title: Решение на Първоинстанционния съд (четвърти състав) от 10 септември 2008 г. # Френска република срещу Комисия на Европейските общности. # ФЕОГА - Секция "Гарантиране" - Разходи, изключени от финансиране от Общността - Лозаро-винарски сектор - Помощ за преструктуриране и конверсия - Понятие за отговаряща на критериите площ. # Дело T-370/05.

text:
      Дело T-370/05
      Френска република
      срещу
      Комисия на Европейските общности
      „ФЕОГА — Секция „Гарантиране“ — Разходи, изключени от финансиране от Общността — Лозаро-винарски сектор — Помощ за преструктуриране и конверсия — Понятие за отговаряща на критериите площ“
      Резюме на решението
      Селско стопанство — ФЕОГА — Приключване на сметки — Помощи за преструктуриране и конверсия в лозаро-винарския сектор
      (член 7, параграф 4 от Регламент № 1258/1999 на Съвета, член 13 от Регламент № 1493/1999 на Съвета и член 13 от Регламент
            № 1227/2000 на Комисията)
      Общностното законодателство, и по-конкретно член 13 от Регламент № 1227/2000 за установяване на подробни правила за прилагането
         на Регламент (ЕО) № 1493/1999 относно общата организация на пазара на вино, по отношение на производствения потенциал, изрично
         предвижда, че държавите членки са компетентни да приемат разпоредби, които уреждат точното приложно поле и размерите на помощта
         за отпускане, по-специално такива, които предвиждат плащането на фиксирани суми, максималния размер на помощта за хектар и
         изменението на помощта въз основа на обективни критерии.

      От друга страна, тъй като общностното законодателство не дава определение на понятието „отговаряща на критериите площ“, не
         съществува законно основание да се забрани на дадена държава членка да включва синорите, т.е. страничните пространства и пространствата
         в края на реда, които са необходими за преминаване и завиване на лозарските съоръжения, в референтните площи при определяне
         на плащанията.

      По този начин националната система за предоставяне на помощи за преструктуриране и конверсия на лозята не е създала реален
         риск от надвишаване на прага на финансиране от Общността по смисъла на член 13 от Регламент № 1493/1999.

      Всъщност, на първо място, разходите, взети предвид от държавата членка при определяне на сумите, които да се изплатят на лозарите,
         са напълно реални, тъй като съответните данни са били събрани от регионалните земеделски организации.

      На второ място, единствено систематичните разходи се включват в изчислението на фиксираната сума на помощта, като по този
         начин се изключват всички направени от лозарите случайни разходи и фиксираните размери се определят, като се гарантира, че
         най-високият размер на помощта не надвишава 50 % от най-ниския разход за засаждане.

      Следователно като изключва от финансиране от Общността разходите, направени от държава членка в съответствие с общностните
         правила, Комисията е нарушила разпоредбите на член 7, параграф 4 от Регламент № 1258/1999 относно финансирането на Общата
         селскостопанска политика.

      (вж. точки 55—57, 71, 72, 81 и 82)
РЕШЕНИЕ НА ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯ СЪД (четвърти състав)
      10 септември 2008 година(*)

      „ФЕОГА — Секция „Гарантиране“ — Разходи, изключени от финансиране от Общността — Лозаро-винарски сектор — Помощ за преструктуриране и конверсия — Понятие за отговаряща на критериите площ“
      По дело T‑370/05
      Френска република, за която първоначално се явява г‑н G. de Bergues и г‑жа A. Colomb, впоследствие г‑н de Bergues и г‑жа A.-L. During, в качеството
         на представители,

      жалбоподател,
      срещу
      Комисия на Европейските общности, за която се явява г‑н M. Nolin, в качеството на представител,

      ответник,
      с предмет искане за отмяна на Решение 2005/579/ЕО на Комисията от 20 юли 2005 година относно изключване от финансиране от
         страна на Общността на някои разходи, направени от държавите-членки в рамките на Европейски фонд за ориентиране и гарантиране
         на земеделието (ФЕОГА), секция „Гарантиране“ (ОВ L 199, стр. 84), доколкото с него се изключват от финансиране от страна на
         Общността някои разходи на основание на корекция относно определянето на площите, отговарящи на критериите за помощ за преструктуриране
         и конверсия на лозя за стопански години 2001—2003,

      ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯТ СЪД НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ (четвърти състав),
      състоящ се от: г‑н O. Czúcz, председател, г‑н J. D. Cooke и г‑жа I. Labucka (докладчик), съдии,
      секретар: г‑жа C. Kristensen, администратор,
      предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 14 май 2008 г.,
      постанови настоящото
      Решение
       Правна уредба
      1        Основната правна уредба за финансирането на Общата селскостопанска политика (ОСП), що се отнася до направените разходи считано
         от 1 януари 2000 г., се състои от Регламент (ЕО) № 1258/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно финансирането на Общата
         селскостопанска политика (ОВ L 160, стр. 103).

      2        Член 7, параграф 4 от Регламент № 1258/1999 гласи следното :

      „Ако Комисията стигне до заключението, че разходите по членове 2 и 3 са извършени по начин, нарушаващ правилата на Общността,
         тя взема решение кои разходи да бъдат изключени от финансирането от бюджета на Общността.

      Преди вземането на всяко решение за отказване на финансиране писмено се нотифицират заключенията от извършената инспекция
         от Комисията и отговорите на държавите-членки, след което двете страни се опитват да постигнат споразумение относно действието,
         което трябва да бъде предприето.

      Ако не е постигнато такова споразумение, държавата-членка може да отправи искане за откриване на процедура за помирение на
         позициите на всяка от страните в срок от четири месеца. На Комисията следва да бъде предоставен доклад за изходния резултат
         от процедурата, а тя да го прегледа, преди да вземе решение за отказване на финансиране.

      Комисията извършва оценка на сумите, които трябва да бъдат изключени, въз основа на сериозността на отчетеното несъответствие.
         При оценката надлежно се взема предвид естеството и сериозността на нарушението и на причинената финансова щета на Общността.
         […]“ [неофициален превод]

      3        Член 8, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1663/95 на Комисията от 7 юли 1995 година за определяне на подробни правила за прилагане
         на Регламент (ЕИО) № 729/70 на Съвета относно процедурата за приключване на сметките на ФЕОГА, секция „Гарантиране“ (ОВ L 158,
         стр. 6), гласи :

      „ 1.      Ако в резултат на разследване Комисията стигне до заключението, че разходите не са извършени в съответствие с правилата на
         Общността, тя съобщава за резултатите от своите проверки на съответната държава-членка и посочва коригиращите мерки, които
         следва да се предприемат, с цел в бъдеще да се осигури съобразяването с посочените правила.

      Съобщението се позовава на настоящия регламент. Държавата-членка отговаря в срок от два месеца, като в резултат от това Комисията
         може да промени позицията си. Когато има основание, Комисията може да разреши удължаване на този срок.

      След изтичане на разрешения срок за предоставяне на отговор Комисията свиква двустранна среща и двете страни се опитват да
         постигнат споразумение за мерките, които следва да се предприемат, както и по отношение на оценката на сериозността на нарушението
         и финансовите вреди за Европейската общност. След тази среща и след определен от Комисията краен срок след провеждане на консултации
         с държавата-членка за предоставянето на допълнителна информация или когато държавата-членка не приеме поканата за среща в
         определения от Комисията краен срок, след изтичането на този срок Комисията официално съобщава своите заключения на държавата-членка,
         като се позовава на Решение 94/442/ЕО на Комисията. Без да се засягат разпоредбите на четвърта алинея от този параграф, въпросното
         съобщение включва оценка на разходите, които Комисията възнамерява да изключи съгласно член 5, параграф 2, буква в) от Регламент
         (ЕИО) № 729/70.

      Държавата-членка възможно най-скоро информира Комисията за приетите коригиращи мерки за гарантиране на спазването на правилата
         на Общността и датата на тяхното влизане в сила. В зависимост от случая Комисията приема едно или няколко решения съгласно
         член 5, параграф 2, буква в) от Регламент (ЕИО) № 729/90 за изключване на разходите, които са засегнати от неспазването на
         правилата на Общността, до датата на влизане в сила на коригиращите мерки.“ [неофициален превод]

      4        Регламент (ЕО) № 1493/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно общата организация на пазара на вино (ОВ L 179, стр. 1
         и поправка ОВ L 271, стр. 47; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 28, стр. 190) предвижда по-специално:

      „Член 11
      1. Създава се режим на преструктуриране и конверсия на лозята.
      2. Режимът цели привеждане в съответствие на производството към търсенето на пазара.
      3. Режимът обхваща една или повече от мерките, както следва:
      a)      конверсия на сортовете, включително и чрез повторно присаждане;
      б)      промяна на местонахождението на лозята;
      в)      подобряване на техниките на управление на лозята, свързани с целта на режима.
      Режимът не обхваща обичайното обновление на лозята, които са приключили естествения си жизнен цикъл.
      […]
      Член 13
      1. Отпускането на помощ за преструктуриране и конверсия изисква готов план и, при необходимост, одобрен от държавата-членка.
         Помощта се отпуска под формата на:

      а)      обезщетение на производителите за понесена загуба на приходи вследствие изпълнението на плана,
      и
      б)      помощ за покриване на разходите по преструктурирането ѝ [да се чете: „преструктурирането и конверсията“].
      2. Обезщетението за производители, понесли загуба на приходи, може да е под формата на:
      а)      разрешение за съвместното съществуване на стари и нови лозови насаждения за определен период от време, който не трябва да
         превишава три години въпреки разпоредбите в глава I от настоящия дял;

      или
      б)      обезщетение, изплащано от Общността.
      3. Помощта на Общността за разходите по преструктурирането и конверсията не може да надвишава 50 % от тези разходи. За регионите,
         класифицирани като региони по цел 1, съгласно Регламент (ЕО) № 1260/1999 на Съвета от 21 юни 1999 г. относно определяне на
         подробни правила [да се чете: „общи разпоредби“] за структурните фондове […], помощта на Общността може да достигне до 75 %.
         Без да се засяга член 14, параграф 4, държавите-членки по никакъв начин не могат да участват във финансирането.

      […]
      Член 15
      Подробни правила за прилагането на настоящата глава се приемат съгласно процедурата, определена в член 75.
      Тези правила могат да включват, по-специално:
      а)      минималния размер на съответните лозя;
      б)      разпоредби относно използването на правата на презасаждане като цяло и на правата на ново засаждане, предоставени в рамките
         на плановете за материално подобрение и на млади производители, за осъществяване на програмите;

      в)      разпоредби, които целят предотвратяване на нарастването на производствения потенциал, вследствие прилагане разпоредбите на
         настоящата глава;

      г)      максималния размер на помощта на хектар.“
      5        Член 13, параграфи 1, 2 и 4 от Регламент (ЕО) № 1227/2000 на Комисията от 31 май 2000 година за установяване на подробни правила
         за прилагането на Регламент (ЕО) № 1493/1999 по отношение на производствения потенциал (ОВ L 143, стр. 1; Специално издание
         на български език, глава 3, том 32, стр. 181) гласи по-специално следното:

      „1. Компетентните органи на държавите-членки определят размерите на минимална площ, която може да се ползва от помощ за преструктуриране
         и конверсия, и на минимална площ, получена от преструктурирането и конверсията.

      2. Компетентните органи на държавите-членки определят:
      а)      определенията за мерките за включване в плановете;
      б)      сроковете за изпълнение, които не трябва да превишават пет години;
      в)      задължението във всички планове да се представят, за всяка отделна финансова година, мерките за изпълнение през въпросната
         финансова година и съответната площ за всяка мярка,

      г)      процедурите за контрол на изпълнението […]
      4. Компетентните органи на държавите-членки определят разпоредби, които уреждат точното приложно поле и размера на помощта
         за отпускане. При спазване на разпоредбите на глава III на дял II от Регламент […] № 1493/1999 и настоящата глава тези разпоредби
         могат по-специално да предвиждат плащането на фиксирани суми, максималния размер на помощта за хектар, както и изменението
         на помощта въз основа на обективни критерии. Тези разпоредби предвиждат, в частност, подходящо увеличение на размерите на
         помощта за отпускане, когато правата на презасаждане, в резултат от предвиденото в плана изкореняване, се упражняват при изпълнението
         на плана.“

      6        Член 15а от Регламент № 1227/2000, който е въведен с Регламент (ЕО) № 1342/2002 на Комисията от 24 юли 2002 година (ОВ L 196,
         стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 43, стр. 247), за изменение на Регламент № 1227/2000 гласи:

      „1. Като дерогация от член 15 държавите-членки могат да предвидят помощта да се изплаща след проверка на изпълнението на съвкупността
         от мерки в заявлението за помощ. Ако при проверката се установи, че съвкупността от мерки в заявлението за помощ не са изцяло
         изпълнени, а само за [да се чете: „за повече от“] 80 % от съответните площи в предвидените срокове, помощта се изплаща след
         отчисляване на сума [равна на] два пъти допълнителната помощ, която би била отпусната за изпълнението на съвкупността от мерки
         за цялата площ.

      2. Чрез дерогация от параграф 1 държавите-членки могат да предвидят авансовото плащане на помощта на производителите за съвкупността
         от мерки в заявлението за помощ преди изпълнение на съвкупността от мерки, при условие че посоченото изпълнение е започнало
         и производителят е депозирал гаранция в размер на 120 % от помощта. По смисъла на Регламент (ЕИО) № 2220/85 задължението се
         отнася до изпълнението на съвкупността от мерки през двете години след извършване на авансовото плащане.

      Този период може да се адаптира от държавата-членка, когато:
      а)      съответните площи са част от по-голяма площ, засегната от природно бедствие, признато от компетентните органи на съответната
         държава-членка;

      б)      от признат от съответната държава-членка орган са установени санитарни проблеми, които се отнасят до растителния материал
         и пречат на изпълнението на предвидената мярка.

      Ако при проверката се установи, че съвкупността от мерки в заявлението за помощ, които са и обект на авансово плащане, не
         са изпълнени изцяло, но че тези мерки са изпълнени за повече от 80 % от съответните площи в предвидените срокове, гаранцията
         се освобождава след отчисляване на сума, равна на два пъти допълнителната помощ, която би била отпусната за изпълнението на
         съвкупността от мерки за цялата площ.

      Когато производителят се отказва от авансово изплащане на помощта, в определен от съответната държава-членка срок, от гаранцията
         се освобождават 95 %. Държавите-членки съобщават на Комисията определения от тях срок за прилагане на настоящата алинея.

      В случая, когато производителят се отказва от изпълнението на всички мерки, посочени в заявлението за помощ, в определен от
         съответната държава-членка срок, той възстановява аванса, ако вече му е бил изплатен, след което се пристъпва към освобождаване
         на 90 % от пълния размер на гаранцията. Държавите-членки съобщават на Комисията определения от тях срок за прилагане на настоящата
         алинея.

      3.      В прилагането на настоящия член при проверката на съответните площи се спазва допустимо отклонение от 5 %.“
       Обстоятелства, предхождащи спора
       Приложеният от Френската република метод за изчисление на помощта
      7        С Решение 2005/579/ЕО на Комисията от 20 юли 2005 година относно изключване от финансиране от страна на Общността на някои
         разходи, направени от държавите-членки в рамките на Европейски фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА), секция
         „Гарантиране“ (ОВ L 199, стр. 84, наричано по-нататък „спорното решение“), на Френската република са наложени финансови корекции,
         поради това че Комисията е счела, че при изчисляването на разходите за операциите по преструктуриране и конверсия на лозята
         Френската република е включила неотговарящи на критериите площи.

      8        Както произтича от преписката по делото, и по-конкретно от доклада на помирителния орган и междуведомствените постановления
         относно условията за предоставяне на помощта за преструктуриране и за конверсия на лозята за 2000/2001 и 2001/2002 лозарски
         години (вж. Journal officiel de la République française съответно от 24 май 2001 г. и от 5 април 2002 г.), френските власти са предпочели плащането на фиксирани суми. Помощите са
         изплатени на хектар от преструктурирана парцелирана площ (евро на хектар).

      9        За изчислението на разходите се вземат предвид площите на лозята, включващи синорите, т.е. страничните пространства и пространствата
         в края на реда, които са необходими за преминаване и завиване на лозарските съоръжения, каквито са тракторите и машините за
         гроздобер.

      10      Така изчислението е направено въз основа на описание на образец на парцел, определен като лозе от 1 хектар с правоъгълна форма,
         намиращо се в равнина, което включва необходимите за придвижване на земеделските машини синори с размер до 10 % от площта
         или 6 метра в края на реда.

      11      С оглед на отчитане на формите на различните парцели и на топографските особености за процедурата по изчисляване на площите
         е определена номограма, т.е. таблица на маржовете. Тя определя максималния допустим процент от незасадени с лози площи, който
         например е 30 % за парцелите, чиято засадена с лози площ е по-малка от 35 ара и 5 % за парцелите, чиято засадена с лози площ
         е по-голяма от 15 хектара.

      12      Различните разходи за засаждане на лози са индивидуализирани по пера, като закупуването на насаждения, фитосанитарната обработка,
         работната ръка. Впрочем единствено систематичните разходи, т.е. тези разходи, които не са случайни, са включени при изчислението
         на фиксираната сума. Данните относно разходите се предават чрез земеделските камари и се актуализират при нужда.

      13      Размерът на обезщетението се променя в зависимост от четири критерия: принадлежността към обединение от производители, качеството
         млад производител, сключването на териториален договор за стопанисване (ТДС) и произхода на правата на засаждане. Максималният
         размер съответства на засаждане, осъществено въз основа на права, възникнали от изкореняване на стопанството, извършено след
         31 юли 2000 г. от млад производител, принадлежащ към обединение от производители и сключил ТДС.

      14      За да се гарантира, че в съответствие с член 13, параграф 3 от Регламент 1493/1999 помощта не надвишава 50 % от разходите
         по преструктурирането, фиксираните размери са определени, като се гарантира, че най-високият одобрен размер на помощта не
         надвишава 50 % от най-ниските разходи за засаждане.

       Процедура, довела до приемане на спорното решение
      15      От 23 до 27 септември 2002 г. службите на Комисията провеждат разследване във Франция относно системата за предоставяне на
         помощта за преструктуриране и конверсия на лозята.

      16      На 10 февруари 2003 г. в резултат от това разследване Комисията изпраща на френските власти съобщение съгласно член 8, параграф 1
         от Регламент № 1663/95.

      17      На 20 май 2003 г. френските власти отговарят на това съобщение.

      18      На 30 септември 2003 г. Комисията организира двустранна среща с френските власти.

      19      На 22 юли 2004 г. след тази среща Комисията изпраща на френските власти официално съобщение съгласно член 8 от Регламент № 1663/95,
         в което потвърждава позицията си, според която отпускането на помощи за преструктуриране и за конверсия на лозята не било
         осъществено в съответствие с правилата на Общността за 2001 стопанска година и сл. Комисията се позовава по-конкретно на резултатите
         от осъществена по нейно искане проверка на произволна извадка от 50 преписки, по които е извършено плащане за 2001 стопанска
         година, която показва, че действителната площ с корени на лози представлява средно само 90 % от площта, призната за отговаряща
         на критериите. Поради това службите на Комисията приемат, че разликата в площта от 10 % съответства на неотговарящата на критериите
         част от направените разходи за преструктуриране на лозята. В резултат на това Комисията стига до извода, че трябва да се приложи
         финансова корекция от 10 % относно разходите, декларирани през периода, предмет на одит, извършен от Общността.

      20      На 4 октомври 2004 г. френските власти сезират помирителния орган, който се събира на 2 март 2005 г. и приема своя доклад
         на 21 март 2005 г. Помирителният орган стига до заключението, че е възможно, най-вече при малките лозя, помощта да е отпусната
         на площи, които не са понесли разходи за преструктуриране. Освен това помирителният орган установява, че в рамките на предоставения
         му срок не може да се постигне помирение на позициите на двете страни.

      21      След събранието на помирителния орган, но с голямо закъснение, за да може помирителният орган да вземе предвид тази информация,
         френските власти предоставят допълнителна информация относно твърдения риск от надвишаване на прага на финансирането от Общността.
         Тази информация по-специално се отнася до резултатите от изчислението, които показвали, че дори и при крайна за френската
         система на помощи хипотеза, максималната сума на надвишаване на разходите за цялата френска територия би била 2 294 EUR, а
         за 2000/2001 лозарска година средният размер на помощта би бил 4 751 EUR на хектар, или сума, значително по-малка от 7 716 EUR
         на хектар, като последната цифра съответствала на 50 % от разходите за операция по преструктуриране. За 2001 и 2002 лозарска
         година цифрите биха били съответно 6 197 EUR на хектар и 8 371 EUR на хектар.

      22      На 4 май 2005 г. Комисията изпраща писмо до френските власти, в което излага своята окончателна позиция.

      23      На 20 юли 2005 г. Комисията приема спорното решение, с което по-специално на Френската република се налага точна корекция
         от 10 % за частта преструктурирана или конвертирана площ.

       Производство и искания на страните
      24      Френската република подава настоящата жалба на 30 септември 2005 г. в секретариата на Първоинстанционния съд

      25      По доклад на съдията докладчик Първоинстанционният съд (четвърти състав) решава да започне устната фаза на производството.

      26      В проведено на 14 май 2008 г. съдебно заседание са изслушани устните състезания на страните и отговорите на поставените им
         от Първоинстанционния съд въпроси.

      27      Френската република моли Първоинстанционния съд:

      –        да отмени спорното решение, доколкото с него се изключва от финансиране от Общността сумата от 13 519 122,05 EUR на основание
         на корекция относно определянето на площите, отговарящи на критериите за получаване на помощ за преструктуриране и конверсия
         на лозя за стопански години 2001—2003,

      –        да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
      28      Комисията моли Първоинстанционния съд:

      –        да отхвърли жалбата като неоснователна,
      –        да осъди Френската република да заплати съдебните разноски.
       От правна страна
       Доводи на страните
      29      Френската република изтъква две правни основания, първото от които е изведено от нарушение на Регламент № 1258/1999, а второто
         от нарушение на задължението за мотивиране.

      30      Относно първото правно основание, изведено от нарушение на Регламент № 1258/1999, Френската република твърди, че Комисията
         е изключила от финансиране от страна на Общността разходи, които при все това са били направени в съответствие с правилата
         на Общността, и че във всеки случай тези разходи не са причинили никаква вреда на бюджета на Общността. Поради това Комисията
         не била спазила разпоредбите на член 7, параграф 4 от Регламент № 1258/1999.

      31      В хода на съдебното заседание и в съответствие с констатираното от помирителния орган Комисията посочва, че основният въпрос,
         който се поставял в конкретния случай, се отнасял до приложения от Френската република метод на изчисление, тъй като рисковете
         за причиняване на вреда, възникнали за бюджета на Общността, се свеждали до един или два отделни случая, които можели да доведат
         до надхвърляне на маржа за финансиране от Общността.

       По твърдението, според което разходите са направени в съответствие с правилата на Общността
      32      Френската република посочва, че съгласно постоянната практика на Съда в областта на приключване на сметките на държавите-членки
         за разходите, финансирани от ФЕОГА, секция „Гарантиране“, Комисията е длъжна да докаже наличието на нарушение на общностните
         норми, а след като това нарушение бъде установено, държавата-членка трябва да докаже, ако е необходимо, че Комисията е допуснала
         грешка относно финансовите последици, които следва да бъдат извлечени от това. В конкретния случай Комисията не била доказала
         наличието на нарушение на общностните норми.

      33      Френската република счита, че определението за отговаряща на критериите площ, на което се основава Комисията и според което
         площта, която трябва да се вземе предвид за финансирането от Общността, е площта, на която се намират корените на лозите,
         не може да бъде изведено от общностната правна уредба. При тези условия единственото задължение на държавата-членка било да
         гарантира, че помощта на Общността за разходите по преструктуриране и конверсия не надвишава 50 % от тези разходи.

      34      Френската република твърди, че член 13, параграф 4 от Регламент № 1227/2000 допуска държавите-членки да предвидят плащането
         на фиксирани суми. Освен това общностната правна уредба не уточнявала начините за изчисление на тези суми, както и не определяла
         понятието за отговаряща на критериите площ. Следователно държавите-членки били длъжни да дадат тези определения, като спазят
         единственото условие помощта за преструктуриране и за конверсия на лозята да не надвишава 50 % от тези разходи. Френската
         република счита, че тя е дала определение на понятието за отговаряща на критериите площ по начин, съгласуван с всички разпоредби,
         уреждащи общата организация на пазара на вино.

      35      Френската република оспорва твърдението на Комисията, според което тя е намалила фиксираната сума на помощта и е компенсирала
         това намаление с предоставяне на помощ на неотговаряща на критериите площ, като незаконосъобразно е взела предвид синорите,
         след като само корените на лозите отговаряли на критериите. Тя поддържа също, че системата за финансиране няма за цел да установи
         каквато и да е компенсация между бенефициерите. Напротив, тя изчислила фиксираната сума въз основа на реални разходи, приложени
         за площите, които считала за отговарящи на критериите при позоваване на всички разпоредби, приложими за общата организация
         на пазара на виното.

      36      Колкото до съображенията от практическо естество, Френската република отбелязва, че в различните пера на разходите за операция
         по засаждане само доставката на лозите зависи изключително от площта, на която се намират лозите. Другите пера като подготовката
         на почвата, която включва отводняването и изравняването, се отнасяли също и за синорите.

      37      Тя добавя, че използването на технически средства и на човешки ресурси, и следователно общите разходи за хектар, се увеличават
         постепенно с намаляването на площта и че съотношението на синорите е толкова по-голямо, колкото по-малка е площта.

      38      Френската република отбелязва също, че ако за преструктурирането на лозята се взема предвид единствено площта, в която се
         намират корените на лозите, лозарите биха били склонни да намалят максимално площта, в която няма корени на лози, като добавят
         такива, което щяло да доведе до увеличаване на производствения потенциал.

      39      От друга страна, невземането предвид на синорите при отпускането на помощ не се изразявало задължително в намаляване на разходите.
         Всъщност фиксираният размер на помощта, изчислен въз основа на разходите за преструктуриране на парцел от един хектар, включващ
         синорите, вече се разпределял за по-малка площ. Тогава намалението на обезщетената площ се компенсирало с увеличение на размера
         на обезщетението.

      40      Противно на това, което Комисията твърдяла, въпреки че помощта за преструктуриране се дава под формата на помощ за покриване
         на разходите за преструктуриране, не било възможно тя да се отдели от понятието „лозарска площ, предоставяща права на засаждане“.
         Всъщност от разпоредбите на член 15 от Регламент № 1493/1999 и на член 13 от Регламент № 1227/2000 произтичало, че държавите-членки
         са длъжни да определят размерите на минималната площ, която може да се ползва от помощ за преструктуриране и конверсия. Член 15а
         от Регламент № 1227/2000 определял финансовите последици от частично изпълнение на посочените в заявлението за помощ мерки,
         като установявал праг на осъществените дейности върху повече от 80 % от територията, за да бъдат извършени плащанията.

      41      По същия начин била ясно изразена връзката между режима на помощи и лозарския регистър. Както за регистъра, така и за предоставянето
         на помощ за конверсия и за преструктуриране на лозята се вземала предвид засадената площ. Що се отнася до създаването на регистъра,
         парцелът лозе бил определен в член 2, буква е) от Регламент (ЕИО) № 649/87 на Комисията от 3 март 1987 година относно установяване
         на подробни правила за създаване на лозарски регистър на Общността (ОВ L 62, стр. 10; Специално издание на български език,
         2007 г., глава 3, том 6, стр. 18) като „непрекъснат участък земя, както е определен в поземления регистър“.

      42      Според Френската република от всичко изложено по-горе произтича, че Комисията погрешно е изключила сумата от 13 519 122,05 EUR
         от финансирането от Общността, тъй като тази сума съответствала на разходите, направени съгласно правилата на Общността.

      43      Комисията възразява, че определянето на сумата на помощта отговаря на самостоятелни критерии, които са различни от критериите,
         на които площите трябва да отговарят, за да получат посочената помощ. Тя счита, че фактът, че френските власти са намалили
         фиксираната сума на помощта, не означава, че могат да увеличат в същото съотношение отговарящите на критериите площи, тъй
         като тези две фази на процедурата отговарят на твърде специфични критерии и на „различни правила“. За да подкрепи това твърдение,
         Комисията се позовава по аналогия на разграничението между критериите за подбор и критериите за възлагане в областта на обществените
         поръчки (Решение на Съда от 19 юни 2003 г. по дело GAT, C‑315/01, Recueil, стр. I‑6351).

      44      В практически план Комисията напомня, че в някои случаи помощта е била отпусната за цялата поискана от производителя площ,
         докато площта, която действително била засадена с лози, представлявала само 70 % от посочената площ. Ясно било, че ставало
         въпрос за „свръхкомпенсиране“, което значително надхвърляло посоченото от френските власти.

      45      Комисията оспорва също и приравняването на правата на засаждане с режима на преструктуриране и конверсия и следователно осчетоводяването
         по един и същ метод на площите, които се ползват от права на засаждане, и на тези, които се ползват от помощта. В това отношение
         тя се позовава на член 13, параграф 1, буква б) от Регламент № 1493/1999, който установявал, че отпускането на помощ за преструктуриране
         и конверсия става под формата на помощ за покриване на разходите за преструктуриране и конверсия, докато помощта, изразена
         в права на презасаждане, била свързана с дадена площ.

      46      Същото се отнасяло и за приравняването на информационния лозарски регистър към посочения режим, още повече че съгласно член 2,
         буква е) от Регламент № 649/87 парцелът бил определен като непрекъснат участък земя, както е определен в поземления регистър,
         в който следователно синорите били включени. Комисията се позовава на член 5, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 2729/2000 на
         Комисията от 14 декември 2000 година относно определяне на подробни правила за проверките в лозаро-винарския сектор (ОВ L 316,
         стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 35, стр. 174 ), който предвиждал по-специално, че трайното
         изоставяне, както и преструктурирането и конверсията, които получават помощ от Общността, се проверяват системно на място.
         Според Комисията тази разпоредба въвела формално и изрично разграничение между общите аспекти на производствения потенциал
         и специфичните мерки, свързани с изоставянето и с преструктурирането и конверсията. За последните, за които била налице финансова
         помощ от Общността, систематичните проверки на място били задължителни. Впрочем тези проверки се отнасяли за два съществени
         елемента на режима, а именно измерването на площите и действителността на дейностите, които се ползват от финансова помощ.

      47      Относно довода на Френската република, свързан с рисковете от увеличаване на действително събраните количества, Комисията
         посочва, че общностното законодателство задължава държавите-членки да гарантират, че няма общо увеличение на производствения
         потенциал. Комисията отхвърля също довода на Френската република, изведен от риска от увеличаване на разходите, като изтъква,
         че всяка година приема решение за определяне на индикативни финансови помощи за държавите-членки и че това първоначално предоставяне
         ограничава размера на възстановяването от ФЕОГА.

       По твърдението, според което възприетият от френските власти метод на изчисление не причинява вреда на бюджета на Общността
      48      Френската република счита, че Комисията не е представила сериозни доказателства, че приложения във Франция метод може да причини
         вреда на бюджета на Общността. Френската република оспорва твърдението на Комисията, съдържащо се в докладна записка от 17 февруари
         2005 г., представена на помирителния орган, според която в определен случай изплатената помощ достигнала 51,6 % и следователно
         надхвърлянето било 1,6 %.

      49      Френската република посочва, че за да не може в никакъв случай помощта да надхвърли 50 % от разходите за преструктуриране
         и конверсия, са определени фиксирани размери, като се гарантира, че най-високият размер на помощта не надхвърля 50 % от най-ниския
         разход за засаждане. По този начин тъй като за 2000/2001 лозарска година най-ниският установен разход за преструктуриране
         и конверсия бил 15 432 EUR, таванът, който не трябвало да се надхвърля, бил 7 716 EUR и максималният размер на обезщетението
         бил определен на 7 170 EUR. За 2001/2002 лозарска година, тъй като най-ниският установен разход бил 16 743 EUR, таванът, който
         не трябвало да се надхвърля, бил 8 371 EUR и максималният размер на обезщетението бил определен на 8 000 EUR. Следователно
         поради фиксирания характер на помощта по-голямата част от лозарите, които извършват операция по преструктуриране и конверсия
         на своите лозя, получили помощи, които не достигали 50 % от понесените разходи.

      50      Френската република добавя, че дори и при крайната хипотеза на максимален размер от 7 170 EUR на хектар, при сравнение с разходите
         за засаждане на Languedoc-Roussillon, който има най-ниските разходи за засаждане от всички френски региони, и при парцел,
         по-малък от 80 ара, чиито синори представляват 25 %, рискът разходите за преструктуриране да надвишат тавана от 50 % може
         да бъде оценен на средно 3,2 % и се отнася само за 10 хектара от цялата френска територия. Следователно максималното надвишаване
         на разходите за цялата територия било резултат от следната формула: 10 хектара x 0,032 x 7 170 EUR на хектар = 2 294 EUR.

      51      Според Френската република тази малка сума трябва да бъде съотнесена към помощите под 50 %, които могат да бъдат изплатени
         в различни ситуации. Следователно Френската република счита, че дори ако трябва да се вземе предвид тази крайна хипотеза,
         която Комисията е възприела, във всеки случай финансови последици за бюджета на Общността не съществуват.

      52      Комисията възразява, че обстоятелството, че максималната сума на обезщетението била определена под най-ниския разход за засаждане,
         няма никакво значение. Според нея фактът, че френските власти са намалили сумата на фиксираната помощ, не означава, че могат
         след това да финансират неотговарящи на критериите площи. В подкрепа на своите доводи тя се позовава на Решение на Първоинстанционния
         съд от 25 юли 2006 г. по дело Белгия/Комисия (T‑221/04, Recueil, стр. II‑57*, резюме), като изтъква, че в това решение било
         постановено, че всяко незаконно плащане на помощ водело до изплащане на по-големи суми от дължимите и следователно до вреда
         за ФЕОГА.

      53      Комисията отбелязва, че даденият от нея пример, който доказвал, че за един парцел размерът на субсидията е бил 51,6 %, е използван
         само за илюстрация и че в никакъв случай френските власти не можели въз основа на този пример да обосноват факта, че не съществувала
         вреда за бюджета на Общността. Следователно Комисия счита, че не може да бъде взето предвид посоченото в жалбата изчисление
         на вредата, което се основава на надхвърляне от 1,6 %.

      54      Напротив, Комисията посочва, че въз основа на извадката от 50 преписки, в които по нейно искане всеки преструктуриран парцел
         бил отново измерен от френските власти, е било установено, че около 10 % от площи, които не отговаряли на критериите за получаване
         на помощи, са ползвали помощта. Било безспорно, че това причинило вреда на бюджета на Общността.

       Съображения на Първоинстанционния съд
      –       По понятието за отговаряща на критериите площ
      55      Следва да се посочи, че общностното законодателство, а именно по-конкретно член 13 от Регламент № 1227/2000, изрично предвижда,
         че държавите-членки са компетентни да приемат разпоредби, които уреждат точното приложно поле и размерите на помощта за отпускане,
         по-специално такива, които предвиждат плащането на фиксирани суми, максималния размер на помощта за хектар и изменението на
         помощта въз основа на обективни критерии.

      56      От описанието на метода, възприет от френските власти за изчисляване на помощта за преструктуриране и конверсия (вж. точки
         8—15 по-горе) следва, че последните са въвели система, която отговаря напълно на горепосочените законови критерии. Освен това
         следва да се отбележи, че общностното законодателство не дава определение на понятието „отговаряща на критериите площ“, което
         не се оспорва от Комисията.

      57      Следователно не съществува законно основание да се забрани на Френската република да включва синорите в референтните площи
         при определяне на плащанията. Противно на това, което Комисията твърди по същество, член 13, параграф 1, буква б) от Регламент
         № 1493/1999 не урежда по никакъв начин този въпрос.

      58      Следователно остава да се разгледа дали с това френската система действително е създала риск от вреда за бюджета на Общността.

      –       По риска от надвишаване на прага на финансиране от Общността
      59      В самото начало относно направеното от Комисията позоваване на Решение по дело Белгия/Комисия, посочено по-горе (точка 86),
         в което е било постановено, че всяко незаконно плащане на помощ води до изплащане на по-големи суми от дължимите и следователно
         до вреда за ФЕОГА, следва да се посочи, че тъй като установената във Франция система за предоставяне на помощи за преструктуриране
         и конверсия на лозята не противоречи на общностното законодателство съгласно посоченото в точки 56 и 57 по-горе, разрешението,
         възприето в това решение, не са прилага в конкретния случай.

      60      Освен това относно резултатите от проверката на произволната извадка от 50 преписки, по които е извършено плащане за финансовата
         2001 година, показващи, че отговарящата на критериите площ, която включва гъстотата на засаждане, т.е. дължина, равна на половината
         от разстоянието между корените на лозата, представлява средно само 90 % от отговарящата на критериите площ, следва да се посочи,
         че както беше установено по-горе, общностното законодателство не изисква държавите-членки да изключват синорите от референтните
         площи при определяне на плащанията. Следователно сам по себе си доводът на Комисията, който се позовава на резултатите от
         проверката, извършена, с цел да се установи надвишаване на прага на финансирането от Общността, не е релевантен.

      61      От изложеното по-горе произтича, че тъй като е изключено автоматичното предположение за незаконосъобразност на направените
         разходи в рамките на френската система на плащане, следва да се прецени понесения от ФЕОГА реален риск от надвишаване на прага
         на финансирането от Общността.

      62      В съдебното заседание Комисията поддържа главно, че общностното законодателство предвижда финансирането на разходите по такъв
         начин, че синорите, които не пораждат разходи за преструктуриране и конверсия, не отговорят на критериите за финансиране от
         Общността.

      63      Относно този довод следва да се заключи, че от преписката по делото не следва, че страните са разгледали подробно въпроса
         дали синорите могат действително да породят определени разходи, подлежащи на обезщетяване от фондовете на Общността в рамките
         на операциите по преструктуриране и конверсия.

      64      Освен това в съобщението от 10 февруари 2003 г., изпратено на френските власти в съответствие с член 8, параграф 1 от Регламент
         № 1663/95 (вж. точка 17 по-горе), Комисията е посочила, че „[а]нализът на разходите, необходими за операциите по преструктуриране
         и конверсия на лозята, показва, че предоставената фиксирана помощ е основно свързана с площта, на която действително има корени
         на лози“. Същата констатация е направена в писмото от 22 юли 2004 г. на Комисията, което представлява официалното съобщение
         по смисъла на член 8, параграф 1 от Регламент № 1663/95 и на член 1, параграф 1, буква а) от Решение 94/442/ЕО на Комисията
         от 1 юли 1994 година относно установяване на помирителна процедура в рамките на приключването на сметките на ФЕОГА, секция
         „Гарантиране“ (ОВ L 182, стр. 45).

      65      Следователно от двете посочени по-горе писма произтича, че с приемането на спорното решение Комисията всъщност не изключва
         възможността синорите да могат да породят разходи в рамките на дейността по преструктурирането и конверсията.

      66      Въпреки че в съдебното заседание Комисията защитава различна позиция, като отрича синорите да могат да породят разходи, които
         отговарят на критериите за въпросната помощ, не може да се изключи, че разходите по подготовката на почвата, сред които отводняването
         и изравняването, на които се позовава Френската република, се отнасят също и за синорите. Тези дейности и следователно разходите,
         които те пораждат, могат да бъдат свързани с действията, обхванати от режима на преструктуриране и конверсия на лозята по
         смисъла на член 11 от Регламент № 1493/1999.

      67      След като едва на етапа на съдебното заседание Комисията оспорва наличието на разходи, свързани със синорите, не може Френската
         република да бъде упрекната за това, че не е представила подробни доказателства в полза на противното. Следователно като се
         има предвид, че не може да се изключи възможността синорите да породят разходи, които отговарят на критериите за получаване
         на помощ за преструктуриране и конверсия, този довод на Комисията трябва да се отхвърли.

      68      Впрочем от практическа гледна точка е малко вероятно отделният лозар да стопанисва своето лозе с оглед на различните функции
         на различните парцели. Много по-вероятно е брутната сума на понесените от лозаря разходи да бъде разделена на броя хектари
         в неговата собственост. Следователно правилно Френската република посочва, че изключването на синорите от предоставянето на
         помощ не се изразява задължително в намаляване на разходите. Всъщност фиксираният размер на помощта, изчислен въз основа на
         разходите за преструктурирането на парцел от един хектар, включващ синорите, се предоставя занапред за по-малка площ. Тогава
         намаляването на обезщетената площ се компенсира с увеличаване на размера на обезщетението.

      69      Следователно като предлага стриктно разграничаване между различните площи лозя, Комисията цели да създаде изкуствена и ненужна
         концепция, която освен това не произтича от приложимото общностно законодателство.

      70      От друга страна, относно въпроса дали френската система на плащане дава необходимите гаранции, че не е надвишен прагът на
         финансиране от Общността, следва да се посочи следното.

      71      На първо място, от преписката по делото произтича, че разходите, взети предвид от Френската република при определяне на сумите,
         които да се изплатят на лозарите, са напълно реални, тъй като съответните данни са били събрани от регионалните земеделски
         организации.

      72      На второ място, Френската република е приела две мерки, за да гарантира, че помощта на Общността за разходите по преструктурирането
         и конверсията не надвишава 50 % от тези разходи, а именно, че единствено систематичните разходи се включват в изчислението
         на фиксираната сума на помощта, като по този начин се изключват всички направени от лозарите случайни разходи, и че фиксираните
         размери се определят, като се гарантира, че най-високият размер на помощта не надвишава 50 % от най-ниския разход за засаждане.

      73      Следва да се посочи, че при прилагането на метода за фиксирано плащане наличието на известно разминаване между реалните разходи
         и предоставената помощ е неизбежно. Синорите не зависят от големината на парцела, а от неговата форма и от особеностите на
         обработване и преминаване на земеделските съоръжения. От това следва, че колкото по-малък е парцелът, толкова по-висок е процентът
         на площта, в която няма корени на лози. Възможно е собственикът на малко лозе с неправилна форма да получи сума, която е пропорционално
         по-голяма, отколкото получената от собственик на голямо лозе с правилна форма, намиращо се в равнина, включващо синори, които
         представляват 5 % или по-малко от неговата площ. При все това Регламент № 1493/1999 изрично признава законосъобразността на
         фиксираните плащания, които включват задължително определена приблизителност на обезщетенията, платени на различните лозари,
         всеки от които се намира в различна ситуация. Тази неточност, която е неизбежна в рамките на изчисляването на фиксираните
         суми, не може сама по себе си да бъде тълкувана като причиняваща вреда на бюджета на Общността.

      74      Относно риска от надвишаване на прага на финансирането от Общността Френската република представя изчерпателна информация,
         която се отнася до два релевантни за настоящото дело аспекта.

      75      На първо място, френските власти са информирали помирителния орган, че за 2000/2001 лозарска година размерите на помощта за
         операции по преструктуриране и конверсия варирали от 1 680 EUR на хектар до 7 170 EUR на хектар в зависимост от критериите,
         които се прилагат към заявителя, и от произхода на използваните права на засаждане. Средният размер бил 4 751 EUR на хектар,
         или значително по-малка сума от 7 716 EUR на хектар (сума, съответстваща на 50 % от разходите за операция по преструктуриране,
         оценена на 15 432 EUR на хектар). Относно 2001/2002 лозарска година размерите на помощта варирали от 2 170 EUR до 8 000 EUR
         на хектар и средният размер възлизал на 6 197 EUR на хектар, или сума, по-малка от 8 371 EUR на хектар (сума, съответстваща
         на 50 % от разходите за операция по преструктуриране, оценена на 16 743 EUR на хектар). Следователно според представените
         от Френската република данни средният размер на предоставената помощ е много по-малък от максималния размер от 50 %, предвиден
         в Регламент № 1493/1999.

      76      На второ място, френските власти са доказали, че в теоретичната хипотеза на прилагане на почти крайни параметри, тоест на
         максимален размер на отпуснатата помощ за 2000/2001 лозарска година, сравнен с най-ниските разходи за засаждане на френския
         регион Languedoc-Roussillon и за парцел, по-малък от 80 ара, в който синорите представляват 25 % от неговата площ, рискът
         от максимално надвишаване на разходите би бил изключително малък и би съответствал на сумата от 2 294 EUR за цялата френска
         територия.

      77      Относно възраженията на Комисията спрямо допустимостта на този довод (вж. точка 53 по-горе), следва да се заключи, че Френската
         република е предала съответната информация в отговор на изчисление, представено като пример от Комисията в адресирана до помирителния
         орган докладна записка. Освен това, като се има предвид обстоятелството, че при извършване на това изчисление са използвани
         почти крайни параметри, характеризиращи френската система на плащане, така представеният пример от страните е достатъчно показателен,
         за да бъде взет предвид.

      78      За изчерпателност следва да се посочи, че макар и тази информация да е била съобщена със закъснение на помирителния орган,
         към момента на приемане на спорното решение същата е била известна на Комисията. Във всеки случай според член 1 от Решение
         94/442 „възприетата от помирителния орган позиция не предрешава окончателното решение на Комисията“. Поради това Комисията
         е била в състояние да вземе предвид тази информация.

      79      Освен това следва да се заключи, че самата Комисия приема, че надвишаването на прага на финансиране от Общността, ако е имало
         такова, би засегнало само един или два отделни случая.

      80      Накрая, тъй като вече беше надлежно доказано от правна гледна точка, че френската система е в съответствие с член 13, параграф 1,
         буква б) от Регламент № 1493/1999 и с член 13 от Регламент № 1227/2000, изтъкнатите от страните доводи относно твърдяното
         приравняване на правата на засаждане с режима на преструктуриране и конверсия не са релевантни за разрешаването на настоящия
         спор.

      81      С оглед на гореизложените съображения следва да се приеме, че френската система на предоставяне на помощи за преструктуриране
         и конверсия на лозята е в съответствие с общностното законодателство и че не съществува реален риск от надвишаване на прага
         на финансиране от Общността по смисъла на член 13 от Регламент № 1493/1999.

      82      Следователно като изключва от финансиране от Общността разходите, направени в съответствие с общностните правила, Комисията
         е нарушила разпоредбите на член 7, параграф 4 от Регламент № 1258/1999.

      83      Следователно настоящото правно основание трябва да бъде уважено.

      84      В резултат от това, без да е необходимо да се разглежда второто правно основание, спорното решение трябва да бъде отменено.

       По съдебните разноски
      85      По смисъла на член 87 параграф 2 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд загубилата делото страна се осъжда да
         заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Комисията е загубила делото, тя трябва да бъде осъдена
         да заплати съдебните разноски в съответствие с искането на Френската република.

      По изложените съображения
      ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯТ СЪД (четвърти състав)
      реши:
      1)      Отменя Решение 2005/579/ЕО на Комисията от 20 юли 2005 година относно изключване от финансиране от страна на Общността на
            някои разходи, направени от държавите-членки в рамките на Европейски фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА),
            секция „Гарантиране“, доколкото с него се изключва от финансиране от Общността сумата от 13 519 122,05 EUR на основание на
            наложена на Френската република корекция относно определянето на площите, отговарящи на критериите за получаване на помощ
            за преструктуриране и конверсия на лозя за стопански години 2001—2003.
      2)      Осъжда Комисията да заплати съдебните разноски.

               Czúcz

               Cooke

               Labucka

         Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 10 септември 2008 година.
      Секретар          Председател

               E. Coulon

                     O. Czúcz

         * Език на производството: френски.


title: Решение на Съда (втори състав) от 18 декември 2007 г. # Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR) срещу Administration des douanes et droits indirects и Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED). # Искане за преюдициално заключение: Cour de cassation - Франция. # Директива 92/12/ЕИО - Акцизи - Минерални масла - Загуби - Освобождаване от данък - Непреодолима сила. # Дело C-314/06.

text:
      Дело C-314/06
      Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR)
      срещу
      Administration des douanes et droits indirects
      и
      Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED)
      (Преюдициално запитване, отправено от Cour de cassation (Франция)
      „Директива 92/12/ЕИО — Акцизи — Минерални масла — Загуби — Освобождаване от данък — Непреодолима сила“
      Резюме на решението
      1.        Данъчни разпоредби — Хармонизиране на законодателствата — Акцизи — Директива 92/12 — Непреодолима сила по смисъла на член 14,
            параграф 1 — Понятие
      (член 14, параграф 1 от Директива 92/12 на Съвета)
      2.        Данъчни разпоредби — Хармонизиране на законодателствата — Акцизи — Директива 92/12 — „Загуби, които са присъщи на естеството
            на продуктите“ по смисъла на член 14, параграф 1 — Понятие
      (член 14, параграф 1 от Директива 92/12 на Съвета)
      1.        Понятието „непреодолима сила“ по смисъла на член 14, параграф 1, първо изречение от Директива 92/12 относно общия режим за
         продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти, изменена с Директива 94/74,
         обхваща извънредните и непредвидими, външни за лицензирания складодържател обстоятелства, чиито последици не са могли да бъдат
         избегнати, въпреки положената от същия дължима грижа. Условието, съгласно което обстоятелствата трябва да бъдат външни за
         лицензирания складодържател, не се ограничава само до обстоятелства, които са външни за същия в материален или физически смисъл,
         а се отнася и до обстоятелства, които обективно възникват независимо от лицензирания складодържател или не се включват в обхвата
         на неговата отговорност.

      (вж. точки 31, 33, 40 и точка 1 от диспозитива)
      2.        Загубите на част от продуктите, изтекли от нефтопровод, дължащи се на течното състояние на тези продукти и на особеностите
         на почвата, върху която са се излели, които особености са попречили на събирането им, не могат да се считат за „загуби, които
         са присъщи на естеството на продуктите“ по смисъла на член 14, параграф 1, второ изречение от Директива 92/12 относно общия
         режим за продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти, изменена с Директива
         94/74. Всъщност съгласно самия текст на тази разпоредба същата се прилага само за загуби, които са присъщи на естеството на
         продуктите и са възникнали при някои операции, посочени изчерпателно, сред които е и превозът. Докато понятието за загуби,
         които са присъщи на естеството на продуктите, може да включва загуби, наречени „технически“, то същото не може да обхване
         случайните загуби. Освен това тъй като освобождаването, предвидено за такива загуби, които се дължат на естествени фири, е
         различно от предвиденото в първото изречение от член 14, параграф 1 от Директива 92/12 за загубите, които се дължат на случайни
         събития или непреодолима сила, първото освобождаване не може да се тълкува разширително, за да обхване положенията, при които
         условията за искане на последното освобождаване не са изпълнени.

      (вж. точки 42—44 и точка 2 от диспозитива)
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (втори състав)
      18 декември 2007 година(*)

      „Директива 92/12/ЕИО — Акцизи — Минерални масла — Загуби — Освобождаване от данък — Непреодолима сила“
      По дело C‑314/06
      с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 234 ЕО от Cour de cassation (Франция) с акт от 11 юли 2006 г.,
         постъпил в Съда на 20 юли 2006 г. в рамките на производство по дело

      Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR)
      срещу
      Administration des douanes et droits indirects
      Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED),
      СЪДЪТ (втори състав),
      състоящ се от: г‑н C. W. A. Timmermans (докладчик), председател на състав, г‑н L. Bay Larsen, г‑н K.Schiemann, г‑н P. Kūris
         и г‑жа C. Toader, съдии,

      генерален адвокат: г‑жа J. Kokott,
      секретар: г‑н M.‑A. Gaudissart, началник отдел,
      предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 21 юни 2007 г.,
      като има предвид становищата, представени:
      –        за Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR), от адв. H. Hazan, avocat,
      –        за френското правителство, от г‑н G. De Bergues и г‑н J.‑Ch. Gracia, в качеството на представители,
      –        за италианското правителство, от г‑н I. M. Braguglia, в качеството на представител, подпомаган от г‑н G. Albenzio, avvocato
         dello Stato,

      –        за полското правителство, от г‑жа E. Ośniecka-Tamecka, в качеството на представител,
      –        за Комисията на Европейските общности, от г‑н J.‑P. Keppenne и г‑н W. Mölls, в качеството на представители,
      след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 18 юли 2007 г.,
      постанови настоящото
      Решение
      1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 14, параграф 1 от Директива 92/12/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1992 година
         относно общия режим за продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти (OВ
         L 76, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 129), изменена с Директива 94/74/ЕО на Съвета
         от 22 декември 1994 година (OВ L 365, стр. 46; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 190, наричана
         по-нататък „Директива 92/12“).

      2        Запитването е отправено в рамките на спор между Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR) (наричано по-нататък „SPMR“),
         от една страна, и Administration des douanes et droits indirects [Управление на митниците и косвените данъци] (наричано по-нататък
         „Управлението“) и Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières (DNRED) [Национална дирекция за извършване
         на справки и митнически проверки], от друга, във връзка с акциз, който Управлението иска от SPMR да заплати върху горивото,
         изтекло от нефтопровод, в който този продукт се е пренасял при условията на режим на отложено плащане на акциза, вследствие
         на изтичания и след това на спукване на този нефтопровод.

       Правна уредба
       Общностно право
      3        Съгласно първо съображение от Директива 92/12 „установяването и функционирането на вътрешния пазар изисква свободно движение
         на стоките, включително на тези, за които се дължи акциз“. Четвъртото съображение от тази директива допълва, че „с цел да
         се осигури изграждането и функционирането на вътрешния пазар, акцизите следва да стават изискуеми по еднакъв начин във всички
         държави-членки“.

      4        Както уточнява член 1, параграф 1 от нея, Директива 92/12 „установява режима на продуктите, подлежащи на облагане с акцизи
         и други косвени данъци, с които се облага пряко или непряко потреблението на такива продукти, с изключение на данък върху
         добавената стойност и данъци, въведени от Общността.“

      5        Член 3, параграф 1 от тази директива, гласи:

      „Настоящата директива се прилага на равнище Общност за следните продукти, така както са определени в съответните директиви:
      –        минерални масла,
      […]“.
      6        Член 4 от посочената директива гласи, че за целите на същата следва да се прилагат следните определения:

      „a)      лицензиран складодържател: физическо или юридическо лице, имащо разрешение от компетентните власти на държава-членка в хода на своята дейност да произвежда,
         преработва, държи, получава и изпраща стоки, подлежащи на облагане с акциз, при условията на режим на отложено плащане на
         акциз съгласно правила за данъчни складове;

      б)      данъчен склад: място, където от лицензиран складодържател в хода на неговата дейност се произвеждат, преработват, държат, получават или
         изпращат, под режим на отложено плащане на акциз, подлежащи на облагане с акциз стоки, като се имат предвид някои условия,
         установени от компетентните власти на държавата-членка, в която се намира данъчният склад;

      в)      режим на отложено плащане: данъчни правила, отнасящи се до производството, преработката, държането и движението на стоки при отложено плащане на акциза;

      […]“.
      7        Член 5 от Директива 92/12 предвижда:

      „1.      Продуктите, посочени в член 3, параграф 1, подлежат на облагане с акциз в момента на тяхното производство на територията на
         Общността, така както е определено в член 2, или при внасянето им на тази територия.

      „Внасяне на продукт, подлежащ на облагане с акциз“ означава въвеждането на този продукт на територията на Общността […]
      Въпреки това, ако при въвеждането на територията на Общността продуктът е бил поставен под митнически режим на Общността,
         внасянето ще се счита за осъществено, когато той престане да бъде под този режим.

      2.      Без да се засягат националните разпоредби и уредбата на Общността относно митническите въпроси, когато тези стоки:
      –        са внасяни или изнасяни за трети страни […] и поставени под един от митническите режими за отложено плащане, изброени в член 84,
         параграф 1, буква a) от Регламент (ЕИО) № 2913/92 […] или в свободна зона или в свободен склад,

      […]
      плащането на акциз по отношение на подлежащи на облагане с акциз стоки се счита за отложено.
      […]“.
      8        Член 6, параграф 1 от тази директива гласи:

      „Акцизът се дължи от момента на освобождаване за потребление или при установяване на липси, при което в съответствие с член 14,
         параграф 3 се дължи акциз.

      Освобождаване за потребление на стоки, подлежащи на облагане с акциз, означава:
      a)      всяко извеждане, включително неправомерно, от режим на отложено плащане;
      […]“.
      9        Член 12 от посочената директива гласи:

      „Откриването и управлението на данъчни складове се извършва с разрешение на компетентните органи на държавите-членки.“
      10      Съгласно член 13 от Директива 92/12:

      „Лицензираният складодържател е длъжен:
      a)      ако е необходимо, да предостави гаранция по отношение на производството, преработката и държането, както и задължителна гаранция
         по отношение на движението, предмет на разпоредбите на член 15, параграф 3,

      […]
      б)      да спазва изискванията, определени от държавата-членка, на чиято територия е разположен данъчният склад;
      […]
      д)      да допуска всеки мониторинг и проверка на складовата наличност.
      […]“.
      11      Член 14 от тази директива гласи:

      „1.      Лицензираните складодържатели се освобождават от данък по отношение на загуби, които са възникнали при прилагане на режим
         на отложено плащане, дължат се на случайни събития или на непреодолима сила и са установени от компетентните власти на съответната
         държава-членка. Това освобождаване им се предоставя, в условията на прилагане на режим отложено плащане, по отношение на загуби,
         които са присъщи на естеството на продуктите по време на производство, преработка, складиране и превоз. Всяка държава-членка
         определя условията, при които се предоставят такива освобождавания. Тези освобождавания се прилагат и по отношение на търговците,
         посочени в член 16, по време на превоз на продукти, към които се прилага режим на отложено плащане на акциз.

      […]
      3.      Без да се нарушава член 20, данъкът при липси, различни от загубите, упоменати в параграф 1, и относно загуби, за които не
         е предоставено освобождаването по параграф 1, се събира на основата на ставките, приложими в съответните държави-членки, в
         момента на възникване на надлежно установените от компетентните власти загуби, или, ако е необходимо, в момента на установяване
         на липсата.

      […]“.
      12      Член 15, параграф 3 от горепосочената директива гласи:

      „Рисковете, характерни за движението на територията на Общността, се покриват от гаранцията, предоставена от лицензирания
         складодържател по експедиция, както е предвидено в член 13 […]

      Ако минералните масла, подлежащи на облагане с акциз, се транспортират в рамките на Общността по море или по тръбопровод,
         държавите-членки могат да освободят лицензираните складодържатели по експедиция от задължението за предоставяне на гаранцията,
         упомената в първата алинея.

      […]“.
       Национално право
      13      Член 158 C от Code des douanes [Митническия кодекс], който въвежда във френското право член 14, параграф 1 от Директива 92/12,
         гласи:

      „Загубите на стоки, поставени в данъчен склад за складиране на петролни продукти, не се облагат с данък, ако се докаже пред
         Управлението:

      1.      че са резултат от случайни събития или непреодолима сила;
      2.      или че са присъщи на естеството на продуктите. Министърът на финансите може с постановления да определи в тази връзка максималния
         размер на загубите, които могат да бъдат освободени за всеки тип продукти и всеки вид превоз.“

       Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
      14      SPMR, което е лицензиран складодържател, стопанисва нефтопровод, в който горивото се пренася за Швейцария при условията на
         режим на отложено плащане на акциза. След като установява изтичания, а впоследствие на 1 януари 1997 г. и спукване на този
         нефтопровод, SPMR иска на основание член 158 C от Code des douanes освобождаване от акциза, поискан от Управлението върху
         795 201 l петролни продукти, за които се твърди, че са загубени. Като приема, че условията за позоваване на непреодолима сила
         не са изпълнени, Управлението поддържа искането за плащане на акциз върху загубените количества, като приспада единствено
         количествата, съответстващи на замърсителите, събрани от почвата.

      15      Управлението предявява иск за плащане срещу SPMR пред Tribunal d’instance Neuilly-sur-Seine [Районен съд Neuilly-sur-Seine].
         Tribunal d’instance Neuilly-sur-Seine обаче приема, че този иск е погасен по давност.

      16      Сезиран като въззивна инстанция, с решения от 17 декември 2002 г. и от 23 март 2004 г. Cour d’appel de Versailles [Апелативен
         съд Versailles] отменя решението на първата инстанция, като приема, че искът на Управлението е допустим и че SPMR не може
         да се позовава на непреодолима сила — понятие, което се характеризира със съществуването на непредвидими, непредотвратими
         и независещи от лицензирания складодържател обстоятелства.

      17      SPMR подава жалба пред Cour de cassation [Касационния съд] срещу тези решения. SPMR по-специално възразява срещу извода на
         апелативния съд, че то не може да се позовава на „случайно събитие“ или на „непреодолима сила“ по смисъла на член 158 C от
         Code des douanes и следователно че е длъжно да заплати данъците и таксите върху загубените петролни продукти, като в това
         отношение изтъква две правни основания в подкрепа на жалбата си.

      18      От една страна, SPMR твърди, че като изисква загубите на петролните продукти да са причинени от непредвидими и независещи
         от SPMR обстоятелства и като отказва да провери дали то е могло да предотврати изтичанията и спукването на нефтопровода, довели
         до тези загуби, Сour d’appel нарушава член 158 C от Code des douanes. SPMR поддържа, обратно, че само непредотвратимостта
         характеризира „случайното събитие“ или „непреодолимата сила“ по смисъла на тази разпоредба.

      19      От друга страна, SPMR изтъква, че то има право на освобождаването, предвидено в споменатия член 158 C, и поради това че загубите
         на петролни продукти, пренасяни по дефектен нефтопровод, са присъщи на естеството на тези продукти, които са течности. Фактът,
         че Управлението приема да не облага събраните от почвата замърсители, налагал с оглед на посоченото естество на петролните
         продукти тези замърсители, които не са били събрани поради естеството на почвата, също да не бъдат облагани.

      20      След като посочва, че Code des douanes въвежда във френското право Директива 92/12, и след като се позовава на практиката
         на Съда, съгласно която понятието за непреодолима сила няма еднакво съдържание в различните области на приложение на общностното
         право и неговото значение трябва да бъде определено в зависимост от правния контекст, в който следва да породи правни последици,
         Cour de cassation решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:

      „1)      Следва ли понятието за непреодолима сила като причина за загуби[…], възникнали при прилагане на режим на отложено плащане
         по смисъла на член 14, параграф 1 от Директива 92/12 […], да се разбира в смисъл на непредвидими и непредотвратими обстоятелства,
         независещи от лицензирания складодържател, който се позовава на тях в подкрепа на искането си за освобождаване от акциз, или
         е достатъчно лицензираният складодържател да не е могъл да предотврати тези обстоятелства?

      2)      Могат ли загубите на част от продуктите, изтекли от нефтопровод, дължащи се на течното състояние на тези продукти и на особеностите
         на почвата, върху която са се излели, които особености са попречили на събирането им и са довели до тяхното облагане, да се
         считат за присъщи на естеството на продуктите по смисъла на член 14, параграф 1 от Директива 92/12 […]?“

       По преюдициалните въпроси
       По първия въпрос относно понятието „непреодолима сила“ по смисъла на член 14, параграф 1, първо изречение от Директива 92/12
      21      Следва да се напомни, че общностният правен ред не цели по принцип да определи своите понятия на основата на една или повече
         национални правни системи без изрична разпоредба в този смисъл (вж. Решение от 14 януари 1982 г. по дело Corman, 64/81, Recueil,
         стр. 13, точка 8, Решение от 2 април 1998 г. по дело EMU Tabac и др., C‑296/95, Recueil, стр. I‑1605, точка 30, както и Решение
         от 22 май 2003 г. по дело Комисия/Германия, C‑103/01, Recueil, стр. I‑5369, точка 33). Доколкото в трето изречение от член 14,
         параграф 1 от Директива 92/12 се предвижда, че всяка държава-членка определя условията, при които се предоставят освобождаванията,
         предвидени в първото изречение от тази разпоредба, това препращане към националното право не засяга съдържанието или значението
         на понятието „непреодолима сила“ в посоченото първо изречение.

      22      Всъщност съгласно четвърто съображение от Директива 92/12 акцизите следва да стават изискуеми по еднакъв начин във всички
         държави-членки с цел да се осигури изграждането и функционирането на вътрешния пазар. Доколкото съдържанието на понятието
         за непреодолима сила е фактор, който евентуално може да допринесе за определяне на изискуемостта на акциза, това понятие по
         необходимост придобива самостоятелен характер и трябва да бъде осигурено еднаквото му тълкуване във всички държави-членки.

      23      Съгласно постоянната съдебна практика, установена в различни области като тази на правната уредба по отношение на земеделието
         или правилата относно сроковете за предявяване на искове, посочени в член 45 от Статута на Съда, понятието за непреодолима
         сила не обхваща само абсолютната невъзможност, а трябва да се разбира в смисъл на извънредни и непредвидими, външни за икономическия
         оператор обстоятелства, чиито последици не са могли да бъдат избегнати въпреки положената дължима грижа (вж. в този смисъл
         Решение от 15 декември 1994 г. по дело Bayer/Комисия, C‑195/91 P, Recueil, стр. I‑5619, точка 31, както и Решение от 17 октомври
         2002 г. по дело Parras Medina, C‑208/01, Recueil, стр. I‑8955, точка 19 и цитираната съдебна практика).

      24      Следователно както Съдът вече е уточнил, понятието за непреодолима сила включва обективен елемент, свързан с извънредни и
         външни за икономическия оператор обстоятелства, и субективен елемент, произтичащ от задължението на заинтересувания да се
         предпази от последиците на извънредното събитие, като вземе подходящи мерки, без да прави прекалени жертви (вж. в този смисъл
         Решение по дело Bayer/Комисия, посочено по-горе, точка 32 и Определение от 18 януари 2005 г. по дело Zuazaga Meabe/СХВП, C‑325/03 P,
         Recueil, стр. I‑403, точка 25).

      25      От установената съдебната практика обаче е видно също, че тъй като понятието за непреодолима сила няма еднакво съдържание
         в различните области на приложение на общностното право, неговото значение трябва да бъде определено в зависимост от правния
         контекст, в който следва да породи правни последици (вж. Решение от 13 октомври 1993 г. по дело An Bord Bainne Co-operative
         и Compagnie Inter-Agra, C‑124/92, Recueil, стр. I‑5061, точка 10, както и Решение от 29 септември 1998 г. по дело First City
         Trading и др., C‑263/97, Recueil, стр. I‑5537, точка 41).

      26      Следователно трябва да се разгледа дали относно понятието „непреодолима сила“ по смисъла на член 14, параграф 1, първо изречение
         от Директива 92/12, контекстът и крайната цел на тази директива налагат съставните елементи на непреодолимата сила, установени
         в посочената в точка 23 от настоящото решение практика на Съда, да се тълкуват и прилагат по особен начин.

      27      В тази връзка от първо и четвърто съображение от Директива 92/12 произтича, че същата има за цел да осигури изграждането и
         функционирането на вътрешния пазар за стоките, за които се дължи акциз, и поради това установява общ режим, при който акцизите
         следва да стават изискуеми по еднакъв начин във всички държави-членки.

      28      Съгласно член 5, параграф 1 от Директива 92/12 продуктите, посочени в член 3, параграф 1 от тази директива, сред които са
         минералните масла, подлежат на облагане с акциз в момента на тяхното производство на територията на Общността или при внасянето
         им на тази територия. Макар правопораждащият факт за акциза да е производството или внасянето на съответните продукти на посочената
         територия, съгласно член 6, параграф 1 от горепосочената директива този данък се дължи едва от момента на освобождаване за
         потребление или при установяване на липси, при което в съответствие с член 14, параграф 3 от същата директива се дължи акциз.
         Съгласно споменатия член 6, параграф 1 като освобождаване за потребление се разглежда и всяко извеждане, включително неправомерно,
         от режим на отложено плащане.

      29      Член 14, параграф 3 от Директива 92/12 предвижда, че без да се нарушава член 20 от същата директива, данъкът при липси, различни
         от загубите, упоменати в параграф 1 от споменатия член 14, и относно загуби, за които не е предоставено освобождаването по
         споменатия параграф 1, се събира на основата на ставките, приложими в съответните държави-членки, в момента на възникване
         на надлежно установените от компетентните власти загуби, или евентуално в момента на установяване на липсата.

      30      От систематичното тълкуване на всички разпоредби, посочени в предходните две точки от настоящото решение, произтича, че минералните
         масла подлежат на облагане с акциз единствено поради производството или внасянето им на територията на Общността и че по принцип
         акциз се дължи също при липси и загуби, за които не е предоставено освобождаване от компетентните органи. Освобождаването,
         предвидено в член 14, параграф 1, първо изречение от Директива 92/12 за загубите, които се дължат на непреодолима сила, представлява
         отклонение от това общо правило, което следователно трябва да бъде предмет на стриктно тълкуване, както посочва генералният
         адвокат в точка 43 от заключението си.

      31      Тълкуването на понятието за непреодолима сила, възприето от Съда в други области на общностното право и напомнено в точка 23
         от настоящото решение, следва тогава да се приложи и по отношение на член 14, параграф 1, първо изречение от Директива 92/12.
         Следователно лицензираният складодържател може да иска предвиденото в тази разпоредба освобождаване, ако докаже съществуването
         на външни за него, извънредни и непредвидими обстоятелства, чиито последици не са могли да бъдат избегнати въпреки положената
         дължима грижа.

      32      В това отношение следва обаче да се приеме, както поддържа Комисията на Европейските общности, че прилагането на тези условия
         в контекста на член 14, параграф 1, първо изречение от Директива 92/12 не трябва да води до налагането на неограничена отговорност
         на лицензирания складодържател за загубите на продукти, които се намират под режим на отложено плащане.

      33      По-конкретно условието, съгласно което обстоятелствата, свързани с такива загуби, трябва да бъдат външни за лицензирания складодържател,
         не се ограничава само до обстоятелства, които са външни за същия в материален или физически смисъл. Това условие следва по-скоро
         да се тълкува като отнасящо се до обстоятелства, които обективно възникват независимо от лицензирания складодържател или не
         се включват в обхвата на неговата отговорност (относно последния аспект вж. по аналогия Решение от 5 февруари 1987 г. по дело
         Denkavit, 145/85, Recueil, стр. 565, точка 16).

      34      Що се отнася до обстоятелствата по главното производство, от предоставената на Съда преписка е видно, че SPMR твърди пред
         националните юрисдикции, че изтичанията от въпросния нефтопровод и впоследствие спукването на същия, които са предизвикали
         загубите, във връзка с които това дружество желае да получи освобождаване, се дължат на корозионно спукване, което е било
         непознато към момента на осъществяването на фактите и следователно не е могло да бъде установено с наличните тогава технически
         средства.

      35      Макар по принцип отговорен за техническата неизправност на съоръжението да е този, който го стопанисва, възможно е корозионно
         явление като описаното в предходната точка от настоящото решение да се разглежда като случай на „непреодолима сила“ по смисъла
         на член 14, параграф 1, първо изречение от Директива 92/12, доколкото неговото възникване не е могло по никакъв начин да бъде
         предвидено, като се има предвид равнището на наличните технологични познания по това време, и следователно доколкото лицензираният
         складодържател не е имал никаква възможност за контрол върху същото. Задължение на националните юрисдикции е да проверят дали
         тези условия са изпълнени в случая по главното производство.

      36      По отношение на условието, съгласно което лицензираният складодържател трябва да докаже, че е положил дължимата грижа, SPMR
         и Комисията изтъкват, че то е изпълнено, когато се установи, че съответният икономически оператор се е съобразил с приложимите
         технически правила.

      37      Въпреки че спазването на техническите предписания относно качеството, изграждането, поддържането и стопанисването на нефтопровод
         може да се разглежда като необходимо условие за установяване на съществуването на добросъвестно поведение, това спазване само
         по себе си не е решаващо. В действителност достатъчната грижа предполага освен това продължителни активни действия, насочени
         към установяване и оценка на потенциалните рискове, както и възможност за вземане на подходящи и ефикасни мерки, за да се
         предотврати тяхното настъпване.

      38      От друга страна нито фактът, че съгласно член 12 от Директива 92/12 откриването и управлението на данъчни складове — като
         нефтопровод при обстоятелства като тези по главното производство — се извършва с разрешение на компетентните органи на държавите-членки,
         нито фактът, че лицензираният складодържател е обвързан със задълженията, изброени в член 13 от тази директива, по-специално
         със задължението да допуска всеки мониторинг, нито фактът, че от член 15, параграф 3, втора алинея от горепосочената директива
         относно възможността за освобождаване — във връзка с преноса на минералните масла по тръбопровод — от задължението за предоставяне
         на гаранция за покриване на рисковете, характерни за движението на територията на Общността, може да се направи заключение,
         че общностният законодател счита преноса чрез нефтопровод за сигурен, представляват релевантни фактори за определяне дали
         условията за наличието на непреодолима сила са изпълнени. Всъщност, както подчертава генералният адвокат в точки 46 и 47 от
         заключението си, от една страна, разрешението на лицензирания складодържател, както и мониторингът, на който е подложен съгласно
         споменатия член 13, имат за цел единствено да гарантират, че този складодържател е достатъчно надежден за целите на режима
         на отложено плащане, а от друга страна, предоставянето от компетентните органи на държава-членка на разрешение за откриването
         и управлението на данъчен склад не обвързва тяхната отговорност по отношение на акциза върху продуктите, загубени поради техническа
         неизправност на разрешеното средство за пренос.

      39      На последно място, не може да се приеме, че акциз не се дължи за загубените продукти, поради съображението че същите никога
         не са освобождавани за потребление, както се изисква от член 6, параграф 1 от Директива 92/12 като условие за изискуемост
         на данъка. Всъщност, както е изложено в точка 30 от настоящото решение, минералните масла подлежат на облагане с акциз единствено
         поради производството или внасянето им на територията на Общността и по принцип акциз се дължи и при липси и загуби, за които
         не е предоставено освобождаване от компетентните органи. Следователно освобождаването за потребление не е определящо за възникването
         на данъчното задължение.

      40      С оглед на изложените по-горе съображения на първия въпрос следва се отговори, че понятието „непреодолима сила“ по смисъла
         на член 14, параграф 1, първо изречение от Директива 92/12 обхваща извънредните и непредвидими, външни за лицензирания складодържател
         обстоятелства, чиито последици не са могли да бъдат избегнати въпреки положената от същия дължима грижа. Условието, съгласно
         което обстоятелствата трябва да бъдат външни за лицензирания складодържател, не се ограничава само до обстоятелства, които
         са външни за същия в материален или физически смисъл, а се отнася и до обстоятелства, които обективно възникват независимо
         от лицензирания складодържател или не се включват в обхвата на неговата отговорност.

       По втория въпрос относно понятието за „загуби, които са присъщи на естеството на продуктите“ по смисъла на член 14, параграф 1,
            второ изречение от Директива 92/12
      41      С втория си въпрос препращащата юрисдикция цели по същество да се установи дали загубите на част от петролните продукти, изтекли
         от нефтопровод, дължащи се на течното състояние на тези продукти и на особеностите на почвата, върху която са се излели, които
         особености са попречили на събирането им, могат да се считат за „загуби, които са присъщи на естеството на продуктите“ по
         смисъла на член 14, параграф 1, второ изречение от Директива 92/12.

      42      Съгласно самия текст на тази разпоредба същата се прилага само за загуби, които са присъщи на естеството на продуктите и са
         възникнали при някои операции, посочени изчерпателно, сред които е и превозът. Докато понятието за загуби, които са присъщи
         на естеството на продуктите, може, както отбелязва италианското правителство, да включва загуби, наречени „технически“, то
         същото не може да обхване случайните загуби.

      43      Освен това тъй като освобождаването, предвидено за такива загуби, които се дължат на естествена фира, е различно от предвиденото
         в първото изречение на член 14, параграф 1 от Директива 92/12 за загубите, които се дължат на случайни събития или непреодолима
         сила, първото освобождаване не може да се тълкува разширително, за да обхване положенията, при които условията за искане на
         второто освобождаване не са изпълнени.

      44      Следователно на втория въпрос следва да се отговори, че загубите на част от продуктите, изтекли от нефтопровод, дължащи се
         на течното състояние на тези продукти и на особеностите на почвата, върху която са се излели, които особености са попречили
         на събирането им, не могат да се считат за „загуби, които са присъщи на естеството на продуктите“ по смисъла на член 14, параграф 1,
         второ изречение от Директива 92/12.

       По съдебните разноски
      45      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход
         на производството пред препращащата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени
         за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

      По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:
      1)      Понятието „непреодолима сила“ по смисъла на член 14, параграф 1, първо изречение от Директива 92/12/ЕИО на Съвета от 25 февруари
            1992 година относно общия режим за продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива
            продукти, изменена с Директива 94/74/ЕО на Съвета от 22 декември 1994 година, обхваща извънредните и непредвидими, външни
            за лицензирания складодържател обстоятелства, чиито последици не са могли да бъдат избегнати въпреки положената от същия дължима
            грижа. Условието, съгласно което обстоятелствата трябва да бъдат външни за лицензирания складодържател, не се ограничава само
            до обстоятелства, които са външни за същия в материален или физически смисъл, а се отнася и до обстоятелства, които обективно
            възникват независимо от лицензирания складодържател или не се включват в обхвата на неговата отговорност.
      2)      Загубите на част от продуктите, изтекли от нефтопровод, дължащи се на течното състояние на тези продукти и на особеностите
            на почвата, върху която са се излели, които особености са попречили на събирането им, не могат да се считат за „загуби, които
            са присъщи на естеството на продуктите“ по смисъла на член 14, параграф 1, второ изречение от Директива 92/12, изменена с
            Директива 94/74.
      Подписи
      * Език на производството: френски.


Решение на Съда от 18 май 1982 г. # AM & S Europe Limited срещу Комисия на Европейските общности. # Дело 155/79.