такова решение без да отчете изискванията на публичноправните органи и не е допустимо, нито възможно да представи доказателство за обратното.

               —

               Общите критерии за вменяване, използвани от Комисията и одобрени от Общия съд, не държат сметка за степента на самостоятелност, в която управителният съвет на SACE S.p.A. е управлявал и продължава да управлява предприятието, и то не само ако тези критерии се преценяват независимо един от друг, но и ако се преценяват общо. Тези критерии не позволяват да се докаже нищо освен обстоятелството, че през 2009 г. италианската държава е контролирала SACE S.p.A., тъй като е била едноличен собственик на акциите. Решение „Stardust Marine“ обаче изисква критериите, които се използват, за да се докаже участието на държавата, да бъдат тясно свързани с разглежданите мерки като се има предвид техния обхват, съдържание и включените в тях условия. В обжалваното съдебно решение се признава изрично, че използваните в решението на Комисията критерии за вменяване — всички (освен един) свързани с дейността на SACE в застраховането на непазарни рискове, сектор, в който SACE ВТ не присъства — се отнасят по-скоро до цялостния контекст, в който SACE S.p.A. осъществява дейността си, а не до обстоятелствата по конкретния случай и контекста, в който са били приети спорните мерки. Въпреки това признание Общият съд е пропуснал да посочи, че по естеството си такива критерии са неподходящи да обосноват пряко презумпцията за конкретното участие на държавата в приемането на въпросните мерки. Като разсъждава по този начин Общият съд измества центъра на анализа на вменяването на спорните мерки на държавата към съвкупността от отношения между държавата и предприятията, които отговарят на организационния модел на публични предприятия — които в италианския правен ред законът изрично квалифицирани като акционерни дружества — което прави ирелевантни специфичната цел, специфичното естество и специфичното съдържание на въпросните мерки, както и конкретните мотиви за приемането им. В действителност използваните от Комисията критерии показват, че е малко вероятно държавата да е участвала в приемането на спорните мерки.

               —

               От друга страна, като е анализирал изискването за вменяване, Общият съд е пренебрегнал безспорния факт, че по закон MEF не управлява и не координира дейността на дружествата с публично участие, както изтъква SACE в жалбата, позовавайки се на релевантните норми. Освен това Общият съд е приложил неправилно принципа, съгласно който законосъобразността на решение в областта на държавните помощи трябва да се преценява в светлината на информацията, с която е могла да разполага Комисията към момента на приемането му, предвид двете писма от MEF до SACE S.p.A., представени от италианското правителство като приложение към писменото му становище при встъпване. Всъщност посочените писма само потвърждават принципа на самостоятелност на управлението, който характеризира отношенията между MEF и SACE S.p.A. и с който Комисията е добре запозната, най-малко поради това, че италианското правителство многократно е обяснявало този принцип на Комисията в хода на официалната процедура по разследване по член 108, параграф 2 ДФЕС. Следователно двата документа са били посочени само като потвърждение на това, което вече е било изтъкнато, и не променят съществено основните елементи на разглежданите мерки.

         Второто основание се отнася до липсата на предимство, за което се твърди, че е предоставено на SACE BT с втората спорна мярка: нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС и неправилно прилагане на критерия за PIME; установяване на факти, чиято материална неточност личи от документите по преписката; изопачаване на довода, че SACE S.p.A. се е ползвало де факто от мълчаливо увеличение с 5/12 на размера на получената комисионна в сравнение с комисионната, платена от SACE BT на частните презастрахователи; неправилно квалифициране на посочения довод като недопустимо „ново основание“

               —

               Общият съд, показвайки, също както и Комисията, очевидно ограничени познания и разбиране на динамиката на застрахователния сектор и по-специално на презастраховането за загуби над установения в застрахователния договор праг (Excess of Loss (XoL), е допуснал явни и груби грешки, като е установил факти, чиято материална неточност личи от документите по преписката. Рискът, който поема презастрахователят на загуби над установения в застрахователния договор праг, не се увеличава, когато участието на презастрахователя в покритието е много голямо, тъй като за по-голямо участие в презастрахователния договор XoL се получава пропорционално по-висока комисионна. Освен това презастрахователят не поема по-голям риск, когато цедентът изпитва финансови затруднения, тъй като при презастрахователния договор XoL рискът от основна загуба за презастрахователя не е свързан със затрудненията на цедиращото дружество, а с риска от неплатежоспособност на купувачите на застрахованите лица. Следва да се добави, че рискът от прекратяване на плащанията от страна на цедента SACE BT, включително в случай на финансови затруднения, въобще не съществува, тъй като комисионата за сключване на презастрахователния договор се плаща на дружеството майка еднократно и предварително, като ако това плащане не бъде направено просто няма да е налице презастрахователно покритие. Разглежданият презастрахователен договор XoL не се отнася само до 25 % от презастрахованите от SACE BT рискове и следователно е неправилно да се счита, че за остатъка от презастрахователното покритие може да се сключи втори договор с SACE S.p.A, който предвижда допълнителна комисионна, както се приема в съдебното решение. Накрая, Общият съд напълно изопачава довода, че — тъй като SACE S.p.A. е станало страна по договора и следователно носи презастрахователния риск едва от 5 юни 2009 г., въпреки че е получило като възнаграждение изчислена на годишна база комисионна — посоченото дружество се е ползвало де факто от мълчаливо увеличение с 5/12 на размера на получената комисионна в сравнение с комисионната, платена от SACE BT на частните презастрахователи за вече изтеклия период на носене на застрахователния риск, без да е настъпило застрахователното събитие. При положение, че тези обстоятелства личат от обжалваното решение на Комисията, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че те не са били доведени до знанието на Комисията по време на административното производство. Тъй като SACE се е ограничило до това да формулира — в рамките на второто правно основание за обжалване и като допълнение към него — допълнителен доказателствен довод за това, че същественото изискване за предоставяне на предимство не е изпълнено, Общият съд неправилно е квалифицирал въпросния довод като недопустимо ново основание.

         Третото основание се отнася до липсата на предимство, за което се твърди, че е предоставено на SACE BT с третата и четвъртата спорна мярка: нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС и неправилно прилагане на критерия за PIME; ненадлежно допълване на мотивите на обжалваното решение на Комисията

               —

               Управителният съвет на SACE S.p.A. е действал по начин, напълно аналогичен на този, по който са действали останалите частни оператори, които предвид високото равнище на несигурност и неотложност, което съществува на пазара през 2009 г., са направили аналогични капиталови инжекции в дъщерните си дружества, въпреки липсата на каквито и да било прогнози относно бъдещите парични потоци, които биха подкрепили от счетоводна гледна точка очакванията, че тези дружества ще имат адекватна рентабилност поне в дългосрочен план. Тази обективна констатация, до която може да се достигне след обикновено наблюдение на динамиката на пазара към определен момент, е трябвало да вземе превес над всяко теоретично или спекулативно съображение при прилагането от Комисията на критерия за PIME. Освен това в решението на Комисията не се посочва нито един конкретен случай на частно дружество, действащо при нормални пазарни условия, което, изправено пред сериозни затруднения, предизвикани от кризата, би било поставено в ликвидация от акционерите си вместо да бъде рекапитализирано. Не става ясно и във всички случаи Общият съд не е обяснил защо SACE е трябвало да прецени предварително бъдещата рентабилност на SACE BT и да представи на Комисията адекватни предварителни елементи за преценка, когато пазарните данни показва, че частните инвеститори не са го направили. Накрая, предвид това че в хода на официалната процедура по разследване Комисията е счела, че не е необходимо да преценява доводите на SACE относно прилагането на емпиричния критерий в контекста на теста за PIME с цялото дължимото внимание, Общият съд е допуснал грешка като е приел, че тя е могла легитимно да отхвърли тези доводи, с оглед на абстрактната възможност сделките относно капитала, сключени от частните оператори, на свой ред да се счетат за несъответстващи на критерия за PIME, тъй като съдържат елементи на помощ.


title: Дело T-131/12: Жалба, подадена на 23 март 2012 г. — Spa Monopole/СХВП — Orly International (SPARITUAL)

text:
               9.6.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 165/24

         Жалба, подадена на 23 март 2012 г. — Spa Monopole/СХВП — Orly International (SPARITUAL)
   (Дело T-131/12)
   2012/C 165/41
   Език на жалбата: френски

      Страни

      Жалбоподател: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Белгия) (представители: L. De Brouwer, E. Cornu и É. De Gryse, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Orly International, Inc. (Van Nuys, Съединени щати)

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 9 януари 2012 г. по преписка R 2396/2010-1;

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „SPARITUAL“ за стоки от клас 3 — заявка за марка на Общността № 3631884

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: жалбоподателят

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: словни марки „SPA“ и „Les Thermes de Spa“, регистрирани в Бенелюкс за стоки и услуги от класове 3, 32 и 42

      Решение на отдела по споровете: отхвърля заявката за регистрация на марка на Общността.

      Решение на апелативния състав: отменя обжалваното решение и отхвърля възражението.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009 при преценката на репутацията на словната марка „SPA“ в рамките на клас 32 и нарушение на член 8, параграф 5 от посочения Регламент № 207/2009 при преценката на опасността от неоснователно извличане на полза от репутацията на марката „SPA“.


title: Дело T-483/10: Жалба, подадена на 8 октомври 2010 г. — The Pukka Luggage Company/СХВП — Jesus Miguel Azpiroz Arruti (PUKKA)

text:
               4.12.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/50

         Жалба, подадена на 8 октомври 2010 г. — The Pukka Luggage Company/СХВП — Jesus Miguel Azpiroz Arruti (PUKKA)
   (Дело T-483/10)
   ()
   2010/C 328/78
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: The Pukka Luggage Company Ltd (Лондон, Обединеното кралство) (представители: K. E. Gilbert и M. H. Blair, Solicitors)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Jesús Miguel Azpiroz Arruti (San Sebastián, Испания)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 29 юли 2010 г. по преписка R 1175/2008-4,

               —

               при условията на евентуалност, да се отмени обжалваното решение в частта, с която се уважава възражението по отношение на „багаж“,

               —

               или, при условията на евентуалност, да се отмени обжалваното решение в частта, с която се уважава възражението по отношение на „твърди куфари и твърди куфари на колелца“,

               —

               да се осъдят ответникът и другата страна в производството пред апелативния състав да понесат направените от тях съдебни разноски, както и да заплатят разноските на жалбоподателя.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „PUKKA“ за стоки от клас 18 — Заявка за марка на Общността № 4061545

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване: испанска фигуративна марка „PUKAS“, регистрирана под № 1570450 за стоки от клас 18; фигуративна марка на Общността „PUKAS“, регистрирана под № 19802 за стоки и услуги от класове 25, 28 и 39

      Решение на отдела по споровете: уважава частично възражението.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: жалбоподателят смята, че обжалваното решение нарушава член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав е допуснал грешка при преценката на сходството на стоките и при преценката на сходството на оспорваната марка с по-ранната марка.


title: Дело T-233/08: Жалба, подадена на 16 юни 2008 г. — MPDV Mikrolab/СХВП (ROI ANALYZER)

text:
               30.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/49

         Жалба, подадена на 16 юни 2008 г. — MPDV Mikrolab/СХВП (ROI ANALYZER)
   (Дело T-233/08)
   (2008/C 223/86)
   Език на производството: немски
   Страни

      Жалбоподател: MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor (Mosbach, Германия) (представител: W. Göpfert, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на четвърти апелативен състав от 15 април 2008 г. по преписка R 1525/2006-4,

               —

               да се осъди ответникът да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: Словна марка „ROI ANALYZER“ за стоки и услуги от класове 9, 35 и 42 (заявка № 4 866 042).

      Решение на проверителя: Частичен отказ за регистрация.

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 40/94 (1), тъй като на заявената марка не липсва отличителен характер и по отношение на нея не съществува необходимост от запазване на възможността за свободно ползване.

      (1)  Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 г. относно марката на Общността (ОВ L 11, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).


title: Дело F-129/15: Определение на Съда на публичната служба от 17 декември 2015 г. — Morin/Комисия

text:
               8.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 48/102

         Определение на Съда на публичната служба от 17 декември 2015 г. — Morin/Комисия
   (Дело F-129/15) (1)

   (2016/C 048/121)
   Език на производството: френски
   Председателят на трети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 414, 14.12.2015 г., стр. 44.


title: Дело C-504/12: Преюдициално запитване, отправено от Verwaltungsgericht Berlin (Германия) на 8 ноември 2012 г. — Uwe Schönefeld/Land Berlin

text:
               26.1.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 26/29

         Преюдициално запитване, отправено от Verwaltungsgericht Berlin (Германия) на 8 ноември 2012 г. — Uwe Schönefeld/Land Berlin
   (Дело C-504/12)
   2013/C 26/56
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Verwaltungsgericht Berlin

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Uwe Schönefeld

      Ответник: Land Berlin

      Преюдициални въпроси

               1.

               Следва ли първичното и/или вторичното право на Европейския съюз, а в конкретния случай по-специално Директива 2000/78/ЕО (1), да се тълкува в смисъл, че установява всеобхватна забрана за допускане на необоснованата дискриминация, основана на възраст, която забрана се прилага и по отношение на нормите на националното право относно заплатите на служителите във федералните провинции?

               2.

               При положителен отговор на първия въпрос, в резултат на тълкуването на това първично и/или вторично право на Европейския съюз стига ли се до извода, че е налице пряка или непряка дискриминация, ако съгласно определена национална уредба размерът на основната заплата на даден държавен служител се повишава в съответствие с неговата възраст при учредяване на служебното му правоотношение, а впоследствие — преимуществено в зависимост от продължителността на служебното му правоотношение?

               3.

               При положителен отговор и на втория въпрос, тълкуването на това първично и/или вторично право на Европейския съюз допуска ли подобна национална уредба да бъде оправдавана с преследваната от законодателя цел да възнаграждава придобития професионален опит?

               4.

               При положителен отговор на предходните въпроси, от тълкуването на първичното и/или вторичното право на Европейския съюз следва ли, че ако със закон, уреждащ прехода към нов режим за определяне на заплатите на държавните служители, на заварените държавни служители се определя степен на заплатата по нововъведената система, като се взема единствено предвид размерът на основна заплата, която те са получавали съгласно старата (дискриминационна) уредба на конкретна, посочена в новия закон релевантна дата на прехода, като съгласно този закон релевантна за повишението на заплатите на тези държавни служители в последващи степени е единствено продължителността на придобития след влизането в сила на новия закон опит, без да се отчита абсолютната продължителност на целия, придобит от тях опит, по този начин на практика се запазва в непроменен вид допусканата със старата уредба дискриминация, основана на възраст — и това състояние продължава до евентуалното достигане на възможно най-високата по степен заплата?

               5.

               При положителен отговор и на четвъртия въпрос, тълкуването на първичното и/или вторичното право на Европейския съюз допуска ли това неограничено продължаващо неравно третиране да бъде оправдано с преследваната от законодателя цел, според която със закона, уреждащ прехода към новата система за определяне на заплатите на държавните служители не следва да се защитават (единствено) придобитите права към настъпването на посочената в закона релевантна за прехода дата, а (също) и възникналите въз основа на стария режим прогнозни очаквания за доходите, които държавният служител ще получи в рамките на цялата продължителност на неговия професионален живот, като му бъде изплащана заплатата за съответната длъжностна категория?
               Допустимо ли е продължаващата дискриминация на заварените държавни служители да бъде оправдана с аргумента, че алтернативните разрешения на установените с новия режим правила (индивидуално определяне на съответната степен на заплата в зависимост от продължителността на придобития опит също и за всеки от заварените държавни служители) са свързани с по-голяма административна тежест?

               6.

               В случай че се отхвърли посочената във въпрос 5 възможност да се оправдае допускането на дискриминация, ако националният законодател не е успял да въведе в националното право норми също и относно заплатите на заварените държавни служители, с които не се допуска дискриминация, тълкуването на първичното и/или вторично право на Европейския съюз позволява ли в полза на заварените държавни служители да възникне и друга правна последица, освен да им бъде изплатена с обратна сила, и да се продължи да им се изплаща за в бъдеще, възможно най-високата по степен заплата за съответната длъжностна категория?
               В това отношение единствено въз основата на първичното и/или вторичното право на Европейския съюз, а в конкретния случай по-специално Директива 2000/78/ЕО, ли възниква правната последица от забраната за допускане на дискриминация, или претенцията на държавния служител възниква единствено с оглед на неправилното транспониране на разпоредбите на правото на Европейския съюз в съответствие с установеното в правото на Съюза право на иск за отговорност на държавите членки?В това отношение единствено въз основата на първичното и/или вторичното право на Европейския съюз, а в конкретния случай по-специално Директива 2000/78/ЕО, ли възниква правната последица от забраната за допускане на дискриминация, или претенцията на държавния служител възниква единствено с оглед на неправилното транспониране на разпоредбите на правото на Европейския съюз в съответствие с установеното в правото на Съюза право на иск за отговорност на държавите членки?

      (1)  Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7).


title: Дело C-522/07: Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Düsseldorf на 22 ноември 2007 г. — Dinter GmbH/Hauptzollamt Düsseldorf

text:
               9.2.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 37/10

         Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Düsseldorf на 22 ноември 2007 г. — Dinter GmbH/Hauptzollamt Düsseldorf
   (Дело C-522/07)
   (2008/C 37/13)
   Език на производството: немски
   Препращаща юрисдикция
   Finanzgericht Düsseldorf
   Страни в главното производство

      Ищец: Dinter GmbH

      Ответник: Hauptzollamt Düsseldorf
   Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли да се тълкува допълнителната забележка 5 б) към раздел 20 от Комбинираната номенклатура (1) в смисъл, че с понятието плодови сокове с прибавена захар се има предвид също така плодови сокове, в които в действителност не е прибавена захар, но чието съдържание на прибавена захар е изчислено според допълнителна забележка 5 а) към раздел 20 от Комбинираната номенклатура?

               2)

               Трябва ли да се тълкува допълнителната забележка 5 б) към раздел 20 от Комбинираната номенклатура в смисъл, че посочените в нея „натурални плодови сокове“ са единствено по-добре разяснени чрез формулировката „получени от плодове или чрез разреждане на концентрирани плодови сокове“, но в действителност тя се прилага спрямо всички плодови сокове (неферментирали и без прибавена захар) към съответното им съдържание при представянето им на митническите органи?

               3)

               При положителен отговор на посочените по-горе въпроси валидна ли е допълнителната забележка 5 б) към раздел 20 от Комбинираната номенклатура?

      (1)  Регламент (ЕО) № 1810/2004 на Комисията от 7 септември 2004 година за изменение на Приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (ОВ L 327, стр. 1).


title: Дело T-102/11: Жалба, подадена на 22 февруари 2011 г. — American Express Marketing & Development/СХВП (IP ZONE)

text:
               30.4.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 130/15

         Жалба, подадена на 22 февруари 2011 г. — American Express Marketing & Development/СХВП (IP ZONE)
   (Дело T-102/11)
   2011/C 130/27
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: American Express Marketing & Development Corp. (Ню Йорк, Съединени американски щати) (представители: V. Spitz, A. Gaul, T. Golda и S. Kirschstein-Freund, lawyers)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

               —

               Отмяна на решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 1 декември 2010г. по преписка R 1125/2010-2;

               —

               При условията на евентуалност, да измени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 1 декември 2010 г. по преписка R 1125/2010-2 и да обяви жалбата за обоснована;

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски в производството по обжалване и производството пред Съда.

      Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: Словната марка “IP ZONE” за услуги от клас 42

      Решение на проверителя: Отхвърля заявката за марка на Общността

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав приема, че марката няма отличителен характер и е описателна що се отнася до разглежданите услуги.


title: Дело C-383/15 P: Определение на Съда (втори състав) от 20 януари 2016 г. — Skype Ultd/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Sky plc, по-рано British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd (Обжалване — Марка на Общността — Липса на основание за произнасяне)

text:
               18.4.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 136/5

         Определение на Съда (втори състав) от 20 януари 2016 г. — Skype Ultd/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Sky plc, по-рано British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd
   (Дело C-383/15 P) (1)

   ((Обжалване - Марка на Общността - Липса на основание за произнасяне))
   (2016/C 136/07)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Skype Ultd (представители: A. Carboni, M. Browne, solicitors)

      Ответници: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: P. Bullock), Sky plc, по-рано British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd (представители: D. Rose и J. Curry, solicitors)

      Диспозитив

               1)

               Липсва основание за произнасяне по жалбата.

               2)

               Осъжда Skype Ultd да плати разноските в настоящото производство.

      (1)  ОВ C 354, 26.10.2015 г.


title: Дело T-710/16: Определение на Общия съд от 21 март 2017 г. — La Patrouille/EUIPO — Alpha Industries (AEROBATIX)

text:
               6.6.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 178/34

         Определение на Общия съд от 21 март 2017 г. — La Patrouille/EUIPO — Alpha Industries (AEROBATIX)
   (Дело T-710/16) (1)

   (2017/C 178/53)
   Език на производството: френски
   Председателят на девети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 462, 12.12.2016 г.


title: Дело C-470/10: Определение на председателя на Съда от 17 февруари 2011 г. — Европейска комисия/Португалска република

text:
               11.6.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 173/9

         Определение на председателя на Съда от 17 февруари 2011 г. — Европейска комисия/Португалска република
   (Дело C-470/10) (1)

   2011/C 173/21
   Език на производството: португалски
   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 328, 4.12.2010 г.


title: Дело T-199/11 P: Жалба, подадена на 30 март 2011 г. от Guido Strack срещу решението, постановено на 20 януари 2011 г. от Съда на публичната служба по дело F-132/07, Strack/Комисия

text:
               6.8.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 232/30

         Жалба, подадена на 30 март 2011 г. от Guido Strack срещу решението, постановено на 20 януари 2011 г. от Съда на публичната служба по дело F-132/07, Strack/Комисия
   (Дело T-199/11 P)
   2011/C 232/54
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Guido Strack (Кьолн, Германия) (представител: H. Tettenborn)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени изцяло Решение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 20 януари 2011 г. по дело F-132/07 и да постанови решение по делото, като уважи направените в първоинстанционното производство искания на жалбоподателя,

               —

               да отмени Определение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 17 септември 2009 г. по дело F-132/07 в частта, в която се отхвърля искането на жалбоподателя за постановяване на решение в отсъствието на ответника,

               —

               да отмени решенията на Съда на публичната служба на Европейския съюз, с които разпределеното първоначално на първи състав дело F-132/07 впоследствие е разпределено на втори състав,

               —

               да отмени решението на Комисията от 23 юли 2007 г. и последващите мълчаливи откази от 9 август 2007 г. и 11 септември 2007 г., както и решението от 9 ноември 2007 г. в частта им, в която се отхвърлят исканията на жалбоподателя от 9 април 2007 г., 11 май 2007 г. и 11 октомври 2007 г. за разрешение за публикуване на документи (по всички правни основания, включително по членове 17, 17a, 19 и 24 от Правилника за длъжностните лица и евентуалните релевантни разпоредби в областта на авторското право и защитата на данните) и за подаване на съобщение за престъпление, извършено от (бивши) комисари и длъжностни лица на Комисията,

               —

               да осъди Комисията да заплати на жалбоподателя обезщетение в размер на най-малко 10 000 EUR за неимуществените вреди, претърпени поради обжалваните решения,

               —

               да осъди Комисията да заплати всички съдебни разноски,

               —

               в съответствие с постоянната практика на Европейския съд по правата на човека да присъди на жалбоподателя обезщетение за прекомерна продължителност на производството в размер по преценка на Общия съд, но не по-малко от 2 000 EUR.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага 20 правни основания в подкрепа на жалбата си.

               —

               С тях той в частност твърди следното: липса на компетентност на съдебния състав, постановил обжалваните решения, неправилен отказ да се постанови решение в отсъствието на ответника, неправомерно продължаване на сроковете в полза на Комисията, неправилен отказ да се съедини делото с други дела между същите страни, изопачаване на фактите в доклада от съдебното заседание и в обжалваното съдебно решение, пристрастност на съдията докладчик, нарушение на правилата за езиковия режим на Съда на публичната служба, дискриминиране на жалбоподателя въз основа на езика и отказ да се осигури превод на документи по делото.

               —

               Освен това жалбоподателят твърди, че Съдът на публичната служба е допуснал грешки при прилагане на правото и не е мотивирал решението си в достатъчна степен. Според него такива грешки са допуснати например при тълкуването и прилагането на членове 11, 17, 17a, 19, 25, 90 и сл. от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз, на членове 6, 10 и 13 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи и на членове 11, 41, 47 и 52 от Хартата на основните права на Европейския съюз.


               28.5.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 163/9

         Дело, заведено на 13 януари 2014 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Исландия
   (Дело E-4/14)
   (2014/C 163/08)
   На 13 януари 2014 г. пред Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Исландия от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Gjermund Mathisen и Auður Ýr Steinarsdóttir в качеството им на представители на Надзорния орган на ЕАСТ, с адрес: Rue Belliard 35, 1040 Brussels, Belgium.
   Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ:

               1.

               Да постанови, че като не е приела в предвидения срок или не е уведомила Надзорния орган незабавно за мерките, необходими за прилагането на акта, посочен в точка 4 от глава XXIX от приложение II към Споразумението за създаване на Европейското икономическо пространство (Директива 2007/23/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 май 2007 г. относно пускането на пазара на пиротехнически изделия), адаптиран към Споразумението за ЕИП посредством Протокол 1 към него, Исландия не е изпълнила задълженията си по член 21 от посочения акт и по член 7 от Споразумението за ЕИП.

               2.

               Да нареди на Исландия да заплати съдебните разноски.

      Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа на иска:

               —

               Искът се отнася до неспазването от страна на Исландия в срок до 26 август 2013 г. на мотивираното становище, издадено от Надзорния орган на ЕАСТ на 26 юни 2013 г., отнасящо се до невъвеждането в нейния национален правен ред на Директива 2007/23/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 май 2007 г. относно пускането на пазара на пиротехнически изделия (наричана по-долу „актът“), посочена в точка 4 от глава XXIX от приложение II към Споразумението за създаване на Европейското икономическо пространство и адаптирана към Споразумението с Протокол 1 към него.

               —

               Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че като не е приела или не е уведомила Надзорния орган в предвидения срок за мерките, необходими за прилагането на директивата, Исландия не е изпълнила задълженията си по член 21 от акта и по член 7 от Споразумението за ЕИП.


title: Дело C-604/14 P: Определение на Съда (четвърти състав) от 21 януари 2016 г. — Alcoa Trasformazioni Srl/Европейска комисия, Италианска република (Обжалване — Член 181 от Процедурния правилник на Съда — Държавни помощи — Помощ, предоставена от Италианската република на Alcoa Trasformazioni Srl — Възстановяване от Изравнителния фонд на част от разходите за електричество, начислени на това дружество от неговия доставчик — Несъвместимост с общия пазар — Предимство — Задължение на Европейската комисия за извършване на икономически анализ)

text:
               18.4.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 136/2

         Определение на Съда (четвърти състав) от 21 януари 2016 г. — Alcoa Trasformazioni Srl/Европейска комисия, Италианска република
   (Дело C-604/14 P) (1)

   ((Обжалване - Член 181 от Процедурния правилник на Съда - Държавни помощи - Помощ, предоставена от Италианската република на Alcoa Trasformazioni Srl - Възстановяване от Изравнителния фонд на част от разходите за електричество, начислени на това дружество от неговия доставчик - Несъвместимост с общия пазар - Предимство - Задължение на Европейската комисия за извършване на икономически анализ))
   (2016/C 136/02)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Alcoa Trasformazioni Srl (представители: O. W. Brouwer, advocaat, T. Salonico и M. Siragusa, avvocati)

      Други страни в производството: Европейска комисия, (представители: V. Di Bucci и É. Gippini Fournier), Италианска република

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Alcoa Trasformazioni Srl да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 89, 16.3.2015 г.


title: Дело C-89/13: Преюдициално запитване, отправено от Tribunale di Napoli (Италия) на 22 февруари 2013 г. — Luigi D’Aniello и др./Poste Italiane SpA

text:
               1.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 156/18

         Преюдициално запитване, отправено от Tribunale di Napoli (Италия) на 22 февруари 2013 г. — Luigi D’Aniello и др./Poste Italiane SpA
   (Дело C-89/13)
   2013/C 156/29
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale di Napoli

      Страни в главното производство

      Ищец: Luigi D’Aniello и др.

      Ответник: Poste Italiane SpA

      Преюдициални въпроси

               1.

               Допуска ли принципът на равностойност национална правна уредба, която — в приложение на Директива 1999/70/ЕО (1) — предвижда в случаите на незаконосъобразно спиране на изпълнението на трудов договор, засегнат от нищожна клауза за срок, различни и значително по-ниски по размер икономически последици в сравнение със случаите на незаконосъобразно спиране на действието на договор по общото гражданско право, съдържащ нищожна клауза за срок?

               2.

               Съответства ли на правото на Съюза — в рамките на неговото прилагане — обстоятелството, че ефективността на санкция предоставя предимство на работодателя нарушител за сметка на претърпелия вреди поради нарушението работник, така че продължителността на производството, макар и необходима, води до пряка вреда за работника в полза на работодателя и факта, че ефикасността на възстановяването на предишното положение намалява пропорционално на увеличаването на продължителността на производството като се стига до почти пълна липса на полза от посоченото възстановяване?

               3.

               В рамките на прилагането на правото на Съюза по смисъла на член 51 от Хартата от Ница, съответства ли на член 47 от Хартата и на член 6 от ЕНПЧ факта, че продължителността на производството, макар и необходима, причинява пряка вреда на работника и предоставя предимство на работодателя, както и факта, че ефикасността на възстановяването на предишното положение намалява пропорционално на увеличаването на продължителността на производството като се стига до почти пълна липса на полза от посоченото възстановяване?

               4.

               С оглед на уточненията, дадени в член 3, параграф 1, буква в) от Директива 2000/78/ЕО (2) и в член 14, параграф 1, буква в) от Директива 2006/54/ЕО (3) включва ли понятието за условията за наемане на работа, изведено в клауза 4 от Директива 1999/70/ЕО, и последиците от незаконосъобразно прекратяване на трудовото правоотношение?

               5.

               При утвърдителен отговор на предходния въпрос могат ли различните последици, които вътрешното право предвижда при незаконосъобразно прекратяване на трудово правоотношение за неопределено време и на срочното трудово правоотношение, да бъдат обосновани по смисъла на клауза 4?

               6.

               Действащите общи принципи на правото на Съюза относно правната сигурност, защитата на оправданите правни очаквания, равенството на страните в процеса, ефективната съдебна защита, правото на независим съд, и по-общо правото на справедлив процес, гарантирани от член 6, параграф 2 от Договора за ЕС (изменен с член 1, параграф 8 от Лисабонския договор и посочен в член 46 от Договора за ЕС) във връзка с член 6 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи и с член 46, член 47 и член 52, параграф 3 от Хартата на основните права на Европейския съюз, прокламирана в Ница на 7 декември 2000 г., и възпроизведени в Договора от Лисабон, трябва ли да се тълкуват в смисъл, че не допускат приемането от страна на италианската държава, след значителен период от време, на нормативна разпоредба (като член 32, параграф 7 от Закон № 183/10, както е тълкувана от член 1, параграф 13 от Закон № 92/12), която засяга последиците от текущите производства и води до пряка вреда за работника в полза на работодателя, а ефикасността на възстановяването на предишното положение намалява пропорционално на увеличаването на продължителността на производството като се стига до почти пълна липса на полза от посоченото възстановяване?

               7.

               В случай че Съдът не приеме изложените принципи за основни принципи на правото на Европейския съюз за целите на общото им хоризонтално прилагане, от което произтича единствено противоречие на разпоредба като член 32, параграфи 5—7 от Закон № 183/10 (както е тълкувана от член 1, параграф 13 от Закон № 92/2012) на предвидените в Директива 1999/70/ЕО задължения и на Хартата от Ница, дали дружество като ответното трябва да се приеме за държавен орган за целите на прякото вертикално прилагане на правото на Съюза и по-конкретно на клауза 4 от Директива 1999/70/ЕО и на Хартата от Ница?

               8.

               В случай че Съдът на ЕС даде утвърдителен отговор на въпроси l, 2, 3 или 4 позволява ли принципът на лоялно сътрудничество, в качеството му на основополагащ принцип на Европейския съюз, да не се приложи тълкувателна разпоредба като тази по член 1, параграф 13 от Закон № 92/12, която прави невъзможно спазването на принципите, произтичащи от отговорите на въпроси l—4?

      (1)  Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 175, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129).

      (2)  Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 г., за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7).

      (3)  Директива 2006/54/ЕО на Парламента и на Съвета от 5 юли 2006 г., за прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите (преработена) (ОВ L 204, стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 262).


title: Дело T-562/12: Жалба, подадена на 24 декември 2012 г. — Dalli/Комисия

text:
               16.2.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 46/24

         Жалба, подадена на 24 декември 2012 г. — Dalli/Комисия
   (Дело T-562/12)
   2013/C 46/43
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: John Dalli (St. Julians, Малта) (представители: L. Levi, A. Alamanou и S. Rodrigues)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени устното решение от 16 октомври 2012 г. за незабавно прекратяване на изпълнението на заеманата от него длъжност, постановено от председателя на Европейската комисия,

               —

               да осъди ответника да заплати обезщетение за имуществени и неимуществени вреди и

               —

               да осъди ответника да заплати всички разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага пет правни основания.

               1.

               С първото правно основание се твърди нарушение на член 245 и на член 247 ДФЕС, тъй като обжалваното решение е прието от некомпетентен орган.

               2.

               С второто правно основание при условията на евентуалност се твърди нарушение на член 17, параграф 6 ДЕС и на общия принцип на правна сигурност, тъй като не може да се счита, че обжалваното решение е било последвано от действително волеизявление за оставка на жалбоподателя.

               3.

               С третото правно основание се твърдят явни грешки и нарушения на процесуалните правила, тъй като обжалваното решение не почива на основателни съображения и констатациите на ОЛАФ, на които се базира същото, са направени в резултат на незаконосъобразно производство.

               4.

               С четвъртото правно основание се твърди нарушение на правото на защита, тъй като жалбоподателят не е могъл да се запознае и прецени фактите, на които се основават твърденията срещу него.

               5.

               С петото правно основание се твърди нарушение на принципа на пропорционалност, тъй като жалбоподателят не се е запознал със законно преследваните с обжалваното решение цели и дали е била разглежданата възможността за налагане на друга мярка с по-слабо изразен наказателен характер.


title: Дело F-5/14: Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 18 юни 2015 г. — CX/Комисия (Публична служба — Длъжностни лица — Дисциплинарно наказание — Освобождаване от длъжност — Липса на изслушване на съответното длъжностно лице от органа по назначаването — Незачитане на правото на изслушване)

text:
               27.7.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 245/47

         Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 18 юни 2015 г. — CX/Комисия
   (Дело F-5/14) (1)

   ((Публична служба - Длъжностни лица - Дисциплинарно наказание - Освобождаване от длъжност - Липса на изслушване на съответното длъжностно лице от органа по назначаването - Незачитане на правото на изслушване))
   (2015/C 245/58)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: CX (представител: É. Boigelot, avocat)

      Ответник: Европейска комисия (представители: J. Currall и C. Ehrbar)

      Предмет

   Искане за отмяна на решението на Комисията за освобождаване на жалбоподателя от длъжност на основание член 9, параграф 1, буква з) от приложение IX към Правилника за длъжностните лица, без да се намалява размерът на пенсията му, в резултат на вътрешно разследване, започнало след разследване на OLAF, образувано срещу предприятие, и искане за вреди и загуби за неимуществените и имуществените вреди, които се твърди, че са претърпени

      Диспозитив

               1)

               Отменя решението от 16 октомври 2013 г., с което Европейската комисия налага на CX наказанието освобождаване от длъжност без намаляване на пенсията му pro tempore.

               2)

               Отхвърля жалбата в останалата част.

               3)

               Европейската комисия понася собствените си разноски и е осъдена да заплати направените от CX разноски, включително тези за обезпечителното производство по дело F 5/14 R.

      (1)  ОВ C 85, 22.3.2014 г., стр. 27.


title: Дело T-22/11: Определение на Общия съд от 15 декември 2011 г. — Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband/Комисия

text:
               11.2.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 39/21

         Определение на Общия съд от 15 декември 2011 г. — Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband/Комисия
   (Дело T-22/11) (1)

   2012/C 39/41
   Език на производството: немски
   Председателят на шести състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 72, 5.3.2011 г.


title: Дело T-401/07: Жалба,,подадена на 2 ноември 2007 г. — Caixa Geral de Depósitos/Комисия

text:
               12.1.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 8/17

         Жалба,,подадена на 2 ноември 2007 г. — Caixa Geral de Depósitos/Комисия
   (Дело T-401/07)
   (2008/C 8/33)
   Език на производството: португалски
   Страни

      Жалбоподател: Caixa Geral de Depósitos (Лисабон, Португалия) (представители: Nuno Mimoso Ruiz, Francisca Ponce de Leão Paulouro и Carla Farinhas, advogados)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               Да се приеме, че настоящата жалба за отмяна, подадена на основание член 230 ЕО, и същевременно и заедно с това осъдителният иск, предявен на основание член 238 от същия Договор въз основа на арбитражната клауза, предвидена в член 18 от сключения на 15 ноември 1995 г. между Комисията и CGD договор, са редовни;

               —

               да се отмени член 1 от Решение C(2007) 3772 от 31 юли 2007 г. в съответствие с член 230 от Договора ЕО;

               —

               независимо от уважаването или отхвърлянето на жалбата, подадена на основание член 230 ЕО, да се уважат иска, подаден на основание 238 ЕО и свързаните с него искания, вследствие на което да се осъди Комисията да заплати 1 925 858,61 EUR, заедно с лихвите за забава, изчислени от датата на поканата, отправена на 7 март 2003 г., със законна лихва в размер на 7 % съгласно Постановление № 263/99, считано от 12 април до 30 април 2003 г., и от 1 май 2003 г. до пълното изплащане на задължението, и законна лихва в размер на 4 % в съответствие с Постановление № 291/03 от 8 април 2003 г.;

               —

               да се осъди Комисията на Европейските общности да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Въпреки, че не теория държавата може да не изиска от CGD връщането на поисканата от Комисията сума, обжалваното решение от самото начало изключва хипотезата за освобождаване на сумата, която самата Комисия дължи на CGD.
   Доколкото в обжалваното решение Комисията не прави разграничение между правното положение на държавата и това на жалбоподателката, CGD има правен интерес от отмяната на обжалваното решение, което, макар и да е адресирано до Португалската република, я засяга пряко и индивидуално. Обжалваното решение страда от следните пороци:

               —

               Липса на мотиви: обжалваното решение не съдържа никакво обяснение за начина, по който Комисията е изчислила сумата на авансово платената от ЕФРР помощ, която според нея трябва да й се възстанови. Освен това мотивите са противоречиви, съдържат пропуски, неточности и грешки.

               —

               Фактическа грешка: обжалваното решение приема, че лихвените субсидии по кредитите, предмет на глобалната субсидия, се плащат от посредника на бенефициерите, а това не е така, тъй като в действителност те се приспадат от лихвите, които бенефициерите дължат на CGD.

               —

               Грешка при прилагане на правото, нарушение на правните норми, свързани с прилагането на Договора за ЕО, и неизпълнение на сключения между Комисията и CGD договор: в конкретния случай фактът, че на 31 декември 2001 г. помощта от ЕФРР съответствала на 82 % от всички субсидии по просрочените лихви, не противоречи на член 13, параграф 3 от Регламент (ЕИО) № 2052/88 (1). Несъмнено член 21, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 4253/88 (2) се позовава на авансовите или окончателни плащания, отнасящи се до „действителни разходи“, но съществуват задължения (а не плащания), свързани с лихвените субсидии, които се проявяват едва след 31 декември 2001 г. Дълговете, съответстващи на оставащите лихвени субсидии ЕФРР (с настъпил падеж) от всеки кредит могат да се удостоверят пред Комисията като действително извършени и платени разходи ЕФРР. Действителното извършване на разходите или съществуване на задълженията не се доказва с авансовото плащане на тези субсидии на крайните бенефициери, а с изпълнението на задълженията, които произтичат от — с други думи, които са „поети“ с — договорите за заем, които имат задължителна сила и са сключени и изпълнени до тази дата. Не съществува никакво задължение за предварително „плащане на лихвените субсидии“, които са с настъпил падеж към 31 декември 2001 г., нито, като алтернативна възможност — за откриване на специална банкова сметка, в която да се внесе съответстващата на националното участие сума.

               —

               Нарушение на принципите за пропорционалност, правна сигурност и защита на оправданите правни очаквания: в точки 19 и 26 на обжалваното решение Комисията твърди, че двете алтернативни условия, които поставя, за да приеме, че разходите са били действително направени преди 31 декември 2001 г., се съдържат в насоките, които са били оповестени на събранието на КРПР (Комитет за развитие и преобразуването на регионите), проведено на 29 май 2002 г., а тези насоки са били разпространени в КРПР след 31 декември 2001 г. Жалбоподателят приема, че тези насоки могат да спомогнат за гарантиране на приключването на глобалните субсидии, предназначени за лихвени субсидии, и факта, че в дължимите от заемателят лихви не се включват тези субсидии. При все това е необходимо също така решенията за прилагане и сключените за тази цел договори да са били предварително съобразени или да са съвместими с тези разрешения, а случаят не е такъв с решението SGAIA, нито с въпросния договор. В споменатите насоки Комисията приема, че съществуват други методи за отчитане на въпросните разходи. Един от тези методи представлява тъй нареченото пълно „поемане“ на финансирането на лихвените субсидии с падеж след приключване на програмата. Впрочем, именно такова „поемане“ действително настъпва от момента, в който CGD не може да изисква от бенефициерите да му плащат повече от лихвите, от които са приспаднати лихвените субсидии. Така в обжалваното решение не се вземат предвид разрешения, които са в по-голяма степен съобразени с SGAIA, по-лесни са за изпълнение и са по-малко неблагоприятни за посредника и за бенефициерите и също така са в състояние да защитят спорните интереси. От друга страна Португалската република и CGD са имали оправдани правни очаквания, че ще могат да разчитат на субсидията при условия, различни от произтичащите от посочените насоки, които са им били съобщени едва след приключване на програмата.

      (1)  Регламент (ЕИО) № 2052/88 на Съвета от 24 юни 1988 година относно функциите на фондовете със структурна цел и тяхната ефикасност, както и относно координацията на техните интервенции помежду тях, с тези на Европейската инвестиционна банка и с останалите съществуващи финансови инструменти (ОВ L 185, стр. 9). [неофициален превод].

      (2)  Регламент (ЕИО) № 4253/88 на Съвета от 19 декември 1988 г. за приемане на правила за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2052/88 относно координацията между интервенциите на различните структурни фондове, от една страна, и тези на Европейската инвестиционна банка и другите съществуващи финансови инструменти, от друга страна (ОВ L 374, стр. 1). [неофициален превод].


title: Съединени дела C-478/08 и C-479/08: Определение на Съда (осми състав) от 9 март 2010 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia, Италия) — Buzzi Unicem SpA и др. (Член 104, параграф 3, първа алинея от Процедурния правилник — Принцип „замърсителят плаща“ — Директива 2004/35/ЕО — Екологична отговорност — Приложимост ratione temporis — Замърсяване, което започва преди предвидената за транспониране на тази директива дата и продължава след нея — Национална правна уредба, съгласно която разходите за отстраняване на свързаните с това замърсяване щети се поемат от множество предприятия — Изискване за умишлено или небрежно поведение — Изискване за причинно-следствена връзка — Мерки за отстраняване — Задължение за консултиране със засегнатите предприятия — Приложение II към посочената директива)

text:
               22.5.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/10

         Определение на Съда (осми състав) от 9 март 2010 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia, Италия) — Buzzi Unicem SpA и др.
   (Съединени дела C-478/08 и C-479/08) (1)

   (Член 104, параграф 3, първа алинея от Процедурния правилник - Принцип „замърсителят плаща“ - Директива 2004/35/ЕО - Екологична отговорност - Приложимост ratione temporis - Замърсяване, което започва преди предвидената за транспониране на тази директива дата и продължава след нея - Национална правна уредба, съгласно която разходите за отстраняване на свързаните с това замърсяване щети се поемат от множество предприятия - Изискване за умишлено или небрежно поведение - Изискване за причинно-следствена връзка - Мерки за отстраняване - Задължение за консултиране със засегнатите предприятия - Приложение II към посочената директива)
   2010/C 134/16
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Buzzi Unicem SpA, ISAB Energy srl, Raffinerie Mediterranee SpA (ERG) (C-478/08), Dow Italia Divisione Commerciale Srl (C-479/08)

      Ответници: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero della Salute, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Infrastrutture, Ministero dei Trasporti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Interno, Regione Siciliana, Assessorato Regionale Territorio ed Ambiente (Sicilia), Assessorato Regionale Industria (Sicilia), Prefettura di Siracusa, Istituto Superiore di Sanità, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Vice Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Agenzia Protezione Ambiente e Servizi Tecnici (APAT), Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA Sicilia), Istituto Centrale Ricerca Scientifica e Tecnologica Applicata al Mare, Subcommissario per la Bonifica dei Siti Contaminati, Provincia Regionale di Siracusa, Consorzio ASI Sicilia Orientale Zona Sud, Comune di Siracusa, Comune d'Augusta, Comune di Melilli, Comune di Priolo Gargallo, Azienda Unità Sanitaria Locale N8, Sviluppo Italia Aree Produttive SPA, Sviluppo Italia SpA (C-478/08), Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dello Sviluppo economico, Ministero della Salute, Regione siciliana, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia) (C-479/08)

      В присъствието на: ENI Divisione Exploration and Production SpA, ENI SpA, Edison SpA

      Предмет

   Преюдициално запитване — Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia — Тълкуване на член 174 ЕО и на Директива 2004/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети (ОВ L 143, стр. 56, Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 11, стр. 168) и на принципа „замърсителят плаща“ — Национална правна уредба, която оправомощава администрацията да разпореди на частни предприемачи да предприемат мерки за отстраняване, независимо от провеждането на собствено разследване, което да установи лицето, което носи отговорността за съответното замърсяване

      Диспозитив

               1.

               При хипотеза на екологично замърсяване като разглежданата в главните производства:

                           —

                           когато условията за прилагане ratione temporis и/или ratione materiae на Директива 2004/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети не са изпълнени, тази хипотеза се урежда от националното право при спазване на правилата на Договора и ако не се предвижда друго в разпоредбите на други актове от вторичното право,

                           —

                           Директива 2004/35 допуска национална правна уредба, която оправомощава компетентният орган, който действа в рамките на тази директива, да презумира съществуването на причинно-следствена връзка между установеното замърсяване и определени оператори, включително в случаите на дифузно замърсяване, поради това че инсталациите на последните се намират в близост до зоната на замърсяването. В съответствие с принципа „замърсителят плаща“ обаче, за да може да презумира такава причинно-следствена връзка, компетентният орган трябва да разполага с надеждни улики, които могат да обосноват презумпцията му, като например близостта на инсталациите на оператора до установеното замърсяване и съответствието между откритите вещества замърсители и химическите съставки, използвани от посочения оператор в рамките на дейността му;

                           —

                           член 3, параграф 1, член 4, параграф 5 и член 11, параграф 2 от Директива 2004/35 трябва да се тълкуват в смисъл, че когато компетентният орган реши да наложи на оператори, чиито дейности са сред изброените в приложение III към тази директива, мерки за отстраняване на екологични щети, той не е длъжен да установи виновно поведение, съответно нито умисъл, нито небрежност, от страна на операторите, чиито дейности се считат за източник на екологичните щети. За сметка на това компетентният орган е длъжен, от една страна, първо да установи произхода на констатираното замърсяване, като разполага в това отношение с право на преценка относно реда, средствата и продължителността на тази проверка. От друга страна, този орган е длъжен да установи в съответствие с националните правила, уреждащи доказването, причинно-следствена връзка между дейностите на операторите, по отношение на които са приети мерките за отстраняване, и това замърсяване;

                           —

                           доколкото задължението за отстраняване тежи върху операторите единствено поради приноса им за замърсяването или за опасността от замърсяване, компетентният орган трябва, по принцип, да установи степента на участие на всеки един от тези оператори в замърсяването, което той иска да премахне, и да вземе предвид съответното им участие при изчисляването на разходите по дейностите за отстраняването, които този орган поставя в тежест на посочените оператори, ако не се предвижда друго в член 9 от Директива 2004/35.

               2.

               Член 7 и член 11, параграф 4 от Директива 2004/35/ЕО във връзка с приложение II към нея трябва да се тълкуват в смисъл, че:

                           —

                           компетентният орган е оправомощен да измени съществено мерките за отстраняване на екологични щети, които са били определени вследствие на състезателна процедура, проведена в сътрудничество със съответните оператори, и които вече са изпълнени или чието изпълнение е било започнато. Преди да вземе подобно решение обаче:

                                       —

                                       този орган е длъжен да изслуша операторите, на които се налагат подобни мерки, освен ако неотложността на екологичната ситуация изисква незабавни действия от негова страна;

                                       —

                                       посоченият орган е длъжен освен това да покани по-специално лицата, на чиято земя трябва да се предприемат тези мерки, да представят своите забележки, които той взема под внимание,

                                       —

                                       този орган е длъжен да вземе предвид посочените в точка 1.3.1 от приложение II към Директива 2004/35 критерии и да укаже в решението си основанията, на които се базира изборът му, както и евентуално основанията, поради които не е било необходимо или възможно да се извърши обстоятелствен преглед с оглед на споменатите критерии, например поради неотложността на екологичната ситуация,

                           —

                           в обстоятелства като разглежданите в главните производства Директива 2004/35 допуска национална правна уредба, която позволява на компетентния орган да поставя упражняването на правото на засегнатите от мерките за отстраняване на екологичните щети оператори да ползват своите земи в зависимост от условието тези оператори да извършат изискваните във връзка със споменатите мерки работи, макар мерките да не се отнасят до посочените земи, тъй като те вече са били предмет на мерки за „оздравяване“ или никога не са били замърсени. Подобна мярка обаче трябва да се обосновава от целта да се попречи на влошаването на екологичната ситуация в местата, където се изпълняват посочените мерки, или в приложение на принципа за предпазливост да се обосновава от целта да се предотврати възникването или повторното настъпване на други екологични щети в притежаваните от операторите земи, прилежащи към целия морски бряг, който е предмет на мерките за отстраняване.

      (1)  ОВ C 19, 24.1.2009 г.


title: Дело T-159/09: Решение на Общия съд от 18 юни 2012 г. — Biofrescos/Комисия (Митнически съюз — Замразени скариди с произход от Индонезия — Невалидни сертификати за произход — Последващо събиране на вносни мита — Молба за опрощаване на вносни мита — Член 220, параграф 2,буква б) и член 239 от Регламент (ЕИО) № 2913/92)

text:
               28.7.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 227/17

         Решение на Общия съд от 18 юни 2012 г. — Biofrescos/Комисия
   (Дело T-159/09) (1)

   (Митнически съюз - Замразени скариди с произход от Индонезия - Невалидни сертификати за произход - Последващо събиране на вносни мита - Молба за опрощаване на вносни мита - Член 220, параграф 2,буква б) и член 239 от Регламент (ЕИО) № 2913/92)
   2012/C 227/23
   Език на производството: португалски

      Страни

      Жалбоподател: Biofrescos — Comércio de Produtos Alimentares, Lda (Linda-a-Velha, Португалия) (представител: адв. A. de Magalhães Menezes)

      Ответник: Европейска комисия (представители: R. Lyal, P. Guerra e Andrade и L. Bouyon)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение C(2009) 72 окончателен на Комисията от 16 януари 2009 година, с което се установява, че е оправдано да се пристъпи към последващото отчитане на вносните мита и че не е обосновано да се пристъпи към опрощаването на тези мита в конкретен случай

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Biofrescos — Comércio de Produtos Alimentares, Lda да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 153, 4.7.2009 г.


title: Дело C-522/15 P: Определение на председателя на Съда от 18 декември 2015 г. — Европейска комисия/Siderurgica Latina Martin SpA (SLM), Ori Martin SA

text:
               18.4.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 136/23

         Определение на председателя на Съда от 18 декември 2015 г. — Европейска комисия/Siderurgica Latina Martin SpA (SLM), Ori Martin SA
   (Дело C-522/15 P) (1)

   (2016/C 136/32)
   Език на производството: италиански
   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 406, 7.12.2015 г.


title: Дело C-576/15: Решение на Съда (седми състав) от 5 октомври 2016 г. (преюдициално запитване от Административен съд Велико Търново — България) — ЕТ „Мая Маринова“/Директор на дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ Велико Търново при Централно управление на Националната агенция за приходите (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност — Директива 2006/112/ЕО — Член 2, параграф 1, буква a) — Член 9, параграф 1 — Член 14, параграф 1 — Членове 73, 80 и 273 — Принципи на данъчен неутралитет и на пропорционалност — Данъчна измама — Нередности в счетоводната отчетност — Укриване на доставки и доходи — Определяне на данъчната основа)

text:
               28.11.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 441/5

      Решение на Съда (седми състав) от 5 октомври 2016 г. (преюдициално запитване от Административен съд Велико Търново — България) — ЕТ „Мая Маринова“/Директор на дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ Велико Търново при Централно управление на Националната агенция за приходите
      (Дело C-576/15) (1)

      ((Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Данък върху добавената стойност - Директива 2006/112/ЕО - Член 2, параграф 1, буква a) - Член 9, параграф 1 - Член 14, параграф 1 - Членове 73, 80 и 273 - Принципи на данъчен неутралитет и на пропорционалност - Данъчна измама - Нередности в счетоводната отчетност - Укриване на доставки и доходи - Определяне на данъчната основа))
      (2016/C 441/07)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Административен съд Велико Търново (България)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: ЕТ „Мая Маринова“

         Ответник: Директор на дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ Велико Търново при Централно управление на Националната агенция за приходите

         Диспозитив

      Член 2, параграф 1, буква a), член 9, параграф 1, член 14, параграф 1 и членове 73 и 273 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, както и принципът на данъчен неутралитет трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба като разглежданата в главното производство, по силата на която, когато в склада на данъчнозадълженото лице липсват стоки, които са му доставени, и свързаните с тях данъчни документи не са отразени в счетоводството на данъчнозадълженото лице, данъчната администрация може да презюмира, че данъчнозадълженото лице впоследствие е продало посочените стоки на трети лица, и да определи данъчната основа за продажбите на посочените стоки на базата на фактите, които са ѝ известни, в съответствие с правила, които не са предвидени в посочената директива. Запитващата юрисдикция следва обаче да се увери, че разпоредбите на тази национална правна уредба не надхвърлят необходимото за осигуряване на правилното събиране на данъка върху добавената стойност и за предотвратяване на измамите.

         (1)  ОВ C 27, 25.1.2016 г.


title: Дело C-85/10: Решение на Съда (трети състав) от 10 март 2011 г. (преюдициално запитване от Tribunal Supremo, Испания) — Telefónica Móviles España, SA/Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones (Далекосъобщителни услуги — Директива 97/13/ЕО — Генерални разрешителни и индивидуални лицензии — Такси, които се налагат на предприятията — притежатели на индивидуални лицензии — Член 11, параграф 2 — Тълкуване — Национално законодателство, което не предвижда специално предназначение на такса — Увеличаване на таксата за цифровите системи без промяна на същата за аналоговите системи от първо поколение — Съвместимост)

text:
               7.5.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 139/10

         Решение на Съда (трети състав) от 10 март 2011 г. (преюдициално запитване от Tribunal Supremo, Испания) — Telefónica Móviles España, SA/Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones
   (Дело C-85/10) (1)

   (Далекосъобщителни услуги - Директива 97/13/ЕО - Генерални разрешителни и индивидуални лицензии - Такси, които се налагат на предприятията — притежатели на индивидуални лицензии - Член 11, параграф 2 - Тълкуване - Национално законодателство, което не предвижда специално предназначение на такса - Увеличаване на таксата за цифровите системи без промяна на същата за аналоговите системи от първо поколение - Съвместимост)
   2011/C 139/16
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Supremo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Telefónica Móviles España, SA

      Ответници: Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones

      Предмет

   Преюдициално запитване — Tribunal Supremo — Тълкуване на член 11, параграф 2 от Директива 97/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 10 април 1997 година относно общата рамка за генералните разрешителни и индивидуалните лицензии в областта на телекомуникационните услуги (ОВ L 117, стp. 15) — Такси, които се налагат на предприятията — притежатели на индивидуални лицензии — Налагане на парични задължения, надхвърлящи допустимите от директивата и имащи цел, която не е предвидена в нея — Санкциониране на по-напредналите технологии в сравнение с морално остарелите

      Диспозитив

   Изискванията, предвидени в член 11, параграф 2 от Директива 97/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 10 април 1997 година относно общата рамка за генералните разрешителни и индивидуалните лицензии в областта на далекосъобщителните услуги, съгласно които такса, налагана на операторите на далекосъобщителни услуги за използването на ограничени ресурси, трябва да е насочена към осигуряване на оптимално използване на такива ресурси и да отчита необходимостта от насърчаване на развитието на иновационните услуги и на конкуренцията, трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която предвижда налагането на такса на операторите на далекосъобщителни услуги, притежаващи индивидуални лицензии за използването на радиочестоти, без да изисква специфично предназначение на получените от тази такса приходи, и с която размерът на таксата се увеличава значително за определена технология, без да се променя за друга.

      (1)  ОВ C 134, 22.5.2010 г.


title: Дело T-434/12: Решение на Общия съд от 16 януари 2014 г. — Steiff/СХВП (Етикет с метално копче в средата на ухото на плюшена играчка) (Марка на Общността — Заявка за марка на Общността, състояща се в поставянето на етикет посредством копче в средата на ухото на плюшена играчка — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               22.2.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 52/36

         Решение на Общия съд от 16 януари 2014 г. — Steiff/СХВП (Етикет с метално копче в средата на ухото на плюшена играчка)
   (Дело T-434/12) (1)

   (Марка на Общността - Заявка за марка на Общността, състояща се в поставянето на етикет посредством копче в средата на ухото на плюшена играчка - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2014/C 52/67
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Margarete Steiff GmbH (Гинген ан дер Бренц, Германия) (представител: D. Fissl, адвокат)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Pohlmann)

      Предмет

   Жалба срещу решение на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 19 юли 2012 г. (преписка R 1692/2011-1) относно заявка за регистрация на знак, състоящ се в поставянето на етикет посредством копче в средата на ухото на плюшена играчка, като марка на Общността

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Margarete Steiff GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 366, 24.11.2012 г.


title: Дело C-645/13: Определение на председателя на Съда от 18 ноември 2014 (преюдициално запитване, отправено от Juzgado de Primera Instancia n ° 34 de Barcelona — Испания) — Cajas Rurales Unidas, Sociedad Cooperativa de Crédito/Evaristo Méndez Sena, Edelmira Pérez Vicente, Daniel Méndez Sena, Victoriana Pérez Bicéntez

text:
               16.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 56/10

         Определение на председателя на Съда от 18 ноември 2014 (преюдициално запитване, отправено от Juzgado de Primera Instancia no 34 de Barcelona — Испания) — Cajas Rurales Unidas, Sociedad Cooperativa de Crédito/Evaristo Méndez Sena, Edelmira Pérez Vicente, Daniel Méndez Sena, Victoriana Pérez Bicéntez
   (Дело C-645/13) (1)

   (2015/C 056/14)
   Език на производството: испански
   Председателят на Съда състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 71, 8.3.2014 г.


title: Дело C-433/09: Решение на Съда (трети състав) от 22 декември 2010 г. — Европейска комисия/Република Австрия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Данъчни въпроси — Директива 2006/112/ЕО — ДДС — Данъчна основа — Такса върху доставката на все още нерегистрирани в съответната държава членка превозни средства, която такса се изчислява в зависимост от цената и средния разход на гориво на превозното средство — „Normverbrauchsabgabe“ )

text:
               19.2.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 55/14

         Решение на Съда (трети състав) от 22 декември 2010 г. — Европейска комисия/Република Австрия
   (Дело C-433/09) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Данъчни въпроси - Директива 2006/112/ЕО - ДДС - Данъчна основа - Такса върху доставката на все още нерегистрирани в съответната държава членка превозни средства, която такса се изчислява в зависимост от цената и средния разход на гориво на превозното средство - „Normverbrauchsabgabe“)
   2011/C 55/24
   Език на производството: немски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представител: D. Triantafyllou)

      Ответник: Република Австрия (представители: E. Riedl и C. Pesendorfer)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Нарушение на членове 78 и 79 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7) — Продажба на автомобили — Включване в данъчната основа на такса върху доставката на все още нерегистрирани в съответната държава членка превозни средства, която такса се изчислява в зависимост от цената и средния разход на гориво на превозното средство („Normverbrauchsabgabe“)

      Диспозитив

               1.

               Като включва таксата върху средния разход на гориво („Normverbrauchsabgabe“) в данъчната основа на данъка върху добавената стойност, начисляван в Австрия при доставката на автомобили, Република Австрия не изпълнява задълженията си по член 78 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност.

               2.

               Отхвърля иска в останалата му част.

               3.

               Европейската комисия и Република Австрия понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 24, 30.1.2010 г.


title: Дело C-396/11: Решение на Съда (голям състав) от 29 януари 2013 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Constanța — Румъния) — Ministerul Public — Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Constanța/изпълнение на европейски заповеди за арест, издадени срещу Ciprian Vasile Radu (Полицейско и съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Рамково решение 2002/584/ПВР — Европейска заповед за арест и процедури за предаване между държавите членки — Европейска заповед за арест, издадена с цел провеждане на наказателно преследване — Основания за отказ от изпълнение)

text:
               23.3.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 86/5

         Решение на Съда (голям състав) от 29 януари 2013 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Constanța — Румъния) — Ministerul Public — Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Constanța/изпълнение на европейски заповеди за арест, издадени срещу Ciprian Vasile Radu
   (Дело C-396/11) (1)

   (Полицейско и съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси - Рамково решение 2002/584/ПВР - Европейска заповед за арест и процедури за предаване между държавите членки - Европейска заповед за арест, издадена с цел провеждане на наказателно преследване - Основания за отказ от изпълнение)
   2013/C 86/07
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Curtea de Apel Constanța

      Страна в главното производство

   Ciprian Vasile Radu

      Предмет

   Преюдицално запитване — Curtea de Apel Constanța — Тълкуване на Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3), както и на член 6 ДЕС и на Хартата на основните права на Европейския съюз, по-конкретно на членове 6, 48 и 52 от нея — Европейска заповед за арест, издадена с цел провеждане на наказателно преследване — Възможност на изпълняващата заповедта държава членка да откаже искането за предаване на издирваното лице поради неспазването на Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи, на Хартата на основните права на Европейския съюз, както и поради липсващото или непълно транспониране на Рамково решение 2002/584/ПВР от издаващата заповедта държава членка

      Диспозитив

   Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки, изменено с Рамково решение 2009/299/ПВР на Съвета от 26 февруари 2009 г., трябва да се тълкува в смисъл, че изпълняващите съдебни органи не могат да откажат да изпълнят европейска заповед за арест, издадена с цел провеждане на наказателно преследване, с мотива че издирваното лице не е било изслушано в издаващата държава членка преди издаването на тази заповед за арест.

      (1)  ОВ C 282, 24.9.2011 г.


title: Дело T-305/09: Жалба, подадена на 30 юли 2009 г. — Unicid/Комисия

text:
               10.10.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 244/12

         Жалба, подадена на 30 юли 2009 г. — Unicid/Комисия
   (Дело T-305/09)
   2009/C 244/19
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Union nationale interprofessionnelle cidricole (Unicid) (Париж, Франция) (представители: V. Ledoux и B. Néouze, avocats)

      Ответник: Комисия на Европейските общности

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени обжалваното решение изцяло;

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   С настоящата жалба жалбоподателят иска отмяната на Решение C(2008) 7846 окончателен (1) на Комисията от 10 декември 2008 г., с което Комисията е приела, че представлява съвместима с общия пазар държавна помощ рамковият режим за действия, които могат да се осъществяват от френските междубраншови земеделски организации и се изразяват в помощи за техническото съдействие, за производството и за предлагането на пазара на качествени земеделски продукти, за изследователската и развойна дейност и за рекламата в полза на първичните производители и предприятията, участващи в преработването и предлагането на пазара на земеделски продукти, финансиран чрез доброволни вноски, направени задължителни със съвместно министерско постановление, които да се събират от членовете на тези междубраншови организации.
   Изложените от жалбоподателя правни основание и основни доводи по същество са идентични или сходни с изложените в рамките на дело T-293/09, CNIEL/Комисия, и дело T-302/09, CNIPT/Комисия.

      (1)  ОВ C 116, 2009 г., стр. 14.


title: Дело C-136/16: Преюдициално запитване от Supremo Tribunal de Justiça (Португалия), постъпило на 7 март 2016 г. — Sociedade Metropolitana de Deselvolvimento, S.A./Banco Santander Totta, S.A.

text:
               10.5.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 165/11

         Преюдициално запитване от Supremo Tribunal de Justiça (Португалия), постъпило на 7 март 2016 г. — Sociedade Metropolitana de Deselvolvimento, S.A./Banco Santander Totta, S.A.
   (Дело C-136/16)
   (2016/C 165/13)
   Език на производството: португалски

      Запитваща юрисдикция

   Supremo Tribunal de Justiça

      Страни в главното производство

      Ищец: Sociedade Metropolitana de Deselvolvimento, S.A.

      Ответник: Banco Santander Totta, S.A.

      Преюдициални въпроси

               1)

               В съдебен спор между две местни предприятия на държава членка относно договори представлява ли чуждестранен елемент, достатъчен за прилагането на Регламенти (ЕО) № 44/2001 (1) и [(ЕС) №o] 1215/2012 (2) за целите на определянето на международната компетентност, наличието в тези договори на клаузи за предоставяне на компетентност в полза на друга държава членка, или е необходимо освен това да са налице други чуждестранни елементи?

               2)

               Може ли споразумението за предоставяне на компетентност да не се приложи, ако изборът на съдилищата на държава членка, различна от гражданството на страните, води до сериозни неудобства за една от тях, без другата страна да има достоен за защита интерес, който оправдава подобен избор?
               В случай че се направи изводът за необходимост от други чуждестранни елементи освен клаузата за компетентност:

               3)

               Представляват ли договорите „swap“, сключени между [Sociedade Metropolitana de Desenvolvimento, S.A.] SMD и Banco Santander Totta, достатъчни чуждестранни елементи, за да доведат до прилагането на Регламенти (ЕО) № 44/2001 и [(ЕС) №o] 1215/2012 за целите на определянето на международната компетентност за разрешаването на свързаните с тях спорове, когато:

                           а)

                           тези правни субекти са местни за една държава членка — Португалия, сключили са в Португалия два договора „swap“, състоящи се от един ISDA Master Agreement и две „Потвърждения“, договорени от Автономна област Мадейра, представлявана от SMD;

                           б)

                           в тези преговори Автономна област Мадейра, подпомагана от Banco BPI, S.A. и от адвокатска кантора, е поканила различни международни банки да представят предложения, като една от тях е била JP Morgan;

                           в)

                           Banco Santander Totta, S.A принадлежи изцяло на Banco Santander, със седалище в Испания;

                           г)

                           Banco Santander Totta, S.A. е действало в качеството на международна банка с дъщерни дружества в различни държави членки, и с единствената марка „Santander“;

                           д)

                           в ISDA Master Agreement Banco Santander Totta, S.A. е считана за Multibranch Party, която може да извършва и получава плащания по всякакъв вид сделки посредством своите дъщерни дружества в Лондон и Люксембург;

                           е)

                           в съответствие със сключеното ISDA Master Agreement страните могат в определени случаи да прехвърлят своите права и задължения на други представителства или дъщерни дружества;

                           ж)

                           страните по договорите „swap“ са посочили като приложим английския закон и са сключили споразумения за предоставяне на компетентност, с които са предоставили изключителна и пълна компетентност на английските съдилища;

                           з)

                           договорите са съставени на английски език и използваните термини и понятия са англосаксонски;

                           и)

                           договорите „swap“ са сключени с цел да покрият риска от вариране на лихвения процент на два договора за финансиране, и двата съставени на английски и сключени с чуждестранни правни субекти (единият със седалище в Нидерландия, а другият в Италия), и в единият от договорите за финансиране е предвидено, че плащанията на заемателите трябва да се извършват по сметката на банката HSBC Bank pic в Лондон на дати, посочени с позоваване на часовото време в Лондон, и че за тях се прилага английският закон и те са подсъдни на английските съдилища;

                           й)

                           Banco Santander Totta, S.A. е действала като посредник на международния пазар, като е сключила симетрични договори за покритие в контекста на международния пазар?

      (1)  Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (OB L 12, 16.1.2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74).

      (2)  Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (OB L 351, 20.12.2012 г., стр. 1).


title: Дело T-454/11: Решение на Общия съд от 19 април 2013 г. — Luna/СХВП — Asteris (Al bustan) (Марка на Общността — Производство за обявяване на недействителност — Фигуративна марка на Общността „Al bustan“ — По-ранна национална фигуративна марка „ALBUSTAN“ — Реално използване на по-ранната марка — Член 57, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               1.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 156/40

         Решение на Общия съд от 19 април 2013 г. — Luna/СХВП — Asteris (Al bustan)
   (Дело T-454/11) (1)

   (Марка на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Фигуративна марка на Общността „Al bustan“ - По-ранна национална фигуративна марка „ALBUSTAN“ - Реално използване на по-ранната марка - Член 57, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2013/C 156/74
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Luna International Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представител: S. Malynicz, barrister)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: J. Crespo Carrillo)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Asteris Industrial and Commercial Company SA (Атина, Гърция)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 20 май 2011 г. (преписка R 1358/2008-2) относно производство за обявяване на недействителност между Asteris Industrial and Commercial Company SA и Luna International Ltd

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Luna International Ltd да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 319, 29.10.2011 г.


title: Дело T-421/10: Решение на Общия съд от 5 октомври 2011 г. — Cooperativa Vitivinícola Arousana/СХВП — Sotelo Ares (ROSALIA DE CASTRO) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Общността ROSALIA DE CASTRO — По-ранна национална словна марка ROSALIA — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Сходство на стоките — Преценка на сходството на знаците в концептуален план — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               19.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 340/19

         Решение на Общия съд от 5 октомври 2011 г. — Cooperativa Vitivinícola Arousana/СХВП — Sotelo Ares (ROSALIA DE CASTRO)
   (Дело T-421/10) (1)

   (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността „ROSALIA DE CASTRO“ - По-ранна национална словна марка „ROSALIA“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Сходство на стоките - Преценка на сходството на знаците в концептуален план - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2011/C 340/39
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Cooperativa Vitivinícola Arousana, S. Coop. Galega (Meaño, Испания) (представител: E. Sánchez-Quiñones González, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: J. Crespo Carrillo)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: María Constantina Sotelo Ares (Cambados, Испания) (представител: C. Lema Devesa, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 19 юли 2010 г. (преписка R 1804/2008-4) относно производство по възражение между Maria Constantina Sotelo Ares и Cooperativa Vitivinícola Arousana, S. Coop. Galega

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Cooperativa Vitivinícola Arousana, S. Coop. Galega да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 301, 6.11.2010 г.