title: Дело T-577/19: Жалба, подадена на 19 август 2019 г. — Leinfelder Uhren München/EUIPO — Schafft (Leinfelder)

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/76

      Жалба, подадена на 19 август 2019 г. — Leinfelder Uhren München/EUIPO — Schafft (Leinfelder)
      (Дело T-577/19)
      (2019/C 328/85)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Leinfelder Uhren München GmbH & Co. KG (Мюнхен, Германия) (представител: S. Lüft, Rechtsanwalt)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Thomas Schafft (Мюнхен, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „Leinfelder“ — заявка за регистрация № 13 975 461

         Производство пред EUIPO: производство по отмяна

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 14 май 2019 г. по съединени преписки R 1930/2018-2 и R 1937/2018-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение, така че спорната марка на Съюза да бъде отменена и за стоките от клас 14 (Часовници) и клас 18 (Каишки за ръчни часовници),

                  —

                  да отхвърли жалбата на искащия отмяната по преписка R 1930/2018-2,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски,

                  —

                  в случай, че другата страна в производството пред апелативния състав бъде конституирана като подпомагаща страна в производството пред Общия съд, да се осъди да понесе направените от нея съдебни разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 58, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-305/17: Определение на Общия съд от 3 юли 2019 г. — Red Bull/EUIPO (Изображение на успоредник, състоящ се от две полета в различни цветове)

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/77

      Определение на Общия съд от 3 юли 2019 г. — Red Bull/EUIPO (Изображение на успоредник, състоящ се от две полета в различни цветове)
      (Дело T-305/17) (1)

      (2019/C 328/86)
      Език на производството: английски
      Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 231, 17.7.2017 г.


title: Дело T-227/18: Определение на Общия съд от 11 юли 2019 г. — Microsemi Europe и Microsemi/Комисия

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/77

      Определение на Общия съд от 11 юли 2019 г. — Microsemi Europe и Microsemi/Комисия
      (Дело T-227/18) (1)

      (2019/C 328/87)
      Език на производството: немски
      Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 190, 4.6.2018 г.


title: Дело C-668/19: Иск, предявен на 15 юли 2019 г. — Европейска комисия/Италианска република

text:
               28.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 363/10

      Иск, предявен на 15 юли 2019 г. — Европейска комисия/Италианска република
      (Дело C-668/19)
      (2019/C 363/17)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: E. Manhaeve, L. Cimaglia)

         Ответник: Италианска република

         Искания на ищеца

      Комисията моли Съда:
      да установи, че като не е взела:

                  —

                  необходимите мерки, за да гарантира, че 166 агломерации с еквивалент жители над 2 000 са съоръжени с канализационни системи за градски отпадъчни води съгласно член 3 от Директива 91/271/ЕИО на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води (1),

                  —

                  необходимите мерки, за да гарантира, че в 610 агломерации с еквивалент жители над 10 000 или с еквивалент жители между 2 000 и 10 000, които заустват в сладки води или устия, градските отпадъчни води, които влизат в канализационните системи, преди заустването им са подложени на вторично пречистване или на друга равностойна обработка съгласно член 4 от Директива 91/271/ЕИО,

                  —

                  необходимите мерки, за да гарантира, че в 10 агломерации с еквивалент жители над 10 000, които заустват в приемници, считани като „чувствителни зони“ по смисъла на Директива 91/271/ЕИО, градските отпадъчни води, които влизат в канализационните системи, преди заустването им са подложени на по-строго пречистване от вторично пречистване или от друга равностойна обработка, съгласно член 5 от същата директива,

                  —

                  необходимите мерки, за да гарантира, че в 5 „чувствителни зони“ по смисъла на Директива 91/271/ЕИО минималният процент на снижение на общия приток органични вещества, навлизащи във всички пречиствателни станции за градски отпадъчни води, достига най-малко 75 % от общото количество фосфор и най-малко 75 % от общото количество азот, съгласно член 5, параграф 4 от същата директива,

                  —

                  необходимите мерки, за да гарантира, че пречиствателните станции за градски отпадъчни води, изградени за спазване на изискванията на членове 4, 5, 6 и 7 от Директива 91/271/ЕИО, се проектират, изграждат, експлоатират и поддържат по начин, осигуряващ достатъчна производителност при всички нормални климатични условия на мястото, където са разположени, и че при проектирането на тези инсталации се държи сметка за сезонните колебания на притока органични вещества в 617 агломерации, съгласно член 10 от същата директива,

                  —

                  Италианската република не е изпълнила задълженията си по член 3 и/или член 4 и/или член 5, както и по член 10 от Директива 91/271/ЕИО;

                  —

                  да осъди Италианска република да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      С иска си Комисията упреква Италианската република, че не е транспонирала правилно, в някои части от националната си територия, Директива 91/271/ЕИО на Съвета от 21 май 1991 година за градските отпадъчни води.
      Най-напред Комисията изтъква редица нарушения на член 3 от Директивата, който в параграф 1, втора алинея и в параграф 2 предвижда, че държавите членки са длъжни да гарантират, че най-късно до 31 декември 2005 г. всички агломерации, чийто еквивалент жители е над 2 000, ще бъдат съоръжени с канализационни системи за градски отпадъчни води, които отговарят на изискванията на приложение I, точка А. В редица агломерации, които се намират в региони Абруцо, Калабрия, Кампания, Фриули Венеция Джулия, Ломбардия, Пулия, Сицилия, Вал д’Аоста и Венето, това задължение не е изпълнено коректно.
      Освен това член 4, параграфи 1—3 от Директива 91/271/ЕИО предвижда, че най-късно до 31 декември 2005 г. за всички зауствания, произлизащи от агломерации с еквивалентен жител над 10 000, или за всички зауствания, произлизащи от агломерации с еквивалентен жител между 2 000 и 10 000, държавите членки трябва да се погрижат отпадъчните води, които влизат в канализационните системи, преди заустването им да бъдат подложени на вторично пречистване или на друга равностойна обработка съгласно изискванията на приложение I, точка Б. Комисията е констатирала, че тези разпоредби не са спазени в редица агломерации, които се намират в региони Абруцо, Базиликата, Калабрия, Кампания, Фриули Венеция Джулия, Лацио, Лигурия, Ломбардия, Марке, Пулия, Пиемонт, Сардиния, Сицилия, Тоскана, Умбрия, Вал д’Аоста и Венето.
      Член 5, параграф 2 и 3 от Директивата предвижда, че най-късно до 31 декември 1998 г. държавите членки трябва да се погрижат за всички зауствания, произлизащи от агломерации с еквивалентен жител над 10 000, градските отпадъчни води, които влизат в канализационните системи, преди заустването им в чувствителни зони да бъдат подложени на по-строго пречистване от предвиденото в член 4. Комисията е констатирала, че тези разпоредби не са спазени в редица агломерации, които се намират в региони Базиликата, Фриули Венеция Джулия, Лацио, Марке, Пулия, Сардиния и Венето.
      Що се отнася до чувствителните зони, член 5, параграф 4 от Директивата предвижда възможността изискванията по параграфи 2 и 3 на същия член да не се прилагат към отделни станции за пречистване на градски отпадъчни води, ако може да се докаже, че минималният процент на снижение на общия приток органични вещества, навлизащи във всички пречиствателни станции за градски отпадъчни води от тази зона, достига най-малко 75 % от общото количество фосфор и най-малко 75 % от общото количество азот. Това не е доказано по отношение на редица чувствителни зони, които се намират на италианска територия.
      Неспазването на членове 4 и 5 от Директива 91/271/ЕИО в крайна сметка води до нарушение и на член 10 от същата директива, съгласно който пречиствателните станции за градски отпадъчни води трябва да се проектират, изграждат, експлоатират и поддържат по начин, осигуряващ достатъчна производителност при всички нормални климатични условия на мястото, където са разположени.

         (1)  ОВ L 135, 1991 г., стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 43.


title: Дело T-597/19: Жалба, подадена на 6 септември 2019 г. — Helsingin Kaupunki/Комисия

text:
               28.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 363/27

      Жалба, подадена на 6 септември 2019 г. — Helsingin Kaupunki/Комисия
      (Дело T-597/19)
      (2019/C 363/36)
      Език на производството: фински

         Страни

         Жалбоподател: Helsingin Kaupunki (Хелзинки, Финландия) (представител: I. Aalto-Setälä, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени изцяло или отчасти Решение на Европейската комисия от 28 юни 2019 г. относно държавна помощ SA.33846 – (2015/C) (ex 2011/CP) и

                  —

                  да осъди Комисията да заплати изцяло съдебните разноски заедно с лихвите.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква следните основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: явна грешка при прилагането на член 107, параграф 1 ДФЕС в обжалваното решение.

                              —

                              Комисията приложила очевидно погрешно критерия за оператора, осъществяващ дейност при условията на пазарна икономика. При проверката си тя не взела надлежно предвид представените в процедурата за контрол данни и декларации, които показвали, че спорният заем бил предоставен при обичайните пазарни условия и при спазване на реда и условията, от които би се ръководил разумният инвеститор, действащ при условията на пазарна икономика, при съответните икономически предпоставки.

                              —

                              Анализът на разглежданите мерки е в противоречие с практиката на Комисията и на Съда на Европейския съюз. Комисията приложила методи за изчисляване, които били неподходящи за преценката на специфичните аспекти на капиталовите заеми.

                              —

                              Освен това Комисията допуснала очевидна грешка в преценката, като приела, че разглежданият заем за оборудване не можел да се квалифицира като съществуваща държавна помощ.

                  2.

                  Второ основание: мотивите на обжалваното решение не отговаряли на изискванията на член 296 ДФЕС и на релевантната съдебна практика.

                              —

                              Мотивите на обжалваното решение били незадоволителни, по-специално по отношение на преценката на съответствието с пазарните условия на покупната цена за стопанската дейност на Helsingin Bussiliikenne (HelB), в които Комисията оспорила без основание правилността на представеното от Финландия експертно заключение, без да изложи ясно и недвусмислено мнение относно пазарната цена.

                  3.

                  Трето основание: обжалваното решение противоречало на принципите на правото на Съюза, и в частност на принципите на защита на оправданите правни очаквания и на пропорционалност, и нарушавало правото на защита.

                              —

                              В обжалваното решение Комисията неправилно и в нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания установила, че предоставеният на HKL-Bussiliikenne заем за оборудване имал характера на държавна помощ, като е изтълкувала по-тясно понятието за съществуваща схема за помощ, отколкото в становище, предоставено преди това на Финландия.

                              —

                              Постановеното от Комисията в обжалваното решение разпореждане за връщане на помощта очевидно нахвърля необходимото за отстраняване на необоснованото конкурентно предимство, предизвикано от твърдяната държавна помощ. Платената за стопанската дейност на HelB покупна цена била в съответствие с пазарните условия. Приобретателят на тази дейност не получил никакво необосновано предимство, тъй като помощта била отчетена в рамките на покупната цена. Поради това разширяването на обхвата на разпореждането за връщане на помощта и по отношение на приобретателят на стопанската дейност противоречала на принципа на пропорционалност.


title: Дело T-601/19: Жалба, подадена на 7 септември 2019 г. — Osório & Gonçalves/EUIPO – Miguel Torres (in.fi.ni.tu.de)

text:
               28.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 363/28

      Жалба, подадена на 7 септември 2019 г. — Osório & Gonçalves/EUIPO – Miguel Torres (in.fi.ni.tu.de)
      (Дело T-601/19)
      (2019/C 363/37)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Osório & Gonçalves, SA (Galamares, Португалия) (представител: D. Araújo e Sá Serras Pereira, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Miguel Torres, SA (Vilafranca del Penedés, Испания)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят в производството пред Общия съд

         Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз „in.fi.ni.tu.de“ – заявка за регистрация № 15 982 994

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 2 юли 2019 г. по преписка R 1579/2018-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 47, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 94, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 95, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 97, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-602/19: Жалба, подадена на 3 септември 2019 г. — Eugene Perma France/EUIPO – SPI Investments Group (NATURANOVE)

text:
               28.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 363/29

      Жалба, подадена на 3 септември 2019 г. — Eugene Perma France/EUIPO – SPI Investments Group (NATURANOVE)
      (Дело T-602/19)
      (2019/C 363/38)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Eugene Perma France (Сен-Дени, Франция) (представител: S. Havard Duclos, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: SPI Investments Group, SL (Сан Жуст Десверн, Испания)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за словна марка на Европейския съюз „NATURANOVE“ — заявка за регистрация № 17 007 949

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 1 юли 2019 г. по преписка R 2161/2018-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение, с което се отхвърля жалба против решението на отдела по споровете, постановено на основание член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (EC) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета, и на жалбоподателя се възлагат разноските в производството по възражение и в производството по обжалване, в размер на 1 170 EUR,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-623/19: Иск, подаден на 16 септември 2019 г. — ArcelorMittal Bremen/Комисия

text:
               28.10.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 363/35

      Иск, подаден на 16 септември 2019 г. — ArcelorMittal Bremen/Комисия
      (Дело T-623/19)
      (2019/C 363/44)
      Език на производството: немски

         Страни

         Ищец: ArcelorMittal Bremen GmbH (Бремен, Германия) (представители: S. Altenschmidt и L. Buschmann, Rechtsanwälte)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Ищецът моли Общия съд:

                  —

                  Да установи на основание член 265 ДФЕС, че Комисията е нарушила член 19, параграф 4, втора алинея от Решение 2011/278/ЕС на Комисията (1), поради това, че е бездействала и не е взела решение относно общия годишен брой на безплатните квоти за емисии, за който Федерална република Германия е уведомила на 12 април 2019 г., във връзка със значително увеличение на капацитета на подинсталация, обозначена с горивен показател за течно сурово желязо в инсталацията, с инсталация ID 60 в Бремен,

                  —

                  при условията на евентуалност, да се отмени решението на Комисията от 19 юли 2019 г., с което приканва ищеца с дата 12 април 2019 г.,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Ищецът изтъква следното основание в подкрепа на иска си.

                  Ищецът твърди, че Комисията е длъжна да вземе решение на основание член 19, параграф 4, втора алинея от Решение 2011/278/ЕС и да не отхвърли общия годишен брой на безплатните квоти за емисии за значително увеличение на капацитета, за който Федерална република Германия е уведомила на 12 април 2019 г., тъй като са налице изискванията за значително увеличение на капацитета съгласно член 20, параграф 1 от Решение 2011/278/ЕС.

         (1)  Решение 2011/278/ЕС на Комисията от 27 април 2011 година за определяне на валидни за целия Европейски съюз преходни правила за хармонизираното безплатно разпределяне на квоти за емисии съгласно член 10а от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 130, 2011 г., стр. 1).


title: Дело C-604/19: Преюдициално запитване от Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Полша), постъпило на 9 август 2019 г. — Gmina Wrocław/Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

text:
               11.11.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 383/42

      Преюдициално запитване от Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Полша), постъпило на 9 август 2019 г. — Gmina Wrocław/Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej
      (Дело C-604/19)
      (2019/C 383/50)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Gmina Wrocław

         Ответник: Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Преобразуването по силата на закона на правото на ползване на държавни и общински недвижими имоти в право на собственост върху тях при обстоятелства като разглежданите в главното производство представлява ли облагаема с ДДС доставка на стоки по смисъла на член 14, параграф 2, буква а) във връзка с член 2, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1)?

                  2)

                  При отрицателен отговор на първия въпрос: преобразуването по силата на закона на правото на ползване на държавни и общински недвижими имоти в право на собственост върху тях представлява ли облагаема с ДДС доставка на стоки по смисъла на член 14, параграф 1 във връзка с член 2, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112?

                  3)

                  В какво качество действа общината, когато събира таксите за преобразуването по силата на закона на правото на ползване на общински недвижими имоти в право на собственост върху тях при обстоятелства като разглежданите в главното производство — в качеството на данъчнозадължено лице по смисъла на член 9, параграф 1 във връзка с член 2, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112 или в качеството на държавен орган по смисъла на член 13 от Директивата?

         (1)  ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


title: Дело C-544/18: Решение на Съда (четвърти състав) от 19 септември 2019 г. (преюдициално запитване от Upper Tribunal — Обединеното кралство) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Henrika Dakneviciute (Преюдициално запитване — Член 49 ДФЕС — Свобода на установяване — Дейност като самостоятелно заето лице — Гражданка на държава членка, престанала да упражнява дейност като самостоятелно заето лице поради физически ограничения, свързани с последните етапи на бременността и последиците от раждането — Запазване на качеството на самостоятелно заето лице)

text:
               25.11.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 399/16

      Решение на Съда (четвърти състав) от 19 септември 2019 г. (преюдициално запитване от Upper Tribunal — Обединеното кралство) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Henrika Dakneviciute
      (Дело C-544/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 49 ДФЕС - Свобода на установяване - Дейност като самостоятелно заето лице - Гражданка на държава членка, престанала да упражнява дейност като самостоятелно заето лице поради физически ограничения, свързани с последните етапи на бременността и последиците от раждането - Запазване на качеството на самостоятелно заето лице)
      (2019/C 399/18)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Upper Tribunal

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Ответник: Henrika Dakneviciute

         Диспозитив

      Член 49 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че жена, която престане да упражнява дейност като самостоятелно заето лице поради физически ограничения, свързани с последните етапи на бременността ѝ и с последиците от раждането, запазва качеството си на самостоятелно заето лице, стига в разумен период след раждането на детето си да продължи тази дейност или да започне друга дейност като самостоятелно заето лице или работа като наето лице.

         (1)  ОВ C 436, 3.12.2018 г.


title: Дело C-684/19: Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 17 септември 2019 г. — mk advokaten GbR/MBK Rechtsanwälte GbR

text:
               9.12.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 413/27

      Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 17 септември 2019 г. — mk advokaten GbR/MBK Rechtsanwälte GbR
      (Дело C-684/19)
      (2019/C 413/32)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: mk advokaten GbR

         Ответник: MBK Rechtsanwälte GbR

         Преюдициален въпрос

      Извършва ли трето лице, споменато в публикуван на уебсайт запис, който съдържа знак, идентичен с марка, използване на тази марка по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 2008/95/ЕО (1), ако записът не е бил поместен там от самото трето лице, а е бил взет от оператора на уебсайта от друг запис, който третото лице е поместило по увреждащ марката начин?

         (1)  Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 299, 2008 г., стр. 25).


title: Дело T-788/19: Жалба, подадена на 14 ноември 2019 г. — Body Attack Sports Nutrition/EUIPO – Sakkari (Sakkattack)

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/48

      Жалба, подадена на 14 ноември 2019 г. — Body Attack Sports Nutrition/EUIPO – Sakkari (Sakkattack)
      (Дело T-788/19)
      (2020/C 10/59)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Body Attack Sports Nutrition GmbH & Co. KG (Хамбург, Германия) (представител: S. Labesius, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Maria Sakkari (Никозия, Кипър)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Sakkattack“ в черно, червено, жълто и бяло — Заявка за регистрация № 16 603 318

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 26 август 2019 г. по преписка R 2562/2018-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 37, параграф 1 от Делегиран регламент (ЕС) 2018/625 на Комисията,

                  —

                  нарушение на принципите на равно третиране и на добра администрация,

                  —

                  нарушение на член 94, параграф 1, алинея 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-790/19: Жалба, подадена на 13 ноември 2019 г. — Novolipetsk Steel/Комисия

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/49

      Жалба, подадена на 13 ноември 2019 г. — Novolipetsk Steel/Комисия
      (Дело T-790/19)
      (2020/C 10/60)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Novolipetsk Steel PAO (Липецк, Русия) (представители: P. Vander Schueren и E. Gergondet, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени член 1 от Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/1382 на Комисията (1) в частта, в която се отнася до жалбоподателя,

                  —

                  да остави в сила последиците от обжалвания регламент, докато ответникът приеме мерките, необходими, за да се съобрази с решението на Общия съд, в съответствие с член 264, втора алинея ДФЕС,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски, направени от жалбоподателя във връзка с настоящото производство.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: ответникът не е компетентен и е действал в нарушение на член 1, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2015/477 („Регламентът за комбинирания ефект“) (2) и член 9, параграф 5 от Регламент (ЕС) 2016/1036 („основният антидъмпингов регламент“) (3), като е наложил различни равнища на антидъмпинговите мита в зависимост от това дали са били изчерпани квотите в рамките на защитните мерки.

                  2.

                  Второ основание: ответникът е допуснал явна грешка в преценката и е действал в нарушение на член 1, параграф 1 от Регламента за комбинирания ефект и член 9, параграф 5 от основния антидъмпингов регламент, като е изменил антидъмпинговите мерки, едва когато квотите в рамките на защитните мерки са били изчерпани.

         (1)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/1382 на Комисията от 2 септември 2019 година за изменение на някои регламенти за налагане на антидъмпингови или антисубсидийни мерки по отношение на някои стоманени продукти, обект на защитни мерки (ОВ L 227, 3.9.2019 г., стр. 1).

         (2)  Регламент (ЕС) 2015/477 на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2015 година относно мерките, които Съюзът може да предприеме във връзка с комбинирания ефект на антидъмпингови или антисубсидийни мерки със защитни мерки (ОВ L 83, 27.3.2015 г., стр. 11).

         (3)  Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (кодифициран текст) (ОВ L 176, 30.6.2016 г., стр. 21).


title: Дело C-363/18: Решение на Съда (голям състав) от 12 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Organisation juive européenne, Vignoble Psagot Ltd/Ministre de l'Économie et des Finances (Преюдициално запитване — Регламент (ЕС) № 1169/2011 — Предоставяне на потребителите на информация за храните — Задължително посочване на страната на произход или на мястото на произход на храна, когато липсата на такова посочване може да заблуди потребителите — Задължение върху храните с произход от окупирани от държавата Израел територии да се посочва тяхната територия на произход, а в случай че те са от израелско селище в такава територия, също и това обстоятелство)

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/13

      Решение на Съда (голям състав) от 12 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Organisation juive européenne, Vignoble Psagot Ltd/Ministre de l'Économie et des Finances
      (Дело C-363/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Регламент (ЕС) № 1169/2011 - Предоставяне на потребителите на информация за храните - Задължително посочване на страната на произход или на мястото на произход на храна, когато липсата на такова посочване може да заблуди потребителите - Задължение върху храните с произход от окупирани от държавата Израел територии да се посочва тяхната територия на произход, а в случай че те са от израелско селище в такава територия, също и това обстоятелство)
      (2020/C 10/15)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d'État

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Organisation juive européenne, Vignoble Psagot Ltd

         Ответник: Ministre de l'Économie et des Finances

         Диспозитив

      Член 9, параграф 1, буква и) във връзка с член 26, параграф 2, буква a) от Регламент (ЕС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година за предоставянето на информация за храните на потребителите, за изменение на регламенти (ЕО) № 1924/2006 и (ЕО) № 1925/2006 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 87/250/ЕИО на Комисията, Директива 90/496/ЕИО на Съвета, Директива 1999/10/ЕО на Комисията, Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, директиви 2002/67/ЕО и 2008/5/ЕО на Комисията и на Регламент (ЕО) № 608/2004 на Комисията трябва да се тълкува в смисъл, че върху храните с произход от окупирана от държавата Израел територия трябва да се посочва не само тази територия, но също — в случай че такива храни са от населено място или съвкупност от населени места, съставляващи израелски селища в тази територия — и това обстоятелство.

         (1)  ОВ C 276, 6.8.2018 г.


title: Дело T-669/18: Решение на Общия съд от 14 ноември 2019 г. — Neoperl/EUIPO (Изображение на четири попълнени отвора в схема с равномерно разпределени отвори) (Марка на Европейския съюз — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз, представляваща четири попълнени отвора в схема с равномерно разпределени отвори — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/32

      Решение на Общия съд от 14 ноември 2019 г. — Neoperl/EUIPO (Изображение на четири попълнени отвора в схема с равномерно разпределени отвори)
      (Дело T-669/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз, представляваща четири попълнени отвора в схема с равномерно разпределени отвори - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2020/C 10/43)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Neoperl AG (Райнах, Швейцария) (представители: H. Börjes-Pestalozza и G. Schultz, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: D. Hanf и M. Fischer)

         Предмет

      Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 10 септември 2018 г. (преписка R 2059/2017-5), постановено по заявка за регистрация като марка на Европейския съюз на знак, представляващ четири попълнени отвора в схема с равномерно разпределени отвори

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля заявката.

                  2)

                     Осъжда Neoperl AG да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 25, 21.1.2019 г.


title: Дело C-659/19 P: Жалба, подадена на 2 септември 2019 г. от Klaus Nonnemacher срещу решението на Общия съд (пети състав), постановено на 20 юни 2019 г. по дело T-389/18 — Klaus Nonnemacher/EUIPO

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/22

      Жалба, подадена на 2 септември 2019 г. от Klaus Nonnemacher срещу решението на Общия съд (пети състав), постановено на 20 юни 2019 г. по дело T-389/18 — Klaus Nonnemacher/EUIPO
      (Дело C-659/19 P)
      (2020/C 10/29)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Klaus Nonnemacher (представител: C. Rohnke, Rechtsanwalt)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Paul Ingram
      С определение от 19 ноември 2019 г. Съдът на Европейския съюз (състав по допускането на обжалване) отхвърли жалбата и определи жалбоподателят да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело T-792/19: Жалба, подадена на 11 ноември 2019 г. — Agepha Pharma/EUIPO – Apogepha Arzneimittel (AGEPHA)

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/50

      Жалба, подадена на 11 ноември 2019 г. — Agepha Pharma/EUIPO – Apogepha Arzneimittel (AGEPHA)
      (Дело T-792/19)
      (2020/C 10/61)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Agepha Pharma s.r.o. (Сенец, Словакия) (представител: D. Göbel, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Apogepha Arzneimittel GmbH (Дрезден, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: регистрация на словна марка на Европейския съюз „AGEPHA“ — заявка за регистрация № 7 007 909

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 26 август 2019 г. по преписка R 386/2019-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да измени обжалваното решение и да отхвърли възражението,

                  —

                  при условията на евентуалност да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO и другата страна в производството да заплатят съдебните разноски, направени в производството пред отдела по споровете и в настоящото производство.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 42, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-101/19: Решение на Общия съд от 20 ноември 2019 г. — Резон/EUIPO (imot.bg) (Марка на Европейския съюз — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „imot.bg — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Липса на отличителен характер, придобит чрез използване — Член 7, параграф 1, буква б) и параграф 3 от Регламент (ЕС) 2017/1001 — Задължение за мотивиране — Член 94, параграф 1, първо изречение от Регламент 2017/1001)

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/33

      Решение на Общия съд от 20 ноември 2019 г. — Резон/EUIPO (imot.bg)
      (Дело T-101/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „imot.bg - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Липса на отличителен характер, придобит чрез използване - Член 7, параграф 1, буква б) и параграф 3 от Регламент (ЕС) 2017/1001 - Задължение за мотивиране - Член 94, параграф 1, първо изречение от Регламент 2017/1001)
      (2020/C 10/44)
      Език на производството: български

         Страни

         Жалбоподател:„Резон“ ООД (София, България) (представител: М. Йорданова-Харизанова, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: И. Стойчева и J. Crespo Carrillo)

         Предмет

      Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 9 ноември 2018 г. (преписка R 999/2018-2) относно заявка за регистрация на фигуративния знак „imot.bg“ като марка на Европейския съюз

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда „Резон“ ООД да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 131, 8.4.2019 г.


title: Дело T-793/19: Жалба, подадена на 15 ноември 2019 г. — Tirreno Power/Комисия

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/51

      Жалба, подадена на 15 ноември 2019 г. — Tirreno Power/Комисия
      (Дело T-793/19)
      (2020/C 10/62)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Tirreno Power SpA (Рим, Италия) (представители: A. Clarizia, T. Ferrario, M. Vasari, P. Ziotti и M. Pagliarulo, avvocati)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение, с което Комисията решава да не повдига възражениs срещу „Изменение на механизма за заплащане за осигуряване на капацитет. Въвеждане на екологични изисквания“, държавна помощ SA.53821 (2019/N),

                  —

                  да осъди ответника да заплати направените от жалбоподателя съдебни разноски

         Основания и основни доводи

      С жалбата си жалбоподателят моли да се отмени Решение C(2019) 4509 от 14 юни 2019 г., с което Европейската комисия, след като е уведомена от италианската държава относно изменение на механизма за заплащане за осигуряване на производствен капацитет за електрическа енергия („пазар на капацитет“), разрешен с Решение C(2018) 617 от 7 февруари 2018 г. и понастоящем неприведен в изпълнение, е решила да не повдига възражения срещу новата мярка, за която е уведомена, като я счита за съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДДФЕС, без да извърши целесъобразна преценка на направените изменения в разрешената по-рано мярка.
      Жалбоподателят изтъква две основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание —нарушение на неговите процесуални права, произтичащи от член 108, параграф 2 ДФЕС, тъй като не е бил поканен в рамките на официална процедура по разследване — която не е започната в случая — да представи становището си по въпроса за намерението да се разшири кръга от участници на пазара на капацитет, като в понятието „нов капацитет“ наред с новите производствени единици, за които вече са били издадени всички разрешения за изграждането и експлоатацията на съоръжения, се включват и нови производствени единици, които само са започнали административните производства по съответното издаване на такива разрешения.

                              —

                              В това отношение се изтъква, че решението е опорочено поради явна липса на разследване и нарушение на принципа на пропорционалност, тъй като Комисията не е направила подходяща преценка на последиците от това изменение, направено в одобрената през 2018 г. схема относно съществуващите предприятия.

                  2.

                  Второ основание — липса на разследване и липса на мотиви в акта.

                              —

                              В това отношение се изтъква, че Комисията изобщо не е разгледала допълнителни аспекти на уредбата, за която е била уведомена, като тези аспекти изменят вече разрешената схема и оказват сериозно влияние върху системата и значително засягат дейността на операторите, които участват на пазара на капацитет.


title: Съединени дела C-419/18 и C-483/18: Решение на Съда (първи състав) от 7 ноември 2019 г. (преюдициални запитвания от Sąd Rejonowy dla Warszawy Pragi-Południe w Warszawie, Sąd Okręgowy w Opolu, II Wydział Cywilny Odwoławczy — Полша) — Profi Credit Polska S.A./Bogumiła Włostowska и др. (C-419/18), Profi Credit Polska S.A./OH (C-483/18) (Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Директива 93/13/ЕИО — Член 3, параграф 1 — Член 6, параграф 1 — Член 7, параграф 1 — Директива 2008/48/ЕО — Член 10, параграф 2 — Договори за потребителски кредити — Законосъобразност на обезпечаването на вземането, произтичащо от този договор, чрез бланков запис на заповед — Искане за плащане на менителничния дълг — Обхват на правомощията и задълженията на съда)

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/14

      Решение на Съда (първи състав) от 7 ноември 2019 г. (преюдициални запитвания от Sąd Rejonowy dla Warszawy Pragi-Południe w Warszawie, Sąd Okręgowy w Opolu, II Wydział Cywilny Odwoławczy — Полша) — Profi Credit Polska S.A./Bogumiła Włostowska и др. (C-419/18), Profi Credit Polska S.A./OH (C-483/18)
      (Съединени дела C-419/18 и C-483/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Защита на потребителите - Директива 93/13/ЕИО - Член 3, параграф 1 - Член 6, параграф 1 - Член 7, параграф 1 - Директива 2008/48/ЕО - Член 10, параграф 2 - Договори за потребителски кредити - Законосъобразност на обезпечаването на вземането, произтичащо от този договор, чрез бланков запис на заповед - Искане за плащане на менителничния дълг - Обхват на правомощията и задълженията на съда)
      (2020/C 10/16)
      Език на производството: полски

         Запитващи юрисдикции

      Sąd Rejonowy dla Warszawy Pragi-Południe w Warszawie (Районен съд Варшава, Прага-Юг във Варшава), Sąd Okręgowy w Opolu, II Wydział Cywilny Odwoławczy (Окръжен съд Ополе, Второ гражданско отделение)

         Страни в главните производства

         Ищец: Profi Credit Polska S.A. (C-419/18 и C-483/18)

         Ответници: Bogumiła Włostowska, Mariusz Kurpiewski, Kamil Wójcik, Michał Konarzewski, Elżbieta Kondracka-Kłębecka, Monika Karwowska, Stanisław Kowalski, Anna Trusik, Adam Lizoń, Włodzimierz Lisowski (C-419/18), OH (C-483/18)

         Диспозитив

                  1)

                  Член 1, параграф 1, член 3, параграф 1, член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба като разглежданата в главните производства, която с цел да се обезпечи погасяването на вземане, произтичащо от договор за потребителски кредит, сключен между продавач или доставчик и потребител, позволява в договора да се уговори задължение за кредитополучателя да издаде бланков запис на заповед и която поставя законосъобразността на издаването на такъв запис в зависимост от предварителното сключване на менителнично споразумение, в което се определят правилата, по които записът може да бъде попълнен, при условие — което трябва да се провери от запитващата юрисдикция — че тази уговорка и това споразумение съответстват на членове 3 и 5 от посочената директива и на член 10 от Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета.

                  2)

                  Член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13, както и член 10, параграф 2 от Директива 2008/48 трябва да се тълкуват в смисъл, че ако при обстоятелства като разглежданите в главните производства национална юрисдикция изпитва сериозни съмнения в основателността на искане, обосновано със запис на заповед, който е предназначен за обезпечаване на произтичащото от договор за потребителски кредит вземане, и ако този запис първоначално е издаден бланково от издателя и впоследствие е попълнен от поемателя, националната юрисдикцията трябва служебно да провери дали направените между страните уговорки са неравноправни, и в това отношение може да изиска от продавача или доставчика да представи документа, в който са записани тези уговорки, така че посочената юрисдикция да може да се увери, че правата, които потребителите черпят от тези директиви, са спазени.

         (1)  ОВ C 427, 26.11.2018 г.


title: Дело T-794/19: Жалба, подадена на 15 ноември 2019 г. — Set/Комисия

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/52

      Жалба, подадена на 15 ноември 2019 г. — Set/Комисия
      (Дело T-794/19)
      (2020/C 10/63)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Set SpA (Милано, Италия) (представители: N. Aicardi, T. Ferrario, и M. Vasari, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение, с което Комисията решава да не повдига възражение срещу „Изменение на механизма за заплащане за осигуряване на капацитет. Въвеждане на екологични изисквания“, държавна помощ SA.53821 (2019/N);

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква едно-единствено основание в подкрепа на жалбата, като твърди, че е нарушен член 108, параграф 2 ДФЕС с оглед на предвиденото в членове 4 и 6 от Регламент (ЕС) 2015/1589 (1) за установяване на подробни правила за прилагането на официалната процедура по разследване в рамките на проверката, която Комисията следва да извърши на съвместимостта с вътрешния пазар на мярката, за която е направено уведомление.

                  —

                  В това отношение жалбоподателят посочва профилите и последиците, които произтичат от отварянето на пазара за капацитет за нови производствени единици, които нямат разрешение и които не са били подложени на подходяща преценка от страна на Комисията, като отбелязва, че са налице допълнителни аспекти от уредбата, които са били изменени, но които Комисията изобщо не е разгледала или е извършила неправилна преценка.

         (1)  Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9).


title: Дело T-149/19: Решение на Общия съд от 14 ноември 2019 г. — Société des produits Nestlé/EUIPO – Jumbo Africa (Изображение на човешка фигура, разположена централно върху щит) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща човешка фигура, разположена централно върху щит — Фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща човешка фигура — Относително основание за отказ — Липса на вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 — Правомощие за изменение)

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/33

      Решение на Общия съд от 14 ноември 2019 г. — Société des produits Nestlé/EUIPO – Jumbo Africa (Изображение на човешка фигура, разположена централно върху щит)
      (Дело T-149/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща човешка фигура, разположена централно върху щит - Фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща човешка фигура - Относително основание за отказ - Липса на вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 - Правомощие за изменение)
      (2020/C 10/45)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Société des produits Nestlé SA (Веве, Швейцария) (представители: A. Jaeger-Lenz, A. Lambrecht и C. Elkemann, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: M. Capostagno и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Jumbo Africa, SL (Оспиталет-де-Льобрегат, Испания)

         Предмет

      Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 30 ноември 2018 г. (преписка R 876/2018-2) относно производство по възражение между Jumbo Africa и Société des produits Nestlé

         Диспозитив

                  1)

                     Отменя решението на втори апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 30 ноември 2018. (преписка R 876/2018-2).

                  2)

                     Отхвърля жалбата на Jumbo Africa, SL до EUIPO.

                  3)

                     EUIPO понася направените от нея съдебни разноски, както и тези на Société des produits Nestlé SA, направени в рамките на производството пред Общия съд.

                  4)

                     Jumbo Africa понася абсолютно необходимите разноски, които Société des produits Nestlé е направило в рамките на производството пред апелативния състав на EUIPO.

                  5)

                     Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

         (1)  ОВ C 155, 6.5.2019 г.


title: Дело C- C-660/19 P: Жалба, подадена на 2 септември 2019 г. от Klaus Nonnemacher срещу решението на Общия съд (пети състав), постановено на 20 юни 2019 г. по дело T-390/18 — Klaus Nonnemacher/EUIPO

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/23

      Жалба, подадена на 2 септември 2019 г. от Klaus Nonnemacher срещу решението на Общия съд (пети състав), постановено на 20 юни 2019 г. по дело T-390/18 — Klaus Nonnemacher/EUIPO
      (Дело C- C-660/19 P)
      (2020/C 10/30)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Klaus Nonnemacher (представител: C. Rohnke, Rechtsanwalt)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Paul Ingram
      С определение от 19 ноември 2019 г. Съдът на Европейския съюз (състав по допускането на обжалване) отхвърли жалбата и определи жалбоподателят да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело T-795/19: Жалба, подадена на 19 ноември 2019 г. — HB/Комисия

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/53

      Жалба, подадена на 19 ноември 2019 г. — HB/Комисия
      (Дело T-795/19)
      (2020/C 10/64)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: HB (представители: M. Vandenbussche и L. Levi, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви настоящата жалба за допустима и основателна,

            и съответно:

                  —

                  да отмени решението на Комисията от 15 октомври 2019 г., с което стойността на поръчка CARDS/2008/166-429 се намалява от 1 199 125 EUR на 0 (нула) EUR и се разпорежда възстановяване на всички плащания в размер на 1 197 055,86 EUR, извършени на основание на посочената поръчка,

                  —

                  да постанови връщане на всички суми, които Комисията евентуално си е възстановила на основание на това решение, заедно с лихви за забава съгласно прилагания от Европейската централна банка процент, увеличен със 7 пункта,

                  —

                  да постанови плащане по последната издадена от жалбоподателя фактура за сумата от 437 649,39 EUR, заедно с лихви за забава съгласно прилагания от Европейската централна банка процент, увеличен със 7 пункта, както и освобождаване на паричната гаранция и присъждане на обезщетение за имуществените вреди в резултат на късното освобождаване на тази гаранция,

                  —

                  да постанови плащане на символична сума от 1 EUR като обезщетение за вреди, която обаче подлежи на промяна в хода на производството,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква девет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание — липса на компетентност на Комисията да приеме оспорваното решение, липса на правно основание за същото и нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания. В това отношение жалбоподателят изтъква, че Комисията не е била компетентна да приеме оспорваното решение, представляващо изпълнително основание за събиране на вземането, което тя твърди, че има спрямо жалбоподателя, при липсата на арбитражна клауза, даваща компетентност на съда на Съюза по облигационните спорове между тях.

                  2.

                  Второ основание — погасяване по давност на твърдяното вземане и при всички положения нарушение на разумния срок, на член 73а, параграф 1 от Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета от 25 юни 2002 година относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 248, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 198) (наричан по-нататък „Финансовият регламент от 2002 г.“), на правото на добра администрация, закрепено в член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, и на член 6 от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи (наричана по-нататък „ЕКПЧ“). Според жалбоподателя вземането, което Комисията твърди, че има спрямо него, е погасено по давност, тъй като петгодишният срок, предвиден в член 73а от Финансовия регламент от 2002 г., е изтекъл. Освен това член 85б, параграф 4 от Регламент (ЕО, Евратом) № 2342/2002 на Комисията от 23 декември 2002 година относно определянето на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета относно Финансовия регламент, приложим към общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 357, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 4, стр. 3) (наричан по-нататък „Регламентът за изпълнение от 2002 г.“), отнасящ се до основанията за прекъсване на давностния срок, не бил относим. При всяко положение и дори действително да е налице прекъсване на давностния срок, срокът, в който са издадени оспорваното решение и придружаващото го дебитно известие, очевидно не е разумен и е налице нарушение на член 41 от Хартата на основните права и на член 6, параграф 1 от ЕКПЧ (доколкото същият прогласява основно право, което е и общ принцип на правото).

                  3.

                  Трето основание — нарушение на решение на Първоинстанционен съд Брюксел (Белгия) от 5 октомври 2017 г. и на максимата, че „административното производство се спира до приключване на наказателното производство“. Жалбоподателят поддържа, че Комисията е обвързана от решението от 5 октомври 2017 г., постановено от белгийски наказателен съд, който е обявил, че няма основания за наказателно преследване поради липсата на доказателства за инкриминираните деяния. Тъй като Комисията, която впрочем е била конституирана като граждански ищец по делото пред наказателния съд, решава да изчака изхода на белгийското производство преди да приеме решението за възстановяване, тя е обвързана от изхода на това производство и изводите на националния съд и то въпреки че решението на белгийския съд не е имало сила на пресъдено нещо за Комисията.

                  4.

                  Четвърто основание — явни грешки в преценката, опорочаващи обжалваното решение. В това отношение жалбоподателят смята, че твърдените деяния очевидно не са доказани и очевидно липсват нередности, още по-малко тежки. Обжалваното решение се основава на два доклада на OLAF. Направените от ответника оплаквания обаче не са доказани.

                  5.

                  Пето основание — нарушение на указанията за оферентите и на член 103 от Финансовия регламент от 2002 г. Жалбоподателят смята, че нито едно от оплакванията, които ответникът повдига срещу него, не се отнася до това, че жалбоподателят бил получил поверителна информация, бил сключил незаконно споразумение с конкурент, бил повлиял на комитета по оценка или възлагащия орган при разглеждането, изясняването, оценяването и сравняването на офертите. Следователно нито предпоставките по член 103 от Финансовия регламент от 2002 г., нито тези по член 13, буква а) от указанията за оферентите са налице.

                  6.

                  Шесто основание — нарушение на правото на защита поради незачитане на правото на жалбоподателя да бъде изслушан.

                  7.

                  Седмо основание — нарушение на принципа на добра администрация, принципа за добросъвестно изпълнение на договорите и забраната за „злоупотреба с права“. В това отношение жалбоподателят поддържа, че Комисията нито е положила грижа, нито е действала безпристрастно.

                  8.

                  Осмо основание — възражение за незаконосъобразност на член 103 от Финансовия регламент от 2002 г., тъй като този член е в разрез с общата забрана на неоснователното обогатяване. Всъщност член 103 от Финансовия регламент от 2002 г. открива възможност за институцията да си възстанови всички суми, платени по време на изпълнението на договора, дори изпълнителят напълно да е изпълнил последния. Така по силата на член 103 от Финансовия регламент от 2002 г. институцията може да ползва всички предоставени от изпълнителя услуги, без да му дължи каквото и да било плащане. Член 103 трябва да бъде обявен за незаконосъобразен, тъй като оправомощава институцията да увеличава без основание имуществото си в ущърб на това на изпълнителя.

                  9.

                  Девето основание (посочено при условията на евентуалност) — нарушение на член 103 от Финансовия регламент от 2002 г. и на принципа на пропорционалност. Според жалбоподателя институцията трябва да упражнява правото си на преценка в съответствие с член 103 от Финансовия регламент от 2002 г. Това означава, че Комисията не може да наложи няколко санкции, доколкото списъкът от санкции в член 103 не е кумулативен. Освен това правото на преценка трябва да се упражнява при спазване на принципа на пропорционалност, като институцията следва да се увери, че решението ѝ е пропорционално на тежестта на съответната нередност. Въпросното изискване за пропорционалност е израз на принципа на добросъвестност при изпълнението на договорите. В случая обаче това не е така.


title: Дело C-445/18: Решение на Съда (първи състав) от 14 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Нидерландия) — Vaselife International BV, Chrysal International BV/College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden (Преюдициално запитване — Регламент (ЕО) № 107/2009 — Пускане на пазара на продукти за растителна защита — Паралелна търговия — Изменение на срока на валидност на разрешителното за паралелна търговия — Идентичност на продукта за растителна защита и референтния продукт — Условия)

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/15

      Решение на Съда (първи състав) от 14 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Нидерландия) — Vaselife International BV, Chrysal International BV/College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden
      (Дело C-445/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Регламент (ЕО) № 107/2009 - Пускане на пазара на продукти за растителна защита - Паралелна търговия - Изменение на срока на валидност на разрешителното за паралелна търговия - Идентичност на продукта за растителна защита и референтния продукт - Условия)
      (2020/C 10/17)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      College van Beroep voor het Bedrijfsleven

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Vaselife International BV, Chrysal International BV

         Ответник: College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden

         Диспозитив

                  1.

                  Правото на Съюза, и по-специално Регламент (ЕО) № 1107/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 година относно пускането на пазара на продукти за растителна защита и за отмяна на директиви 79/117/ЕИО и 91/414/ЕИО на Съвета, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална процедура, по силата на която компетентният орган е оправомощен служебно да поеме инициативата за съобразяване на срока на валидност на разрешително за паралелна търговия със срока на валидност на подновеното разрешение за референтния продукт.
                  Регламент № 1107/2009, и по-специално член 52 от него, трябва да се тълкува в смисъл, че съобразяването на срока на валидност на разрешително за паралелна търговия не произтича автоматично от решението за подновяване на разрешението за референтния продукт, а изисква приемането на отделно решение в това отношение.
                  Регламент № 1107/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че когато става въпрос за съобразяването на срока на валидност на разрешително за паралелна търговия със срока на валидност на подновеното разрешение за референтния продукт, предвидените в член 52, параграфи 1—3 от Регламент № 1107/2009 условия, необходими за получаването на това разрешително, трябва да бъдат изпълнени, като задължение на компетентния орган на съответната държава членка е да провери дали това наистина е така.

                  2.

                  Член 52, параграф 3, буква а) от Регламент № 1107/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че включва положение, при което продуктът за растителна защита, разрешен от държавата членка по произход, е произведен от предприятие A, докато референтният продукт за растителна защита е произведен в съответствие със същия процес, но в място на производство, различно от предходното, от предприятие Б със съгласието на предприятието A, доколкото това споразумение е дългосрочно, подобно на лицензионно споразумение.

                  3.

                  Член 52, параграфи 2—4 от Регламент № 1107/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че притежателят на разрешителното за паралелна търговия трябва да представи ново пълно заявление, предоставяйки информацията, посочена в параграф 4 от този член, за да докаже, че съответните продукти са все още „идентични“ по смисъла на параграф 3 от този член, без да се засяга възможността компетентният орган да поиска от държавата членка по произход на внасяния продукт необходимата информация, за да прецени дали продуктите са идентични. В случай на оспорване на решението, с което се предоставя разрешителното за паралелна търговия, се прилагат националните правила на съответната държава членка във връзка с тежестта на доказване, при условие че те съблюдават принципа на равностойност и не правят практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правата, предоставени от правния ред на Съюза.

         (1)  ОВ C 373, 15.10.2018 г.


title: Дело T-796/19: Жалба, подадена на 19 ноември 2019 г. — HB/Комисия

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/54

      Жалба, подадена на 19 ноември 2019 г. — HB/Комисия
      (Дело T-796/19)
      (2020/C 10/65)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: HB (представители: M. Vandenbussche и L. Levi, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви настоящата жалба за допустима и основателна,

            и съответно:

                  —

                  да отмени решението на Комисията от 15 октомври 2019 г., с което стойността на поръчка TACIS/2006/101-510 се намалява от 4 410 000 EUR на 0 (нула) EUR и се разпорежда възстановяване на всички плащания в размер на 4 241 507 EUR, извършени на основание на посочената поръчка,

                  —

                  да постанови връщане на всички суми, които Комисията евентуално си е възстановила на основание на това решение, заедно с лихви за забава съгласно прилагания от Европейската централна банка процент, увеличен със 7 пункта,

                  —

                  да постанови плащане на символична сума от 1 EUR като обезщетение за вреди, която обаче подлежи на промяна в хода на производството,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква девет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание — липса на компетентност на Комисията да приеме оспорваното решение, липса на правно основание за същото и нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания. В това отношение жалбоподателят изтъква, че Комисията не е била компетентна да приеме оспорваното решение, представляващо изпълнително основание за събиране на вземането, което тя твърди, че има спрямо жалбоподателя, при липсата на арбитражна клауза, даваща компетентност на съда на Съюза по облигационните спорове между тях.

                  2.

                  Второ основание — погасяване по давност на твърдяното вземане и при всички положения нарушение на разумния срок, на член 73а, параграф 1 от Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета от 25 юни 2002 година относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 248, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 198) (наричан по-нататък „Финансовият регламент от 2002 г.“), на правото на добра администрация, закрепено в член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, и на член 6 от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи (наричана по-нататък „ЕКПЧ“). Според жалбоподателя вземането, което Комисията твърди, че има спрямо него, е погасено по давност, тъй като петгодишният срок, предвиден в член 73а от Финансовия регламент от 2002 г., е изтекъл. Освен това член 85б, параграф 4 от Регламент (ЕО, Евратом) № 2342/2002 на Комисията от 23 декември 2002 година относно определянето на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета относно Финансовия регламент, приложим към общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 357, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 4, стр. 3) (наричан по-нататък „Регламентът за изпълнение от 2002 г.“), отнасящ се до основанията за прекъсване на давностния срок, не бил относим. При всяко положение и дори действително да е налице прекъсване на давностния срок, срокът, в който са издадени оспорваното решение и придружаващото го дебитно известие, очевидно не е разумен и е налице нарушение на член 41 от Хартата на основните права и на член 6, параграф 1 от ЕКПЧ (доколкото същият прогласява основно право, което е и общ принцип на правото).

                  3.

                  Трето основание — нарушение на решение на Първоинстанционен съд Брюксел (Белгия) от 5 октомври 2017 г. и на максимата, че „административното производство се спира до приключване на наказателното производство“. Жалбоподателят поддържа, че Комисията е обвързана от решението от 5 октомври 2017 г., постановено от белгийски наказателен съд, който е обявил, че няма основания за наказателно преследване поради липсата на доказателства за инкриминираните деяния. Тъй като Комисията, която впрочем е била конституирана като граждански ищец по делото пред наказателния съд, решава да изчака изхода на белгийското производство преди да приеме решението за възстановяване, тя е обвързана от изхода на това производство и изводите на националния съд и то въпреки че решението на белгийския съд не е имало сила на пресъдено нещо за Комисията.

                  4.

                  Четвърто основание — явни грешки в преценката, опорочаващи обжалваното решение. В това отношение жалбоподателят смята, че твърдените деяния очевидно не са доказани и очевидно липсват нередности, още по-малко тежки. Обжалваното решение се основава на два доклада на OLAF. Направените от ответника оплаквания обаче не са доказани.

                  5.

                  Пето основание — нарушение на указанията за оферентите и на член 103 от Финансовия регламент от 2002 г. Жалбоподателят смята, че нито едно от оплакванията, които ответникът повдига срещу него, не се отнася до това, че жалбоподателят бил получил поверителна информация, бил сключил незаконно споразумение с конкурент, бил повлиял на комитета по оценка или възлагащия орган при разглеждането, изясняването, оценяването и сравняването на офертите. Следователно нито предпоставките по член 103 от Финансовия регламент от 2002 г., нито тези по член 13, буква а) от указанията за оферентите са налице.

                  6.

                  Шесто основание — нарушение на правото на защита поради незачитане на правото на жалбоподателя да бъде изслушан.

                  7.

                  Седмо основание — нарушение на принципа на добра администрация, принципа за добросъвестно изпълнение на договорите и забраната за „злоупотреба с права“. В това отношение жалбоподателят поддържа, че Комисията нито е положила грижа, нито е действала безпристрастно.

                  8.

                  Осмо основание — възражение за незаконосъобразност на член 103 от Финансовия регламент от 2002 г., тъй като този член е в разрез с общата забрана на неоснователното обогатяване. Всъщност член 103 от Финансовия регламент от 2002 г. открива възможност за институцията да си възстанови всички суми, платени по време на изпълнението на договора, дори изпълнителят напълно да е изпълнил последния. Така по силата на член 103 от Финансовия регламент от 2002 г. институцията може да ползва всички предоставени от изпълнителя услуги, без да му дължи каквото и да било плащане. Член 103 трябва да бъде обявен за незаконосъобразен, тъй като оправомощава институцията да увеличава без основание имуществото си в ущърб на това на изпълнителя.

                  9.

                  Девето основание (посочено при условията на евентуалност) — нарушение на член 103 от Финансовия регламент от 2002 г. и на принципа на пропорционалност. Според жалбоподателя институцията трябва да упражнява правото си на преценка в съответствие с член 103 от Финансовия регламент от 2002 г. Това означава, че Комисията не може да наложи няколко санкции, доколкото списъкът от санкции в член 103 не е кумулативен. Освен това правото на преценка трябва да се упражнява при спазване на принципа на пропорционалност, като институцията следва да се увери, че решението ѝ е пропорционално на тежестта на съответната нередност. Въпросното изискване за пропорционалност е израз на принципа на добросъвестност при изпълнението на договорите. В случая обаче това не е така.


title: Дело C-585/17: Решение на Съда (пети състав) от 14 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof — Австрия) — производства, образувани по жалби на Finanzamt Linz, Finanzamt Kirchdorf Perg Steyr (Преюдициално запитване — Държавни помощи — Изменение на разрешена схема за помощи — Член 108, параграф 3 ДФЕС — Задължение за уведомяване — Забрана за изпълнение без разрешението на Европейската комисия — Регламент (ЕС) № 651/2014 — Освобождаване — Член 58, параграф 1 — Приложно поле във времето на Регламента — Член 44, параграф 3 — Обхват — Национална правна уредба, предвиждаща формула за изчисляване за частично възстановяване на енергийните данъци)

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/2

      Решение на Съда (пети състав) от 14 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof — Австрия) — производства, образувани по жалби на Finanzamt Linz, Finanzamt Kirchdorf Perg Steyr
      (Дело C-585/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Държавни помощи - Изменение на разрешена схема за помощи - Член 108, параграф 3 ДФЕС - Задължение за уведомяване - Забрана за изпълнение без разрешението на Европейската комисия - Регламент (ЕС) № 651/2014 - Освобождаване - Член 58, параграф 1 - Приложно поле във времето на Регламента - Член 44, параграф 3 - Обхват - Национална правна уредба, предвиждаща формула за изчисляване за частично възстановяване на енергийните данъци)
      (2020/C 10/02)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Finanzamt Linz, Finanzamt Kirchdorf Perg Steyr

         с участието на: Dilly’s Wellnesshotel GmbH

         Диспозитив

                  1)

                  Член 108, параграф 3 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че за национална правна уредба, която изменя схема за помощи, като ограничава кръга на получателите на тези помощи, по принцип се прилага предвиденото в тази разпоредба задължение за уведомяване.

                  2)

                  Член 58, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 651/2014 на Комисията от 17 юни 2014 година за обявяване на някои категории помощи за съвместими с вътрешния пазар в приложение на членове 107 [ДФЕС] и 108 [ДФЕС], трябва да се тълкува в смисъл, че помощите, предоставени преди влизането в сила на посочения регламент въз основа на схема за помощи като разглежданата по споровете в главното производство, могат да бъдат освободени по силата на същия регламент от задължението за уведомяване, предвидено в член 108, параграф 3 ДФЕС.

                  3)

                  Член 44, параграф 3 от Регламент № 651/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че схема за помощи като разглежданата по споровете в главното производство, за която размерът на възстановяването на енергийните данъци е определен изрично във формула за изчисляване, предвидена от националната правна уредба, с която се въвежда тази схема, е в съответствие с тази разпоредба.

         (1)  ОВ C 13, 15.1.2018 г.


title: Дело T-797/19: Жалба, подадена на 19 ноември 2019 г. — Anglo Austrian AAB Bank и Belegging-Maatschappij „Far-East“/ЕЦБ

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/56

      Жалба, подадена на 19 ноември 2019 г. — Anglo Austrian AAB Bank и Belegging-Maatschappij „Far-East“/ЕЦБ
      (Дело T-797/19)
      (2020/C 10/66)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподатели: Anglo Austrian AAB Bank AG (Виена, Австрия) и Belegging-Maatschappij „Far-East“ BV (Фелп, Нидерландия) (представители: Rechtsanwälte M. Fischer, J. Willheim и M. Ketzer)

         Ответник: Европейска централна банка

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на ответника от 14 ноември 2019 г., с което на Anglo Austrian AAB Bank AG се отнема лиценза като кредитна институция;

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски,

                  —

                  да разгледа делото с предимство в съответствие с член 67, параграф 2 от Процедурния правилник на Общия съд поради обстоятелствата, които са налице.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват следните основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Ответникът е нарушил член 14, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета (1), тъй като е приложил неправилно националното право, което съгласно член 4, параграф 3 от посочения регламент е приложимо за отнемането на лиценза.

                  2.

                  Ответникът е нарушил принципа на пропорционалност, тъй като с отнемането на лиценза неправилно е приложил ultima ratio сред възможните средства за надзор.

                  3.

                  Ответникът е нарушил правото на Anglo Austrian AAB Bank AG на ефективни правни средства за защита, тъй като не е спрял изпълнението на решението.

                  4.

                  Ответникът е нарушил член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, членове 31 и 32 от Регламент (ЕС) № 1024/2013, както и член 70, параграф 4 от Закона за банките и член 6 от Европейската конвенция за защита правата на човека, тъй като не е зачел гарантираните там процесуални права на Anglo Austrian AAB Bank AG.

                  5.

                  Ответникът е нарушил правото на собственост на Belegging-Maatschappij „Far-East“ B.V. като е отнел лиценза на Anglo Austrian AAB Bank и по този начин е унищожил икономическата стойност на дяловете, които Belegging-Maatschappij „Far-East“ B.V. притежава в Anglo Austrian AAB Bank AG.

         (1)  Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета от 15 октомври 2013 година за възлагане на Европейската централна банка на конкретни задачи относно политиките, свързани с пруденциалния надзор над кредитните институции (ОВ L 287, 2013 г., стр. 63).


title: Дело C-678/19 P: Жалба, подадена на 12 септември 2019 г. от Retail Royalty Co. срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 12 юли 2019 г. по дело T-54/18, Fashion Energy/EUIPO - Retail Royalty

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/23

      Жалба, подадена на 12 септември 2019 г. от Retail Royalty Co. срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 12 юли 2019 г. по дело T-54/18, Fashion Energy/EUIPO - Retail Royalty
      (Дело C-678/19 P)
      (2020/C 10/31)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Retail Royalty Co. (представители: M. Dick, Solicitor, и J. Bogatz, Rechtsanwältin)

         Други страни в производството: Fashion Energy Srl, Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      С определение от 20 ноември 2019 г. Съдът (състав по допускането на обжалване) приема, че обжалването не се допуска и Retail Royalty Co. следва да заплати направените от него съдебни разноски.


title: Дело T-173/17: Определение на Общия съд от 11 ноември 2019 г. — TestBioTech/Комисия

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/57

      Определение на Общия съд от 11 ноември 2019 г. — TestBioTech/Комисия
      (Дело T-173/17) (1)

      (2020/C 10/67)
      Език на производството: английски
      Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 161, 22.5.2017 г.


title: Дело C-484/18: Решение на Съда (пети състав) от 14 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation — Франция) — Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (Spedidam), PG, GF/Institut national de l’audiovisuel (Преюдициално запитване — Авторско право и сродни права — Директива 2001/29/ЕО — Изключителни права на артистите изпълнители — Член 2, буква б) — Право на възпроизвеждане — Член 3, параграф 2, буква а) — Предоставяне на публично разположение — Разрешение — Презумпция — Национален режим, който освобождава публичноправна организация, отговаряща за съхраняването и популяризирането на националното аудиовизуално наследство, от изискването да получи писменото съгласие на артиста изпълнител за използване на архиви, съдържащи записи на негови изпълнения)

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/16

      Решение на Съда (пети състав) от 14 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation — Франция) — Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (Spedidam), PG, GF/Institut national de l’audiovisuel
      (Дело C-484/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Авторско право и сродни права - Директива 2001/29/ЕО - Изключителни права на артистите изпълнители - Член 2, буква б) - Право на възпроизвеждане - Член 3, параграф 2, буква а) - Предоставяне на публично разположение - Разрешение - Презумпция - Национален режим, който освобождава публичноправна организация, отговаряща за съхраняването и популяризирането на националното аудиовизуално наследство, от изискването да получи писменото съгласие на артиста изпълнител за използване на архиви, съдържащи записи на негови изпълнения)
      (2020/C 10/18)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour de cassation

         Страни в главното производство

         Ищци: Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (Spedidam), PG, GF

         Ответник: Institut national de l’audiovisuel

         в присъствието на: Syndicat indépendant des artistes-interprètes (SIA-UNSA), Syndicat français des artistes-interprètes (CGT)

         Диспозитив

      Член 2, буква б) и член 3, параграф 2, буква а) от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която, що се отнася до използването на аудиовизуални архиви от определената за тази цел институция, установява оборима презумпция, че артистът изпълнител е дал разрешение за записването и използването на неговото изпълнение, когато е участвал в записа на аудиовизуално произведение с цел неговото излъчване.

         (1)  ОВ C 352, 1.10.2018 г.


title: Дело C-732/19: Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta (Испания), постъпило на 4 октомври 2019 г. — LL, MK/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/23

      Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta (Испания), постъпило на 4 октомври 2019 г. — LL, MK/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA
      (Дело C-732/19)
      (2020/C 10/32)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ceuta

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: LL, MK

         Ответник: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съвместимо ли е с правото на Съюза съгласно Директива 93/13/ЕИО (1) на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори, и по-специално член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1, с цел да се гарантира защитата на потребителите и ползвателите и съдебната практика, развиваща посочената директива: възприемането като еднозначен критерий от страна на Tribunal Supremo (Върховен съд) в решения 44—49 от 23 януари 2019 г., според който по отношение на потребителските договори, неравноправна е недоговорена клауза, която предвижда, че всички разходи по осъществяване на транзакцията по отпускане на ипотечен кредит се поемат от заемополучателя, като се разпределят различните разноски по обявената за недействителна неравноправна клауза между кредитиращата банкова институция и потребителя заемополучател, за да се ограничат връщанията на недължимо платени суми при прилагането на националното законодателство?
                  Съвместимо ли е с правото на Съюза съгласно Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори, и по-специално член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1, с цел да се гарантира защитата на потребителите и ползвателите и съдебната практика, развиваща посочената директива тълкуване на Върховния съд, което допълва неравноправна клауза, обявена за недействителна, когато заличаването на тази клауза и последиците, породени от нея, не засягат същината на договора за заем, обезпечен с ипотека?

                  2)

                  Може ли във връзка с член 394 от LEC (2), който установява принципа, че съдебните разноски се поемат от загубилата делото страна, да се приеме, че когато неравноправна клауза за разходи бъде отменена, но последиците от недействителността се ограничават до разпределянето на разходите, посочено по-горе, това представлява нарушение на принципите на правото на Съюза на ефективност и незадължителен характер на неравноправните клаузи, когато в съдебно решение жалбата е уважена частично и може ли това да произведе обратен възпиращ ефект, водещ до липса на защита на законните интереси на потребителите и ползвателите.

         (1)  DO 1993, L 95, p. 29

         (2)  Граждански процесуален закон


title: Дело T-361/19: Определение на Общия съд от 5 ноември 2019 г. — CF/Парламент

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/57

      Определение на Общия съд от 5 ноември 2019 г. — CF/Парламент
      (Дело T-361/19) (1)

      (2020/C 10/68)
      Език на производството: френски
      Председателят на пети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 263, 5.8.2019 г.


title: Дело C-767/19: Иск, предявен на 17 октомври 2019 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/24

      Иск, предявен на 17 октомври 2019 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия
      (Дело C-767/19)
      (2020/C 10/33)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: O. Beynet, Й. Г. Маринова)

         Ответник: Кралство Белгия

         Искания

                  —

                  да се установи, че Кралство Белгия не е изпълнило задълженията си по Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (1) и по Директива 2009/73/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на природен газ и за отмяна на Директива 2003/55/ЕО (2), като не е транспонирало правилно:

                              —

                              член 9, параграф 1, буква a) от Директиви 2009/72/ЕО и 2009/73/ЕО,

                              —

                              член 37, параграф 4, букви а) и б) от Директива 2009/72/ЕО и член 41, параграф 4, букви а) и б) от Директива 2009/73/ЕО,

                              —

                              член 37, параграф 6, букви а), б) и в) и параграф 9 от Директива 2009/72/ЕО и член 41, параграф 6, букви а), б) и в) и параграф 9 от Директива 2009/73/ЕО,

                              —

                              член 37, параграф 10 от Директива 2009/72/ЕО и член 41, параграф 10 от Директива 2009/73/ЕО;

                  —

                  да се осъди Кралство Белгия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Предмет на иска е неправилното транспониране в Белгия на Директиви 2009/72 и 2009/73, отнасящи се съответно до вътрешния пазар на електроенергия и вътрешния пазар на природен газ. В посочените директиви се съдържат по-конкретно разпоредби във връзка с ефективното отделяне на дейностите по експлоатация на преносните системи на електроенергия и газ, от една страна, от дейностите по доставка и производство, от друга страна, за да се предотврати опасността от дискриминация при експлоатацията на системите. За постигането на техните цели, тези директиви предвиждат и създаването на независими национални регулаторни органи.
      Комисията счита, че транспонирането на директивите от Кралство Белгия е извършено непълно по два основни аспекта, а именно относно пълното разделяне на собствеността и относно разпоредбите, свързани с правомощията и независимостта на националния регулаторен орган.

         (1)  ОВ L 211, 2009 г., стр. 55.

         (2)  ОВ L 211, 2009 г., стр. 94.


title: Дело C-555/18: Решение на Съда (шести състав) от 7 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Софийски районен съд — България) — K.H.K./B.A.C., E.E.K. (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Регламент (ЕС) № 655/2014 — Европейска заповед за запор на банкови сметки — Член 5, буква а) — Процедура за получаване — Член 4, точки 8 — 10 — Понятията „съдебно решение“, „съдебна спогодба“ и „автентичен акт“ — Национална заповед за изпълнение на парично задължение, срещу която може да се подаде възражение — Член 18, параграф 1 — Срокове — Член 45 — Изключителни обстоятелства — Понятие)

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/17

      Решение на Съда (шести състав) от 7 ноември 2019 г. (преюдициално запитване от Софийски районен съд — България) — K.H.K./B.A.C., E.E.K.
      (Дело C-555/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси - Регламент (ЕС) № 655/2014 - Европейска заповед за запор на банкови сметки - Член 5, буква а) - Процедура за получаване - Член 4, точки 8 - 10 - Понятията „съдебно решение“, „съдебна спогодба“ и „автентичен акт“ - Национална заповед за изпълнение на парично задължение, срещу която може да се подаде възражение - Член 18, параграф 1 - Срокове - Член 45 - Изключителни обстоятелства - Понятие)
      (2020/C 10/20)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Софийски районен съд

         Страни в главното производство

         Заявител: K.H.K.

         Ответници: B.A.C., E.E.K.

         Диспозитив

                  1)

                  Член 4, точка 10 от Регламент (ЕС) № 655/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за създаване на процедура за европейска заповед за запор на банкови сметки с цел улесняване на трансграничното събиране на вземания по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че невлязла в сила заповед за изпълнение на парично задължение като тази по главното производство не попада в обхвата на понятието „автентичен акт“ по смисъла на тази разпоредба.

                  2)

                  Член 5, буква а) от Регламент № 655/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че висящо заповедно производство като главното може да се квалифицира като „производство по същество“ по смисъла на тази разпоредба.

                  3)

                  Член 45 от Регламент № 655/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че съдебната ваканция не попада в обхвата на понятието „изключителни обстоятелства“ по смисъла на тази разпоредба.

         (1)  ОВ C 427, 26.11.2018 г.


title: Дело T-706/19: Жалба, подадена на 16 октомври 2019 г. — Micro Focus International и др./Комисия

text:
               13.1.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 10/35

      Жалба, подадена на 16 октомври 2019 г. — Micro Focus International и др./Комисия
      (Дело T-706/19)
      (2020/C 10/47)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Micro Focus International plc (Нюбъри, Обединено кралство), Micro Focus International Holdings Ltd (Дъблин, Ирландия) и Micro Focus Midco Ltd (Нюбъри) (представители: J. Lesar, Solicitor, и K. Beal, QC)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение C(2019) 2526 окончателен на Комисията от 2 април 2019 г. относно държавна помощ SA.44896, приведена в действие от Обединеното кралство за освобождаване на финансирането на групи от контролирани чуждестранни дружества (КЧД) в частта, в която се отнася до жалбоподателите или до един от тях,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски, направени от жалбоподателите.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват девет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: Комисията неправилно е приложила член 107, параграф 1 ДФЕС и/или е допуснала явна грешка в оценката или преценката при избора си на референтна рамка за анализ на режима на данъчно облагане. Комисията трябвало да приеме за референтна рамка режима на корпоративно данъчно облагане на Обединеното Кралство, а не просто самия данъчен режим на контролираните чуждестранни дружества (КЧД).

                  2.

                  Второ основание: Комисията е допуснала грешка при прилагането на правото във връзка с приложението на член 107, параграф 1 ДФЕС и/или явна грешка в оценката или преценката, като е приела неправилен подход при анализа на данъчния режим на КЧД. В съображения 124—126 от обжалваното решение Комисията неправилно е квалифицирала разпоредбите на глава 9 от част 9A от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) от 2010 г. като форма на дерогация от общото данъчно облагане, съдържащо се в глава 5 от него.

                  3.

                  Трето основание: Комисията е допуснала грешка при прилагането на правото във връзка с приложението на член 107, параграф 1 ДФЕС, като е приела в съображения 127—151 от обжалваното решение, че критерият за селективност е бил изпълнен, тъй като предприятия в сходно фактическо и правно положение са били третирани по различен начин.

                  4.

                  Четвърто основание: 75 % освобождаване съгласно член 371ID от Закона за данъчното облагане (Международни и други разпоредби) от 2010 г. било обосновано от характера и общата структура на данъчната система.

                  5.

                  Пето основание: облагането с данък на КЧД, за които важи освобождаването, съдържащо се в посочената Глава 9 като категория, би накърнило свободата на установяване на жалбоподателите в противоречие с член 49 ДФЕС.

                  6.

                  Шесто основание: допусната е явна грешка в оценката или преценката във връзка със 75 % освобождаване и определеното изходно съотношение.

                  7.

                  Седмо основание: Решението на Комисията не спазвало общия правен принцип на ЕС на недискриминация или равенство.

                  8.

                  Осмо основание: Комисията е допуснала също така грешка при прилагането на правото, като е приложила по аналогия или чрез неправомерно препращане разпоредбите на Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета (1), която не е била приложима ratione temporis.

                  9.

                  Девето основание: Комисията е допуснала грешка при прилагането на правото във връзка с приложението на член 107, параграф 1 ДФЕС като е приела в съображение 176 от обжалваното решение, че съществува категория получатели (включваща жалбоподателите) и че жалбоподателите са получили помощ, която трябва да бъде възстановена съгласно член 2, параграф 1 от обжалваното решение.

         (1)  Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета от 12 юли 2016 година за установяване на правила срещу практиките за избягване на данъци, които пряко засягат функционирането на вътрешния пазар (ОВ L 193, 2016 г., стр. 1).