title: Дело T-343/10: Определение на Общия съд 21 септември 2011 г. — Etimine и Etiproducts/ECHA (Жалба за отмяна — REACH — Идентифициране на борната киселина и на безводния динатриев тетраборат като вещества, пораждащи сериозно безпокойство — Липса на пряко засягане — Недопустимост)

text:
               19.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 340/22

         Определение на Общия съд 21 септември 2011 г. — Etimine и Etiproducts/ECHA
   (Дело T-343/10) (1)

   (Жалба за отмяна - REACH - Идентифициране на борната киселина и на безводния динатриев тетраборат като вещества, пораждащи сериозно безпокойство - Липса на пряко засягане - Недопустимост)
   2011/C 340/47
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Etimine SA (Bettembourg, Люксембург) и AB Etiproducts Oy (Espoo, Финландия) (представители: C. Mereu и K. Van Maldegem, avocats)

      Ответник: Европейска агенция по химикали (ECHA) (представители: M. Heikkilä и W. Broere, подпомагани от J. Stuyck и A.-M. Vandromme, avocats)

      Встъпила страна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: P. Oliver и E. Manhaeve, подпомагани от K. Sawyer, barrister)

      Предмет

   Искане за отмяна на публикуваното на 18 юни 2010 г. решение на ECHA за идентифициране на борната киселина (ЕО № 233-139-2) и на безводния динатриев тетраборат (ЕО № 215-540-4) като вещества, които отговарят на критериите по член 57 от Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) № 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и Директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО на Комисията (ОВ L 396, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 60, стр. 3 и поправки в ОВ L 36, 5.2.2009 г., стр. 84 и ОВ L 118, 12.5.2010 г., стр. 89) и за вписването им в списъка на кандидат-вещества за възможно включване в приложение XIV към посочения регламент в съответствие с член 59 от този регламент.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата като недопустима.

               2.

               Осъжда Etimine SA и AB Etiproducts Oy да заплатят направените от тях съдебни разноски, както и тези на Европейската агенция по химикали (ECHA).

               3.

               Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 288, 23.10.2010 г.


title: Дело T-31/11: Решение на Общия съд от 19 септември 2012 г. — Fraas/СХВП (Кариран мотив в розово, виолетово, бежово и тъмносиво) (Марка на Общността — Заявка за марка на Общността, представляваща кариран мотив в розово, виолетово, бежово и тъмносиво — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б), член 75 и член 76, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               27.10.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 331/20

      Решение на Общия съд от 19 септември 2012 г. — Fraas/СХВП (Кариран мотив в розово, виолетово, бежово и тъмносиво)
      (Дело T-31/11) (1)

      (Марка на Общността - Заявка за марка на Общността, представляваща кариран мотив в розово, виолетово, бежово и тъмносиво - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б), член 75 и член 76, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 207/2009)
      (2012/C 331/35)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: V. Fraas GmbH (Хелмбрехтс-Вюстензелбиц, Германия) (представители: R. Kunze и G. Würtenberger)

         Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: първоначално B. Schmidt, а впоследствие D. Walicka)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 15 ноември 2010 г. (преписка R 1284/2010-4) относно заявка за регистрация на фигуративен знак, представляващ кариран мотив в розово, виолетово, бежово и тъмносиво, като марка на Общността.

         Диспозитив

                  1.

                  Отхвърля жалбата.

                  2.

                  Осъжда V. Fraas GmbH да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 72, 5.3.2011 г.


title: Дело T-748/15: Жалба, подадена на 21 декември 2015 г. — Gauff/СХВП — H.P. Gauff Ingenieure (Gauff)

text:
               29.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 78/26

         Жалба, подадена на 21 декември 2015 г. — Gauff/СХВП — H.P. Gauff Ingenieure (Gauff)
   (Дело T-748/15)
   (2016/C 078/36)
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Gauff GmbH & Co. Engineering KG (Нюрнберг, Германия) (представител: A. Molnar, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: H. P. Gauff Ingenieure GmbH & Co. KG — JBG (Франкфурт на Майн, Германия)

      Данни за производството пред СХВП

      Притежател на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Общността „Gauff“ — марка на Общността № 6 192 521

      Производство пред СХВП: производство по обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на СХВП от 8 октомври 2015 г. по преписка R 1350/2014-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               при условията на евентуалност, да върне делото на СХВП, като ѝ разпореди да разгледа обстоятелствата, които неправомерно не е разгледала;

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разноски, включително тези, направени в рамките на производството по обжалване.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на членове 53, 56, 57, 76 от Регламент № 207/2009;

               —

               Нарушение на Регламент № 2868/95;

               —

               Нарушение на правото на изслушване;

               —

               Липса на мотиви.


title: Дело C-210/10: Преюдициално запитване, отправено от Hajdú-Bihar Megyei Bíróság (Република Унгария) на 3 май 2010 г. — Urbán Márton/Vám- és Pénzügyőrség Észak-alföldi Regionális Parancsnoksága

text:
               17.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 195/7

         Преюдициално запитване, отправено от Hajdú-Bihar Megyei Bíróság (Република Унгария) на 3 май 2010 г. — Urbán Márton/Vám- és Pénzügyőrség Észak-alföldi Regionális Parancsnoksága
   (Дело C-210/10)
   2010/C 195/11
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Hajdú-Bihar Megyei Bíróság

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Márton Urbán

      Ответник: Vám- és Pénzügyőrség Észak-alföldi Regionális Parancsnoksága

      Преюдициални въпроси

               1.

               Съвместим ли е с изискването за пропорционалност, установено в член 19, параграфи 1 и 4 от Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт, за изменение на Регламенти (ЕИО) № 3821/85 и (ЕО) № 2135/98 на Съвета и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 3820/85 на Съвета (1), санкционен режим, който императивно предвижда налагането на глоба в един и същи размер от 100 000 HUF за всяко нарушение на членове 13—16 от Регламент (ЕИО) № 3821/85 на Съвета (2), уреждащи използването на тахографския лист в контролните уреди в сектора на автомобилния транспорт?

               2.

               Съвместим ли е с принципа на пропорционалност санкционен режим, който не предвижда различен размер на глобата в зависимост от тежестта на извършеното нарушение?

               3.

               Съвместим ли е с принципа на пропорционалност санкционен режим, който не позволява да се отчете каквото и да е основание за освобождаване на извършителя от отговорност?

               4.

               Съвместим ли е с принципа на пропорционалност санкционен режим, който не установява никакво разграничение в зависимост от личното положение на извършителя?

      (1)  Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт, за изменение на Регламенти (ЕИО) № 3821/85 и (ЕО) № 2135/98 на Съвета и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 3820/85 на Съвета (ОВ L 102, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 214).

      (2)  Регламент (ЕИО) № 3821/85 на Съвета от 20 декември 1985 година относно контролните уреди за регистриране на данните за движението при автомобилен транспорт (ОВ L 370, стр. 8; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 1, стр. 234).


title: Дело C-358/13: Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Германия) на 27 юни 2013 г. — Наказателно производство срещу Markus D.

text:
               9.11.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 325/8

         Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Германия) на 27 юни 2013 г. — Наказателно производство срещу Markus D.
   (Дело C-358/13)
   2013/C 325/13
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesgerichtshof

      Страна в главното производство

   Markus D.

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли член 1, точка 2, буква б) от Директива 2001/83/ЕО (1) от 6 ноември 2001 година, изменена с Директива 2004/27/ЕО (2) от 31 март 2004 година да се тълкува в смисъл, че вещества или комбинация от вещества по смисъла на тази разпоредба, които само променят физиологичните функции на човека, тоест без да ги възстановява или коригира, могат да се считат за лекарствен продукт само тогава, когато те имат терапевтична полза или при всички случаи предизвикват положителна промяна на физиологичните функции? Поради това вещества или комбинация от вещества, които се употребяват заради психоактивното въздействие в резултат от състоянието на интоксикация, и освен това при всички случаи са вредни за здравето, изключени ли са от понятието за лекарствен продукт по директивата?

      (1)  Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3).

      (2)  Директива 2004/27/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година за изменение на Директива 2001/83/ЕО (ОВ L 136, стр. 34; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 44, стр. 116).


title: Дело C-107/10: Преюдициално запитване отправено от Административен съд София-град (България) на 25 февруари 2010 г. — „Енел Марица Изток 3“ АД/Директор на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“ — София при Централно управление на Националната агенция за приходите

text:
               22.5.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/20

         Преюдициално запитване отправено от Административен съд София-град (България) на 25 февруари 2010 г. — „Енел Марица Изток 3“ АД/Директор на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“ — София при Централно управление на Националната агенция за приходите
   (Дело C-107/10)
   2010/C 134/30
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Административен съд София-град

      Страни в главното производство

      Ищец:„Енел Марица Изток 3“ АД

      Ответник: Директор на Дирекция „Обжалване и управление на изпълнението“ — София при Централно управление на Националната агенция за приходите

      Преюдициални въпроси

   Следва ли член 18, параграф 4 от Директива 77/388/ЕИО от 17 май 1977 година за хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност (1) и член 183, алинея 1 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (2), да се тълкуват в смисъл, че допускат при условията на главното производство:

               1.

               Поради законодателна промяна с цел борба с данъчните измами срокът за възстановяване на данък върху добавената стойност да бъде удължен до датата на издаване на ревизионен акт, поради започнала ревизия на лицето в 45-дневен срок от подаване на справката декларация, без да се дължат лихви през този период върху подлежащата на възстановяване сума, когато са налице едновременно следните условия:

                           а)

                           преди тази промяна законодателно установеният 45-дневен срок за възстановяване на данъка е изтекъл и са започнали да текат лихви върху сумата за възстановяване, независимо от започналата данъчна ревизия;

                           б)

                           при ревизията е установена достоверност на декларирания данък за възстановяване;

                           в)

                           единствената правна възможност на данъчния субект да съкрати този срок е чрез представяне на обезпечение в пари, в държавни ценни книжа или в безусловна и неотменяема банкова гаранция за определен срок, в размер на подлежащата на възстановяване сума?

               2.

               Да се установи срок за възстановяване на данък върху добавената стойност с продължителност 45 дни от датата на подаване на справка декларация за този данък и правна възможност за спирането му, а впоследствие и удължаването му чрез възлагане на ревизия в този срок, при едномесечен данъчен период за отчитане на този данък?

               3.

               Да се извърши възстановяване на данък върху добавената стойност с ревизионен акт, чрез прихващане от подлежащата на възстановяване сума на установени със същия акт задължения за такъв данък и за други данъци и държавни вземания за различни данъчни периоди, както и лихви върху тези суми, начислени към датата на издаване на ревизионния акт, когато при ревизията е установена достоверност на декларирания данък за възстановяване и са налице едновременно следните условия:

                           а)

                           не е допуснато предварително обезпечение в хода на ревизионното производство на бъдещи вземания на държавата, които предстои да бъдат установени в хода на производството по издаване на ревизионния акт;

                           б)

                           прихващането на вземания на държавата не е предвидено като способ за принудително изпълнение и като обезпечителна мярка в националния закон;

                           в)

                           не са изтекли сроковете за оспорване и за доброволно плащане на прихванатите главници и лихви, поради установяването им със същия ревизионен акт, и част от тях са обжалвани и пред съда?

               4.

               Когато е установена достоверност на декларирания данък за възстановяване по справката декларация, държавата да извърши прихващане към датата на издаване на ревизионния акт на установени задължения за данъци със същия акт за периоди, преди датата на тази декларация, както и с лихви върху тези задължения, вместо към датата на справката декларация при условие, че държавата не дължи лихви през време на законоустановения срок за възстановяване на сумата и начислява лихви върху прихванатите данъци след датата на декларацията до издаването на ревизионния акт?

      (1)  Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година за хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1).

      (2)  ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


title: Дело T-27/09: Жалба, подадена на 19 януари 2009 г.  — Stella Kunststofftechnik/СХВП — Stella Pack (Stella)

text:
               4.4.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 82/28

         Жалба, подадена на 19 януари 2009 г. — Stella Kunststofftechnik/СХВП — Stella Pack (Stella)
   (Дело T-27/09)
   (2009/C 82/50)
   Език на жалбата: немски
   Страни

      Жалбоподател: Stella Kunststofftechnik GmbH (Eltville, Германия) (представител: M. Beckensträter, Rechtsanwältin)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Stella Pack Sp. z o. o. (Lubartow, Република Полша)
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на четвърти апелативен състав от 13 ноември 2008 г., връчено на 19 ноември 2008 г., и да се установи, че искането за отмяна от 22 декември 2006 г. трябва да се отхвърли като недопустимо;

               —

               при условията на евентуалност, с отмяната на решението от 13 ноември 2008 г., както и на решението на отдела по заличаването от 27 февруари 2008 г., да се спре изпълнението на решението по искането за отмяна от 22 декември 2006 г. до постановяването на окончателно решение в процедура по възражение № B 863 177;

               —

               да се осъди встъпилата страна да заплати подлежащите на възстановяване разноски, включително тези по главното производство, както и разноските, направени от ответника.

         Правни основания и основни доводи

      Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за отмяна: словната марка„Stella“ за стоки от класове 6, 8, 16, 20 и 21 (марка на Общността № 15 479)

      Притежател на марката на Общността: жалбоподателят

      Страна, която иска отмяната на марката на Общността: Stella Pack Sp. z o.o.

      Решение на отдела по заличаването: отменя съответната марка на Общността за определени стоки от класове 6, 8, 16 и 20

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата на жалбоподателя

      Изложени правни основания: не са взети предвид някои условия за допустимост, които е трябвало служебно да се отчетат в производството по отмяна, предвидени в Регламент (ЕО) № 40/94 (1) и в Регламент (ЕО) № 2868/95 (2).

      (1)  Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).

      (2)  Регламент (ЕО) № 2868/95 на Комисията от 13 декември 1995 година за прилагане на Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета относно марката на Общността (ОВ L 303, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 189).


title: Дело C-331/16: Преюдициално запитване от Rechtbank Den Haag, заседаващ в Миделбург (Нидерландия), постъпило на 13 юни 2016 г. — K./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               5.9.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 326/11

         Преюдициално запитване от Rechtbank Den Haag, заседаващ в Миделбург (Нидерландия), постъпило на 13 юни 2016 г. — K./Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Дело C-331/16)
   (2016/C 326/20)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Rechtbank Den Haag, заседаващ в Миделбург

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: K.

      Ответник: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Преюдициални въпроси

               1)

               Допуска ли член 27, параграф 2 от Директива 2004/38/ЕО (1) гражданин на Съюза, по отношение на когото, както в настоящото дело, с влязло в сила решение е установено, че член 1, раздел F, букви а) и b) от Конвенцията за бежанците се прилага спрямо него, да бъде обявен за нежелано лице за това, че с оглед на особената тежест на престъпленията, до които се отнася тази разпоредба от Конвенцията, трябва да се счита, че по самото си естество заплахата, която засяга някой от основните интереси на обществото, продължава да е настояща?

               2)

               При отрицателен отговор на първия въпрос, как следва в рамките на възнамеряваното обявяване за нежелано лице да се провери дали поведението на посочения по-горе гражданин на Съюза, спрямо когото член 1, раздел F, букви а) и b) от Конвенцията за бежанците е обявен за приложим, трябва да се разглежда като истинска, настояща и достатъчно сериозна заплаха, която засяга някой от основните интереси на обществото? Доколко в тази насока има значение обстоятелството, че посочените в член 1, раздел F деяния, както в настоящия случай, са извършени отдавна, по-конкретно — между 1992 г. и 1994 г.?

               3)

               Доколко принципът на пропорционалност има значение при преценката дали може да се постанови решение да бъде обявен за нежелано лице гражданин на Съюза, спрямо когото, както в настоящото дело, член 1, раздел F, букви а) и b) от Конвенцията за бежанците е бил обявен за приложим? Трябва ли при това — или независимо от това — да се отчитат факторите, посочени в член 28, параграф 1 от Директивата за пребиваване? Трябва ли при това — или независимо от това — да се взема предвид и периодът на пребиваване от десет години в приемащата държава членка, посочен в член 28, параграф 3, буква а) от тази директива? Трябва ли да се отчитат изцяло факторите, упоменати в точка 3.3 от Насоките за по-добро транспониране и прилагане на Директива 2004/38 (COM(2009) 313 окончателен)?

      (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (текст от значение за ЕИП) (ОВ L 158, 2004 г., стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56).


title: Дело T-1/12: Жалба, подадена на 2 януари 2012 г. — Франция/Комисия

text:
               17.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 80/20

         Жалба, подадена на 2 януари 2012 г. — Франция/Комисия
   (Дело T-1/12)
   2012/C 80/35
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Френска република (представители: E. Belliard, G. de Bergues и J. Gstalter)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени изцяло обжалваното решение;

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят иска да бъде отменено Решение C(2011) 7808 окончателен от 24 октомври 2011 г., с което Комисията обявява за несъвместими с вътрешния пазара помощите за преструктуриране, планирани от френските власти в полза на SeaFrance SA, под формата на увеличаване на капитала и на заеми, отпуснати от SNCF на SeaFrance.
   В подкрепа на жалбата си Френската република излага четири правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от неправилно тълкуване на понятието за държавна помощ по смисъла на член 107 ДФЕС, тъй като Комисията счела, че предпазливият характер на двата планирани от SNCF заема трябва да бъде преценен заедно с помощта за оздравяване и преструктуриране. Това правно основание се разделя на две части, основани:

                           —

                           от една страна, на факта, че Комисията направила погрешно тълкуване на Решението на Общия съд от 15 септември 1998 г. по дело BP Chemicals/Комисия (T-11/95, Recueil, стр. II-3235), и

                           —

                           от друга страна, при условията на евентуалност, на факта, че Комисията приложила погрешно посоченото решение на Общия съд.

               2.

               Второто правно основание е изведено от неправилно тълкуване на понятието за държавна помощ по смисъла на член 107 ДФЕС, доколкото Комисията счела, като допълнително основание, че френските власти не успели да докажат, че преценени отделно, двата предвидени от SNCF заема били предоставени по пазарния лихвен процент. Това правно основание се разделя на две части, основани:

                           —

                           от една страна, на факта, че Комисията погрешно не приложила към двата разглеждани заема Съобщението на Комисията от 19 януари 2008 година относно преразглеждане на метода за определяне на референтните и сконтови лихвени проценти (1), и

                           —

                           от друга страна, на факта, че Комисията погрешно приела, че за да бъде съобразен с пазара, лихвеният процент на разглежданите заеми е трябвало да бъде около 14 %.

               3.

               Третото правно основание е изведено от това, че Комисията допуснала грешки при прилагане на правото и фактически грешки, като приела, че помощта за преструктуриране е несъвместима с член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС, тълкуван в светлината на насоките относно помощите за оздравяване и преструктуриране.

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от нарушение на член 345ДФЕС, който предвижда, че договорите по никакъв начин не засягат разпоредбите в държавите членки, отнасящи се до режима на собственост върху имущество.

      (1)  ОВ C 14, стр. 6.


title: Дело T-82/11: Жалба, подадена на 14 февруари 2011 г. — Formica/СХВП — Silicalia (CompacTop)

text:
               9.4.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/16

         Жалба, подадена на 14 февруари 2011 г. — Formica/СХВП — Silicalia (CompacTop)
   (Дело T-82/11)
   2011/C 113/32
   Език на жалбата: испански

      Страни

      Жалбоподател: Formica, SA (Галдакао, Испания) (представител: A. Gómez López, abogado)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Silicalia, SL (Валенсия, Испания)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се установи, че Решение на първи апелативен състав на СХВП от 9 декември 2010 г. по преписка R 1083/2010-1 противоречи на Регламент (ЕО) № 207/2009 относно марката на Общността,

               —

               да се допусне регистрация на марка на Общността № 6 524 243 CompacTop, смесена за клас 20 и

               —

               да се осъди ответникът и, ако е необходимо, встъпилата страна да заплатят съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността:Жалбоподателят.

      Марка на Общността, предмет на спора: Фигуративна марка „CompacTop“ за стоки от клас 20.

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Silicalia, SL.

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Фигуративни марки на Общността и фигуративни национални марки, съдържащи словните елементи „COMPACquartz“, „COMPACMARMOL&QUARTZ“ и „COMPAC MARMOL&QUARTZ“, за стоки и услуги от класове 19, 27, 35, 37 и 39.

      Решение на отдела по споровете: Уважава възражението.

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.
   Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (CE) № 207/2009 (1), тъй като между конфликтните марки не съществува нито сходство, нито вероятност от объркване.

      (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 г. относно марката на Общността (ОВ L 78, стр. 1).


title: Дело T-180/16: Определение на Общия съд от 26 юни 2017 г. — L’Oréal/EUIPO — Guinot (MASTER SHAPE) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „MASTER SHAPE“ — По-ранна национална фигуративна марка „MASTERS COLORS PARIS“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Жалба, явно лишена от всякакво правно основание — Член 126 от Процедурния правилник)

text:
               14.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/18

         Определение на Общия съд от 26 юни 2017 г. — L’Oréal/EUIPO — Guinot (MASTER SHAPE)
   (Дело T-180/16) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „MASTER SHAPE“ - По-ранна национална фигуративна марка „MASTERS COLORS PARIS“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Жалба, явно лишена от всякакво правно основание - Член 126 от Процедурния правилник))
   (2017/C 269/25)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: L’Oréal (Париж, Франция) (представители: T. de Haan и P. Péters, avocats)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: D. Hanf)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Guinot (Париж) (представител: A. Sion, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 23 февруари 2016 г. (преписка R 2907/2014-5) относно производство по възражение между Guinot и L’Oréal

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда L’Oréal да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 222, 20.6.2016 г.


title: Дело C-481/07 P: Решение на Съда (шести състав) от 16 юли 2009 г. — SELEX Sistemi Integrati SpA/Комисия на Европейските общности (Обжалване — Извъндоговорна отговорност на Общността — Решение на Комисията за отхвърляне на жалба срещу Евроконтрол — Действителна и сигурна вреда)

text:
               12.9.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/5

         Решение на Съда (шести състав) от 16 юли 2009 г. — SELEX Sistemi Integrati SpA/Комисия на Европейските общности
   (Дело C-481/07 P) (1)

   (Обжалване - Извъндоговорна отговорност на Общността - Решение на Комисията за отхвърляне на жалба срещу Евроконтрол - Действителна и сигурна вреда)
   2009/C 220/07
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: SELEX Sistemi Integrati SpA (представители: F. Sciaudone, R. Sciandone и A. Neri, avvocati)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности (представители: V. Di Bucci и F. Amato)

      Предмет

   Жалба срещу Определение на Първоинстанционния съд (втори състав) от 29 август 2007 г. по дело SELEX Sistemi Integrati/Комисия (T-186/05), с което Първоинстанционният съд отхвърля отчасти като явно недопустимо и отчасти като явно лишено от всякакво правно основание искането за обезщетение за вреди, които жалбоподателят твърди, че е претърпял вследствие на Решението на Комисията от 12 февруари 2004 г. за отхвърляне на жалбата на жалбоподателя относно твърдение за нарушение от страна на Евроконтрол на разпоредбите от Договора за ЕО в областта на конкуренцията

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда SELEX Sistemi Integrati SpA да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 37, 9.2.2008 г.


title: Дело C-498/15: Преюдициално запитване от Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 22 септември 2015 г. — Spirál-Gép Kft./Budapest Rendőrfőkapitánya

text:
               25.1.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/4

         Преюдициално запитване от Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 22 септември 2015 г. — Spirál-Gép Kft./Budapest Rendőrfőkapitánya
   (Дело C-498/15)
   (2016/C 027/05)
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Spirál-Gép Kft.

      Ответник: Budapest Rendőrfőkapitánya

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли изискването за съразмерност, установено в член 9а от Директива 1999/62/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 1999 година относно заплащането на такси от тежкотоварни автомобили за използване на определени инфраструктури (1) (наричана по-нататък „Директива за евровинетката“) да се тълкува в смисъл, че не допуска санкционна система като предвидената в приложение 9 към Декрет № 410/2007 от 29 декември 2007 г. относно списъка на нарушенията на правилата за движение по пътищата, за които се налага административна глоба, размера на глобите, които могат да бъдат наложени за нарушения на разпоредбите в тази област, предназначението на глобите и условията за участие в контрола по пътищата [a közigazgatási bírsággal sújtandó közlekedési szabályszegések köréről, az e tevékenységekre vonatkozó rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről, felhasználásának rendjéről és az ellenőrzésben történő közreműködés feltételeiről szóló 410/2007. (XII. 29.) Korm. rendelet] наричан по-нататък „Правилник за налагане на наказания“), който предвижда фиксирана глоба — независимо от тежестта на нарушението — при неизпълнение на разпоредбите за закупуване на пътен билет?

               2)

               Съвместима ли е административната глоба, установена в приложение 9 към Правилника за налагане на наказания, с изискването на член 9а от Директивата за евровинетката, съгласно което установените в националното право санкции трябва да са ефективни, съразмерни и възпиращи?

               3)

               Трябва ли изискването за съразмерност, установено в член 9а от Директивата за евровинетката, да се тълкува в смисъл, че не допуска, от една страна, санкционен режим като разглеждания в главното производство, който предвижда обективна отговорност за извършителите на нарушение, и от друга страна, размера на предвиденото в посочения режим наказание?

      (1)  Директива 1999/62/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 1999 година относно заплащането на такси от тежкотоварни автомобили за използване на определени инфраструктури (OB L 187, 20.7.1999 г., стр. 42; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 7, стр. 88).


title: Дело C-17/16: Решение на Съда (първи състав) от 4 май 2017 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation — Франция) — Oussama El Dakkak, Intercontinental SARL/Administration des douanes et droits indirects (Преюдициално запитване — Регламент (ЕО) № 1889/2005 — Контрол на пари в брой, които се внасят и изнасят от Европейския съюз — Член 3, параграф 1 — Физическо лице, което влиза или излиза от Съюза — Задължение за деклариране — Международна транзитна зона на летище на държава членка)

text:
               3.7.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 213/11

         Решение на Съда (първи състав) от 4 май 2017 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation — Франция) — Oussama El Dakkak, Intercontinental SARL/Administration des douanes et droits indirects
   (Дело C-17/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Регламент (ЕО) № 1889/2005 - Контрол на пари в брой, които се внасят и изнасят от Европейския съюз - Член 3, параграф 1 - Физическо лице, което влиза или излиза от Съюза - Задължение за деклариране - Международна транзитна зона на летище на държава членка))
   (2017/C 213/11)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour de cassation

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Oussama El Dakkak, Intercontinental SARL

      Ответник: Administration des douanes et droits indirects

      Диспозитив

   Член 3, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1889/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 година относно контрола на пари в брой, които се внасят и изнасят от Общността, трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в него задължение за деклариране се прилага в международната транзитна зона на летище на държава членка.

      (1)  ОВ C 90, 7.3.2016 г.


title: Дело T-564/15: Жалба, подадена на 25 септември 2015 г. — Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Комисия

text:
               30.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 398/65

         Жалба, подадена на 25 септември 2015 г. — Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Комисия
   (Дело T-564/15)
   (2015/C 398/79)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV (Амстердам, Нидерландия) (представител: P. Glazener, lawyer)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на Комисията от 17 юли 2015 г., с което се отхвърля предложението на жалбоподателя, изпратено в отговор на поканата за представяне на предложения в контекста на Решение на Комисията за изпълнение C(2014)1921 окончателен от 26 март 2014 г., установяващо многогодишната работна програма за 2014 г. за финансова помощ в областта на Механизма за свързване на Европа;

               —

               да разпореди на Комисията да постанови ново решение по предложението на жалбоподателя, което да вземе предвид решението на Общия съд, в рамките на три месеца от датата на обявяване на това решение;

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

               1.

               С първото основание твърди явна грешка в преценката

                           —

                           Що се отнася до критериите за релевантност, въздействие и качество преценката на предложението на жалбоподателя е неправилна. Ако бе извършена правилна оценка предвид критериите за възлагане, предложението щеше да бъде избрано за съфинансиране от страна на ЕС.

               2.

               С второто основание се твърди нарушение на принципа на равно третиране

                           —

                           В обжалваното решение Комисията нарушила принципа на равно третиране, тъй като не избрала предложението на жалбоподателя, а избрала други сходни предложения, свързани с технологии за намаляване на емисиите


title: Дело C-137/14: Решение на Съда (втори състав) от 15 октомври 2015 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 2011/92/ЕС — Оценка на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда — Член 11 — Директива 2010/75/ЕС — Емисии от промишлеността (комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването) — Член 25 — Достъп до правосъдие — Несъответстваща национална процесуалноправна уредба)

text:
               7.12.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 406/4

         Решение на Съда (втори състав) от 15 октомври 2015 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия
   (Дело C-137/14) (1)

   ((Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 2011/92/ЕС - Оценка на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда - Член 11 - Директива 2010/75/ЕС - Емисии от промишлеността (комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването) - Член 25 - Достъп до правосъдие - Несъответстваща национална процесуалноправна уредба))
   (2015/C 406/03)
   Език на производството: немски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: C. Hermes и G. Wilms)

      Ответник: Федерална република Германия (представители: T. Henze и J. Möller)

      Встъпила страна в подкрепа на ищеца: Република Австрия (представител: C. Pesendorfer)

      Диспозитив

               1)

               Като е ограничила:

                           —

                           в приложение на член 46 от Закона за административното производство (Verwaltungsverfahrensgesetz), отмяната на решения поради процесуално нарушение само до случаите, в които липсва оценка или предварителна проверка на въздействието върху околната среда, както и до случаите, в които жалбоподателят докаже, че процесуалното нарушение е в причинно-следствена връзка с резултата от решението,

                           —

                           съгласно член 2, параграф 3 от Закона за допълнителни разпоредби относно жалбите в областта на околната среда, предвидени в Директива 2003/35/ЕО (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz) от 7 декември 2006 г., изменен със Закона от 21 януари 2013 г., и съгласно член 73, параграф 4 от Закона за административното производство (Verwaltungsverfahrensgesetz), процесуалната легитимация и обхвата на съдебния контрол само до възраженията, които вече са били представени в определения срок в хода на административното производство, довело до приемане на решението,

                           —

                           в приложение на член 2, параграф 1, във връзка с член 5, параграф 1 от Закона за допълнителни разпоредби относно жалбите в областта на околната среда, предвидени в Директива 2003/35/ЕО (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz) от 7 декември 2006 г., изменен със Закона от 21 януари 2013 г., в производствата, образувани след 25 юни 2005 г. и приключили преди 12 май 2011 г., процесуалната легитимация на природозащитните сдружения само до правните разпоредби, предоставящи права на частноправните субекти,

                           —

                           съгласно член 2, параграф 1, във връзка с член 5, параграф 1 от Закона за допълнителни разпоредби относно жалбите в областта на околната среда, предвидени в Директива 2003/35/ЕО (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz) от 7 декември 2006 г., изменен със Закона от 21 януари 2013 г., в производствата, образувани след 25 юни 2005 г. и приключили преди 12 май 2011 г., обхвата на съдебния контрол на жалбите на природозащитните сдружения само до правните разпоредби, предоставящи права на частноправните субекти, и

                           —

                           като е изключила, съгласно член 5, параграфи 1 и 4 от Закона за допълнителни разпоредби относно жалбите в областта на околната среда, предвидени в Директива 2003/35/ЕО (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz) от 7 декември 2006 г., изменен със Закона от 21 януари 2013 г., от обхвата на прилагане на националното законодателство административните производства, образувани преди 25 юни 2005 г.,
                           Федерална република Германия не е изпълнила задълженията си по член 11 от Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда и по член 25 от Директива 2010/75/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 година относно емисиите от промишлеността (комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването).

               2)

               Отхвърля иска в останалата му част.

               3)

               Европейската комисия, Федерална република Германия и Република Австрия понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 159, 26.5.2014 г.


title: Дело C-395/17: Иск, предявен на 30 юни 2017 г. — Европейска комисия/Кралство Нидерландия

text:
               16.10.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 347/5

         Иск, предявен на 30 юни 2017 г. — Европейска комисия/Кралство Нидерландия
   (Дело C-395/17)
   (2017/C 347/05)
   Език на производството: нидерландси

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: J.-F. Brakeland и A. Caeiros)

      Ответник: Кралство Нидерландия

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че Кралство Нидерландия не е изпълнило задълженията си по член 5 (впоследствие член 10) от Договора за създаване на Европейската общност (понастоящем член 4, параграф 3 от Договора за Европейския съюз), като не е платило компенсация за загубата на собствени ресурси, каквито е трябвало да бъдат констатирани по силата на членове 2, 6, 10, 11 и 17 от Регламент № 1552/1989 (1) (понастоящем членове 2, 6, 10, 11 и 17 от Регламент № 1150/2000 (2)) и е трябвало да бъдат внесени в бюджета на Съюза, доколкото в нарушение на член 101, параграф 1 от Решение 91/482 (3) и член 12, параграф 6 от приложение II към същото решение не са издавани сертификати за движение EUR.1 за вноса на мляко на прах и ориз от Кюрасао в периода 1997—2000 г. и съответно в нарушение на член 35, параграф 1 от Решение 2001/822 (4) и член 15, параграф 4 от приложение III към същото решение не са издавани сертификати за движение EUR.1 за вноса на еднозърнест и дребнозърнест грис от Аруба в периода 2002—2003 г.,

               —

               Кралство Нидерландия да бъде осъдено да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Митническите органи на Кюрасао и Аруба, две отвъдморски страни на Кралство Нидерландия, неправилно издават сертификати за произход EUR.1 за мляко на прах, ориз, дребнозърнест и едрозърнест грис. Всъщност е установено, че не са били налице условията за посочване на преференциален произход по силата на приложимите решения за асоцииране на отвъдморските страни и територии към Европейската икономическа общност. Нередностите при издаването на сертификатите водят до загуба на собствени ресурси на Съюза в размер на 18 192 641,95 EUR поради административните нарушения в Кюрасао и в размер на 298 080 EUR поради административните нарушения в Аруба.
   Комисията смята, че като държава членка Нидерландия отговаря съгласно правото на Съюза за тази загуба на собствени ресурси, причинена от нейни територии, и затова трябва по силата на задължението за лоялно сътрудничество да внесе в бюджета на Европейския съюз общата сума на неконстатираните и несъбрани мита и налози (заедно с лихви).

      (1)  Регламент (ЕИО, Евратом) № 1552/89 на Съвета от 29 май 1989 година за прилагане на Решение 88/376/ЕИО, Евратом относно системата за собствени ресурси на Общностите (ОВ L 155, 1989 г., стр. 1).

      (2)  Регламент (ЕО, Евратом) № 1150/2000 на Съвета от 22 май 2000 година за прилагане на Решение 94/728/ЕО, Евратом относно системата за собствени ресурси на Общностите (ОВ L 130, 2000 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 2, стр. 184).

      (3)  Решение 91/482/ЕИО на Съвета от 25 юли 1991 година за асоцииране на отвъдморските страни и територии към Европейската икономическа общност (ОВ L 263, 1991 г., стр. 1).

      (4)  Решение 2001/822/ЕО на Съвета от 27 ноември 2001 година за асоцииране на отвъдморските страни и територии към Европейската общност („Решение за отвъдморско асоцииране“) (ОВ L 314, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 25, стр. 74).


title: Дело T-12/12: Решение на Общия съд от 4 юли 2012 г. — Laboratoires CTRS/Комисия (Лекарствени продукти за хуманна употреба — Разрешение за търговия с лекарствения продукт „Orphacol“ — Писмо, уведомяващо ищеца за намерението на Комисията да не издаде разрешение — Искане за установяване на неправомерно бездействие — Изразяване на становище от Комисията — Недопустимост — Искане за отмяна — Приемане на ново решение — Липса на основание за произнасяне)

text:
               11.8.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 243/18

         Решение на Общия съд от 4 юли 2012 г. — Laboratoires CTRS/Комисия
   (Дело T-12/12) (1)

   (Лекарствени продукти за хуманна употреба - Разрешение за търговия с лекарствения продукт „Orphacol“ - Писмо, уведомяващо ищеца за намерението на Комисията да не издаде разрешение - Искане за установяване на неправомерно бездействие - Изразяване на становище от Комисията - Недопустимост - Искане за отмяна - Приемане на ново решение - Липса на основание за произнасяне)
   2012/C 243/35
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Laboratoires CTRS (Булон-Биланкур, Франция) (представители: K. Bacon, barrister, M. Utges Manley и M. Barnden, solicitors)

      Ответник: Европейска комисия (представители: E. White и L. Banciella)

      Страни, встъпили в подкрепа на ищеца: Чешка република (представители: M. Smolek и D. Hadroušek), Френска република (представител: G. de Bergues) и Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: E. Jenkinson и S. Ossowski, впоследствие E. Jenkinson и H. Walker, подпомагани от J. Holmes, barrister)

      Предмет

   Искане за установяване на неправомерно бездействие на Комисията, доколкото същата не е приела окончателно решение по отношение на заявлението за издаване на разрешение за търговия с лекарствения продукт „Orphacol“, а при условията на евентуалност — искане за отмяна на решението, за което се твърди, че се съдържа в писмото на Комисията от 5 декември 2011 г., и с което се отхвърля заявлението на ищеца за издаване на посоченото разрешение

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля искането за установяване на неправомерно бездействие като недопустимо.

               2.

               Основанието за произнасяне по направеното при условията на евентуалност искане за отмяна е отпаднало.

               3.

               Европейската комисия понася, наред с направените от нея съдебни разноски, и тези на Laboratoires CTRS.

               4.

               Чешката република, Френската република и Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 58, 25.2.2012 г.


title: Дело T-137/16: Определение на Общия съд от 13 юни 2017 г. — Uniwersytet Wrocławski/REA (Жалба за отмяна — Искова молба или жалба — Изисквания за форма — Липса на представителство от адвокат — Явна недопустимост)

text:
               14.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/16

         Определение на Общия съд от 13 юни 2017 г. — Uniwersytet Wrocławski/REA
   (Дело T-137/16) (1)

   ((Жалба за отмяна - Искова молба или жалба - Изисквания за форма - Липса на представителство от адвокат - Явна недопустимост))
   (2017/C 269/22)
   Език на производството: полски

      Страни

      Жалбоподател: Uniwersytet Wrocławski (Вроцлав, Полша) (представител: D. Dubis, адвокат)

      Ответник: Изпълнителна агенция за научни изследвания (REA) (представители: S. Payan-Lagrou и V. Canetti, подпомагани от M. Le Berre и G. Materna, адвокати)

      Предмет

   От една страна, искане за отмяна на решенията на REA, взети при упражняване на делегирани ѝ от Европейската комисия правомощия, да прекрати споразумението за отпускане на безвъзмездни средства Cossar (№ 252908) и да задължи жалбоподателя да възстанови сумите от 36 508,37 EUR, 58 031,38 EUR и 6 286,68 EUR, както и да заплати обезщетение за вреди в размер на 5 803,14 EUR, и от друга страна, искане REA да върне въпросните суми заедно с лихвите, считано от деня на плащането до деня на връщането им

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата по дело T-137/16 като явно недопустима.

               2)

               Осъжда Uniwersytet Wrocławski да понесе направените от него съдебни разноски и да заплати съдебните разноски на Изпълнителната агенция за научни изследвания (REA).

      (1)  ОВ C 200, 6.6.2016 г.


title: Дело T-473/13: Решение на Общия съд от 24 февруари 2015 г. — G-Star Raw/СХВП — PepsiCo (PEPSI RAW) (Марка на Общността — Възражение — Оттегляне на заявката за регистрация на оспорваната марка — Липса на основание за произнасяне)

text:
               27.4.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 138/50

         Решение на Общия съд от 24 февруари 2015 г. — G-Star Raw/СХВП — PepsiCo (PEPSI RAW)
   (Дело T-473/13) (1)

   ((Марка на Общността - Възражение - Оттегляне на заявката за регистрация на оспорваната марка - Липса на основание за произнасяне))
   (2015/C 138/66)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: G-Star Raw CV (Амстердам, Нидерландия) (представители: J. van Manen, M. van de Braak и L. Fresco, адвокати)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Folliard-Monguiral)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: PepsiCo, Inc. (Ню Йорк, Ню Йорк, Съединени щати) (представители: V. von Bomhard и T. Heitmann, адвокати)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 25 юни 2013 г. (преписка R 1586/2012-2), постановено в производство по възражение със страни G-Star Raw CV и PepsiCo, Inc.

      Диспозитив

               1)

               Основанието за произнасяне по жалбата по същество е отпаднало.

               2)

               Жалбоподателят и встъпилата страна понасят направените от тях съдебни разноски, като всеки от тях понася и половината от съдебните разноски на ответника.

      (1)  ОВ C 344, 23.11.2013 г.


title: Дело T-573/10: Определение на Общия съд от 8 март 2012 г. — Octapharma Pharmazeutika/EMA (Лекарствени продукти за хуманна употреба — Промени на основната документация за плазма (ОДП) — Такси, дължими на ЕМА — Увреждащ акт — Акт с чисто потвърдителен характер — Явна недопустимост)

text:
               28.4.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 126/17

         Определение на Общия съд от 8 март 2012 г. — Octapharma Pharmazeutika/EMA
   (Дело T-573/10) (1)

   (Лекарствени продукти за хуманна употреба - Промени на основната документация за плазма (ОДП) - Такси, дължими на ЕМА - Увреждащ акт - Акт с чисто потвърдителен характер - Явна недопустимост)
   2012/C 126/34
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Octapharma Pharmazeutika Produktionsgesellschaft mbH (Виена, Австрия) (представители: I. Brinker и T. Holzmüller, avocats, и професор J. Schwarze)

      Ответник: Европейска агенция по лекарствата (EMA) (представители: V. Salvatore; H.-G. Kamann и P. Gey, avocats)

      Предмет

   Искане за отмяна на писмо от 21 октомври 2010 г. (EMA/643425/2010), с което Европейската агенция по лекарствата (EMA) отказва да възстанови на жалбоподателя сумата от 180 700 EUR, съответстваща на разликата между заплатените от жалбоподателя на EMA такси за разглеждането на промените в условията на разрешенията за търговия с лекарствени продукти за хуманна употреба и ветеринарни лекарствени продукти, от една страна, и сумата, която жалбоподателят твърди, че е трябвало до заплати, от друга страна.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Octapharma Pharmazeutika Produktionsgesellschaft mbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 55, 19.2.2011 г.


               25.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 334/35

         Иск, заведен на 25 юли 2014 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Княжество Лихтенщайн
   (Дело E-17/14)
   (2014/C 334/16)
   На 25 юли 2014 г. Надзорният орган на ЕАСТ, представляван от Xavier Lewis и Janne Tysnes Kaasin в качеството им на представители на Надзорния орган на ЕАСТ, с адрес: Rue Belliard 35, 1040 Brussels, Belgium, заведе пред Съда на ЕАСТ иск срещу Княжество Лихтенщайн.
   Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ:

               1.

               Да обяви, че като е оставила в сила национална правна уредба, като член 63 от Закона за здравето и преходните разпоредби в Закона за отмяна на Закона за здравето, включително приложимостта на член 63, параграф 2 от Закона за здравето в аспектите, които изискват дипломираните „стоматолози“ да упражняват професията си като наети лица под прекия контрол, инструкции и отговорност на напълно правоспособен лекар по дентална медицина, Княжество Лихтенщайн не е изпълнило задълженията си, произтичащи от член 31 от Споразумението за ЕИП.

               2.

               Да осъди Княжество Лихтенщайн да заплати съдебните разноски.

      Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа на иска:

               —

               Член 63 от Закона за здравето на Лихтенщайн предвижда, че „стоматологът“ може да работи само под прекия контрол, инструкции и отговорност на напълно правоспособен лекар по дентална медицина (Zahnarzt).

               —

               Правото на установяване, гарантирано съгласно член 31 от Споразумението за ЕИП, изисква да няма ограничения върху свободата на установяване, включително правото на достъп до и на упражняване на дейности като самостоятелно заето лице.

               —

               Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че Лихтенщайн не е изпълнило задълженията си по член 31 от Споразумението за ЕИП. Според него член 63 от Закона за здравето и преходните разпоредби в Закона за отмяна на Закона за здравето, включително приложимостта на член 63, параграф 2 от Закона за здравето в тези отношения, представлява ограничение по смисъла на член 31 от Споразумението за ЕИП.

               —

               Лихтенщайнското правителство твърди, че целта на член 63 от Закона за здравето е да се осигури защитата на общественото здраве.

               —

               Надзорният орган на ЕАСТ счита, че изискването един напълно обучен и квалифициран „стоматолог“, който желае да упражнява професионалната си дейност в съответствие с получената диплома, да трябва да бъде нает от лекар по дентална медицина в Лихтенщайн надхвърля необходимото за постигането на целта за защита на общественото здраве.


title: Дело C-226/09: Решение на Съда (четвърти състав) от 18 ноември 2010 г. — Европейска комисия/Ирландия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 2004/18/ЕО — Процедури за възлагане на обществени поръчки — Възлагане на договор за услуги по устен и писмен превод — Услуги по приложение II Б от посочената директива — Услуги, които не са подчинени на всички нейни изисквания — Определяне на тежестта на критериите за възлагане след представянето на офертите — Изменение на тежестта след първоначално разглеждане на представените оферти — Спазване на принципа на равно третиране и на задължението за прозрачност)

text:
               15.1.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 13/10

         Решение на Съда (четвърти състав) от 18 ноември 2010 г. — Европейска комисия/Ирландия
   (Дело C-226/09) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 2004/18/ЕО - Процедури за възлагане на обществени поръчки - Възлагане на договор за услуги по устен и писмен превод - Услуги по приложение II Б от посочената директива - Услуги, които не са подчинени на всички нейни изисквания - Определяне на тежестта на критериите за възлагане след представянето на офертите - Изменение на тежестта след първоначално разглеждане на представените оферти - Спазване на принципа на равно третиране и на задължението за прозрачност)
   2011/C 13/15
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: M. Konstantinidis и A.-A. Gilly)

      Ответник: Ирландия (представители:: D. O'Hagan и A. Collins SC)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Процедури за възлагане на обществени поръчки — Възлагане на договор за услуги по устен и писмен превод — Услуги, за които не се прилагат всички изисквания на Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги (ОВ L 134, стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116, поправка в OB L 182, 10.7.2008 г., стр. 282) — Тежест на критериите за възлагане на обществена поръчка след подаването на оферти — Принципи на равно третиране на оферентите и на прозрачност

      Диспозитив

               1.

               Като изменя тежестта на критериите за възлагане на обществена поръчка за предоставяне на услуги по устен и писмен превод след първоначално разглеждане на представените оферти, Ирландия не е изпълнила задълженията си по силата на принципа на равно третиране и на произтичащото от него задължение за прозрачност, както се тълкуват от Съда на Европейския съюз.

               2.

               Отхвърля иска в останалата му част.

               3.

               Европейската комисия и Ирландия понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 220, 12.9.2009 г.


title: Дело T-694/15: Жалба, подадена на 30 ноември 2015 г. — Micula/Комисия

text:
               1.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/69

         Жалба, подадена на 30 ноември 2015 г. — Micula/Комисия
   (Дело T-694/15)
   (2016/C 038/93)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Ioan Micula (Орадя, Румъния) (представители: K. Struckmann, адвокат, G. Forwood, Barrister, и A. Kadri, Solicitor)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение (EU) 2015/1470 на Комисията от 30 март 2015 година относно държавна помощ SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN), приведена в действие от Румъния [Изпълнение на арбитражно решение по дело Micula срещу Румъния от 11 декември 2013 година (нотифицирано под номер C(2015) 2112)] (ОВ L 232, 2015 г., стр. 43),

               —

               при условията на евентуалност, да отмени обжалваното решение в частта, която (а) се отнася до жалбоподателя, (б) в която на Румъния се забранява да изпълни арбитражното решение, (в) в която на Румъния се указва да си възстанови несъвместимата помощ, (г) в която се постановява, че жалбоподателят отговаря солидарно за връщането на помощта, получена от субектите по член 2, параграф 2 от това решение,

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага осем основания.

               1.

               По първото основание твърди, че обжалваното решение е неправилно, доколкото член 351 ДФЕС и общите принципи на правото не са приложени надлежно към настоящия случай.

               2.

               По второто основание твърди, че в обжалваното решение погрешно се приема, че въпросната мярка дава предимство на жалбоподателя, доколкото в него неправилно е преценен моментът, в който твърдяното предимство е предоставено, или пък доколкото е констатирано, че обезщетяването за вреди представлява предимство.

               3.

               По третото основание твърди, че в обжалваното решение погрешно е прието, че въпросната мярка се дължи на действия на румънската държава.

               4.

               По четвъртото основание твърди, че в обжалваното решение неправилно е преценен въпросът за съвместимостта на твърдяната помощ.

               5.

               По петото основание твърди, че в обжалваното решение не са правилно определени получателите на твърдяната помощ и не са изложени мотиви за направените изводи, по-конкретно относно физическите или юридическите лица, съставляващи предполагаемото предприятие получател.

               6.

               По шестото основание твърди, че доколкото с обжалваното решение се разпорежда възстановяване на твърдяната помощ, е налице неправилно правоприлагане и превишаване на правомощия.

               7.

               По седмото основание твърди, че с обжалваното решение е нарушен принципът за защита на оправданите правни очаквания.

               8.

               По осмото основание твърди, че обжалваното решение е опорочено, тъй като не са спазени основни процесуални изисквания, и по-конкретно правото на изслушване, член 108, параграф 3 ДФЕС и член 6, параграф 1 от Регламент 659/1999 (1).

      (1)  Регламент (EО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (OB L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41) (изменен).


title: Съединени дела C-256/10 и С-261/10: Решение на Съда (седми състав) от 19 май 2011 г. (преюдициални запитвания от Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Испания) — David Barcenilla Fernández (C-256/10), Pedro Antonio Macedo Lozano (C-261/10)/Gerardo García SL (Директива 2003/10/ЕО — Стойности на експозиция — Шум — Защита от шум — Полезно действие)

text:
               9.7.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 204/11

         Решение на Съда (седми състав) от 19 май 2011 г. (преюдициални запитвания от Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Испания) — David Barcenilla Fernández (C-256/10), Pedro Antonio Macedo Lozano (C-261/10)/Gerardo García SL
   (Съединени дела C-256/10 и С-261/10) (1)

   (Директива 2003/10/ЕО - Стойности на експозиция - Шум - Защита от шум - Полезно действие)
   2011/C 204/19
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

      Страни в главното производство

      Ищци: David Barcenilla Fernández (C-256/10), Pedro Antonio Macedo Lozano (C-261/10)

      Ответник: Gerardo García SL

      Предмет

   Преюдициални запитвания — Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Тълкуване на Директива 2003/10/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 февруари 2003 година относно минималните изисквания за здраве и безопасност, свързани с експозицията на работниците на рисковете от физически агенти (шум) (седемнадесета специална директива по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 89/391/ЕИО) (ОВ L 42, стр. 38; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 169) — Надвишаване на стойностите на експозиция на шум за предприемане на действие, целящо да се избегне или намали експозицията — Полезно действие на директивата

      Диспозитив

               1.

               Директива 2003/10/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 февруари 2003 година относно минималните изисквания за здраве и безопасност, свързани с експозицията на работниците на рисковете от физически агенти (шум) (седемнадесета специална директива по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 89/391/ЕИО), изменена с Директива 2007/30/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 юни 2007 г., трябва да се тълкува в смисъл, че работодател, в чието предприятие дневното равнище на експозиция на работниците на шум надвишава 85 db(A), измерено без да се отчита ефектът от използването на лични предпазни средства за защита от шум, не изпълнява произтичащите от тази директива задължения със самото предоставяне на работниците на предпазни средства за защита от шум, позволяващи да се намали под 80 db(A) дневната експозиция на шум, тъй като този работодател има задължението да приведе в действие програма от технически или организационни мерки, целящи да ограничат такава експозиция на шума до равнище под 85 dB(A), измерено без да се отчита ефектът от използването на личните предпазни средства за защита от шум.

               2.

               Директива 2003/10, изменена с Директива 2007/30, трябва да се тълкува в смисъл, че не изисква работодател да заплаща добавка към заплатата на работниците, които са изложени на равнище на шум над 85 dB(A), измерено без да се отчита ефектът от използването на лични предпазни средства за защита от шум, само поради факта че не е привел в действие програма от технически или организационни мерки, целящи да ограничат дневното равнище на експозиция на шум. Националното право обаче трябва да предвиди подходящи механизми, гарантиращи че работник, изложен на равнище на шум над 85 dB(A), измерено без да се отчита ефектът от използването на лични предпазни средства за защита от шум, може да изисква от работодателя изпълнението на превантивните задължения, предвидени в член 5, параграф 2 от тази директива.

      (1)  ОВ C 221, 14.8.2010 г.


title: Дело C-136/12: Преюдициално запитване, отправено от Consiglio di Stato (Италия) на 13 март 2012 г. — Consiglio Nazionale dei Geologi/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

text:
               26.5.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 151/20

         Преюдициално запитване, отправено от Consiglio di Stato (Италия) на 13 март 2012 г. — Consiglio Nazionale dei Geologi/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
   (Дело C-136/12)
   2012/C 151/36
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Consiglio di Stato

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Consiglio Nazionale dei Geologi [Национален съвет на геолозите]

      Ответник: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato [Орган за защита на конкуренцията и пазара]

      Преюдициални въпроси

               I.

                           1.

                           Препятства ли национална процесуална уредба, която предвижда система от пресекателни процесуални основания — например срокове за обжалване, излагане на конкретни основания, забрана за промяна на исканията в хода на производството, забрана за съда да променя исканията на страните — прилагането на член 267, трета алинея ДФЕС във връзка със задължението на последната съдебна инстанция да отправи преюдициално запитване по повдигнат от страна по делото въпрос относно тълкуването на общностното право;

                           2.

                           Препятства ли правото на националния съд да отсее относимостта на въпроса и да прецени яснотата на общностната норма прилагането на член 267, трета алинея ДФЕС във връзка със задължението на последната съдебна инстанция да отправи преюдициално запитване по повдигнат от страна по делото въпрос относно тълкуването на общностното право;

                           3.

                           В съответствие ли е с принципа за разумна продължителност на производството, утвърден и в общностното право, тълкуването на член 267, трета алинея ДФЕС в смисъл, че налага на последната национална съдебна инстанция безусловно задължение да отправи преюдициално запитване по повдигнат от страна по делото въпрос относно тълкуването на общностното право;

                           4.

                           При наличието на какви фактически и правни обстоятелства неизпълнението на член 267, трета алинея ДФЕС от страна на националния съд представлява „явно нарушение на общностното право“ и възможно ли е това понятие да има различен обхват и значение за целите на специалния иск срещу държавата по Закон № 117 от 13 април 1988 г. за „обезщетяване на вредите, причинени при упражняване на правораздавателни функции и гражданската отговорност на магистратите“ и на общия иск срещу държавата за нарушение на общностното право.

               II.

               Ако Съдът на Европейския съюз приеме тезата за „отслабен“ контрол […], която изключва прилагането на националните процесуални правила относно необходимостта от посочване на конкретни основания за обжалване, преюдициалното запитване относно общностното право трябва да се отправи до Съда на Европейския съюз точно както е формулирано и изложено [по-долу] от жалбоподателя [по главното производство].

                           1.

                           „[…] следва да се отправи до Съда на Европейския съюз преюдициално запитване относно тълкуването на член 101 от Договора (предишен член 81) във връзка с изложените по-долу законодателна уредба и етични правила от значение по делото, уреждащи професията геолог, както и институционалните функции и правилата за дейността на Consiglio Nazionale dei Geologi, за да се провери съответствието им и законосъобразността им с оглед на европейската правна уредба (посочения член 101) в областта на конкуренцията. […]
                           Член 9 от Закон № 112/1963, и по-специално буква ж) от него, предвижда, че „Националният съвет на сдружението изпълнява следните задължения, наред с възложените му по силата на други закони: а) следи за спазването на нормативната уредба, уреждаща професията, и на всички други разпоредби от значение за нея; б) отговаря за съдържанието на специалния регистър и списък и извършва вписвания и заличавания; в) контролира професионалната правоспособност и предприема действия за санкциониране на неправомерното упражняване на професията; г) приема правила за дисциплината; д) при поискване осигурява определянето и плащането на възнагражденията; е) осигурява управлението на имуществото, обслужващо Националния съвет, и изготвя годишен бюджет и финансов отчет; ж) определя с решение, което се одобрява от Министъра на правосъдието, в строго необходимите за покриване на разноските за функциониране на Националния съвет граници размера на годишната вноска на вписаните в специалния регистър или списък лица, както и размера на таксата за вписване в регистъра или списъка, на таксата за издаване на удостоверения и становища относно определянето и събирането на възнагражденията“.
                           Член 14, параграф 1 от Закон № 616/1966 предвижда, че „на лице, вписано в специалния регистър или списък, което уронва достойнството или престижа на професията, в съответствие с тежестта на деянието се налага една от следните дисциплинарни санкции: 1) мъмрене; 2) временно лишаване от право на упражняване на професията за срок до една година; 3) заличаване“.
                           Член 17 от Закон № 616/1966 предвижда, че „съсловната тарифа на възнагражденията и обезщетенията, както и критериите за възстановяване на разноските, се определят със съвместна наредба на Ministro per la Grazia e Giustizia [министър по помилванията и правосъдието] (бел. ред.: понастоящем министър на правосъдието) и Ministro per l’Industria e per il Commercio [министър на промишлеността и търговията] (бел. ред.: понастоящем министър по производствените дейности) по предложение на Consiglio Nazionale dei Geologi“.
                           Член 6 от Nuovo Codice Deontologico от 19 декември 2006 г. (решение № 143/2006), изменен с решение № 65 от 24 март 2010 г., който урежда „професионалните услуги“, предвижда, че „ефикасността и ефективността на услугите основно се определя от: присъщите технически трудности; обхвата на поетите отговорности; оригиналния характер на поръчката; наличието на предходни технически разрешения, имащи отношение към случая; значението на техническите елементи, които са предмет на разглеждане; значението на подлежащите на съгласуване технически елементи; оригиналността на решението; отделеното време и степента на ангажираност; възможностите за взаимодействие с клиентите и останалите субекти, включително предприятия, имащи отношение към предоставяне на услугата; стойността на проекта“.
                           Член 7 от Nuovo Codice Deontologico от 19 декември 2006 г. (решение № 143/2006), изменен с решение № 65 от 24 март 2010 г., който урежда „Престижа на професията“, предвижда, че „престижът на представителите на професията се гради основно върху: съобразяване на професионалните услуги с изискванията и върху тяхната изчерпателност; способност за поемане на отговорност, наличие на необходимите технически и професионални качества и оборудване; наличие и навременно използване на съвременен инструментариум; ефикасна служебна организация и професионализъм на екипа; внимание, проявено към изискванията на участниците в процеса на работа; наличие на средства и структури за постоянно професионално усъвършенстване, включително на сътрудниците и служителите; способност за своевременна и ефикасна комуникация с клиентите, с частни и публични лица и институции, и с широката общественост“.
                           Член 17 от Nuovo Codice Deontologico от 19 декември 2006 г. (решение № 143/2006), изменен с решение № 65 от 24 март 2010 г., който урежда „Тарифните параметри“, предвижда, че „при определяне на професионалното възнаграждение геологът спазва изискванията на Законодателен декрет № 223/2006, преобразуван в Закон № 248/2006; принципа на адекватност съгласно член 2233, параграф 2 от Codice Civile [Граждански кодекс], както и всички действащи във връзка с това разпоредби. Съсловната тарифа, одобрена с наредба на министъра от 18 ноември 1971 г., съответно изменена и допълнена, и тарифата за обществените поръчки, одобрена с наредба на министъра от 4 април 2001 г., в частта, приложима за геолозите, съдържат обективни насоки в техническо и професионално отношение при преценката, планирането и определянето на възнагражденията между страните“. По този въпрос по-специално Съдът следва да се произнесе дали е в разрез с член 101 от Договора посочването на Законодателен декрет № 223/2006 в неговата цялост — с помощта на бройно-хронологичната система, единствената в исторически план легитимна система както на национално, така и на общностно равнище — като задължително приложима законодателна норма, което със сигурност не оказва дори минимално въздействие върху възможността за запознаване и върху задължителния характер на правната норма.
                           Член 18 от Nuovo Codice Deontologico от 19 декември 2006 г. (решение № 143/2006), изменен с решение № 65 от 24 март 2010 г., който урежда „Предявяването за плащане“, предвижда, че „в рамките на действащата нормативна уредба, като израз на гаранция за качеството на услугите, геологът, упражняващ професионална дейност в съответните форми — индивидуално, като търговец или в съдружие, трябва винаги да определя припадащото му се възнаграждение, като съобразява мащабите и трудността на заданието, престижа на професията, необходимите технически познания и ангажираност. Отчитайки принципите на конкуренцията в професионално отношение, Сдружението следи за спазването на тези изисквания“.
                           Член 19 от Nuovo Codice Deontologico от 19 декември 2006 г. (решение № 143/2006), изменен с решение № 65 от 24 март 2010 г., който урежда „Обществените поръчки“, предвижда, че „в процедурите за възлагане на обществени поръчки, при които публичният орган законосъобразно не прилага съсловната тарифа като критерий за определяне на възнаграждението, геологът все пак е задължен в офертата си да съобрази мащабите и трудността на заданието, престижа на професията, необходимите технически познания и ангажираност“.
                           По отношение на:

                                       —

                                       Регламент (ЕИО) № 2137/85 на Съвета относно Европейското обединение по икономически интереси (ЕОИИ), което има за цел „улесняване или развитие на икономическата дейност на членовете му“, предвижда в шестото си съображение, че разпоредбите — бел. ред. съдържащи се в него — не са пречка за прилагането на юридически правила и/или етични кодекси на национално равнище относно условията на извършване на търговска и професионална дейност;

                                       —

                                       Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно „признаването на професионалните квалификации“ предвижда в съображение 43, че „[н]астоящата директива обхваща, доколкото те са регламентирани, също и свободните професии, които, съгласно директивата, са професиите, упражнявани въз основа на съответни професионални квалификации в лично, отговорно и професионално независимо качество от лица, предоставящи интелектуални и концептуални услуги в интерес на клиента и обществото. Упражняването на професията може да е предмет в държавите членки, в съответствие с Договора, на специални нормативни ограничения, основани на националното законодателство и на задължителни разпоредби, приети автономно в тези рамки, от компетентните представителни професионални органи, които ограничения гарантират и развиват техния професионализъм, качеството на услугите и поверителността на отношенията с клиента“.
                                       Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно „услугите на вътрешния пазар“, известна като „директивата за услугите“, предвижда в съображение 115, че „[к]одексите за поведение на нивото на Общността са предназначени да въведат минимални стандарти на поведение и да допълнят правните изисквания на държавите членки. Те не лишават държавите членки от възможността, в съответствие с правото на Общността, да предприемат по-строги правни мерки или националните професионални организации да предвидят по-сериозна защита в своите национални кодекси за поведение“.
                                       Накрая, Съдът на Европейския съюз следва да се произнесе относно съвместимостта с член 101 от Договора на разграничението от правна и организационно-устройствена гледна точка, провеждано между професионалните и търговските предприятия, както и между професионалната и търговската конкуренция“.

                           2.

                                       „a)

                                       Забранява и/или препятства ли член 101 ДФЕС или друга европейска норма позоваването на достойнството и престижа на професионалиста — в случая на геолога — като съображения при определяне на професионалното възнаграждение;

                                       б)

                                       Позоваването на съображенията за професионален престиж и достойнство поражда ли ограничаващо професионалната конкуренция действие по смисъла на член 101 ДФЕС или на друга европейска норма;

                                       в)

                                       Възможно ли е на основание член 101 ДФЕС или друга европейска норма да се приеме, че се насърчават прояви, ограничаващи конкуренцията, посредством изискванията за достойнство и престиж, възприети като съображения при определяне на възнаграждението на професионалиста, когато бъдат разгледани във връзка с тарифите, за които изрично се определя, че е възможна дерогация на предвидените в тях минимални възнаграждения с оглед на изричното и формално напомняне в член 17 от Nuovo Codice Deontologico dei Geologi на нормативните разпоредби, предоставящи такава възможност за дерогация (Законодателен декрет № 223/2006, преобразуван в Закон № 248/2006);

                                       г)

                                       Забранява ли член 101 ДФЕС или друга европейска норма позоваването на съсловната тарифа, приета за геолозите с нормативен акт, а именно със съвместна наредба на министъра на правосъдието и министъра на производствените дейности, като следва да се подчертае, че е възможна дерогация от предвидените в нея минимални възнаграждения, тъй като Законодателен декрет № 223/2006, посочен в член 17 от Nuovo Codice Deontologico, съществува изрично напомняне, че тя само дава насоки в техническо и професионално отношение при определяне на възнагражденията;

                                       д)

                                       Забранява ли член 101 ДФЕС или друга европейска норма съответствието на мащабите на услугите, изискванията за достойнство и престиж, определени и в членове 6 и 7 от Nuovo Codice Deontologico dei geologi, с изискванията относно професионалното възнаграждение, предвидени в член 2233, параграф 2 от Codice Civile, съгласно който „във всички случаи размерът на (бел. ред. професионалното) възнаграждение трябва да бъде съобразен със значимостта на работата и с престижа на професията“;

                                       е)

                                       Възможно ли е следователно съгласно член 101 ДФЕС да се приеме, че позоваването на член 2233, параграф 2 от Codice Civile е законосъобразно и не поражда ограничаващи конкуренцията последици;

                                       ж)

                                       В областта на правото на конкуренцията установява ли член 101 ДФЕС или друга европейска норма правно равенство на професионалните сдружения, в случая на геолозите, съгласно уредбата, приета от държавата за осъществяването на институционални цели, с картелите и концентрациите на търговски предприятия, които се основават на антиконкурентни споразумения;

                                       з)

                                       Може ли на основание член 101 ДФЕС или друга европейска норма да се приравни задължителната, установена по закон вноска за членовете на сдружението за осъществяването на неговите функции и на институционални цели, с дейността по доставката на стоки и услуги и стопанската печалба, съответно осъществявани и получавани чрез прилагането на антиконкурентни действия от страна на търговски предприятия при условията на концентрация;

                                       и)

                                       Обосновава ли член 101 ДФЕС или друга европейска норма прилагането на санкции в настоящия случай;

                                       й)

                                       Легитимира ли член 101 ДФЕС или друга европейска норма задължителното облагане на постъпленията от вноски в сдружението, които са задължителни по закон, като тези вноски се приравняват на печалбата и приходите, получавани по силата на антиконкурентно търговско-икономическо споразумение.

                                 […]“.

               III.

                           1.

                           При условията на евентуалност, в случай че Съдът разреши въпросите по тълкуването на член 267, трета алинея ДФЕС в смисъл, че националните процесуални норми не пораждат действие и е налице задължение националната юрисдикция да предприеме действия служебно в помощ на страните, както и че повдигнатият от жалбоподателя преюдициален въпрос бъде разрешен в смисъл, че запитването на страните е твърде общо, се поставя преюдициалният въпрос дали общностната правна уредба на конкуренцията и професиите, и по-специално посочените във въпроса на жалбоподателя общностни разпоредби допускат приемането на етични кодекси на професиите, в които размерът на възнаграждението се определя в зависимост от достойнството и престижа на професията, качеството и количеството на свършената работа, в резултат от което възнагражденията, които са под минималните по тарифите (и следователно са в съответствие с изискванията в областта на конкуренцията) биха могли да се санкционират дисциплинарно поради нарушение на етичните правила;

                           2.

                           При условията на евентуалност, в случай че Съдът разреши въпросите по тълкуването на член 267, трета алинея ДФЕС в смисъл, че националните процесуални норми не пораждат действие и е налице задължение националната юрисдикция да предприеме действия служебно в помощ на страните, както и че повдигнатият от жалбоподателя преюдициален въпрос бъде разрешен в смисъл, че запитването на страните е твърде общо, се поставя преюдициалният въпрос дали може общностното право в областта на конкуренцията, и по-специално уредбата, която забранява ограничителните споразумения, да се тълкуват в смисъл, че ограничителното споразумение може да приеме формата на етични правила, приети от професионални сдружения, когато при посочване на престижа и достойнството на професията, както и на качеството и количеството на свършената работа като параметри за количествено определяне на възнаграждението на професионалиста, тези правила водят до изключване на възможността за дерогация на минималните възнаграждения съгласно тарифите и така пораждат действие, ограничаващо конкуренцията, дължащо се на посочената липса на възможност за дерогиране;

                           3.

                           При условията на евентуалност, в случай че Съдът разреши въпросите по тълкуването на член 267, трета алинея ДФЕС в смисъл, че националните процесуални норми не пораждат действие и е налице задължение националната юрисдикция да предприеме действия служебно в помощ на страните, както и че повдигнатият от жалбоподателя преюдициален въпрос бъде разрешен в смисъл, че запитването на страните е твърде общо, се поставя преюдициалният въпрос дали, след като националното право въвежда правила за защита на конкуренцията, които са по-строги от общностните, като по-специално предвижда възможността за дерогиране на минималните възнаграждения по съсловните тарифи, а общностното право изглежда все още позволява при определени условия да не се допуска дерогация от минималните възнаграждения, установени от тарифите, и в резултат от това действията на професионално сдружение, с които то не допуска възможност за дерогиране на минималните възнаграждения, установени от тарифите, представляват от гледна точка на националното право ограничаващо конкуренцията споразумение, макар и от гледна точка на общностното право това да не е така, общностното право в областта на конкуренцията, и по-специално общностната правна уредба на ограничаващите конкуренцията споразумения допускат на основание на националната, а не на общностната правна уредба да се приеме санкционирането на определено поведение като ограничително споразумение, ако и когато националните правила за защита на конкуренцията се окажат по-строги от общностните.


title: Дело F-30/13: Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 16 декември 2013 г. — Roda/Комисия (Публична служба — Наследствена пенсия — Смърт на бивш съпруг — Издръжка — Досъдебна процедура — Изискване за подаване на жалба по административен ред — Просрочие — Явна недопустимост)

text:
               8.2.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 39/30

         Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 16 декември 2013 г. — Roda/Комисия
   (Дело F-30/13)
   (Публична служба - Наследствена пенсия - Смърт на бивш съпруг - Издръжка - Досъдебна процедура - Изискване за подаване на жалба по административен ред - Просрочие - Явна недопустимост)
   2014/C 39/55
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Silvana Roda (Испра, Италия) (представител: L. Ribolzi, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия

      Предмет

   Жалба за отмяна на решение на Комисията, отхвърлящо искането на жалбоподателката да получава наследствена пенсия в размер на 60 % от последната основна заплата на починалия ѝ съпруг.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата като явно недопустима.

               2.

               Г-жа Roda понася направените от нея съдебни разноски.


title: Дело T-613/15: Определение на Общия съд от 19 септември 2016 г. — European Dynamics Luxembourg и др./Frontex

text:
               5.12.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 454/33

      Определение на Общия съд от 19 септември 2016 г. — European Dynamics Luxembourg и др./Frontex
      (Дело T-613/15) (1)

      (2016/C 454/56)
      Език на производството: гръцки
      Председателят на четвърти състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 7, 11.1.2016 г.


title: Дело T-187/12: Определение на Общия съд от 13 септември 2012 г. — Bäßler/СХВП (MAX) (Жалба в първоинстанционно производство — Изисквания за форма — Явна недопустимост)

text:
               22.12.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 399/23

         Определение на Общия съд от 13 септември 2012 г. — Bäßler/СХВП (MAX)
   (Дело T-187/12)
   (Жалба в първоинстанционно производство - Изисквания за форма - Явна недопустимост)
   2012/C 399/43
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Uwe Bäßler (Gmunden, Австрия) (представител: адв. M.)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 2 февруари 2012 г. по преписка R 0909/2011-1 относно искане за регистрация на словния знак „MAX“ като марка на Общността.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата като недопустима.

               2.

               Жалбоподателят понася направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-320/17: Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 29 май 2017 г. — Marle Participations SARL/Ministre de l’Économie et des Finances

text:
               14.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/10

         Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 29 май 2017 г. — Marle Participations SARL/Ministre de l’Économie et des Finances
   (Дело C-320/17)
   (2017/C 269/14)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Conseil d'État

      Страни в главното производство

      Касатор: Marle Participations SARL

      Ответник: Ministre de l’Économie et des Finances

      Преюдициален въпрос

   Съдът е приканен да се произнесе по въпроса дали и евентуално при какви условия отдаването под наем на недвижим имот от холдингово дружество на дъщерно дружество изразява пряка или косвена намеса в управлението на същото дъщерно дружество, водеща до това да придаде на придобиването и притежаването на дялове от дъщерното дружество характер на икономически дейности по смисъла на Директивата от 28 ноември 2006 г. относно общата система на данъка върху добавената стойност (1).

      (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-341/11: Преюдициално запитване, отправено от Tribunal administratif de Montreuil (Франция) на 4 юли 2011 г. — Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH от името на DBI-Fonds APT n °737/Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

text:
               10.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/34

         Преюдициално запитване, отправено от Tribunal administratif de Montreuil (Франция) на 4 юли 2011 г. — Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH от името на DBI-Fonds APT no 737/Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État
   (Дело C-341/11)
   2011/C 269/67
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal administratif de Montreuil

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH от името на DBI-Fonds APT no 737

      Ответник: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

      Преюдициални въпроси

               1.

               Трябва ли положението на притежателите на дялове да се отчита наред с това на предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК)?

               2.

               В такъв случай, при какви условия спорното удържане при източника може да се счита за съответстващо на принципа на свободно движение на капитали?


title: Дело T-637/14: Определение на Общия съд от 13 април 2015 г. — noon Copenhagen/СХВП — Wurster Diamonds (noon)

text:
               22.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 205/42

         Определение на Общия съд от 13 април 2015 г. — noon Copenhagen/СХВП — Wurster Diamonds (noon)
   (Дело T-637/14) (1)

   (2015/C 205/58)
   Език на производството: английски
   Председателят на пети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 361, 13.10.2014 г.


title: Дело T-254/07: Иск, предявен на 17 юли 2007 г. — Pinzón/Съвет и Комисия

text:
               8.9.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 211/49

         Иск, предявен на 17 юли 2007 г. — Pinzón/Съвет и Комисия
   (Дело T-254/07)
   (2007/C 211/92)
   Език на производството: испански
   Страни

      Ищец: S. Coop. And. Agrícola y Ganadera de Pinzón (представител: L. Ortiz Blanco, abogado)

      Ответници: Съвет на Европейския съюз и Комисия на Европейските общности
   Искания на ищеца

               —

               да се уважи настоящия иск за обезщетение на вредите, предявен в съответствие с член 288 ЕО и да се обяви правото на ищеца да получи солидарно от Съвета и Комисията парично обезщетение в общ размер от един милион двеста деветдесет и осем хиляди осемстотин шестдесет и едно еуро (1 298,861 EUR), и

               —

               да се осъдят ответните институции да заплатят съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Правните основания и основни доводи са същите като вече посочените по дело T-217/07, Las Palmeras/Съвет и Комисия.


title: Дело C-87/17 P: Жалба, подадена на 17 февруари 2017 г. от CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH срещу определението, постановено от Общия съд (трети състав) на 19 декември 2016 г. по дело T-655/16, CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH/Съд на Европейския съюз

text:
               21.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 277/20

         Жалба, подадена на 17 февруари 2017 г. от CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH срещу определението, постановено от Общия съд (трети състав) на 19 декември 2016 г. по дело T-655/16, CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH/Съд на Европейския съюз
   (Дело C-87/17 P)
   (2017/C 277/29)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: CBA Spielapparate- und Restaurantbetriebs GmbH (представител: A. Schuster, Rechtsanwalt)

      Друга страна в производството: Съд на Европейския съюз
   С определение от 5 юли 2017 г. Съдът на Европейския съюз (десети състав) отхвърля жалбата и определя, че жалбоподателят понася направените от него съдебни разноски.


title: Дело F-129/14: Жалба, подадена на 3 ноември 2014 г.  — ZZ/ЕСВД

text:
               12.1.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 7/61

         Жалба, подадена на 3 ноември 2014 г. — ZZ/ЕСВД
   (Дело F-129/14)
   (2015/C 007/79)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представители: J.-N. Louis, R. Metz, D. Verbeke, avocats)

      Ответник: Европейската служба за външна дейност (ЕСВД)

      Предмет на производството

   Отмяна на решението на ЕСВД за освобождаване от длъжност на жалбоподателя, без намаляване на пенсионните му права.

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на ЕСВД от 16 януари 2014 г. за освобождаване от длъжност на жалбоподателя, без намаляване на пенсионните му права;

               —

               да се осъди ЕСВД да заплати съдебните разноски.