title: Дело T-436/20: Жалба, подадена на 10 юли 2020 г. Sedus Stoll/EUIPO — Kappes (Sedus ergo+)

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/63

      Жалба, подадена на 10 юли 2020 г. Sedus Stoll/EUIPO — Kappes (Sedus ergo+)
      (Дело T-436/20)
      (2020/C 279/78)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Sedus Stoll AG (Догерн, Германия) (представители: M. Goldmann и J. Thomsen, Rechtsanwälte)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Wolfgang Kappes (Бохум, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: заявка за словна марка на Европейския съюз „Sedus ergo+“ — заявка за регистрация № 15 958 374

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 12 март 2020 г. по преписка R 2194/2018-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да отхвърли жалбата срещу решението на отдела по споровете по преписка № B 2 863 929, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски в производството пред Общия съд на Европейския съюз и да осъди евентуално встъпилата страна (Wolfgang Kappes) да заплати съдебните разноски, направени в производството по обжалване пред EUIPO.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-437/20: Жалба, подадена на 13 юли 2020 г. — Ultrasun/EUIPO (ULTRASUN)

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/63

      Жалба, подадена на 13 юли 2020 г. — Ultrasun/EUIPO (ULTRASUN)
      (Дело T-437/20)
      (2020/C 279/79)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Ultrasun AG (Цюрих, Швейцария) (Представители: A. von Mühlendahl и H. Hartwig, Rechtsanwälte)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: заявка за словна марка на Европейския съюз „ULTRASUN“ — заявка за регистрация № 17 898 794

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 27 април 2020 г. по преписка R 1453/2019-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски, включително направените от жалбоподателя разноски в производството през апелативния състав.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-450/20: Жалба, подадена на 15 юли 2020 г. — Tempora/Парламент

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/64

      Жалба, подадена на 15 юли 2020 г. — Tempora/Парламент
      (Дело T-450/20)
      (2020/C 279/80)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Tempora (Форе, Белгия) (представители: A. Delvaux и R. Simar, адвокати)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви за допустима жалбата за отмяна,

                  —

                  да отмени решението, с неизвестна дата, с което Европейският парламент решава да възложи поръчката на SPRL IMAGINA EU,

                  —

                  да осъди Европейския парламент да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две основания в подкрепа на жалбата си срещу решението за възлагане на поръчката на друг участник в тръжната процедура в рамките на обществена поръчка COMM/AWD/2019/421.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на член 15.2 от спецификациите, на задълженията за надлежна и внимателна проверка, на принципите на равнопоставеност, конкуренция и прозрачност, на член 170, параграф 1 от Регламент (ЕС, Евратом) 2018/1046 на Европейския парламент и на Съвета от 18 юли 2018 година за финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза, за изменение на регламенти (ЕС) № 1296/2013, (ЕС) № 1301/2013, (ЕС) № 1303/2013, (ЕС) № 1304/2013, (ЕС) № 1309/2013, (ЕС) № 1316/2013, (ЕС) № 223/2014 и (ЕС) № 283/2014 и на Решение № 541/2014/ЕС и за отмяна на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 (ОВ L 193, 2018 г., стр. 1) (наричан по-нататък „Регламент 2018/1046“). В това отношение жалбоподателят счита, че Парламентът е трябвало да му възложи поръчката, тъй като SPRL IMAGINA EU не разполага с достатъчен икономически и финансов капацитет и поради това не би могло да бъде избрано.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на точка 23 от приложение I към Регламент 2018/1046 и на член 16 от спецификациите, на принципите на равнопоставеност, конкуренция и прозрачност, на задълженията за надлежна и внимателна проверка. Жалбоподателят твърди, че предложените от SPRL IMAGINA EU цени в офертата му са необичайно ниски и не могат да бъдат приети.


title: Решение на Съда от 13 май 2020 година по дело E-4/19 Campbell с/у правителството на Норвегия, представлявано от Съвета по обжалванията, свързани с имиграцията (Utlendingsnemnda — UNE) (Свободно движение на работници — Директива 2004/38/ЕО — Право на пребиваване — Производни права за граждани на трети държави) 2020/C 283/03

text:
               27.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 283/3

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 13 май 2020 година
      по дело E-4/19
      Campbell
      с/у
      правителството на Норвегия, представлявано от Съвета по обжалванията, свързани с имиграцията (Utlendingsnemnda — UNE)

            (Свободно движение на работници — Директива 2004/38/ЕО — Право на пребиваване — Производни права за граждани на трети държави)

      (2020/C 283/03)
      По дело E-4/19 Campbell срещу правителството на Норвегия, представлявано от Съвета по обжалванията, свързани с имиграцията (Utlendingsnemnda — UNE) — МОЛБА до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и Съд, отправена от Върховния съд на Норвегия (Norges Høyesterett) относно тълкуването на Директива № 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и за отмяна на Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО, и по-специално член 7, параграф 1, буква б) във връзка с член 7, параграф 2 от нея, Съдът, състоящ се от Páll Hreinsson, председател, Per Christiansen и Bernd Hammermann (съдия-докладчик), съдии, постанови решение на 13 май 2020 г., чийто диспозитив гласи:

                  1.

                  Когато гражданин на държава от ЕИП е упражнил правото си на работник съгласно член 28 от Споразумението за ЕИП и е пребивавал реално в друга държава от ЕИП, при което е създал или укрепил семеен живот, полезното действие на това право изисква семейният живот на гражданина на държава от ЕИП да може да бъде продължен след завръщането в държавата на произход от ЕИП.
                  По отношение на гражданин на държава от ЕИП, който не е упражнявал икономическа дейност, член 7, параграф 1, буква б) и параграф 2 от Директива 2004/38/ЕО е приложим за случаите, когато гражданин на държава от ЕИП, който не е упражнявал икономическа дейност, се завръща в държавата на произход от ЕИП заедно с член на семейството, например съпруг, който е гражданин на трета държава.

                  2.

                  Всеки период на пребиваване съгласно и в съответствие с условията, определени в член 7, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/38/ЕО, на гражданин на държава от ЕИП в държава от ЕИП, различна от държавата на произход от ЕИП, по време на който гражданинът на държава от ЕИП е създал или укрепил семеен живот с гражданин на трета държава, създава производно право на пребиваване за гражданина на трета държава при завръщането на гражданина на държава от ЕИП в държавата на произход от ЕИП. Понятието за пребиваване трябва да се тълкува в смисъл, че допуска разумни периоди на отсъствие, които могат да бъдат или да не са свързани с работата, и чиято продължителност не противоречи и не е несъвместима с понятието реално пребиваване. Това не засяга член 35 от Директива 2004/38/ЕО. Фактът, че гражданин на държава от ЕИП съзнателно поставя себе си в положение, предоставящо право на пребиваване в друга държава от ЕИП, сам по себе си не представлява достатъчно основание, за да се допусне, че е налице злоупотреба.


title: Решение на Съда от 4 май 2020 година по дело E-6/19 Наказателно производство срещу H и I (Регламент (ЕО) № 561/2006 — Член 13, параграф 1, буква м) — Специализирани превозни средства за превоз на пари и/или ценности — Празни курсове — Придружаващи превозни средства) 2020/C 283/04

text:
               27.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 283/4

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 4 май 2020 година
      по дело E-6/19
      Наказателно производство срещу H и I

            (Регламент (ЕО) № 561/2006 — Член 13, параграф 1, буква м) — Специализирани превозни средства за превоз на пари и/или ценности — Празни курсове — Придружаващи превозни средства)

      (2020/C 283/04)
      По дело E-6/19, наказателно производство срещу H и I — МОЛБА до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Княжеския апелативен съд (Fürstliches Obergericht) относно тълкуването на Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 г. за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт, за изменение на Регламенти (ЕИО) № 3821/85 и (ЕО) № 2135/98 на Съвета и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 3820/85 на Съвета, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател, Per Christiansen (съдия-докладчик) и Bernd Hammermann, съдии, постанови решение на 4 май 2020 г., чийто диспозитив постановява:

                  1.

                              а)

                              Изключението за превоз със специализирани превозни средства за превоз на пари и/или ценности съгласно член 13, параграф 1, буква м) от Регламент (ЕО) № 561/2006 трябва да се прилага и за празните курсове, което означава пътуванията, осъществени преди натоварването и след разтоварването на тези превозни средства.

                              б)

                              Придружаващото превозно средство попада в обхвата на изключението по член 13, параграф 1, буква м) от Регламент (ЕО) № 561/2006, ако придружаващото превозно средство представлява неразделна и необходима част от превоза на пари и/или ценности със специализираното превозно средство.

                  2.

                  В случаите, когато въпросните пътувания са предприети от специализирани превозни средства, превозващи пари и/или ценности на територията на други държави от ЕИП, които са приложили изключението по член 13, параграф 1, буква м) от Регламент (ЕО) № 561/2006, и при условие че всички индивидуални условия за такива изключения са спазени, санкции съгласно член 19 от Регламент (ЕО) № 561/2006 не може да бъдат налагани, нито пък са необходими или пропорционални, тъй като не е извършено нарушение.

                  3.

                  Член 6, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 561/2006 не изисква от водача на специализирано превозно средство за превоз на пари и/или ценности да регистрира всяко време, прекарано по описания в член 4, буква д) от Регламент (ЕО) № 561/2006 начин, както и времето, прекарано в управление, като „друга работа“, в случаите, когато държавата от ЕИП е приложила изключението по член 13, параграф 1, буква м) от Регламент (ЕО) № 561/2006.


title: Дело C-311/18: Решение на Съда (голям състав) от 16 юли 2020 г. (преюдициално запитване от High Court (Ирландия) — Ирландия) — Data Protection Commissioner/Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems (Преюдициално запитване — Защита на физическите лица при обработването на лични данни — Харта на основните права на Европейския съюз — Членове 7, 8 и 47 — Регламент (ЕС) 2016/679 — Член 2, параграф 2 — Приложно поле — Предаване на лични данни на трети държави за търговски цели — Член 45 — Решение на Комисията относно адекватното ниво на защита — Член 46 — Предаване на данни с подходящи гаранции — Член 58 — Правомощия на надзорните органи — Обработване на предаваните данни от публичните органи на трета държава за цели, свързани с националната сигурност — Преценка на адекватността на нивото на защита, осигурено в третата държава — Решение 2010/87/ЕС — Стандартни клаузи за защита при предаването на лични данни на трети държави — Подходящи гаранции, предоставени от администратора — Валидност — Решение за изпълнение (ЕС) 2016/1250 — Адекватност на защитата, осигурявана от Щита за личните данни в отношенията между Европейския съюз и Съединените щати — Валидност — Жалба на физическо лице, чиито данни са предадени от Европейския съюз на Съединените щати)

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/4

      Решение на Съда (голям състав) от 16 юли 2020 г. (преюдициално запитване от High Court (Ирландия) — Ирландия) — Data Protection Commissioner/Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems
      (Дело C-311/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Защита на физическите лица при обработването на лични данни - Харта на основните права на Европейския съюз - Членове 7, 8 и 47 - Регламент (ЕС) 2016/679 - Член 2, параграф 2 - Приложно поле - Предаване на лични данни на трети държави за търговски цели - Член 45 - Решение на Комисията относно адекватното ниво на защита - Член 46 - Предаване на данни с подходящи гаранции - Член 58 - Правомощия на надзорните органи - Обработване на предаваните данни от публичните органи на трета държава за цели, свързани с националната сигурност - Преценка на адекватността на нивото на защита, осигурено в третата държава - Решение 2010/87/ЕС - Стандартни клаузи за защита при предаването на лични данни на трети държави - Подходящи гаранции, предоставени от администратора - Валидност - Решение за изпълнение (ЕС) 2016/1250 - Адекватност на защитата, осигурявана от Щита за личните данни в отношенията между Европейския съюз и Съединените щати - Валидност - Жалба на физическо лице, чиито данни са предадени от Европейския съюз на Съединените щати)
      (2020/C 297/05)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      High Court (Irlande)

         Страни в главното производство

      Data Protection Commissioner
      Facebook Ireland Limited, Maximillian Schrems

         в присъствието на: The United States of America, Electronic Privacy Information Centre, BSA Business Software Alliance Inc., Digitaleurope

         Диспозитив

                  1)

                  Член 2, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/ЕО (Общ регламент относно защитата на данните) трябва да се тълкува в смисъл, че предаване на лични данни за търговски цели от икономически оператор, установен в държава членка, към друг икономически оператор, установен в трета държава, попада в приложното поле на този регламент, независимо че по време на предаването или след него тези данни могат да се обработват от органите на съответната трета държава за целите на обществената сигурност, отбраната и държавната сигурност.

                  2)

                  Член 46, параграф 1 и член 46, параграф 2, буква в) от Регламент 2016/679 трябва да се тълкуват в смисъл, че изискваните от тези разпоредби подходящи гаранции, приложими права и ефективни правни средства за защита трябва да гарантират, че правата на лицата, чиито лични данни са предадени на трета държава въз основа на стандартни клаузи за защита на данните, се ползват с ниво на защита, което по същество е равностойно на гарантираното в Европейския съюз с този регламент, разглеждан в светлината на Хартата на основните права на Европейския съюз. За тази цел при оценката на гарантираното в контекста на такова предаване ниво на защита трябва по-специално да се вземат предвид както договорните клаузи, уговорени между администратора или обработващия лични данни, установени в Европейския съюз, и получателя на предаването, установен в съответната трета държава, така и, що се отнася до евентуалния достъп на публичните органи на тази трета държава до така предадените лични данни, релевантните елементи на нейната правна система, и по-специално посочените в член 45, параграф 2 от този регламент.

                  3)

                  Член 58, параграф 2, букви е) и й) от Регламент 2016/679 трябва да се тълкува в смисъл, че, освен ако съществува надлежно прието от Европейската комисия решение относно адекватното ниво на защита, компетентният надзорен орган е длъжен да спре или да забрани предаването на данни на трета държава, основаващо се на приети от Комисията стандартни клаузи за защита на данните, когато с оглед на всички обстоятелства във връзка с това предаване надзорният орган счита, че тези клаузи не са или не могат да бъдат спазени в тази трета държава и че защитата на предаваните данни, изисквана от правото на Съюза, по-специално от членове 45 и 46 от този регламент и от Хартата на основните права, не може да бъде осигурена с други средства, в случай че самият установен в Съюза администратор или обработващ лични данни не е спрял или прекратил предаването.

                  4)

                  При разглеждането на Решение 2010/87/ЕС на Комисията от 5 февруари 2010 година относно стандартните договорни клаузи при предаването на лични данни към лицата, които ги обработват, установени в трети страни, съгласно Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, изменено с Решение за изпълнение (ЕС) 2016/2297 на Комисията от 16 декември 2016 г., с оглед на членове 7, 8 и 47 от Хартата на основните права не се установяват обстоятелства, които могат да засегнат валидността на това решение.

                  5)

                  Решение за изпълнение (ЕС) 2016/1250 на Комисията от 12 юли 2016 година съгласно Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно адекватността на защитата, осигурявана от Щита за личните данни в отношенията между ЕС и САЩ, е невалидно.

         (1)  ОВ C 249, 16.7.2018 г.


title: Дело C-606/18 P: Решение на Съда (втори състав) от 16 юли 2020 г. — Nexans France SAS, Nexans SA/Европейска комисия (Обжалване — Конкуренция — Картели — Европейски пазар на подземни и подводни електрически кабели — Разпределяне на пазара в рамките на проекти — Регламент (ЕО) № 1/2003 — Член 20 — Правомощия на Европейската комисия за извършване на проверка в рамките на картелното производство — Правомощие да се копират данни без предварителна проверка и впоследствие да се разглеждат в помещенията на Комисията — Глоби — Правомощие за пълен съдебен контрол)

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/6

      Решение на Съда (втори състав) от 16 юли 2020 г. — Nexans France SAS, Nexans SA/Европейска комисия
      (Дело C-606/18 P) (1)

      (Обжалване - Конкуренция - Картели - Европейски пазар на подземни и подводни електрически кабели - Разпределяне на пазара в рамките на проекти - Регламент (ЕО) № 1/2003 - Член 20 - Правомощия на Европейската комисия за извършване на проверка в рамките на картелното производство - Правомощие да се копират данни без предварителна проверка и впоследствие да се разглеждат в помещенията на Комисията - Глоби - Правомощие за пълен съдебен контрол)
      (2020/C 297/08)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Nexans France SAS, Nexans SA (представители: G. Forwood, адвокат, и M. Powell и A. Rogers, solicitors)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: C. Giolito, P. Rossi, C. Sjödin и F. Castilla Contreras)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Nexans France SAS и Nexans SA да заплатят съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 427, 26.11.2018 г.


title: Дело C-610/18: Решение на Съда (голям състав) от 16 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Centrale Raad van Beroep — Нидерландия) — AFMB Ltd и др./Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (Преюдициално запитване — Работници мигранти — Социална сигурност — Приложимо законодателство — Регламент (ЕИО) № 1408/71 — Член 14, точка 2, буква а) — Понятието „лице, което е член на екипажа на предприятие“ — Регламент (ЕО) № 883/2004 — Член 13, параграф 1, буква б) — Понятието „работодател“ — Шофьори на товарни автомобили, които обичайно осъществяват дейност като наети лица в две или повече държави членки или държави от Европейската асоциация за свободна търговия (ЕАСТ) — Шофьори на товарни автомобили, които са сключили трудов договор с едно предприятие, но спрямо които действителната власт упражнява друго предприятие, установено в държавата членка, където тези шофьори пребивават — Определяне на предприятието, което има статут на „работодател“)

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/7

      Решение на Съда (голям състав) от 16 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Centrale Raad van Beroep — Нидерландия) — AFMB Ltd и др./Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
      (Дело C-610/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Работници мигранти - Социална сигурност - Приложимо законодателство - Регламент (ЕИО) № 1408/71 - Член 14, точка 2, буква а) - Понятието „лице, което е член на екипажа на предприятие“ - Регламент (ЕО) № 883/2004 - Член 13, параграф 1, буква б) - Понятието „работодател“ - Шофьори на товарни автомобили, които обичайно осъществяват дейност като наети лица в две или повече държави членки или държави от Европейската асоциация за свободна търговия (ЕАСТ) - Шофьори на товарни автомобили, които са сключили трудов договор с едно предприятие, но спрямо които действителната власт упражнява друго предприятие, установено в държавата членка, където тези шофьори пребивават - Определяне на предприятието, което има статут на „работодател“)
      (2020/C 297/09)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Centrale Raad van Beroep

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: AFMB Ltd и др.

         Ответник: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

         Диспозитив

      Член 14, точка 2, буква а) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, в редакцията му, изменена и актуализирана с Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 г., изменен с Регламент (ЕО) № 631/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г., както и член 13, параграф 1, буква б), подточка i) от Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност, изменен с Регламент (ЕС) № 465/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2012 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че работодател на шофьора на товарен автомобил за международни превози по смисъла на тези разпоредби е предприятието, което упражнява действителната власт спрямо този шофьор, фактически понася съответните разходи за заплата и разполага с действителното право да го уволни, а не предприятието, с което шофьорът на товарен автомобил е сключил трудов договор и което формално е посочено там като негов работодател.

         (1)  ОВ C 455, 17.12.2018 г.


title: Дело C-658/18: Решение на Съда (втори състав) от 16 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Giudice di pace di Bologna — Italie) — UX/Governo della Repubblica italiana (Преюдициално запитване — Допустимост — Член 267 ДФЕС — Понятие за национална юрисдикция — Критерии — Социална политика — Директива 2003/88/ЕО — Приложно поле — Член 7 — Платен годишен отпуск — Директива 1999/70/ЕО — Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) — Клаузи 2 и 3 — Понятие „работник на срочен трудов договор“ — Мирови съдии и редови магистрати — Различно третиране — Клауза 4 — Принцип на недопускане на дискриминация — Понятие „обективни причини)

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/8

      Решение на Съда (втори състав) от 16 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Giudice di pace di Bologna — Italie) — UX/Governo della Repubblica italiana
      (Дело C-658/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Допустимост - Член 267 ДФЕС - Понятие за национална юрисдикция - Критерии - Социална политика - Директива 2003/88/ЕО - Приложно поле - Член 7 - Платен годишен отпуск - Директива 1999/70/ЕО - Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) - Клаузи 2 и 3 - Понятие „работник на срочен трудов договор“ - Мирови съдии и редови магистрати - Различно третиране - Клауза 4 - Принцип на недопускане на дискриминация - Понятие „обективни причини)
      (2020/C 297/10)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Giudice di pace di Bologna

         Страни в главното производство

         Ищец: UX

         Ответник: Governo della Repubblica italiana

         Диспозитив

                  1)

                  Член 267 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че Giudice di pace (Мирови съд, Италия) попада в обхвата на понятието „юрисдикция на държава членка“ по смисъла на този член.

                  2)

                  Член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време и член 31, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкуват в смисъл, че мирови съдия, който в изпълнение на функциите си извършва реални и ефективни престации, които не са нито изцяло странични, нито допълнителни и за които получава плащания с характер на възнаграждение, може да попадне в обхвата на понятието „работник“ по смисъла на тези разпоредби, което следва да се провери от запитващата юрисдикция.

                  3)

                  Клауза 2, точка 1 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено на 18 март 1999 г., приложено към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамковото споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), трябва да се тълкува в смисъл, че мирови съдия, назначен за ограничен период от време, който в изпълнение на функциите си извършва реални и ефективни престации, които не са нито изцяло странични, нито допълнителни и за които получава плащания с характер на възнаграждение, може да попадне в обхвата на понятието „работник на срочен трудов договор“ по смисъла на тази разпоредба, което следва да се провери от запитващата юрисдикция.

                  4)

                  Клауза 4, точка 1 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено на 18 март 1999 г., приложено към Директива 1999/70, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която не предоставя на мировия съдия право на платен годишен отпуск от 30 дни, като предвидения за редовите магистрати, в случай че този мирови съдия попада в обхвата на понятието „работник на срочен трудов договор“ по смисъла на клауза 2, точка 1 от това рамково споразумение и се намира в сходно положение с това на редови магистрат, освен ако такава разлика в третирането не е обоснована от разликите в необходимата квалификация и от естеството на задачите, за които посочените магистрати трябва да поемат отговорност, което трябва да се прецени от запитващата юрисдикция.

         (1)  ОВ C 25, 21.1.2019 г.


title: Дело C-714/18 P: Решение на Съда (втори състав) от 16 юли 2020 г. — ACTC GmbH/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Taiga AB (Обжалване — Марка на Европейския съюз — Регламент (ЕО) № 207/2009 — Заявка за регистрация на словна марка на Европейския съюз „tigha“ — Възражение, подадено от притежателя на по-ранната марка на Европейския съюз „TAIGA“ — Частично отхвърляне на заявката за регистрация — Член 8, параграф 1, буква б) — Преценка на вероятността от объркване — Преценка на сходството на конфликтните знаци в концептуално отношение — Член 42, параграф 2 — Доказване на реалното използване на по-ранната марка — Доказване на използването „за част от стоките или от услугите“ — Определяне на самостоятелна подкатегория от стоки)

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/10

      Решение на Съда (втори състав) от 16 юли 2020 г. — ACTC GmbH/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Taiga AB
      (Дело C-714/18 P) (1)

      (Обжалване - Марка на Европейския съюз - Регламент (ЕО) № 207/2009 - Заявка за регистрация на словна марка на Европейския съюз „tigha“ - Възражение, подадено от притежателя на по-ранната марка на Европейския съюз „TAIGA“ - Частично отхвърляне на заявката за регистрация - Член 8, параграф 1, буква б) - Преценка на вероятността от объркване - Преценка на сходството на конфликтните знаци в концептуално отношение - Член 42, параграф 2 - Доказване на реалното използване на по-ранната марка - Доказване на използването „за част от стоките или от услугите“ - Определяне на самостоятелна подкатегория от стоки)
      (2020/C 297/12)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: ACTC GmbH (представители: V. Hoene, D. Eickemeier и S. Gantenbrink, Rechtsanwälte)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: D. Gája), Taiga AB (представители: C. Eckhartt, A. von Mühlendahl, K. Thanbichler-Brandl и C. Fluhme, Rechtsanwälte)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда ACTC GmbH да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 82, 4.3.2019 г.


title: Дело C-80/19: Решение на Съда (първи състав) от 16 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Литва) — производство, образувано по почин на E. E. (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Регламент (ЕС) № 650/2012 — Приложно поле — Понятие за наследяване с трансгранични последици — Понятие за обичайно местопребиваване на починалия — Член 3, параграф 2 — Понятие за съд — Приложимост спрямо нотариусите на правилата относно съдебната компетентност — Член 3, параграф 1, букви ж) и и) — Понятие за решение и за автентичен акт — Членове 5, 7 и 22 — Споразумение за избор на съд и за избор на правото, приложимо към наследяването — Член 83, параграфи 2 и 4 — Преходни разпоредби)

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/12

      Решение на Съда (първи състав) от 16 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Литва) — производство, образувано по почин на E. E.
      (Дело C-80/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси - Регламент (ЕС) № 650/2012 - Приложно поле - Понятие за наследяване с трансгранични последици - Понятие за обичайно местопребиваване на починалия - Член 3, параграф 2 - Понятие за съд - Приложимост спрямо нотариусите на правилата относно съдебната компетентност - Член 3, параграф 1, букви ж) и и) - Понятие за решение и за автентичен акт - Членове 5, 7 и 22 - Споразумение за избор на съд и за избор на правото, приложимо към наследяването - Член 83, параграфи 2 и 4 - Преходни разпоредби)
      (2020/C 297/15)
      Език на производството: литовски

         Запитваща юрисдикция

      Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

         Страна в главното производство

      E. E.

         в присъствието на: Kauno miesto 4-ojo notaro biuro notarė Virginija Jarienė, K.-D. E.

         Диспозитив

                  1)

                  Регламент (ЕС) № 650/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на решения и приемането и изпълнението на автентични актове в областта на наследяването и относно създаването на европейско удостоверение за наследство трябва да се тълкува в смисъл, че положение, при което починалият, който е гражданин на държава членка, е пребивавал в друга държава членка към датата на смъртта си, без да прекъсва връзките си с първата от тези държави членки, в която се намират имотите, съставляващи неговото наследствено имущество, докато наследниците му имат местопребиваване в тези две държави членки, попада в обхвата на понятието „наследяване с трансгранични последици“. Последното обичайно местопребиваване на починалия по смисъла на този регламент трябва да се определи от сезирания с наследяването орган само в една от посочените държави членки.

                  2)

                  Член 3, параграф 2 от Регламент № 650/2012 трябва да се тълкува в смисъл, че литовските нотариуси не упражняват съдебни функции при издаването на национално удостоверение за наследствени права, освен ако не се установи друго при проверките, които следва да извърши запитващата юрисдикция. Тя обаче трябва да определи дали посочените нотариуси действат чрез делегиране на правомощия или под контрола на съдебен орган и следователно дали могат да бъдат квалифицирани като „съдилища“ по смисъла на същата разпоредба.

                  3)

                  Член 3, параграф 1, буква ж) от Регламент № 650/2012 трябва да се тълкува в смисъл, че ако запитващата юрисдикция приеме, че литовските нотариуси могат да бъдат квалифицирани като „съдилища“ по смисъла на този регламент, издаваното от тях удостоверение за наследствени права може да се счита за „решение“ по смисъла на посочената разпоредба, поради което за целите на издаването му тези нотариуси могат да прилагат правилата относно компетентността, предвидени в глава II от разглеждания регламент.

                  4)

                  Членове 4 и 59 от Регламент № 650/2012 трябва да се тълкуват в смисъл, че нотариус от държава членка, който не е квалифициран като „съд“ по смисъла на посочения регламент, може да издава национални удостоверения за наследствени права, без да прилага предвидените в този регламент общи правила относно компетентността. Ако запитващата юрисдикция приеме, че посочените удостоверения отговарят на условията по член 3, параграф 1, буква и) от същия регламент и следователно могат да се считат за „автентични актове“ по смисъла на същата разпоредба, те пораждат в другите държави членки последиците, които член 59, параграф 1 и член 60, параграф 1 от Регламент № 650/2012 придават на автентичните актове.

                  5)

                  Членове 4, 5, 7 и 22 и член 83, параграфи 2 и 4 от Регламент № 650/2012 трябва да се тълкуват в смисъл, че волята на наследодателя, както и споразумението между неговите наследници могат да доведат до определяне на съд, компетентен в областта на наследяването, и до прилагането на закон за наследството, различен от този, който би бил определен в съответствие с установените в този регламент критерии.

         (1)  ОВ C 148, 29.4.2019 г.


title: Дело C-97/19: Решение на Съда (втори състав) от 16 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Düsseldorf — Германия) — Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Köln (Преюдициално запитване — Митнически кодекс — Митнически декларации — Член 78 от този кодекс — Поправка на митническата декларация — Име на декларатора — Промяна в информацията, свързана с личността на декларатора, чиято цел е да се установи отношение на косвено представителство — Косвено представителство на лицето, получило сертификат за внос)

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/13

      Решение на Съда (втори състав) от 16 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Düsseldorf — Германия) — Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Köln
      (Дело C-97/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Митнически кодекс - Митнически декларации - Член 78 от този кодекс - Поправка на митническата декларация - Име на декларатора - Промяна в информацията, свързана с личността на декларатора, чиято цел е да се установи отношение на косвено представителство - Косвено представителство на лицето, получило сертификат за внос)
      (2020/C 297/16)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Finanzgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG

         Ответник: Hauptzollamt Köln

         Диспозитив

      Член 78, параграф 3 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността трябва да се тълкува в смисъл, че митническите органи могат да уважат искане за поправка на митническа декларация, за да се установи наличието на отношение на косвено представителство между, от една страна, пълномощник, който по погрешка е посочил, че действа изключително от свое име и за своя сметка, макар да е разполагал с пълномощно от лицето, титуляр на сертификата за внос, и от друга страна, упълномощителят, за сметка на който е подадена декларацията.

         (1)  ОВ C 182, 27.5.2019 г.


title: Съединени дела C-224/19 и C-259/19: Решение на Съда (четвърти състав) от 16 юли 2020 г. (преюдициални запитвания от Juzgado de Primera Instancia n° 17 de Palma de Mallorca, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta — Испания) —CY/Caixabank SA (C-224/19), LG, PK/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19) (Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Директива 93/13/ЕИО — Членове 6 и 7 — Потребителски договори — Ипотечни кредити — Неравноправни клаузи — Клауза, с която всички разноски по учредяване и заличаване на ипотека се възлагат на кредитополучателя — Последици от обявяването на посочените клаузи за нищожни — Правомощия на националния съд при наличието на клауза, квалифицирана като „неравноправна“ — Разпределение на разноските — Прилагане на диспозитивни национални норми — Член 3, параграф 1 — Преценка на неравноправни договорни клаузи — Член 4, параграф 2 — Изключване на клаузите относно основния предмет на договора или на актуализацията на цените или възнаграждението — Условие — Член 5 — Задължение за съставяне на договорните клаузи на ясен и разбираем език — Съдебни разноски — Погасителна давност — Принцип на ефективност)

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/15

      Решение на Съда (четвърти състав) от 16 юли 2020 г. (преюдициални запитвания от Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta — Испания) —CY/Caixabank SA (C-224/19), LG, PK/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19)
      (Съединени дела C-224/19 и C-259/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Защита на потребителите - Директива 93/13/ЕИО - Членове 6 и 7 - Потребителски договори - Ипотечни кредити - Неравноправни клаузи - Клауза, с която всички разноски по учредяване и заличаване на ипотека се възлагат на кредитополучателя - Последици от обявяването на посочените клаузи за нищожни - Правомощия на националния съд при наличието на клауза, квалифицирана като „неравноправна“ - Разпределение на разноските - Прилагане на диспозитивни национални норми - Член 3, параграф 1 - Преценка на неравноправни договорни клаузи - Член 4, параграф 2 - Изключване на клаузите относно основния предмет на договора или на актуализацията на цените или възнаграждението - Условие - Член 5 - Задължение за съставяне на договорните клаузи на ясен и разбираем език - Съдебни разноски - Погасителна давност - Принцип на ефективност)
      (2020/C 297/19)
      Език на производството:испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Primera Instancia no 17 de Palma de Mallorca, Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta

         Страни в главното производство

         Ищци: CY (C-224/19), LG, PK (C-259/19)

         Ответници: Caixabank SA (C-224/19), Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (C-259/19)

         Диспозитив

                  1)

                  Член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат в случай на нищожност на неравноправна договорна клауза, с която заплащането на всички разходи по учредяване и заличаване на ипотека се възлага на потребителя, националният съд да откаже връщането на потребителя на сумите, платени в приложение на тази клауза, освен ако националната правна уредба, която би била приложима при липсата на такава клауза, възлага на потребителя плащането на всички или част от тези разноски.

                  2)

                  Член 3, член 4, параграф 2 и член 5 от Директива 93/13 трябва да се тълкуват в смисъл, че договорните клаузи, попадащи в обхвата на понятието „основен предмет на договора“, трябва да се разбират като клаузи, определящи основните престации по договора и които сами по себе си го характеризират. Обратно, клаузите, които имат акцесорен характер по отношение на клаузите, определящи самата същност на договорното отношение, не попадат в обхвата на това понятие. Фактът, че комисиона за обработка е включена в общата себестойност на ипотечен кредит, не означава, че тя е основна престация по договора. Във всички случаи юрисдикцията на държава членка е длъжна да провери ясния и разбираем характер на договорна клауза, която се отнася до основния предмет на договора, независимо от транспонирането на член 4, параграф 2 от посочената директива в правния ред на тази държава членка.

                  3)

                  Член 3, параграф 1 от Директива 93/13 трябва да се тълкува в смисъл, че клауза в договор за кредит, сключен между потребител и финансова институция, която възлага на потребителя заплащане на комисиона за обработка, може да създаде в ущърб на потребителя значителна неравнопоставеност между произтичащите от договора права и задължения на страните в противоречие с изискването за добросъвестност, ако финансовата институция не докаже, че тази комисиона съответства на действително предоставени услуги и направени разходи, като това следва да се провери от запитващата юрисдикция.

                  4)

                  Член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13 трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат предявяването на иск относно реституционните последици от установяването на нищожност на неравноправна договорна клауза да бъде обвързано с давностен срок, при условие че началният момент на този срок, както и неговата продължителност не правят практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правото на потребителя да иска връщане.

                  5)

                  Член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13, както и принципът на ефективност трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба, която позволява част от процесуалните разноски да се възлагат върху потребителя в зависимост от размера на недължимо платените суми, които са му били върнати вследствие на установяването на нищожност на договорна клауза поради неравноправния ѝ характер, като се има предвид, че подобна правна уредба създава съществена пречка, която може да възпре потребителя да упражни предоставеното от Директива 93/13 право на ефективен съдебен контрол върху евентуално неравноправния характер на договорни клаузи.

         (1)  ОВ C 246, 22.7.2019 г.


title: Дело C-253/19: Решение на Съда (девети състав) от 16 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Tribunal da Relação de Guimarães — Португалия) — MH, NI/OJ, Novo Banco SA (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Производство по несъстоятелност — Регламент (ЕС) 2015/848 — Член 3 — Международна компетентност — Център на основните интереси на длъжника — Физическо лице, което не упражнява независима стопанска или професионална дейност — Оборима презумпция, съгласно която центърът на основните интереси на това лице е мястото на обичайното му пребиваване — Оборване на презумпцията — Положение, в което единственият недвижим имот на длъжника се намира извън държавата членка на обичайното му пребиваване)

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/16

      Решение на Съда (девети състав) от 16 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Tribunal da Relação de Guimarães — Португалия) — MH, NI/OJ, Novo Banco SA
      (Дело C-253/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси - Производство по несъстоятелност - Регламент (ЕС) 2015/848 - Член 3 - Международна компетентност - Център на основните интереси на длъжника - Физическо лице, което не упражнява независима стопанска или професионална дейност - Оборима презумпция, съгласно която центърът на основните интереси на това лице е мястото на обичайното му пребиваване - Оборване на презумпцията - Положение, в което единственият недвижим имот на длъжника се намира извън държавата членка на обичайното му пребиваване)
      (2020/C 297/21)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal da Relação de Guimarães

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: MH, NI

         Ответници: OJ, Novo Banco SA

         Диспозитив

      Член 3, параграф 1, първа и четвърта алинея от Регламент 2015/848 на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 2015 година относно производството по несъстоятелност трябва да се тълкува в смисъл, че презумпцията, която се предвижда в него за определянето на международната компетентност за образуване на производство по несъстоятелност, съгласно която центърът на основните интереси на физическо лице, което не упражнява независима стопанска или професионална дейност, е обичайното му местопребиваване, не се оборва единствено поради факта че единственият недвижим имот на това лице се намира извън държавата членка на обичайното му местопребиваване.

         (1)  ОВ C 206, 17.6.2019 г.


title: Дело C-436/19 P: Жалба, подадена на 6 юни 2019 г. от Abaco Energy SA и др. срещу определението, постановено от Общия съд (девети състав) на 25 март 2019 г. по дело T-186/18, Abaco Energy SA и др./Комисия

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/20

      Жалба, подадена на 6 юни 2019 г. от Abaco Energy SA и др. срещу определението, постановено от Общия съд (девети състав) на 25 март 2019 г. по дело T-186/18, Abaco Energy SA и др./Комисия
      (Дело C-436/19 P)
      (2020/C 297/26)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Abaco Energy SA и др. (представител: P. Holtrop, адвокат)

         Друга страна в производството: Европейска комисия
      С определение от 21 юли 2020 г. Съдът (седми състав) отхвърля жалбата като отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна и осъжда жалбоподателите да понесат направените от тях съдебни разноски.


title: Дело C-218/20: Преюдициално запитване от Tribunalul Mureş (Румъния), постъпило на 27 май 2020 г. — Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD/SC Samidani Trans SRL

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/23

      Преюдициално запитване от Tribunalul Mureş (Румъния), постъпило на 27 май 2020 г. — Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD/SC Samidani Trans SRL
      (Дело C-218/20)
      (2020/C 297/31)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul Mureş

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Sindicatul Lucrătorilor din Transporturi, TD

         Ответник: SC Samidani Trans SRL

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Тълкуване на член 8 от Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година относно приложимото право към договорни задължения (Рим I) (1) [:] изключва ли изборът на приложимия по отношение на индивидуалния трудов договор закон прилагането на закона на страната, в която работникът обичайно е осъществявал трудовата си дейност, или изключва ли наличието на избор на приложимия закон прилагането на член 8, параграф 1, второ изречение от Регламента?

                  2)

                  Тълкуване на член 8 от Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година относно приложимото право към договорни задължения (Рим I): представлява ли минималната работна заплата, приложима в държавата, в която работникът обикновено осъществява трудовата си дейност, право, което спада към „разпоредбите, които не могат да бъдат отклонени чрез споразумение съгласно правото, което при липса на избор би било приложимо“ съгласно член 8, параграф 1, второ изречение от Регламента?

                  3)

                  Тълкуване на член 3 от Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година относно приложимото право към договорни задължения (Рим I): равнозначно ли е посочването в индивидуалния трудов договор на разпоредбите от румънския Кодекс на труда на избор на румънския закон, доколкото в Румъния е ноторно, че работодателят предопределя съдържанието на индивидуалния трудов договор?

         (1)  Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година относно приложимото право към договорни задължения (Рим I), (ОВ L 177, 2008 г., стр. 6).


title: Дело C-225/20: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Constanţa (Румъния), постъпило на 29 май 2020 г. — Euro Delta Danube Srl/Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură — Centrul Judeţean Tulcea

text:
               7.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/23

      Преюдициално запитване от Curtea de Apel Constanţa (Румъния), постъпило на 29 май 2020 г. — Euro Delta Danube Srl/Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură — Centrul Judeţean Tulcea
      (Дело C-225/20)
      (2020/C 297/32)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Constanţa

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Euro Delta Danube Srl

         Ответник: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură — Centrul Judeţean Tulcea

         Преюдициален въпрос

                  1)

                  Допускат ли разпоредбите на член 2, точка 23 и на член 19 от Делегиран регламент № 6[4]0/2014 за допълнение на Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета (1) по отношение на интегрираната система за администриране и контрол и условията за отказ или оттегляне на плащанията и административните санкции, приложими към директните плащания, подпомагането на развитието на селските райони и кръстосаното съответствие, национална правна уредба, която при обстоятелства като разглежданите по главното производство налага на земеделския стопанин административни санкции поради свръхдеклариране, с мотива че същият не е изпълнил условията за допустимост за площта, по отношение на която е прието, че е налице свръхдеклариране, доколкото обработва площ за аквакултура, предоставена му с договор за концесия, без да представи доказателства за съгласието на концедента за използване на земята за селскостопански цели?

         (1)  Делегиран регламент (ЕС) № 640/2014 на Комисията от 11 март 2014 година за допълнение на Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на интегрираната система за администриране и контрол и условията за отказ или оттегляне на плащанията и административните санкции, приложими към директните плащания, подпомагането на развитието на селските райони и кръстосаното съответствие (ОВ L 181, 2014 г., стр. 48).


title: Дело C-213/20: Преюдициално запитване от Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Полша), постъпило на 12 май 2020 г. — G.W., E.S./„A.“ Towarzystwo Ubezpieczeń Życie S.A.

text:
               14.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 304/7

      Преюдициално запитване от Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie (Полша), постъпило на 12 май 2020 г. — G.W., E.S./„A.“ Towarzystwo Ubezpieczeń Życie S.A.
      (Дело C-213/20)
      (2020/C 304/09)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Sąd Rejonowy dla Warszawy-Woli w Warszawie

         Страни в главното производство

         Ищци: G.W., E.S.

         Ответник:„A.“ Towarzystwo Ubezpieczeń Życie S.A.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 36, параграф 1 от Директива 2002/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 ноември 2002 година относно животозастраховането (1) във връзка с точка 12 от част А на приложение III към нея да се тълкува в смисъл, че задължението за предоставяне на посочената там информация обхваща и застрахования, ако той същевременно не е титулярът на полицата, а действа като присъединяващо се лице в качеството на потребител към сключен между застрахователно предприятие и търговец, титуляр на полицата, договор за групова застраховка „Живот“ и достигане до определена възраст, свързан със застрахователен капиталов фонд, и като фактически инвеститор по отношение на платените парични средства за застрахователни премии?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос, трябва ли член 36, параграф 1 от Директива 2002/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 ноември 2002 година относно животозастраховането във връзка с точки 11 и 12 от част А на приложение III към нея да се тълкува в смисъл, че в рамките на правоотношение като посоченото в първия въпрос, задължението за информиране за особеностите на капиталовите активи, свързани със застрахователен капиталов фонд, означава също, че застрахованото лице потребител трябва да бъде информирано изчерпателно и разбираемо за всички рискове, техния вид и степен, свързани с инвестирането в активи на капиталовия фонд (като структурирани облигации или деривати), или пък по смисъла на посочената разпоредба е достатъчно на застрахованото лице потребител да се предостави само основната информация за главните видове рискове, свързани с инвестирането на средства с посредничеството на застрахователен капиталов фонд?

                  3)

                  Трябва ли член 36, параграф 1 от Директива 2002/83/ЕО във връзка с точки 11 и 12 от част А на приложение III към нея да се тълкува в смисъл, че от правоотношение като описаното в първия и втория въпрос произтича задължение потребителят, който се присъединява към договора за застраховка „Живот“ в качеството на застраховано лице, да бъде информиран за всички инвестиционни рискове и свързаните с тях уговорки, за които емитентът на активите (структурирани облигации или деривати), формиращи застрахователния капиталов фонд, е информирал застрахователя?

                  4)

                  При утвърдителен отговор на предходния въпрос, трябва ли член 36, параграф 1 от Директива 2002/83/ЕО относно животозастраховането да се тълкува в смисъл, че потребителят, който се присъединява като застраховано лице към договор за групова застраховка „Живот“ и достигане до определена възраст, свързан със застрахователен капиталов фонд, трябва да получи информация за особеностите на капиталовите активи и рисковете, свързани с инвестирането в такива активи, преди сключването на договора в рамките на отделна преддоговорна процедура и съответно допуска ли този член разпоредба от националното право [като] член 13, параграф 4 от Ustawa o działalności ubezpieczeniowej z dnia 22 maja 2003 r. (Закон за застрахователната дейност от 22 май 2003 г.; Dz.U. № 124, позиция 11510; консолидиран текст от 16 декември 2009 г., Dz.U. 2010 г. № 11, позиция 66), съгласно която е достатъчно тази информация да се даде едва в текста на застрахователния договор и в хода на сключването му, без моментът на получаване на информацията да е еднозначно и ясно обособен и отделèн в процедурата по присъединяване към договора?

                  5)

                  При утвърдителен отговор на въпроси 1, 2 и 3, трябва ли член 36, параграф 1 от Директива 2002/83/ЕО относно животозастраховането във връзка с точки 11 и 12 от част А на приложение III към нея да се тълкува и в смисъл, че надлежното изпълнение на предвиденото в него задължение за информиране следва да се разглежда като обективно съществен елемент от договора за групова застраховка „Живот“ и достигане до определена възраст, свързан със застрахователен капиталов фонд, и дали поради това констатацията, че посоченото задължение не е изпълнено надлежно, може да доведе до признаване на застрахованото лице потребител на право да иска връщане на всички платени застрахователни премии поради евентуалното обявяване на договора за недействителен или изначално нищожен или поради евентуалното обявяване на индивидуалната декларация за присъединяване към такъв договор за недействителна или нищожна?

         (1)  ОВ L 345, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 4, стр. 192.


title: Дело T-446/20: Жалба, подадена на 8 юли 2020 г. — Confédération nationale du Crédit mutuel и др./ЕСП

text:
               14.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 304/15

      Жалба, подадена на 8 юли 2020 г. — Confédération nationale du Crédit mutuel и др./ЕСП
      (Дело T-446/20)
      (2020/C 304/18)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: Confédération nationale du Crédit mutuel (Париж, Франция) и 25 други (представители: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi и M. Dalon, адвокати)

         Ответник: Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  на основание член 263 ДФЕС да отмени решение SRB/ES/2020/24 относно изчисляването на предварителните вноски за 2020 г. в Единния фонд за преструктуриране, доколкото това решение засяга жалбоподателите,

                  —

                  на основание член 277 ДФЕС да обяви за неприложими следните разпоредби от Регламента относно Единния механизъм за преструктуриране, Регламента за изпълнение и Делегирания регламент:

                              —

                              член 69, параграфи 1 и 2, член 70, параграф 1 и член 70, параграф 2, букви а) и б) от Регламента относно Единния механизъм за преструктуриране,

                              —

                              член 4, параграф 2, членове 6 и 7 от Делегирания регламент, както и приложение I към него,

                              —

                              член 4 от Регламента за изпълнение,

                  —

                  да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата жалбоподателите посочват четири основания, които са по същество идентични или сходни с изтъкнатите в рамките на дело T-444/20, Société générale и др./ЕСП.


title: Дело T-741/17: Решение на Общия съд от 10 септември 2019 г. — Trasys International и Axianseu – Digital Solutions/ЕААБ (Обществени поръчки за услуги – Процедура за възлагане на обществени поръчки – Услуги по управление на електронни приложения и инфраструктура – Отхвърляне на офертата на оферент и възлагане на поръчката на други оференти – Задължение за мотивиране – Преценка за съществуването на оферти с необичайно ниска стойност – Особени характеристики и предимства на избраните оферти – Искане за мотивиране от страна на оферент, който не е в положение на недопускане и чиято оферта е в съответствие с документите по обществената поръчка)

text:
               11.11.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 383/59

      Решение на Общия съд от 10 септември 2019 г. — Trasys International и Axianseu – Digital Solutions/ЕААБ
      (Дело T-741/17) (1)

      (Обществени поръчки за услуги - Процедура за възлагане на обществени поръчки - Услуги по управление на електронни приложения и инфраструктура - Отхвърляне на офертата на оферент и възлагане на поръчката на други оференти - Задължение за мотивиране - Преценка за съществуването на оферти с необичайно ниска стойност - Особени характеристики и предимства на избраните оферти - Искане за мотивиране от страна на оферент, който не е в положение на недопускане и чиято оферта е в съответствие с документите по обществената поръчка)
      (2019/C 383/66)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: Trasys International EEIG (Брюксел, Белгия) и Axianseu – Digital Solutions SA (Лисабон, Португалия) (представители: L. Masson и G. Tilman)

         Ответник: Агенция за авиационна безопасност на Европейския съюз (ЕААБ) (представители: S. Rostren, E. Tellado Vásquez и H. Köppen, подпомагани от V. Ost, M. Vanderstraeten и F. Tulkens, avocats)

         Предмет

      Жалба на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решението на ЕААБ от 28 август 2017 г., с което се отхвърля офертата, представена от консорциума на жалбоподателите в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка EASA.2017.HVP.08 за предоставяне на услуги по управление на електронни приложения и инфраструктура в Кьолн (Германия) и се възлага обществената поръчка по механизма за възлагане на поръчка по реда на класиране на други трима оференти

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя решението на Европейската агенция за авиационна безопасност (ЕААБ) от 28 август 2017 г., с което се отхвърля представената от консорциум с участието на TRASYS International EEIG и Axianseu – Digital Solutions SA оферта в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка EASA.2017.HVP.08 за предоставяне на услуги по управление на електронни приложения и инфраструктура в Кьолн (Германия) и се възлага обществената поръчка, по механизма за възлагане на поръчка по реда на класиране, на други трима оференти.

                  2)

                     Осъжда ЕААБ да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 13, 15.1.2018 г.


title: Дело T-464/18: Решение на Общия съд от 17 септември 2019 г. — Grupo Bimbo/EUIPO – Rubio Snacks (Tia Rosa) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Tia Rosa“ — По-ранна национална фигуративна марка „TIA ROSA“ — Относително основание за отказ — Сходство на стоките — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               25.11.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 399/51

      Решение на Общия съд от 17 септември 2019 г. — Grupo Bimbo/EUIPO – Rubio Snacks (Tia Rosa)
      (Дело T-464/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Tia Rosa“ - По-ранна национална фигуративна марка „TIA ROSA“ - Относително основание за отказ - Сходство на стоките - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2019/C 399/61)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Grupo Bimbo, SAB de CV (Мексико, Мексико) (представител: N. Fernández Fernández-Pacheco, avocat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: J. Crespo Carrillo и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Rubio Snacks, SL (Bullas, Испания) (представители: I. Temiño Ceniceros и J. Oria Sousa-Montes, avocats)

         Предмет

      Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 18 май 2018 г. (преписка R 2739/2017-5), постановено в производство по възражение между Rubio Snacks и Grupo Bimbo

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда Grupo Bimbo, SAB de CV да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 328, 17.09.2018 г.


title: Дело T-744/19: Жалба, подадена на 5 ноември 2019 г. — Methanol Holdings (Тринидад)/Комисия

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/48

      Жалба, подадена на 5 ноември 2019 г. — Methanol Holdings (Тринидад)/Комисия
      (Дело T-744/19)
      (2020/C 10/58)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Methanol Holdings (Trinidad) Ltd (Коува, Тринидад и Тобаго) (представители: B. Servais и V. Crochet, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени в частта, която се отнася до него, Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/1688 на Комисията от 8 октомври 2019 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на смеси от карбамид и амониев нитрат с произход от Русия, Тринидад и Тобаго и Съединените американски щати,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят излага едно основание за жалбата си, а именно, че с методологията си за определяне на маржовете на подбиване и занижаване на цените Комисията нарушила член 1, параграф 1, член 3, параграфи 1, 2, 3, 5—8 и член 9, параграф 4 от основния регламент, практиката на Общия съд и на СТО, както и принципа на справедливото сравнение, тъй като за изчисляването на маржовете на подбиване и занижаване на цените не извършила сравнение между цените на вносните продукти и цените на сходни на тях, но произведени от промишлеността на Съюза продукти при съответно същото ниво на търговия.
      По същество жалбоподателят твърди, първо, че начинът, по който била определена цената на вносните карбамид и амониев нитрат с произход от Тринидад и Тобаго за целите на изчисляване на маржовете на подбиване и занижаване на цените чрез прилагане по аналогия на член 2, параграф 9 от основния регламент, бил в нарушение на член 3, параграф 1 от основния регламент, както и че Комисията, като използвала тази структурирана цена за определяне на маржовете на подбиване и занижаване на цените, не извършила сравнение с цени при съответно същото ниво на търговия, с което нарушила член 3, параграфи 2, 3, 5—8, а следователно и член 9, параграф 4 от основния регламент, практиката на Съда и на СТО, както и принципа на справедливото сравнение.


title: Дело T-702/19: Жалба, подадена на 11 октомври 2019 г. — Compass Overseas Holdings и др./Комисия

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/34

      Жалба, подадена на 11 октомври 2019 г. — Compass Overseas Holdings и др./Комисия
      (Дело T-702/19)
      (2020/C 10/46)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Compass Overseas Holdings Ltd (Чертси, Обединено кралство), Compass Overseas Holdings No.2 Ltd (Чертси), Hospitality Holdings Ltd (Чертси) (представители: A. von Bonin, O. Brouwer и A. Pliego Selie, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение C(2019) 2526 окончателен на Комисията от 2 април 2019 година относно държавна помощ SA.44896, приведена в действие от Обединеното кралство относно освобождаването на финансирането на групи по отношение на контролираните чуждестранни дружества,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите излагат четири основания за жалбата си.

                  1.

                  Първо основание: Комисията допуснала грешка при прилагане на правото и/или явни грешки в преценката и не мотивирала надлежно установяването в обжалваното решение на референтната система.

                  2.

                  Второ основание: Комисията допуснала грешка при прилагане на правото и/или явни грешки в преценката и не мотивирала надлежно обжалваното решение, като определила освобождаването на финансирането на групи по отношение на контролираните чуждестранни дружества като дерогация от нормалното функциониране на референтната система.

                  3.

                  Трето основание: Комисията допуснала грешка при прилагане на правото и/или явни грешки в преценката, като е установила в обжалваното решение, че освобождаването на финансирането на групи по отношение на контролираните чуждестранни дружества дискриминира икономическите оператори.

                  4.

                  Четвърто основание: Комисията допуснала грешка при прилагане на правото и/или явни грешки в преценката в обжалваното решение, като стигнала до извода, че освобождаването на финансирането на групи по отношение на контролираните чуждестранни дружества не е оправдано от естеството или цялостната структура на референтната система.


title: Дело T-728/19: Жалба, подадена на 29 октомври 2019 г. — PL/Комисия

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/56

      Жалба, подадена на 29 октомври 2019 г. — PL/Комисия
      (Дело T-728/19)
      (2020/C 19/68)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: PL (представител: J.-N. Louis, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решенията на Комисията от 13 август и 26 септември 2019 г., с които се отказва частично достъпът до документите, посочени в заявлението и потвърдителното заявление на жалбоподателя от 4 декември 2018 г., регистрирано на 28 февруари 2019 г., въз основа на изключението, предвидено в член 4, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 1049/2001 по отношение на защитата на частния живот и личната неприкосновеност.

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 г. относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, 2001 г. стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).

                  2.

                  Второ основание: нарушение на Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 година относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (ОВ L 8, 2001 г. стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 30, стр. 142).

                  3.

                  Трето основание: нарушение на член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

                  4.

                  Четвърто основание: нарушение на задължението за мотивиране.


title: Дело C-813/19: Преюдициално запитване от Сour d’appel d’Aix-en-Provence (Франция), постъпило на 5 ноември 2019 г. — MN

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/34

      Преюдициално запитване от Сour d’appel d’Aix-en-Provence (Франция), постъпило на 5 ноември 2019 г. — MN
      (Дело C-813/19)
      (2020/C 19/35)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour d’appel d'Aix-en-Provence

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: MN

         Други страни: RJA, RJO, FD, BG, PG, KL, LK, MJ, NI, OH

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Отговарят ли напълно на изискванията за ефективна съдебна защита по смисъла на правото на Европейския съюз условията за издаване на европейска заповед за арест от френската прокуратура, предвидени в разпоредбите на член 695-16 и следващите от Наказателно процесуалния кодекс?

                  2)

                  Отговаря ли френската прокуратура на условията, необходими, за да може да бъде квалифицирана като „издаващ съдебен орган“ по смисъла на член 6, параграф 1 от Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година (1)

         (1)  Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, 2002 г., стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3).


title: Дело C-167/16: Определение на Съда (първи състав) от 3 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander – Испания) — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA/Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García (Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Директива 93/13/ЕИО — Членове 6 и 7 — Неравноправни клаузи в потребителските договори — Клауза за предсрочна изискуемост в договор за ипотечен кредит — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Въпрос, който е идентичен с въпрос, по който Съдът вече се е произнесъл или чийто отговор може ясно да бъде изведен от съдебната практика — Обявяване на частична неравноправност на клаузата — Правомощия на националния съд при наличие на клауза, квалифицирана като „неравноправна“ — Заместване на неравноправната клауза с норма от националното право — Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда — Явно недопустим въпрос)

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/3

      Определение на Съда (първи състав) от 3 юли 2019 г. (преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander – Испания) — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA/Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García
      (Дело C-167/16) (1)

      (Преюдициално запитване - Защита на потребителите - Директива 93/13/ЕИО - Членове 6 и 7 - Неравноправни клаузи в потребителските договори - Клауза за предсрочна изискуемост в договор за ипотечен кредит - Член 99 от Процедурния правилник на Съда - Въпрос, който е идентичен с въпрос, по който Съдът вече се е произнесъл или чийто отговор може ясно да бъде изведен от съдебната практика - Обявяване на частична неравноправност на клаузата - Правомощия на националния съд при наличие на клауза, квалифицирана като „неравноправна“ - Заместване на неравноправната клауза с норма от националното право - Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда - Явно недопустим въпрос)
      (2020/C 19/03)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander

         Страни в главното производство

         Ищец: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA

         Ответници: Fernando Quintano Ujeta, María Isabel Sánchez García

         Диспозитив

      Членове 6 и 7 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори трябва да се тълкуват в смисъл, че от една страна, не допускат обявена за неравноправна клауза за предсрочна изискуемост в договор за ипотечен кредит да бъде запазена частично чрез отстраняване от националния съд на елементите, които ѝ придават неравноправен характер. Тези членове обаче допускат националният съд да преодолее недействителността на такава неравноправна клауза, чието съдържание е заимствано от законодателна разпоредба, приложима при съгласие на страните по договора, като я замести с новата редакция на тази законова разпоредба, приета след сключването на договора, когато съответният договор не може да бъде изпълняван при премахване на посочената неравноправна клауза и развалянето на договора в неговата цялост излага потребителя на особено неблагоприятни последици.

         (1)  ОВ C 200, 6.6.2016 г.


title: Дело C-778/19: Преюдициално запитване от tribunal de grande instance de Paris (Франция), постъпило на 22 октомври 2019 г. — ZX/BNP Paribas Personal Finance SA

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/23

      Преюдициално запитване от tribunal de grande instance de Paris (Франция), постъпило на 22 октомври 2019 г. — ZX/BNP Paribas Personal Finance SA
      (Дело C-778/19)
      (2020/C 19/26)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal de grande instance de Paris

         Страни в главното производство

         Ищец: ZX

         Ответник: BNP Paribas Personal Finance SA

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Изключва ли Директива 93/13 (1), тълкувана с оглед на принципа на ефективност, в случай като разглеждания в главното производство прилагането на разпоредби за погасителна давност в следните хипотези: (a) обявяване на клауза за неравноправна, (б) евентуално възстановяване на суми, (в) когато потребителят е ищец, и (г) когато потребителят е ответник, включително по насрещен иск?

                  2)

                  Ако отговорът на първия въпрос е изцяло или отчасти отрицателен, допуска ли Директива 93/13, тълкувана с оглед на принципа на ефективност, в случай като разглеждания в главното производство прилагането на национална съдебна практика, определяща датата на приемане на офертата за кредит, а не датата на възникване на сериозни финансови затруднения, като момент, от който започва да тече давността?

                  3)

                  Представляват ли основен предмет на договора по смисъла на член 4, параграф 2 от Директива 93/13 клаузи като тези по главното производство, които предвиждат по-специално, че швейцарският франк е разчетната валута, а еврото е валутата на изплащане, и съответно оставят валутния риск за сметка на кредитополучателя, при положение, че размерът на разходите за обмен на валута не се оспорва и че са налице клаузи, предвиждащи възможност на определени дати кредитополучателят да упражни опция за конвертиране в евро съгласно предварително установена формула?

                  4)

                  Изключва ли Директива 93/13, тълкувана с оглед на принципа на ефективност на общностното право, национална съдебна практика, съгласно която клауза или съвкупност от клаузи като разглежданите в главното производство са „ясни и разбираеми“ по смисъла на Директивата по съображения, че:

                              —

                              в предварителната оферта за кредит подробно се посочват валутните операции, осъществявани при изпълнението на договора за кредит, и се уточнява, че обменният курс на еврото в швейцарски франкове е този, който се прилага два работни дни преди датата на събитието, което определя операцията, така както е публикуван на сайта на Европейската централна банка,

                              —

                              в офертата се посочва, че кредитополучателят дава съгласието си за валутните операции по обмен на швейцарски франкове в евро и на евро в швейцарски франкове, необходими за функционирането и за погасяването на кредита, и че кредитодателят ще извърши конвертирането в швейцарски франкове на остатъка от месечните погасителни вноски в евро след заплащане на кредитните разходи,

                              —

                              в офертата се посочва, че когато при валутната операция се получи сума, по-ниска по размер от изискуемата погасителна вноска в швейцарски франкове, погасяването на главницата ще бъде по-бавно и евентуално непогасената с вноската част от главницата ще бъде добавена към дебитното салдо по сметката в швейцарски франкове, и се уточнява, че погасяването на главницата по кредита се променя в зависимост от промените в обменния курс, прилаган към месечните погасителни вноски, в посока към повишаване или понижаване, и че това може да доведе до удължаване или намаляване на срока на погасяване на кредита и евентуално до промяна на общия размер на подлежащата на погасяване сума,

                              —

                              в членовете „вътрешна сметка в евро“ и „вътрешна сметка в швейцарски франкове“ подробно са описани операциите, извършвани при всяко плащане на погасителна вноска, с които се кредитира и дебитира всяка сметка, а в договора се посочва по прозрачен начин конкретното функциониране на механизма на конвертиране на чуждестранната валута; въпреки че в офертата не се упоменава изрично по-специално „валутният риск“, който се поема от кредитополучателя поради неполучаването на доходи в разчетната валута, нито „рискът от лихвени проценти“?

                  5)

                  При утвърдителен отговор на четвъртия въпрос допуска ли Директива 93/13, тълкувана с оглед на принципа на ефективност на общностното право, национална съдебна практика, съгласно която клауза или съвкупност от клаузи като разглежданите в главното производство са „ясни и разбираеми“ по смисъла на Директивата, при положение че единственото обстоятелство в допълнение към изложените в четвъртия въпрос е извършването на симулация на обезценяване с 5,37 % на валутата на изплащане спрямо разчетната валута в договор с първоначален срок от 25 години, без извън това да се използват думи като „риск“ или „затруднение“?

                  6)

                  В чия тежест — на продавача или доставчика, или пък на потребителя е да докаже, че клаузата е изразена на „ясен и разбираем“ език по смисъла на Директива 93/13, включително и какви са обстоятелствата около сключването на договора?

                  7)

                  Ако доказването на ясния и разбираем характер на клаузата е в тежест на продавача или доставчика, допуска ли Директива 93/13 национална съдебна практика, съгласно която при наличието на документи относно техниките на продажба кредитополучателите трябва да докажат, от една страна, че са получили информацията, съдържаща се в тези документи, и от друга страна, че банката им я е предоставила или, напротив, изисква това обстоятелство да създава оборима презумпция, че съдържащата се в документите информация е предоставена, включително и устно, на кредитополучателите, чието оборване е в тежест на продавача или доставчика, който носи отговорност за информацията, предоставяна от избраните от него посредници?

                  8)

                  Може ли да се приеме, че е налице значителна неравнопоставеност в договор като разглеждания в главното производство, в който двете страни понасят валутен риск, при положение че, от една страна, продавачът или доставчикът разполага с по-големи възможности от потребителя, за да предвиди валутния риск, а от друга страна, рискът, понасян от продавача или доставчика е ограничен, докато понасяният от потребителя е неограничен?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело C-780/19: Преюдициално запитване от Tribunal de grande instance de Paris (Франция), постъпило на 22 октомври 2019 г. — BW, CX/BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/26

      Преюдициално запитване от Tribunal de grande instance de Paris (Франция), постъпило на 22 октомври 2019 г. — BW, CX/BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République
      (Дело C-780/19)
      (2020/C 19/28)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal de grande instance de Paris

         Страни в главното производство

         Ищци: BW, CX

         Ответници: BNP Paribas Personal Finance SA, Procureur de la République

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Изключва ли Директива 93/13 (1), тълкувана с оглед на принципа на ефективност, в случай като разглеждания в главното производство прилагането на разпоредби за погасителна давност в следните хипотези: (a) обявяване на клауза за неравноправна, (б) евентуално възстановяване на суми, (в) когато потребителят е ищец, и (г) когато потребителят е ответник, включително по насрещен иск?

                  2)

                  Ако отговорът на първия въпрос е изцяло или отчасти отрицателен, допуска ли Директива 93/13, тълкувана с оглед на принципа на ефективност, в случай като разглеждания в главното производство прилагането на национална съдебна практика, определяща датата на приемане на офертата за кредит, а не датата на възникване на сериозни финансови затруднения, като момент, от който започва да тече давността?

                  3)

                  Представляват ли основен предмет на договора по смисъла на член 4, параграф 2 от Директива 93/13 клаузи като тези по главното производство, които предвиждат по-специално, че швейцарският франк е разчетната валута, а еврото е валутата на изплащане, и съответно оставят валутния риск за сметка на кредитополучателя, при положение, че размерът на разходите за обмен на валута не се оспорва и че са налице клаузи, предвиждащи възможност на определени дати кредитополучателят да упражни опция за конвертиране в евро съгласно предварително установена формула?

                  4)

                  Изключва ли Директива 93/13, тълкувана с оглед на принципа на ефективност на общностното право, национална съдебна практика, съгласно която клауза или съвкупност от клаузи като разглежданите в главното производство са „ясни и разбираеми“ по смисъла на Директивата по съображения, че:

                              —

                              в предварителната оферта за кредит подробно се посочват валутните операции, осъществявани при изпълнението на договора за кредит, и се уточнява, че обменният курс на еврото в швейцарски франкове е този, който се прилага два работни дни преди датата на събитието, което определя операцията, така както е публикуван на сайта на Европейската централна банка,

                              —

                              в офертата се посочва, че кредитополучателят дава съгласието си за валутните операции по обмен на швейцарски франкове в евро и на евро в швейцарски франкове, необходими за функционирането и за погасяването на кредита, и че кредитодателят ще извърши конвертирането в швейцарски франкове на остатъка от месечните погасителни вноски в евро след заплащане на кредитните разходи,

                              —

                              в офертата се посочва, че когато при валутната операция се получи сума, по-ниска по размер от изискуемата погасителна вноска в швейцарски франкове, погасяването на главницата ще бъде по-бавно и евентуално непогасената с вноската част от главницата ще бъде добавена към дебитното салдо по сметката в швейцарски франкове, и се уточнява, че погасяването на главницата по кредита се променя в зависимост от промените в обменния курс, прилаган към месечните погасителни вноски, в посока към повишаване или понижаване, и че това може да доведе до удължаване или намаляване на срока на погасяване на кредита и евентуално до промяна на общия размер на подлежащата на погасяване сума,

                              —

                              в членовете „вътрешна сметка в евро“ и „вътрешна сметка в швейцарски франкове“ подробно са описани операциите, извършвани при всяко плащане на погасителна вноска, с които се кредитира и дебитира всяка сметка, а в договора се посочва по прозрачен начин конкретното функциониране на механизма на конвертиране на чуждестранната валута; въпреки че в офертата не се упоменава изрично по-специално „валутният риск“, който се поема от кредитополучателя поради неполучаването на доходи в разчетната валута, нито „рискът от лихвени проценти“?

                  5)

                  При утвърдителен отговор на четвъртия въпрос допуска ли Директива 93/13, тълкувана с оглед на принципа на ефективност на общностното право, национална съдебна практика, съгласно която клауза или съвкупност от клаузи като разглежданите в главното производство са „ясни и разбираеми“ по смисъла на Директивата, при положение че единственото обстоятелство в допълнение към изложените в четвъртия въпрос е извършването на симулация на обезценяване с 5,37 % на валутата на изплащане спрямо разчетната валута в договор с първоначален срок от 25 години, без извън това да се използват думи като „риск“ или „затруднение“?

                  6)

                  В чия тежест — на продавача или доставчика, или пък на потребителя е да докаже, че клаузата е изразена на „ясен и разбираем“ език по смисъла на Директива 93/13, включително и какви са обстоятелствата около сключването на договора?

                  7)

                  Ако доказването на ясния и разбираем характер на клаузата е в тежест на продавача или доставчика, допуска ли Директива 93/13 национална съдебна практика, съгласно която при наличието на документи относно техниките на продажба кредитополучателите трябва да докажат, от една страна, че са получили информацията, съдържаща се в тези документи, и от друга страна, че банката им я е предоставила или, напротив, изисква това обстоятелство да създава оборима презумпция, че съдържащата се в документите информация е предоставена, включително и устно, на кредитополучателите, чието оборване е в тежест на продавача или доставчика, който носи отговорност за информацията, предоставяна от избраните от него посредници?

                  8)

                  Може ли да се приеме, че е налице значителна неравнопоставеност в договор като разглеждания в главното производство, в който двете страни понасят валутен риск, при положение че, от една страна, продавачът или доставчикът разполага с по-големи възможности от потребителя, за да предвиди валутния риск, а от друга страна, рискът, понасян от продавача или доставчика е ограничен, докато понасяният от потребителя е неограничен?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело T-695/18: Решение на Общия съд от 20 ноември 2019 г. — Werner/EUIPO – Merck (fLORAMED) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „fLORAMED“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „MEDIFLOR“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/47

      Решение на Общия съд от 20 ноември 2019 г. — Werner/EUIPO – Merck (fLORAMED)
      (Дело T-695/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „fLORAMED“ - По-ранна словна марка на Европейския съюз „MEDIFLOR“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2020/C 19/56)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Stefan Werner (Балдам, Германия) (представител: T Büttner, avocat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: S. Hanne)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Merck KGaA (Дармщад, Германия) (представители: U. Pfleghar, M. Best, M. Giannakoulis и S. Schäffner, avocats)

         Предмет

      Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 17 септември 2018 г. (преписка R 197/2018-2), постановено в производство по възражение със страни Merck и г-н Werner.

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда г-н Stefan Werner да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 25, 21.1.2019 г.


title: Дело C-612/19 P: Жалба, подадена на 14 август 2019 г. от CC срещу решението на Общия съд (осми състав), постановено на 13 юни 2019 г. по дело T-248/17 RENV, CC/Парламент

text:
               20.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 19/7

      Жалба, подадена на 14 август 2019 г. от CC срещу решението на Общия съд (осми състав), постановено на 13 юни 2019 г. по дело T-248/17 RENV, CC/Парламент
      (Дело C-612/19 P)
      (2020/C 19/09)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: CC (представител: G. Maximini, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Европейски парламент

         Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени решението, постановено на 13 юни 2019 г. от Общия съд по дело T-248/17 RENV, с изключение на точка 3 от диспозитива, посветена на съдебните разноски,

                  —

                  да осъди Парламента да заплати обезщетение за всички имуществени и неимуществени вреди, претърпени от жалбоподателя, според метода за изчисляване, посочен в исковата молба на последния по дело F-9/12,

                  —

                  да осъди Парламента да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят иска частична отмяна на решение от 13 юни 2019 г. по дело CC/Парламент, T-248/17 RENV (с изключение на точка 3 от диспозитива), с което Общият съд осъжда Парламента да заплати на жалбоподателя сумата от 6 000 EUR и всички съдебни разноски, като в останалата му част искът е отхвърлен.
      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква пет основания:

                  —

                  Нарушение на член 106 от Процедурния правилник на Общия съд — Нарушение на принципа на правна сигурност — Нарушение на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз;

                  —

                  Допуснати грешки при прилагане на правото, тъй като Общият съд не разпоредил исканите процесуално-организационни действия;

                  —

                  Изопачаване на обявлението за конкурс — Нарушение на отменителното съдебно решение — Незаконосъобразно заместване на преценка — Нарушение на член 1г, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица;

                  —

                  Допусната грешка при прилагане на правото, тъй като Общият съд изключил някои длъжности от оценката на загубата на възможност;

                  —

                  Произволно оценяване, грешка при прилагане на правото, липса на мотиви, липса на безпристрастност.


               23.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 23/8

      Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Княжеския апелативен съд на 13 август 2019 г. по наказателно производство срещу H и I

         (Дело E-6/19)

      (2020/C 23/08)
      На 13 август 2019 г. до Съда на ЕАСТ бе отправена молба от Княжеския апелативен съд (Fürstliches Obergericht), получена в деловодството на Съда на 20 август 2019 г., за консултативно становище по наказателно производство срещу H и I по следните въпроси:

                  1.

                  Във връзка с член 13, параграф 1, буква м) от Регламент (ЕО) № 561/2006:

                              а)

                              Тази разпоредба прилага ли се и за „празни курсове“ на специализираните превозни средства за превоз на пари и/или ценности, с други думи, за пътуванията на тези превозни средства с цел събиране на пари или ценности и за пътуванията на връщане след доставката на пари или ценности?

                              б)

                              Тази разпоредба прилага ли се също и за превозните средства, ескортиращи специализирани превозни средства за превоз на пари и/или ценности?

                  2.

                  Като се има предвид член 19, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 561/2006, необходимо или пропорционално ли е държава членка да налага санкции за нарушения на този регламент, когато спорните пътувания са били извършени от специализирани превозни средства за превоз на пари или ценности на територията на други държави членки и тези държави членки са приложили изключението, предвидено в член 13, параграф 1, буква м) от регламента, така че съгласно съответното национално законодателство на засегнатите държави членки не са извършени нарушения?

                  3.

                  Трябва ли член 6, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 561/2006 да се тълкува в смисъл, че дори когато дадена държава членка е приложила изключението по член 13, параграф 1, буква м) от същия регламент, всяко време, прекарано по описания в член 4, буква д) от регламента начин, както и времето, прекарано за управление на превозно средство (във всички случаи във връзка с пътувания, включващи специализирани превозни средства за превоз на пари и/или ценности) трябва да се регистрира като „друга работа“ в съответствие с член 6, параграф 5 от посочения регламент?
                  Ако отговорът на този въпрос е утвърдителен, трябва ли член 6, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 561/2006 да се прилага и в случаите, когато съответната държава членка е въвела изключение за засегнатите превозни средства в съответствие с член 3, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 3821/85 (понастоящем член 3, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 165/2014)?