title: Дело C-44/09: Иск, предявен на 30 януари 2009 г.  — Комисия на Европейските общности/Република Гърция

text:
               21.3.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 69/29

         Иск, предявен на 30 януари 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Република Гърция
   (Дело C-44/09)
   (2009/C 69/54)
   Език на производството: гръцки
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. van Beek и. M. Karanasou-Apostolopoulou)

      Ответник: Република Гърция
   Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като не е приела необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби за съобразяване с Директива 2004/113/ЕО (1) на Съвета от 13 декември 2004 година относно прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до стоки и услуги и предоставянето на стоки и услуги, или като във всеки случай не е уведомила Комисията за такива разпоредби, Република Гърция не е изпълнила задълженията си по тази директива;

               —

               да се осъди Република Гърция да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Срокът за транспониране на Директива 2004/113/ЕО е изтекъл на 21 декември 2007 г.

      (1)  ОВ L 373, 21.12.2004 г., стр. 37.; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 35.


title: Дело T-317/07: Решение на Първоинстанционния съд от 19 ноември 2008 г.  — Комисия/B2 Test (Арбитражна клауза — Договор, сключен във връзка със специфична програма за изследвания и за развитие на технологиите, включително демонстрация, в областта на индустриалните технологии и технологиите на материалите (1994-1998) — Неизпълнение на договор — Възстановяване на остатък от авансово платена от Комисията сума)

text:
               10.1.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 6/27

         Решение на Първоинстанционния съд от 19 ноември 2008 г. — Комисия/B2 Test
   (Дело T-317/07) (1)

   (Арбитражна клауза - Договор, сключен във връзка със специфична програма за изследвания и за развитие на технологиите, включително демонстрация, в областта на индустриалните технологии и технологиите на материалите (1994-1998) - Неизпълнение на договор - Възстановяване на остатък от авансово платена от Комисията сума)
   (2009/C 6/55)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: L. Escobar Guerrero, подпомаган от E. Boutier и J. Marthan, avocats)

      Ответник: B2 Test SA (Gardanne, Франция) (представител: M. Baffert, avocat)
   Предмет
   Искане на основание член 238 ЕО за възстановяване на остатък от авансово платена от Европейската общност сума, заедно с лихви за забава, във връзка с договор № BRST-CT-98-5452, както и искане за изплащане на обезщетение за вреди.
   Диспозитив

               1)

               Осъжда B2 Test SA да възстанови на Комисията сумата от 43 437,94 EUR, представляваща главница, заедно с лихви за забава в размер на законния годишен лихвен процент, приложим във Франция, считано от 31 юли 2002 г. до пълното изплащане на дължимата сума.

               2)

               Отхвърля иска в останалата му част.

               3)

               Осъжда B2 Test да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 269, 10.11.2007 г.


title: Дело T-28/06: Решение на Първоинстанционния съд от 6 ноември 2007 г. — RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH/СХВП (VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN) (Марка на Общността — Заявка за словна марка на Общността VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN — Абсолютни основания за отказ — Описателен характер — Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 40/94)

text:
               22.12.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/36

         Решение на Първоинстанционния съд от 6 ноември 2007 г. — RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH/СХВП (VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN)
   (Дело T-28/06) (1)

   (Марка на Общността - Заявка за словна марка на Общността VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN - Абсолютни основания за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 40/94)
   (2007/C 315/68)
   Език на производството: немски
   Страни

      Жалбоподател: RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH & Co. KG (Duisburg, Германия) (представители: W. Kellenter и A. Lambrecht, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представители: G. Schneider)
   Предмет
   Жалба, подадена срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 17 ноември 2005 г. (дело R 1179/2004-2), относно заявка за регистрация на словната марка VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN като марка на Общността.
   Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH & Co. KG да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 86, 8.4.2006 г.


title: Дело C-389/06: Определение на председателя на шести състав на Съда от 11 септември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Белгия

text:
               8.12.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/33

         Определение на председателя на шести състав на Съда от 11 септември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Белгия
   (Дело C-389/06) (1)

   (2007/C 297/55)

      Език на производството: френски

   Председателят на шести състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 261 от 28.10.2006 г.


title: Дело T-101/10: Определение на Общия съд от 19 март 2012 г. — Полша/Комисия

text:
               5.5.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 133/28

         Определение на Общия съд от 19 март 2012 г. — Полша/Комисия
   (Дело T-101/10) (1)

   2012/C 133/55
   Език на производството: полски
   Председателят на шести състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 113, 1.5.2010 г.


title: Дело T-289/07: Иск, предявен на 30 юли 2007 г. — Caisse Nationale des Caisses d'Epargne et de Prévoyance/Комисия

text:
               6.10.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 235/18

         Иск, предявен на 30 юли 2007 г. — Caisse Nationale des Caisses d'Epargne et de Prévoyance/Комисия
   (Дело T-289/07)
   (2007/C 235/32)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: Caisse Nationale des Caisses d'Epargne et de Prévoyance (CNCEP) (Париж, Франция) (представители: F. Sureau, D. Théophile, É. Renaudeau, avocats)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищеца

               —

               Да се отмени Решение на Комисията С(2007) 2110 окончателен, от 10 май 2007 г., съгласно член 86, параграф 3 ЕО относно специалните права, предоставени на Banque Postale, Caisses d'Epargne и Crédit Mutuel за разпространението на спестовните книжки „livret A“ и „livret bleu“;

               —

               да се осъди Комисията да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи
   С настоящия иск ищецът моли да бъде отменено Решение на Комисията C(2007) 2110 окончателен, от 10 май 2007 г., с което разпоредбите на френския Code Monétaire et Financier, предоставящи на три кредитни институции — Banque Postale, Caisses d'Épargne et de Prévoyance и Crédit Mutuel — специални права за разпространение на спестовни книжки „livret A“ и „livret bleu“, се обявяват за несъвместими с член 86, параграф 1 ЕО във връзка с членове 43 и 49 ЕО.
   В подкрепа на иска си ищецът изтъква шест правни основания.
   Първото правно основание е изведено от нарушението на съществени процесуални изисквания, доколкото Комисията не спазила правото на защита на ищеца и решението било опорочено поради липса на обосновка.
   По съществото на спора ищецът твърди, че Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото като е счела, че специалните права за разпространение на спестовните книжки „livret A“ и „livret bleu“ представляват сами по себе си ограничение на свободата на установяване. Според него Комисията е допуснала грешка в преценката, като е счела, че на практика тези специални права правят упражняването на общностните свободи във Франция по-малко привлекателно.
   Освен това ищецът твърди, че оспорваното решение е опорочено поради грешки при прилагане на правото и грешки в преценката, доколкото Комисията е счела, че специалните права не могат да се обосноват съгласно член 86, параграф 2 ЕО, както и поради грешка в преценката, доколкото институцията е счела, че тези права не е можело да бъдат обосновани с императивни съображения от общ интерес.
   На последно място, ищецът изтъква, че Комисията е допуснала грешка като е преценила спорната национална мярка от гледна точка на принципа на свободно предоставяне на услуги.


title: Дело C-468/11: Иск, предявен на 13 септември 2011 г. — Европейска комисия/Кралство Испания

text:
               19.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 340/11

         Иск, предявен на 13 септември 2011 г. — Европейска комисия/Кралство Испания
   (Дело C-468/11)
   2011/C 340/19
   Език на производството: испански

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: G. Braun и S. Pardo Quintillán)

      Ответник: Кралство Испания

      Искания на ищеца

               —

               Да се обяви, че

                           —

                           като задължава предприятията, които предлагат услуги или поддържат мрежа в рамките на общото разрешително, да плащат такса, предназначена да финансира Corporación de Radio y Televisión Española, и като установява във връзка с това редица условия и изключения, както и определени механизми за прехвърляне на излишъците, и

                           —

                           като не е съобщило по надлежен начин за намерението си да внесе изменения във връзка с общите разрешителни, нито е предоставило на заинтересованите страни, включително ползувателите и потребителите, достатъчен срок да изразят своите становища по предложените изменения,

                     Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по член 12 и член 14, параграф 1 от Директива 2002/20/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно разрешението на електронните съобщителни мрежи и услуги („Директива за разрешение“)

               —

               да се осъди Кралство Испания да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

               —

               Комисията счита, че член 5 от Ley de RTVE [Закон за испанското радио и телевизия] е несъвместим с предвиденото в член 12 от Директивата за разрешение. С този член испанските власти въвеждат такса (наречена „вноска“), с която се облагат брутните приходи на операторите на електронни съобщения с определен географски обхват, без да се спазват принципите и изискванията, установени в член 12 от Директивата за разрешение.

               —

               Въз основа на това Комисията счита, че като не е съобщило по надлежен начин намерението си да внесе изменения във връзка с общите разрешения, нито е предоставило на заинтересованите страни, включително ползувателите и потребителите, достатъчен срок да изразят своите становища по предложените изменения, Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по член 14, параграф 1 от Директивата за разрешение.

      (1)  ОВ L 108, стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 183.


title: Дело T-581/08: Решение на Общия съд от 27 септември 2011 г. — Perusahaan Otomobil Nasional/СХВП — Proton Motor Fuel Cell (PM PROTON MOTOR) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Общността PM PROTON MOTOR — По-ранни словни и фигуративни национални марки, марки на Бенелюкс и на Общността PROTON — Относителни основания за отказ — Липса на вероятност от объркване — Липса на сходство между стоките и услугите — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009) — Член 8, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               12.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 331/17

         Решение на Общия съд от 27 септември 2011 г. — Perusahaan Otomobil Nasional/СХВП — Proton Motor Fuel Cell (PM PROTON MOTOR)
   (Дело T-581/08) (1)

   (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността „PM PROTON MOTOR“ - По-ранни словни и фигуративни национални марки, марки на Бенелюкс и на Общността „PROTON“ - Относителни основания за отказ - Липса на вероятност от объркване - Липса на сходство между стоките и услугите - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009) - Член 8, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2011/C 331/31
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Perusahaan Otomobil Nasional Sdn Bhd (Shah Alam, Selangor Darul Ehsan, Малайзия) (представители: J. Blind, C. Kleiner и S. Ziegler, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: D. Botis)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Proton Motor Fuel Cell GmbH (Puchheim, Германия) (представител: C. Sedlmeir, avocat)

      Предмет

   Жалба за отмяна на решението на първи апелативен състав на СХВП от 9 октомври 2008 г. (преписка R 1675/2007-1) относно производство по възражение между Perusahaan Otomobil Nasional Sdn Bhd и Proton Motor Fuel Cell GmbH.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Perusahaan Otomobil Nasional Sdn Bhd да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 69, 21.3.2009 г.


title: Дело C-140/11: Преюдициално запитване, отправено от Corte Suprema di Cassazione (Италия) на 21 март 2011 г. — Наказателно производство срещу Demba Ngagne

text:
               21.5.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 152/16

         Преюдициално запитване, отправено от Corte Suprema di Cassazione (Италия) на 21 март 2011 г. — Наказателно производство срещу Demba Ngagne
   (Дело C-140/11)
   2011/C 152/28
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Corte Suprema di Cassazione

      Страна в главното производство

   Demba Ngagne

      Преюдициални въпроси

               а)

               Трябва ли член 7, параграфи 1 и 4, член 8, параграфи 1, 3 и 4 и член 15, параграф 1 от Директива 2008/115/ЕО (1) да се тълкуват в смисъл, че не допускат държавата членка да разпореди, отклонявайки се от установените приоритети и посочения в тези разпоредби процесуален ред, на незаконно пребиваващия чужденец да напусне територията на страната, когато незабавното или чрез задържане принудително извеждане не е възможно?

               б)

               Трябва ли в резултат на това член 15, параграфи 1, 4, 5 и 6 от Директива 2008/115/ЕО да се тълкува в смисъл, че не допуска държавата членка да приеме, че неоправданата липса на съдействие от страна на чужденеца за доброволното му връщане е достатъчно основание същият да бъде подведен под отговорност и да му бъде наложена свързана със задържане санкция (наказание лишаване от свобода), чийто срок надвишава (до десет пъти) вече изтеклия срок на задържане за целите на извеждането или срока на задържане, което обективно не може да бъде извършено?

               в)

               Трябва ли член 2, параграф 2, буква б) от Директива 2008/115/ЕО, включително от гледна точка на член 8 от същата директива и областите, предмет на обща политика, определени по-конкретно в член 79 ДФЕС, да се тълкува в смисъл, че ако държавата членка е инкриминирала липсата на съдействие от страна на чужденеца за доброволното му връщане, това е достатъчно основание, за да не се приложи директивата?

               г)

               Обратно, трябва ли член 2, параграф 2, буква б) и член 15, параграфи 4, 5 и 6 от Директива 2008/115/ЕО, включително от гледна точка на член 5 от ЕКПЧ, да се тълкуват в смисъл, че не допускат незаконно пребиваващия чужденец, чието задържане не е обективно възможно или вече не е възможно, да бъде обект на поредица от заповеди за доброволно връщане и за налагане на ограничения на свободата му, зависещи от осъжданията за неизпълнение на тези заповеди?

               д)

               И накрая, възможно ли е да се приеме, включително от гледна точка на съображение 10, на предишния член 23 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген, на препоръките и насоките, припомнени в съображенията към Директива 2008/115, и на член 5 ЕКПЧ, че член 7, параграфи 1 и 4, член 8, параграфи 1, 3 и 4, и член 15, параграфи 1, 4, 5 и 6 въздигат в норма принципите, съгласно които ограничаването на свободата за целите на връщането трябва да се счита за extrema ratio и че никаква мярка за задържане не е оправдана, ако е свързана с процедура по експулсиране, при която не съществува разумна възможност за връщане?

      (1)  ОВ L 348, стр. 98.


title: Дело T-608/11: Решение на Общия съд от 27 юни 2013 г. — Beifa Group/СХВП — Schwan-Stabilo Schwanhäußer (Инструменти за писане) (Промишлен дизайн на Общността — Производство за обявяване на недействителност — Регистриран промишлен дизайн на Общността, представляващ инструмент за писане — По ранна национална фигуративна и триизмерна марка — Основание за недействителност — Използване в промишления дизайн на Общността на по-ранен знак, чийто притежател има право да забрани използването му — Член 25, параграф 1, буква д), от Регламент (ЕО) № 6/2002 — Решение, взето след отмяна на по-ранно решение от страна на Общия съд)

text:
               3.8.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 225/74

         Решение на Общия съд от 27 юни 2013 г. — Beifa Group/СХВП — Schwan-Stabilo Schwanhäußer (Инструменти за писане)
   (Дело T-608/11) (1)

   (Промишлен дизайн на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Регистриран промишлен дизайн на Общността, представляващ инструмент за писане - По ранна национална фигуративна и триизмерна марка - Основание за недействителност - Използване в промишления дизайн на Общността на по-ранен знак, чийто притежател има право да забрани използването му - Член 25, параграф 1, буква д), от Регламент (ЕО) № 6/2002 - Решение, взето след отмяна на по-ранно решение от страна на Общия съд)
   2013/C 225/163
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Beifa Group Co. Ltd (Нинбо, Китай) (представители: R. Davis, barrister, N. Cordell, solicitor, и B. Longstaff, barrister)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Folliard-Monguiral)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Schwan-Stabilo Schwanhäußer GmbH & Co. KG (Херолдсберг, Германия) (представители: H. Gauß и U. Blumenröder, адвокати)

      Предмет

   Жалба срещу решение на трети апелативен състав на СХВП от 9 август 2011 г. (преписка R 1838/2010-3), относно производство за обявяване на недействителност между Schwan-Stabilo Schwanhäußer GmbH & Co. KG и Ningbo Beifa Group Co., Ltd.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Beifa Group Co. Ltd да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 32, 4.2.2012 г.


title: Дело T-325/15: Жалба, подадена на 22 юни 2015 г. — Sun System Kereskedelmi és Szolgáltató/СХВП — Hollandimpex Kereskedelmi és Szolgáltató (Choco Love)

text:
               24.8.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/41

         Жалба, подадена на 22 юни 2015 г. — Sun System Kereskedelmi és Szolgáltató/СХВП — Hollandimpex Kereskedelmi és Szolgáltató (Choco Love)
   (Дело T-325/15)
   (2015/C 279/51)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Sun System Kereskedelmi és Szolgáltató kft (Будапеща, Унгария) (представител: Á. László, адвокат)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Hollandimpex Kereskedelmi és Szolgáltató kft (Будапеща, Унгария)

      Данни за производството пред СХВП

      Заявител: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: фигуративна марка на Общността със словните елементи „Choco love“ — Заявка за марка на Общността № 11 496 916

      Производство пред СХВП: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на СХВП от 26 март 2015 г. по преписка R 1369/2014-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да уважи жалбата, да измени обжалваното решение, като уважи възражението, и да отхвърли заявката за марка на Общността „Choco love“; или при условията на евентуалност:

               —

               да отмени обжалваното решение и да върне делото на СХВП за ново разглеждане,

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело F-58/10: Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 18 септември 2012 г. — Allgeier/FRA (Публична служба — Задължение за съдействие — Член 24 от Правилника — Психически тормоз — Административно разследване)

text:
               10.11.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 343/22

         Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 18 септември 2012 г. — Allgeier/FRA
   (Дело F-58/10) (1)

   (Публична служба - Задължение за съдействие - Член 24 от Правилника - Психически тормоз - Административно разследване)
   2012/C 343/38
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Timo Allgeier (Виена, Австрия) (представители: L. Levi и M. Vandenbussche, avocats)

      Ответник: Агенция на Европейския съюз за основните права (FRA) (представител: M. Kjærum, подпомаган от B. Wägenbaur, avocat)

      Предмет

   От една страна, искане за отмяна на решението на ответника да остави без последствие подаденото от жалбоподателя оплакване за упражняване на психически тормоз. От друга страна, искане да се приеме за установено, че жалбоподателят е бил подложен на психически тормоз, упражняван от неговите началници, и да се присъди обезщетение за претърпени имуществени и неимуществени вреди

      Диспозитив

               1.

               Отменя решението на Агенцията на Европейския съюз за основните права от 16 октомври 2009 г.

               2.

               Осъжда Агенцията на Европейския съюз за основните права да заплати на г-н Allgeier сумата от 5 000 EUR.

               3.

               Отхвърля жалбата в останалата част.

               4.

               Осъжда Агенцията на Европейския съюз за основните права да понесе собствените си разноски и да заплати направените от г-н Allgeier разноски.

      (1)  ОВ C 260, 25.9.2010 г., стр.27.


title: Дело C-673/11: Преюдициално запитване, отправено от Conseil d'État (Франция) на 29 декември 2011 г. — Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer), правоприемник на Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)/Organisation de producteurs Les Cimes

text:
               24.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 89/8

         Преюдициално запитване, отправено от Conseil d'État (Франция) на 29 декември 2011 г. — Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer), правоприемник на Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)/Organisation de producteurs Les Cimes
   (Дело C-673/11)
   2012/C 89/12
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Conseil d'État

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer), правоприемник на Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (VINIFLHOR)

      Ответник: Organisation de producteurs Les Cimes

      Преюдициални въпроси

               1.

               Как може да бъде приложена от държава членка възможността, предоставена в параграф 4 на член 2 от Регламент (ЕИО) № 4045/89 на Съвета от 21 декември 1989 година относно проверките от страна на държавите членки на транзакции, съставляващи част от системата за финансиране на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието, секция „Гарантиране“ (1), за разширяване на контролирания период и „за периоди (…) предшестващи или следващи едногодиш(ния) период“, определен в този член, като се имат предвид, от една страна, изискванията за защита на финансовите интереси на Общностите, и от друга страна, принципа на правната сигурност и на необходимостта да не се оставя на контролните органи неопределена власт?

               2.

               В частност:

                           —

                           Трябва ли контролираният период във всички случаи да приключи в рамките на едногодишния период, предхождащ периода, наречен „контролен“, по време на който контролен период се извършват контролните дейности, защото в противен случай контролът ще бъде опорочен от нередност, на която контролираното лице би могло да се позове за да оспори решението, основано на резултатите от този контрол?

                           —

                           При положителен отговор на предходния въпрос, как следва да се разбира изрично предвидената в Регламента възможност за разширяване на контролирания период и за периоди, „следващи едногодишния период“?

                           —

                           При отрицателен отговор на първия въпрос, трябва ли все пак контролираният период да обхваща период от дванадесет месеца, който приключва в рамките на контролния период, предхождащ периода, през който е извършен контролът — защото иначе контролът ще бъде опорочен от нередност, на която контролираното лице би могло да се позове за да оспори решението, основано на резултатите от този контрол — или контролът може да засяга само период, който приключва преди началото на предишния контролен период?

      (1)  Регламент (ЕИО) № 4045/89 на Съвета от 21 декември 1989 година относно проверките от страна на държавите членки на транзакции, съставляващи част от системата за финансиране на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието, секция „Гарантиране“ и за отмяна на Директива 77/435/ЕИО (ОВ L 388, стp. 18, Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 7, стр. 196).


title: Дело C-231/08 P: Жалба, подадена на 29 май 2008 г. от Massimo Giannini срещу решението на Първоинстанционния съд (трети състав) от 12 март 2008 г. по дело T-100/04 (Massimo Giannini/Комисия)

text:
               30.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/22

         Жалба, подадена на 29 май 2008 г. от Massimo Giannini срещу решението на Първоинстанционния съд (трети състав) от 12 март 2008 г. по дело T-100/04 (Massimo Giannini/Комисия)
   (Дело C-231/08 P)
   (2008/C 223/34)
   Език на производството: френски
   Страни

      Жалбоподател: Massimo Giannini (представители: адв. L. Levi и адв. C. Ronzi, avocates)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 12 март 2008 г. по дело T-100/04,

               —

               вследствие на това, да се постанови решение, с което да бъдат уважени исканията на жалбоподателя пред първата инстанция, т.е. —

                           —

                           отмяната на решението на конкурсната комисия за конкурс COM/A/9/01 да не включи името на жалбоподателя в списъка с успешно издържалите този конкурс, решение, за което жалбоподателят е уведомен с писмо от 11 юни 2003 г., както и, доколкото е необходимо, отмяната на решението, с което се отхвърля направеното от жалбоподателя искане за преразглеждане,,решение, за което той е уведомен с писмо от 8 юли 2003 г., и отмяната на решението за отхвърляне на жалбата на жалбоподателя, решение, за което той е уведомен с писмо от 2 декември 2003 г.,

                           —

                           присъждането на обезщетение за материалните вреди, чийто размер е определен, от една страна, на разликата между обезщетението за безработица, получено след края на договора като срочно нает служител и заплатата на длъжностно лице от кариерата A 7/4 и, от друга страна — след периода на безработица — на размера на възнаграждението на лице от степен A 7/5, и за претърпените нематериални вреди, които са оценени на 1 EUR,

               —

               да се осъди ответника да заплати всички съдебни разноски, направени пред първата инстанция и при обжалването.

         Правни основания и основни доводи
   Жалбоподателят изтъква по същество три главни правни основания в подкрепа на жалбата си.
   С първото си правно основание жалбоподателят упреква най-напред Първоинстанционния съд, че е нарушил неговото право на справедлив съдебен процес и по-конкретно, правото на съдебен процес в разумен срок. Действително, от датата на завеждане на делото пред Първоинстанционния съд до постановяването на обжалваното съдебно решение са изтекли четири години. Според жалбоподателя обаче никакво изключително обстоятелство не оправдавало в дадения случай подобна продължителност. Преписката по това дело не било нито особено обемна, нито сложна от правна гледна точка, а производството било от голямо значение за жалбоподателя.
   С второто си правно основание жалбоподателят по-нататък изтъква, че Първоинстанционният съд е нарушил членове 4, 27 и 29 от Правилника за длъжностните лица и не е зачел както понятието за интерес на службата, така и задължението за полагане на дължимата грижа, което имат общностните институции по отношение на техните служители и длъжностни лица. Според жалбоподателя Първоинстанционният съд не разграничил в това отношение постъпването в общностната публична служба, чрез общ конкурс, с който се цели да се състави списък на успешно издържалите във връзка с бъдещи назначения, от продължаването на кариерата на лицата, които вече са назначени посредством предвидените в правилника механизми, премествания и повишения.
   С третото си правно основание жалбоподателят накрая се позовава на неспазване от Първоинстанционния съд на задължението за мотивиране на съдебните решения и на принципите на недопускане на дискриминация и за зачитане на правото на защита, както и изопачаване на доказателствата, представени на неговата преценка. Последното правно основание се подразделя на три части.
   С първата част от третото правно основание жалбоподателят поддържа, че Първоинстанционният съд е нарушил както принципа на недопускане на дискриминация, така и задължението си за мотивиране и правилата за събиране на доказателства, като е приел, че това, че определени кандидати на конкурса са запознати с документа, върху който е основан писменият изпит, не довеждало до нарушение на принципа на недопускане на дискриминация и като не е изискал от ответника да представи конкретните доказателства за липсата на дискриминация, свързана с това обстоятелство.
   С втората част от същото правно основание жалбоподателят претендира, че има нарушение на принципа на недопускане на дискриминация и изопачаване на доказателствата, представени на преценката на Първоинстанционния съд, доколкото последният бил преценил, че съставът на конкурсната комисия е бил достатъчно стабилен, за да гарантира сравняването и обективното оценяване на кандидатите, докато съдържащите се в преписката документи показвали, обратно, липсата на достатъчна стабилност в съставянето на тази конкурсна комисия и че редица съществени фактически данни не били представени на Първоинстанционния съд от ответника.
   Накрая, с третата част от това правно основание жалбоподателят изтъква ново нарушение на принципа на недопускане на дискриминация и на правилата за събиране на доказателства, както и накърняване на правото на защита, свързани с направените от Първоинстанционния съд изводи относно безпристрастността на членовете на конкурсната комисия.


title: Дело T-568/14: Жалба, подадена на 30 юли 2014 г.  — Laverana/СХВП (BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION)

text:
               13.10.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 361/11

         Жалба, подадена на 30 юли 2014 г. — Laverana/СХВП (BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION)
   (Дело T-568/14)
   2014/C 361/15
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Laverana GmbH & Co. KG (Венигзен, Германия) (представители: J. Wachinger, M. Zöbisch и D. Chatterjee, Rechtsanwälte)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 27 май 2014 г. по преписка R 120/2014-4,

               —

               да осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: Фигуративна марка, съдържаща словните елементи „BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION“, за стоки и услуги от класове 3, 5 и 35 — Заявка за марка на Общността № 1 1 9 22  631

      Решение на проверителя: Отхвърля заявката

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата

      Изложени правни основания:

               —

               нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009,

               —

               нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 207/2009,

               —

               нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 207/2009,

               —

               злоупотреба с власт, тъй като решението е взето въз основа на конкурентноправни съображения.


title: Дело T-164/10: Решение на Общия съд от 26 септември 2013 г. — Pioneer Hi-Bred International/Комисия (Сближаване на законодателствата — Съзнателно освобождаване на генетично модифицирани организми в околната среда — Разрешителна процедура за пускане на пазара — Пропуск от страна на Комисията да представи на Съвета предложение за решение — Иск за установяване на неправомерно бездействие)

text:
               16.11.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 336/16

         Решение на Общия съд от 26 септември 2013 г. — Pioneer Hi-Bred International/Комисия
   (Дело T-164/10) (1)

   (Сближаване на законодателствата - Съзнателно освобождаване на генетично модифицирани организми в околната среда - Разрешителна процедура за пускане на пазара - Пропуск от страна на Комисията да представи на Съвета предложение за решение - Иск за установяване на неправомерно бездействие)
   2013/C 336/32
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Pioneer Hi-Bred International, Inc. (Джонстън, Айова, САЩ) (представители: J. Temple Lang, solicitor, и T. Müller-Ibold, avocat)

      Ответник: Европейска комисия (представители: L. Pignataro-Nolin, N. Yerell и C. Zadra)

      Предмет

   Искане да се установи в съответствие с член 265 ДФЕС, че като не е представила пред Съвета проект за мерките, които следва да бъдат приети, в приложение на член 5, параграф 4 от Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (ОВ L 184, стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 2, стр. 159) и като не е приела всички други мерки, които в зависимост от развитието на процедурата по вземане на решение могат да се окажат необходими за приемане на решението, посочено в член 18 от Директива 2001/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 март 2001 година относно съзнателното освобождаване на генетично модифицирани организми в околната среда и за отмяна на Директива 90/220/ЕИО на Съвета (ОВ L 106, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 75), Комисията не е изпълнила задълженията си по член 18 от Директива 2001/18.

      Диспозитив

               1.

               Европейската комисия не е изпълнила задълженията си по член 18 от Директива 2001/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 март 2001 година относно съзнателното освобождаване на генетично модифицирани организми в околната среда и за отмяна на Директива 90/220/ЕИО на Съвета, като не е представила пред Съвета проект за мерките, които следва да бъдат приети, в приложение на член 5, параграф 4 от Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията.

               2.

               Осъжда Комисията да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 161, 19.6.2010 г.


title: Дело T-397/10: Жалба, подадена на 13 септември 2010 г. — ara/СХВП — Allrounder (Изображение на спортна обувка с буквата „А“ отстрани)

text:
               6.11.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 301/51

         Жалба, подадена на 13 септември 2010 г. — ara/СХВП — Allrounder (Изображение на спортна обувка с буквата „А“ отстрани)
   (Дело T-397/10)
   ()
   2010/C 301/82
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: ara AG (Langenfeld, Германия) (представител: M. Gail, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Allrounder SARL (Saarburg, Франция)

      Искания на жалбоподателя

               —

               отмяна на решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 23 юни 2010 г. по преписка R 1543/2009-1

               —

               да се осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: Allrounder SARL

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка, която изобразява спортна обувка с буквата „A“ отстрани за стоките и услугите от класове 16, 18 и 25

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: жалбоподателят

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: националната словна марка „A“ за стоки от класове 9, 18 и 25.

      Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата като недопустима.

      Изложени правни основания: нарушение на член 81 от Регламент (ЕО) № 207/2009 (1), тъй като апелативният състав неправилно е изходил от предпоставката, че описаната от представителите на жалбоподателя вътрешна организация не позволява да се докаже, че е проявена цялата налагаща се с оглед на обстоятелствата предпазливост, и по този начин апелативният състав не е уважил искането „en restitutio in integrum“ що се отнася до срока за представяне на мотивите на жалбата.

      (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стp. 1).


title: Дело C-207/13: Преюдициално запитване, отправено от College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Нидерландия) на 18 април 2013 г. — Wagenborg Passagiersdiensten BV и др./Minister van Infrastructuur en Milieu, друга страна в производството: Wagenborg Passagiersdiensten BV, Terschellinger Stoombootmaatschappij BV

text:
               29.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 189/7

         Преюдициално запитване, отправено от College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Нидерландия) на 18 април 2013 г. — Wagenborg Passagiersdiensten BV и др./Minister van Infrastructuur en Milieu, друга страна в производството: Wagenborg Passagiersdiensten BV, Terschellinger Stoombootmaatschappij BV
   (Дело C-207/13)
   2013/C 189/14
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Wagenborg Passagiersdiensten BV, Eigen Veerdiens Terschelling BV, MPS Stortemelk BV, MPS Willem Barentsz BV, MS Spathoek NV, G.A.F. Lakeman, действащ под фирмата Rederij Waddentransport

      Ответник: Minister van Infrastructuur en Milieu

      Друга страна в производството: Wagenborg Passagiersdiensten BV, Terschellinger Stoombootmaatschappij BV

      Преюдициални въпроси

               1.

               Определянето на нидерландската част от Ваденско море като вътрешни водни пътища (води от зона 2) в приложение I към Директива 2006/87 (1) противоречи ли на прилагането на Регламента относно каботажа към обществения пътнически превоз по Ваденско море между континентална част на Нидерландия и островите във Ваденско море — Тершелинг, Влиеланд, Амеланд и Ширмоникох?

               2.

               Противоречи ли приложимостта на Регламента относно каботажа на прилагането на Регламент № 1370/2007 (2) с оглед на член 1, параграф 2 от последния Регламент?

               3.

               Имат ли право държавите членки съгласно член 1, параграф 2 от Регламент № 1370/2007 да обявят само една или повече части от Регламента, в настоящия случай член 5, параграф 3 и свързания с него член 5, параграф 4, за приложими към обществения пътнически превоз по водни пътища?

               4.

               Може ли съдържащото се в член 5, параграф 4 от Регламент № 1370/2007 изключение, в частност посоченият в него критерий за пробег от 300 000 км, да се прилага (пряко) към обществения пътнически превоз по водни пътища?

               5.

               При утвърдителен отговор на въпрос 4 — с какви последици следва да се свърже обстоятелството, че в този случай са предоставени концесии за обществен пътнически превоз по водни пътища, без да са изпълнени условията на член 7, параграф 2 от Регламент № 1370/2007?

      (1)  Директива 2006/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година за установяване на техническите изисквания за плавателни съдове по вътрешни водни пътища и за отмяна на Директива 82/714/ЕИО на Съвета (ОВ L 389, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 18, стр. 3).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1370/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2007 година относно обществените услуги за пътнически превоз с железопътен и автомобилен транспорт и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 1191/69 и (ЕИО) № 1107/70 на Съвета (ОВ L 315, стр. 1).


title: Дело C-566/15: Решение на Съда (голям състав) от 18 юли 2017 г. (преюдициално запитване от Kammergericht Berlin — Германия) — Konrad Erzberger/TUI AG (Преюдициално запитване — Свободно движение на работници — Принцип на недопускане на дискриминация — Избор на представители на работниците в надзорния съвет на дружество — Национална правна уредба, ограничаваща правото на глас и на избираемост само по отношение на работниците, заети в рамките на националната територия)

text:
               11.9.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 300/3

         Решение на Съда (голям състав) от 18 юли 2017 г. (преюдициално запитване от Kammergericht Berlin — Германия) — Konrad Erzberger/TUI AG
   (Дело C-566/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Свободно движение на работници - Принцип на недопускане на дискриминация - Избор на представители на работниците в надзорния съвет на дружество - Национална правна уредба, ограничаваща правото на глас и на избираемост само по отношение на работниците, заети в рамките на националната територия))
   (2017/C 300/03)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Kammergericht Berlin

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Konrad Erzberger

      Ответник: TUI AG

      в присъствието на: Vereinigung Cockpit eV, Betriebsrat der TUI AG/TUI Group Services GmbH, Frank Jakobi, Andreas Barczewski, Peter Bremme, Dierk Hirschel, Michael Pönipp, Wilfried H. Rau, Carola Schwirn, Anette Stempel, Ortwin Strubelt, Marcell Witt, Wolfgang Flintermann, Stefan Weinhofer, ver.di — Vereinte Dienstleistungsgewerkschaft

      Диспозитив

   Член 45 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че допуска правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, съгласно която работниците, заети в предприятия на концерн, установени на територията на тази държава членка, нямат право на глас и право да се кандидатират на избори за представители на работниците в надзорния съвет на дружеството майка на този концерн, установено в посочената държава членка, както и евентуално право да заемат или да продължат да заемат длъжност на представител в този съвет, когато напуснат работа в такова предприятие и бъдат наети в дъщерно дружество на същия концерн, установено в друга държава членка.

      (1)  ОВ C 90, 7.3.2016 г.


title: Дело C-576/13: Иск, предявен на 14 ноември 2013 г. — Европейска комисия/Кралство Испания

text:
               25.1.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 24/7

         Иск, предявен на 14 ноември 2013 г. — Европейска комисия/Кралство Испания
   (Дело C-576/13)
   2014/C 24/12
   Език на производството: испански

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: L. Nicolae и S. Pardo Quintillán)

      Ответник: Кралство Испания

      Искания на ищеца

               —

               да се установи съгласно член 258, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз, че като е задължило общо пристанищните дружества, които упражняват дейността си на испанските пристанища от общ интерес, да участват в акционерно дружество за управление на пристанищните дружества (SAGEP) и във всички случаи, като не им е позволило да наемат работниците си на пазара на труда, независимо дали става въпрос за постоянна или временна работа освен ако предлаганите от SAGEP работници не са подходящи или са недостатъчни, Кралство на Испания не е изпълнило задълженията си по член 49 от Договора за функционирането на Европейския съюз,

               —

               да се осъди Кралство Испания да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Предмет на предявения от Европейската комисия срещу Кралство Испания иск е режимът, установен със Закона за държавните пристанища и търговския флот, що се отнася до пристанищните дружества и по-специално до управлението на персонала с оглед на извършването на услуги по пристанищна обработка на товари.
   Комисията смята, че като задължава общо пристанищните дружества, които упражняват дейността си на испанските пристанища от общ интерес, да участват в SAGEP и във всички случаи, като не им позволява да наемат персонала си на пазара на труда, независимо дали става въпрос за постоянна или временна работа, освен ако предлаганите от SAGEP работници не са подходящи или са недостатъчни, посоченият режим влиза в противоречие със задълженията, които носи Кралство Испания по член 49 от Договора за функционирането на Европейския съюз, що се отнася до свободата на установяване.


title: Дело F-9/11: Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 15 декември 2011 г. — Sabbag Afota/Съвет (Публична служба — Длъжностни лица — Атестиране — Повишаване — Процедура по повишаване за 2010 г. — Липса на атестационен доклад)

text:
               4.2.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 32/43

         Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 15 декември 2011 г. — Sabbag Afota/Съвет
   (Дело F-9/11) (1)

   (Публична служба - Длъжностни лица - Атестиране - Повишаване - Процедура по повишаване за 2010 г. - Липса на атестационен доклад)
   2012/C 32/86
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Verónica Sabbag Afota (Брюксел, Белгия) (представители: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и É. Marchal, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bauer и K. Zieleśkiewicz)

      Предмет на делото

   Искане за отмяна на решението на органа по назначаването да не повиши жалбоподателя в степен AD 11 в рамките на процедурата по повишаване за 2010 г.

      Диспозитив на решението

               1.

               Отхвърля жалбата на г-жа Sabbag Afota.

               2.

               Г-жа Sabbag Afota понася, наред с направените от нея съдебни разноски, и тези на Съвета на Европейския съюз.

      (1)  ОВ C 152, 21.5.2011 г., стр. 33


title: Дело C-73/15: Определение на председателя на Съда от 23 септември 2016 г. (преюдициално запитване, отправено от Curtea de Apel Oradea — Румъния) — SC Vicdantrans SRL/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj Napoca чрез Administrația Județeană a Finanțelor Publice Bihor, Administrația Fondului pentru Mediu

text:
               19.12.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 475/14

         Определение на председателя на Съда от 23 септември 2016 г. (преюдициално запитване, отправено от Curtea de Apel Oradea — Румъния) — SC Vicdantrans SRL/Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj Napoca чрез Administrația Județeană a Finanțelor Publice Bihor, Administrația Fondului pentru Mediu
   (Дело C-73/15) (1)

   (2016/C 475/21)
   Език на производството: румънски
   Председателят на Съда състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  OВ C 155 от 11.5.2015 г.


title: Дело T-63/14: Жалба, подадена на 29 януари 2014 г. — Iran Insurance/Съвет

text:
               15.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 78/16

         Жалба, подадена на 29 януари 2014 г. — Iran Insurance/Съвет
   (Дело T-63/14)
   2014/C 78/33
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Iran Insurance Company (Техеран, Иран) (представител: D. Luff, lawyer)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени параграф 2 от приложението към Решение 2013/661/ОВППС на Съвета от 15 ноември 2013 година за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 306, стр. 18),

               —

               да отмени параграф 2 от приложението към Регламент за изпълнение (ЕС) № 1154/2013 на Съвета от 15 ноември 2013 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 267/2012 относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 306, стр. 3),

               —

               да постанови, че член 20, параграф 1, буква в) от Решение 2010/413/ОВППС на Съвета (1), изменен с член 1, параграф 7 от Решение 2012/35/ОВППС на Съвета (2) от 23 януари 2012 година, както и член 23, параграф 2, буква г) и член 46, параграф 2 от Регламент № 267/2012 (3) от 23 март 2012 година не са приложими по отношение на жалбоподателя,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага шест основания за жалбата си.

               1.

               Първото основание е изведено от твърдението за необоснованост на съображението за включване в списъка на Iran Insurance Company. Жалбоподателят категорично отрича да е предоставял финансова подкрепа на правителството на Иран. Освен това той не бил предоставял подкрепа и за ядрените дейности на Иран. Поради това условията по член 20, параграф 1, буква в) от Решение 2012/35/ОВППС на Съвета (впоследствие изменен с член 1, параграф 7 от Решение 2012/35/ОВППС на Съвета от 23 януари 2012 година, член 1, параграф 8 от Решение 2012/635/ОВППС на Съвета от 15 октомври 2012 година и член 1, параграф 2 от Решение 2012/829/ОВППС на Съвета от 21 декември 2012 година) и условията по член 23, параграф 2, буква г) от Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета (впоследствие изменен с член 1, параграф 11 от Регламент 1263/2012 на Съвета от 21 декември 2012 година) не били изпълнени.

               2.

               Второто основание е изведено от твърдението, че като наложил санкции на Iran Insurance Company единствено поради факта, че дружеството е държавна собственост, Съветът дискриминирал жалбоподателя спрямо други ирански дружества, които също били притежавани от държавата, но не били санкционирани. Така Съветът нарушил принципите на равенство, на недопускане на дискриминация и на добра администрация.

               3.

               Третото основание е изведено от твърдението, че Съветът не изложил надлежно съображенията за решението си да запази жалбоподателя в списъка на санкционирани образувания. Той се позовал на „въздействието на мерките в контекста на целите на политиката на Съюза“, но не уточнил какво въздействие има предвид и как мерките биха допринесли за него.

               4.

               Четвъртото основание е изведено от твърдението, че като запазил жалбоподателя в списъка със санкционирани дружества, Съветът злоупотребил с правомощията си. На практика Съветът отказал да се съобрази с Решение на Общия съд по дело T-12/11. Съветът влязъл в противоречие с институционалната структура на Европейския съюз и нарушил правото на защита на жалбоподателя. Освен това Съветът пренебрегнал отговорностите и задълженията си по Решение 2013/661/ОВППС на Съвета от 15 ноември 2013 година и по Регламент за изпълнение (ЕС) № 1154/2013 на Съвета от 15 ноември 2013 година, които Съдът ясно му посочил в споменатото решение.

               5.

               Петото основание е изведено от твърдението, че Съветът нарушил принципа на оправдани правни очаквания, като не се съобразил с решение на Съда по дело, по което Съветът бил страна срещу жалбоподателя и което загубил, като дори не се съобразил с обосновката и мотивите на решението, като допуснал фактическа грешка относно търговската дейност на жалбоподателя и предполагаемата му роля за правителството на Иран, като не провел каквото и да било разследване за настоящата роля и търговска дейност в Иран на жалбоподателя, въпреки че Съдът посочил това като важен аспект от режима на санкциите на ЕС по отношение на Иран, и като запазил действието на санкциите след 20 януари 2014 г. — датата, на която ЕС се съгласява с провеждането на дейности, генериращи приходи за Иран, тъй като вече не счита, че тази държава участва в дейности на ядрено разпространение.

               6.

               Шестото основание е изведено от твърдението, че Съветът нарушил принципа на пропорционалност.

      (1)  Решение на Съвета от 26 юли 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС (ОВ L 195, стр. 39)

      (2)  Решение 2012/35/ОВППС на Съвета от 23 януари 2012 година за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 19, стр. 22)

      (3)  Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕС) № 961/2010 (ОВ L 88, стр. 1)


title: Дело C-408/11: Преюдициално запитване, отправено от Amtsgericht Münster (Германия) на 1 август 2011 г. — Наказателно производство срещу Thomas Karl-Heinz Kerkhoff

text:
               22.10.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/20

         Преюдициално запитване, отправено от Amtsgericht Münster (Германия) на 1 август 2011 г. — Наказателно производство срещу Thomas Karl-Heinz Kerkhoff
   (Дело C-408/11)
   2011/C 311/34
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Amtsgericht Münster

      Страни в главното производство

   Thomas Karl-Heinz Kerkhoff
   Staatsanwaltschaft Münster

      Преюдициални въпроси

   Трябва ли член 11, параграф 4 от Директива 2006/126/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че държавата членка има право трайно да не признава издаденото в друга държава членка свидетелство за управление на моторно превозно средство, ако преди това в първата държава на съответното лице е било отнето издаденото от тази държава свидетелство за управление на моторно превозно средство, като не е наложена забрана да му се издава ново свидетелство за управление или срокът на наложената забрана междувременно е изтекъл?

      (1)  Директива 2006/126/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно свидетелства за управление на превозни средства (преработена) (ОВ L 403, стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 17, стр. 216).


title: Дело T-314/07: Определение на Първоинстанционния съд от 1 април 2008 г. — Simsalagrimm Filmproduktion/Комисия и EACEA

text:
               24.5.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 128/37

         Определение на Първоинстанционния съд от 1 април 2008 г. — Simsalagrimm Filmproduktion/Комисия и EACEA
   (Дело T-314/07) (1)

   (2008/C 128/79)

      Език на производството: немски

   Председателят на осми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 235, 6.10.2007 г.


title: Дело C-36/07: Определение на председателя на Съда от 28 август 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република

text:
               8.12.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/33

         Определение на председателя на Съда от 28 август 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република
   (Дело C-36/07) (1)

   (2007/C 297/59)

      Език на производството: италиански

   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 82, 14.4.2007 г.


title: Дело T-79/07: Иск, предявен на 9 март 2007 г. — SHS Polar Sistemas Informáticos v СХВП — Polaris Software Lab (POLARIS)

text:
               28.4.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/55

         Иск, предявен на 9 март 2007 г. — SHS Polar Sistemas Informáticos v СХВП — Polaris Software Lab (POLARIS)
   (Дело T-79/07)
   (2007/C 95/110)
   Език, на който е изготвен искът: английски
   Страни

      Ищец: SHS Polar Sistemas Informáticos, SL (Мадрид, Испания) [представител: адвокат C. Hernández Hernández, lawyer]

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Polaris Software Lab Ltd (Chennai, Индия)
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар от 8 януари 2007 година по дело R 658/2006-2,

               —

               да се осъди СХВП да заплати собствените си разноски и тези на ищеца.

         Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: Polaris Software Lab Ltd

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка „POLARIS “за стоки и услуги от класове 9 и 42 — заявка № 3 267 713

      Притежател на марката или знака, на който е направено позоваване в процедурата по възражението: Ищецът

      Марка или знак, на който е направено позоваване в подкрепа на възражението: словна марка на Общността „POLAR “за стоки и услуги от класове 9, 38 и 42

      Решение на отдела по споровете: уважаване на възражението за всички оспорени стоки в клас 9.

      Решение на апелативния състав: отмяна на решението на отдела по споровете.

      Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета като: а) по-ранната марка може да се приложи за софтуеър, предназначен за потребител — неспециалист, което би могло да доведе до объркване; б) малките зрителни и фонетични различия между конфликтните търговски марки не са достатъчни, за да се избегне вероятността от объркване и в) и двете марки са свързани с едно и също значение.


               20.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 81/11

         Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Verwaltungsgerichtshof, Fürstentum Liechtenstein на 21 октомври 2013 г. по дело Гръцка комисия по капиталовите пазари
   (Дело E-23/13)
   2014/C 81/10
   С писмо от 21 октомври 2013 г. до Съда на ЕАСТ бе изпратена молба от Verwaltungsgerichtshof, Fürstentums Liechtenstein (административния съд на Княжество Лихтенщайн), получена в деловодството на Съда на 25 октомври 2013 г., за консултативно становище по дело Гръцка комисия по капиталовите пазари по следния въпрос:
   Трябва ли органът, който отправя искане за информация до компетентния орган на друга държава-членка в съответствие с член 16 от Директива 2003/6/ЕО, в искането си да изложи фактите, които пораждат съмнението, че е нарушена забраната за злоупотреба с вътрешна информация и манипулиране на пазара?


title: Дело T-569/12: Определение на Общия съд от 16 юли 2014 г.  — Marouf/Съвет

text:
               22.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/25

         Определение на Общия съд от 16 юли 2014 г. — Marouf/Съвет
   (Дело T-569/12) (1)

   2014/C 329/38
   Език на производството: английски
   Председателят на девети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 63, 2.3.2013 г.


title: Дело T-530/12 P: Жалба, подадена на 5 декември 2012 г. от Moises Bermejo Garde срещу решението, постановено на 25 септември 2012 г. от Съда на публичната служба по дело F-41/10, Bermejo Garde/ЕИСК

text:
               23.2.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 55/15

         Жалба, подадена на 5 декември 2012 г. от Moises Bermejo Garde срещу решението, постановено на 25 септември 2012 г. от Съда на публичната служба по дело F-41/10, Bermejo Garde/ЕИСК
   (Дело T-530/12 P)
   2013/C 55/28
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Moises Bermejo Garde (Брюксел, Белгия) (представител: L. Levi, avocat)

      Друга страна в производството: Европейски икономически и социален комитет (ЕИСК)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение на Съда на публичната служба на Европейския съюз от 25 септември 2012 г. по дело F-41/10;

               —

               като последица, да уважи искането на жалбоподателя, изтъкнато в хода на първоинстанционното производство и съответно

                           —

                           да отмени Решение на председателя на ЕИСК № 88/10 A от 3 март 2010 г., с което се отхвърля подаденото от жалбоподателя на 7 декември 2009 г. искане и същият бива преназначен;

                           —

                           да отмени добавката към Решение № 88/10 от 25 март 2010 г.;

                           —

                           да отмени Решение № 133/10 A от 24 март 2010 г., с което се прекратяват функциите на жалбоподателя в качеството му на началник отдел на правната служба, с незабавно действие и същият бива преназначен като началник отдел в друга служба, считано от 6 април 2010 г.;

                           —

                           да отмени Решение на председателя на ЕИСК № 184/10 A от 13 април 2010 г., с което жалбоподателят се преназначава в Дирекция „Логистика“, като това решение влиза в сила, считано от 6 април 2010 г.;

                           —

                           да осъди ответника да заплати 17 500 EUR обезщетение за вреди;

                           —

                           да осъди ответника да заплати всички направени разноски;

               —

               да осъди ответника да заплати всички разноски, направени в хода на двете производства.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква пет правни основания, като според жалбоподателя СПС е приел, че той е претърпял вреда в резултат предаването на информация до неговите висшестоящи, доколкото той е бил лишен от функциите си на началник отдел на правната служба, но че тази вреда не е последица от нарушаване на член 12а и член 22а от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз.

               1.

               Първото правно основание е изведено от нарушаване на понятието за увреждащ акт, както и от изопачаване на фактите по делото (отнесено по-специално до точки 44 — 64 от обжалваното съдебно решение).

               2.

               Второто правно основание е изведено от неспазване на принципа на право на защита, както и от нарушаване на член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз (отнесено по-специално до точки 114 — 118 от обжалваното съдебно решение).

               3.

               Третото правно основание е изведено от нарушаване на член 12а, 22а и член 86 от Правилника, както и от нарушаване на задължението за мотивиране и от изопачаване на фактите по делото (отнесено по-специално до точка 133 и сл. от обжалваното съдебно решение).

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от нарушаване на член 86 от Правилника, на Приложение IX към Правилника, на общите разпоредби за изпълнение на Приложение IX към Правилника и на принципа на съблядаване на правото на защита, както и от изопачаване на фактите по делото и нарушаване на задължението за мотивиране (отнесено по-специално до точки 75 — 78 от обжалваното съдебно решение).

               5.

               Петото правно основание е изведено от нарушаване на правилата, свързани с компетентността на издалата акта институция, както и нарушаване на член 22а от Правилника и на член 72 от Процедурния правилник на ЕИСК (отнесено по-специално до точки 70 и 71 от обжалваното съдебно решение).


title: Дело T-562/13: Иск, предявен на 24 октомври 2013 г. — ISOTIS/Комисия

text:
               11.1.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 9/26

         Иск, предявен на 24 октомври 2013 г. — ISOTIS/Комисия
   (Дело T-562/13)
   2014/C 9/42
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Ищец: Koinonia tis Pliroforias Anoichti stis Eidikes Ananges — ISOTIS (Атина, Гърция) (представител: S. Skliris, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на ищеца

   Ищецът иска от Общия съд:

               —

               да установи, че Комисията, като иска от ищеца сума в размер от 47 197,93 EUR, платени от Комисията по договор 238940 REACH 112, нарушава спорния договор,

               —

               да установи, че ищецът не дължи възстановяване на посочената сума, платена от Комисията,

               —

               да установи, че във всички случаи посоченото по-горе вземане, претендирано от Комисията, в частта си от 13 821,12 EUR, е лишено от правно основание,

               —

               да установи, че общите условия на договорите FP6 не са приложими към договор 238940 REACH 112 и че вследствие на това ищецът в рамките на спорния договор не дължи по никакъв начин каквато и да било сума като фиксирана сума като обезщетение (liquidated damages),

               —

               да се установи, че като е заявила намерението си да претендира фиксирана сума като обезщетение (liquidated damages) на основание общите условия на договорите по Шеста рамкова програма, нарушава спорния договор 238940 REACH 112,

               —

               да осъди Комисията да заплати направените от ищеца съдебни разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на настоящия иск, основа, от една страна, на арбитражната клауза в спорния договор, и от друга страна, на белгийското право, към което този договор препраща, жалбоподателят изтъква три правни основания:

               1.

               Първото правно основание е изведено от нарушение от страна на Комисията на принципа на добросъвестност и на честните търговски практики. По-конкретно жалбоподателят поддържа, че Комисията е претендирала различни суми без да изтъква точно и конкретно основание във връзка с тези претенции, и че нейното договорно поведение противоречи на разпоредбите на Хартата на основните права. Освен това, жалбоподателят изтъква, че неизпълнението от страна на Комисията на договорните й задължения произтича и от нейното намерение да претендира права, изведени от общите условия, приложими към един друг вид договори (Шеста рамкова програма, т.е. различни от приложимите към спорния договор REACH 112 (ПИК).

               2.

               Второто правно основание е изведено от разпоредбата, съдържаща се в член II.28, параграфи 1 и 5 от Договор 238940 REACH 112. По-конкретно ищецът твърди, че Комисията предявява претенции без предварително да е бил осъществен контрол в рамките на спорния договор и че тя се позовава общо и абстрактно на един одиторски доклад, който не се отнася до спорния договор REACH 112.

               3.

               Третото правно основание е изведено при условията на евентуалност от недобросъвестност и характера на злоупотреба на претенцията на Комисията.


title: Дело C-563/12: Решение на Съда (пети състав) от 19 декември 2013 г. (преюдициално запитване от Kúria — Унгария) — BDV Hungary Trading Kft (в ликвидация)/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága (ДДС — Директива 2006/112/ЕО — Член 146 — Освобождавания при износ — Член 131 — Условия, определени от държавите членки — Национално законодателство, което изисква предназначената за износ стока да напусне митническата територия на Европейския съюз в рамките на твърдо определен 90-дневен срок след доставката)

text:
               22.2.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 52/21

         Решение на Съда (пети състав) от 19 декември 2013 г. (преюдициално запитване от Kúria — Унгария) — BDV Hungary Trading Kft (в ликвидация)/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága
   (Дело C-563/12) (1)

   (ДДС - Директива 2006/112/ЕО - Член 146 - Освобождавания при износ - Член 131 - Условия, определени от държавите членки - Национално законодателство, което изисква предназначената за износ стока да напусне митническата територия на Европейския съюз в рамките на твърдо определен 90-дневен срок след доставката)
   2014/C 52/35
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Kúria

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: BDV Hungary Trading Kft (в ликвидация)

      Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága

      Предмет

   Преюдициално запитване — Kúria — Тълкуване на член 15 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1) и на членове 131, 146 и 273 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7) — Освобождавания при износ — Дружество, чиято дейност е производството и търговията с хранителни консерви, което продава стоки, предназначени за продажба от купувача на пазара на трети държави — Национално законодателство, което поставя упражняването на правото на освобождаване от ДДС при продажба на стоки за износ извън Съюза в зависимост от условието срокът между продажбата и датата, на която стоките напускат националната територия, да не надхвърля 90 дни

      Диспозитив

   Член 146, параграф 1 и член 131 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която предвижда, че при доставка за износ стоките, предназначени да бъдат изнесени извън Европейския съюз, трябва да са напуснали територията на Европейския съюз в твърдо определен срок от три месеца или 90 дни след датата на доставката, при положение че неспазването на този срок е достатъчно, за да лиши окончателно данъчнозадълженото лице от освобождаването на тази доставка.

      (1)  ОВ C 114, 20.4.2013 г.


title: Дело T-212/06: Решение на Първоинстанционния съд от 29 октомври 2009 г. — Bowland Dairy Products/Комисия (Иск за обезщетение — Регламент (ЕО) № 178/2002 — Система за бързо предупреждение — Допълнителна нотификация — Компетентност на националните органи — Становище на Комисията, лишено от правни последици — Изменение на предмета на спора — Недопустимост)

text:
               19.12.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/27

         Решение на Първоинстанционния съд от 29 октомври 2009 г. — Bowland Dairy Products/Комисия
   (Дело T-212/06) (1)

   (Иск за обезщетение - Регламент (ЕО) № 178/2002 - Система за бързо предупреждение - Допълнителна нотификация - Компетентност на националните органи - Становище на Комисията, лишено от правни последици - Изменение на предмета на спора - Недопустимост)
   2009/C 312/43
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Bowland Dairy Products Ltd (Barrowford, Lancashire, Обединено кралство) (представители: J. Milligan, solicitor, D. Anderson, QC, и A. Robertson, barrister)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: P. Oliver, J.-P. Keppenne и L. Parpala)

      Предмет

   На първо място, искане за отмяна на твърдения отказ на Комисията да разпространи в рамките на системата за бързо предупреждение, предвидена в член 50 от Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 година за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (ОВ L 31, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 8, стр. 68), допълнителна нотификация, декларираща съгласието на Food Standards Agency на Обединеното кралство за пускане на пазара на произведената от ищеца извара, и на второ място, искане за обезщетение на вредата, която ищецът твърди, че е претърпял в резултат на този отказ.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля иска като недопустим.

               2.

               Осъжда Bowland Dairy Products Ltd да заплати съдебните разноски, включително и тези по обезпечителното производство.

      (1)  ОВ C 237, 30.09.2006 г.


title: Дело T-304/12: Жалба, подадена на 9 юли 2012 г. — Message Management/СХВП — Absacker (ABSACKER of Germany)

text:
               8.9.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 273/17

         Жалба, подадена на 9 юли 2012 г. — Message Management/СХВП — Absacker (ABSACKER of Germany)
   (Дело T-304/12)
   2012/C 273/30
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Message Management GmbH (Висбаден, Германия) (представител: C. Konle)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Absacker GmbH (Кьолн, Германия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 21 март 2012 г. по преписка R 1028/2011-1 и да отхвърли жалбата, подадена до апелативния състав срещу решението, постановено в производство по възражение B1663700 срещу регистрацията от жалбоподателя на марка на Общността № 8753691,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски,

               —

               при условията на евентуалност, да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 21 март 2012 г. по преписка R 1028/2011-1 и да отхвърли жалбата, подадена до апелативния състав срещу решението, постановено в производство по възражение B1663700 срещу регистрацията от жалбоподателя на марка на Общността № 8753691, в частта, в която се отнася до стоките от класове 32 и 33,

               —

               при условията на евентуалност спрямо предходното искане, да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 21 март 2012 г. по преписка R 1028/2011-1 и да отхвърли жалбата, подадена до апелативния състав срещу решението, постановено в производство по възражение B1663700 срещу регистрацията от жалбоподателя на марка на Общността № 8753691, в частта, в която се отнася до стоките от клас 33.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят.

      Марка на Общността, предмет на спора: черно-бяла фигуративна марка, съставена от изображение на орел и словния елемент „ABSACKER of Germany“, за стоки от класове 25, 32 и 33 — заявка за марка на Общността № 8 753 691.

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Absacker GmbH

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: национални фигуративни марки в черно, оранжево и бяло, съдържащи словния елемент „ABSACKER“, за стоки от класове 25, 33 и 43.

      Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.

      Решение на апелативния състав: уважава жалбата и отказва регистрация на заявената марка.

      Изложени правни основания: неправилност на констатацията, че знаците са сходни и че е налице вероятност от объркване.


title: Дело T-15/12: Жалба, подадена на 6 януари 2012 г. — Provincie Groningen и др./Комисия

text:
               14.4.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 109/15

         Жалба, подадена на 6 януари 2012 г. — Provincie Groningen и др./Комисия
   (Дело T-15/12)
   2012/C 109/34
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Жалбоподатели: Provincie Groningen (Groningen, Нидерландия); Provincie Friesland (Leeuwarden, Нидерландия); Provincie Drenthe (Assen, Нидерландия); Provincie Overijssel (Zwolle, Нидерландия); Provincie Gelderland (Arnhem, Нидерландия); Provincie Flevoland (Lelystad, Нидерландия); Provincie Utrecht (Utrecht, Нидерландия); Provincie Noord-Holland (Haarlem, Нидерландия); Provincie Zuid-Holland (’s-Gravenhage, Нидерландия); Provincie Zeeland (Middelburg, Нидерландия); Provincie Noord-Brabant (‘s-Hertogenbosch, Нидерландия); Provincie Limburg (Maastricht, Нидерландия) (представители: P. Kuypers и N. van Nuland, Rechtsanwälte)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да отмени решението на Комисията от 13 юли 2011 г. по преписка N 308/2010 или при условията на евентуалност — да го отмени, доколкото схемата за помощи е в полза на природозащитни организации, или — при условията на евентуалност спрямо предходното — да го отмени, доколкото схемата за помощи е в полза на организации за управление на земя,

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат две правни основания.

               1.

               Първо правно основание: Неправилно приложение на член 107, параграф 1 ДФЕС и нарушение на правото на Европейския съюз

                           —

                           В Нидерландия опазването на природата било услуга от общ интерес по смисъла на член 2 от Протокол (№ 26) относно услугите от общ интерес. Поради това правото на Съюза относно конкуренцията не се прилагало.

                           —

                           Организациите за управление на околната среда, природозащитните организации и във всеки случай организациите за управление на земя били неправилно класифицирани като предприятия по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.

                           —

                           Предвид свързаните с нея условия, схемата за помощи не водела до предоставяне на икономическо предимство за получателите по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.

                           —

                           Комисията била приложила неправилно четвъртото изискване, посочено в Решение на Съда от 24 юли 2003 г. по дело Altmark Trans и Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Recueil, стр. I 7747).

                           —

                           Схемата за помощи не водела до засягане на търговията между държавите членки.

               2.

               Второ правно основание: Нарушение на задължението за мотивиране по член 296, параграф 2 ДФЕС.


title: Дело C-85/09 P: Определение на Съда от 29 октомври 2009 г. — Portela — Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda/Комисия на Европейските общности (Обжалване — Извъндоговорна отговорност — Искане за поправяне на вредите, претърпени поради различни пропуски на Комисията при прилагането на Директива 93/42/ЕИО — Липса на причинно-следствена връзка между твърдените пропуски и претърпените от жалбоподателя вреди във връзка с пускането на пазара на дефектни цифрови термометри — Явно неоснователна жалба)

text:
               27.2.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/15

         Определение на Съда от 29 октомври 2009 г. — Portela — Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda/Комисия на Европейските общности
   (Дело C-85/09 P) (1)

   (Обжалване - Извъндоговорна отговорност - Искане за поправяне на вредите, претърпени поради различни пропуски на Комисията при прилагането на Директива 93/42/ЕИО - Липса на причинно-следствена връзка между твърдените пропуски и претърпените от жалбоподателя вреди във връзка с пускането на пазара на дефектни цифрови термометри - Явно неоснователна жалба)
   2010/C 51/24
   Език на производството: португалски

      Страни

      Жалбоподател: Portela — Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda (представител: C. Mourato, avocat)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности (представители: B. Schima и P. Guerra e Andrade)

      Предмет

   Жалба, подадена срещу Определение на Първоинстанционния съд (осми състав) от 17 декември 2009 г. по дело Portela/Комисия (T-137/07), с което Първоинстанционният съд отхвърля като отчасти явно недопустимо и в останалата част като явно лишено от всякакво правно основание искане, с което се цели, на първо място, задължаване на Комисията да действа в съответствие с член 14б от Директива 93/42/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно медицинските изделия (ОВ L 169, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 11, стр. 244), изменена с Директива 98/79/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 октомври 1998 година относно диагностичните медицински изделия in vitro (ОВ L 331, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 25, стр. 5), като посредством Федерална република Германия разпореди на сертифициращото дружество TÜV Rheinland Product Safety GmbH да реализира в полза на жалбоподателя предвидената в точка 6 от приложение XI към Директива 93/42 задължителна застраховка гражданска отговорност, която посоченото дружество е сключило, а ако твърдяната вреда не може да бъде поправена чрез основното искане, при условията на евентуалност, искане за поправяне на вредата, претърпяна от жалбоподателя поради различни пропуски на Комисията

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Portela — Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 102, 1.5.2009 г.


title: Дело C-262/14: Преюдициално запитване от Tribunalul Neamț (Румъния), постъпило на 2 юни 2014 г.  — Sindicatul Cadrelor Militare Disponibilizate în rezervă și în retragere (SCMD) и други/Ministerul Finanțelor Publice чрез Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Neamț

text:
               15.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/34

         Преюдициално запитване от Tribunalul Neamț (Румъния), постъпило на 2 юни 2014 г. — Sindicatul Cadrelor Militare Disponibilizate în rezervă și în retragere (SCMD) и други/Ministerul Finanțelor Publice чрез Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Neamț
   (Дело C-262/14)
   2014/C 315/56
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunalul Neamț

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Sindicatul Cadrelor Militare Disponibilizate în rezervă și în retragere (SCMD), Constantin Budiș, Vasile Murariu, Vasile Ursache, Ioan Zăpor, Petrea Simionel

      Ответник: Ministerul Finanțelor Publice чрез Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Neamț

      Преюдициални въпроси

               1)

               Следва ли член 2, параграф 2 от Директива 2000/78 (1) да се тълкува в смисъл, че понятието за дискриминация, за което се отнася тази разпоредба, включва и създаването на положение на неравно третиране по критерия за качеството на пенсионер на наето или желаещо да бъде наето лице?

               2)

               Следва ли член 3, параграф 1 от Директива 2000/78 да бъде тълкуван в смисъл, че понятията „условия за достъп до заетост“, „критерии за подбор“, „условия за уволнение“, включват сред условията и критериите и понятието „пенсионер“?

               3)

               Следва ли член 6 от Директива 2000/78 да се тълкува в смисъл, че допуска държава членка, която е транспонирала тази разпоредба във вътрешното си право, да извършва в рамките на правораздавателната дейност проверка за неправилно/непълно транспониране на европейските директиви в националното законодателство преценявайки дали прилагането на диференцирано третиране е „обективно и обосновано оправдавано“ и дали при приемането на нормативния акт, включващ диференцирано третиране, законодателят е преследвал „законосъобразна цел“?

      (1)  Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7).


title: Дело C-112/12: Преюдициално запитване, отправено от Kúria (Унгария) на 1 март 2012 г. — Franklin Templeton Investment Funds Société d’Investissement à Capital Variable/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Ügyek és Adózók Adó Főigazgatósága

text:
               2.6.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 157/2

         Преюдициално запитване, отправено от Kúria (Унгария) на 1 март 2012 г. — Franklin Templeton Investment Funds Société d’Investissement à Capital Variable/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Ügyek és Adózók Adó Főigazgatósága
   (Дело C-112/12)
   2012/C 157/03
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Kúria

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Franklin Templeton Investment Funds Société d’Investissement à Capital Variable

      Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Ügyek és Adózók Adó Főigazgatósága

      Преюдициални въпроси

               1.

               Разпоредбите на Договора за ЕО относно принципа на свободно установяване (член 49 член 49 ДФЕС), принципа на равно третиране (член 54 ДФЕС) и принципа на свободно движение на капитали (член 56 ДФЕС) допускат ли освобождаване от данък върху дивидентите, което унгарската правна уредба предоставя в полза на установен в Унгария получател на дивиденти

                           а)

                           при условие, че получателят на дивиденти, който не е местно лице, е освободен от данък върху дивидентите единствено ако отговаря на определени законови изисквания, а именно: в момента на разпределяне (изплащане) на дивидентите неговото участие (а когато става дума за акции — частта от неговите поименни акции) в дружествения капитал на дружеството, което е местно лице, да е в размер най-малко 20 % за период поне от две последователни години, предвид обстоятелството, че когато участието в размер на най-малко 20 % е налице в продължение на по-малко от две последователни години, разпределящото дивидентите дружество не е длъжно да удържа данък върху дивидентите, и дружеството, което получава дивидентите, а в случай на безналично плащане — дружеството, което разпределя дивидентите, не е длъжно да плати посочения данък при подаване на данъчната си декларация, ако друго лице или лицето, което разпределя дивидентите, е гарантирало пращането на данъка

                           б)

                           и когато получателят на дивидентите, който не е местно лице, не отговаря на изискванията за освобождаване от данъка съгласно националната правна уредба, т.е. когато в момента на разпределяне (изплащане) на дивидентите неговото участие (а ако става дума за акции — частта от неговите поименни акции) в капитала на дружеството, което е местно лице, е под изискуемия законов минимум от 20 % или когато посоченият процент участие не е бил налице в продължение поне на две последователни години, или пък когато участието от 20 % е било налице за по-малко от две последователни години, ако плащането на данъка не е гарантирано от трето лице или от лицето, което разпределя дивидентите?

               2.

               Щеше ли отговорът на въпрос 1, буква б) да бъде различен, т.е. върху него би ли повлияло и евентуално в каква степен обстоятелството, че:

                           а)

                           докато получателят на дивиденти, който е местно лице, е освободен от данък върху дивидентите в съответствие с унгарската правна уредба, данъчната тежест на получателя на дивиденти, който не е местно лице, зависи от това дали следва да се приложи Директива [90/435/ЕИО на Съвета от 23 юли 1990 година относно общата система за данъчно облагане на дружества майки и дъщерни дружества от различни държави членки] или Спогодбата [между Великото херцогство Люксембург и Република Унгария за избягване на двойното данъчно облагане в областта на данъците върху доходите и данъците върху имуществото, подписана на 15 януари 1990 г. в Будапеща],

                           б)

                           докато получателят на дивиденти, който е местно лице, е освободен от данък върху дивидентите в съответствие с унгарската правна уредба, в зависимост от разпоредбите на националното право на държавата по регистрацията на получателя на дивиденти, който не е местно лице, последният може или да приспадне посочения данък от дължимия от него данък в държавата по регистрацията или в крайна сметка трябва да понесе данъчната тежест на данъка върху дивидентите?

               3.

               Може ли националната данъчна администрация да се позове на член 65 ДФЕС, параграф 1 (предишен член 58 ЕО, параграф 1) и на предишния член 220 ЕО, за да избегне служебното прилагане на общностното право?


title: Дело C-383/10: Иск, предявен на 30 юли 2010 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия

text:
               9.10.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 274/13

         Иск, предявен на 30 юли 2010 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия
   (Дело C-383/10)
   ()
   2010/C 274/20
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: R. Lyal и F. Dintilhac)

      Ответник: Кралство Белгия

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че със създаването и поддържането на правен режим, който облага по дискриминационен начин изплащаните от чуждестранни банки лихви, освобождавайки от данъци само изплатените от белгийски банки лихви, Кралство Белгия не е изпълнило задълженията си по член 56 и член 63 от Договора за функционирането на Европейския съюз (съответно предишни член 49 и член 56 от Договора за ЕО), и по член 36 и 40 от Споразумението за Европейското икономическо пространство;

               —

               да се осъди Кралство Белгия за заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Комисията твърди, че разглежданите норми от националното законодателство възпират белгийските местни лица от ползването на услуги на установени в други държави членки на Съюза банки, тъй като изплащаните от последните лихви не могат да се ползват от освобождаването от данъци, което е приложимо единствено за изплащаните от белгийски банки лихви.
   По-конкретно, най-напред Комисията отхвърля довода на ответната страна, че прякото данъчно облагане е от изключителната компетентност на държавите членки, като изтъква, че тази област е включена по необходимост, макар и по подразбиране, в компетентността, която се отнася до вътрешния пазар, поради което представлява споделена между Съюза и държавите членки компетентност.
   В отговор на възраженията на белгийските власти Комисията посочва на първо място, че липсата на конкретно оплакване по този въпрос от страна на финансовия сектор не е относимо към случая, доколкото искът за установяване на неизпълнение на задължения на държава членка е обективен по своята природа и не би могъл да се обуславя от наличието на оплакване. На второ и трето място Комисията оспорва довода, от една страна, че посочените мерки са основани на императивното съображение от обществен интерес за осигуряване на ефективност на фискалния контрол и, от друга страна, твърдението, че разглежданото законодателство е една обществено-политическа мярка в защита на обществения интерес. На четвърто място ищецът отхвърля обяснението на белгийските власти, свързано с ограничената ефективност от разширяването на това освобождаване, като посочва, че данъчнозадължените лица, които са адресати на мярката, биха могли да проявяват интерес и към услугите на установени в други държави членки банки. На пето място Комисията поставя под съмнение довода на ответника за съществуващите в Съюза различия в областта на защитата на потребителите по отношение на неизправността на дадена банка, като напомня, че тази материя е предмет на хармонизиране в рамките на Европейския съюз. Накрая Комисията изтъква, че в Белгия има три официални езика (нидерландски, френски и немски) и това прави неоправдани възраженията, изведени от риска за недостиг на достатъчна информация поради използването от страна на установена извън Белгия банка на език, който не се говори в Белгия.