title: Дело C-501/20: Преюдициално запитване от Audiencia Provincial de Barcelona (Испания), постъпило на 6 октомври 2020 г. — M P A/LC D N M T

text:
               7.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 423/31

      Преюдициално запитване от Audiencia Provincial de Barcelona (Испания), постъпило на 6 октомври 2020 г. — M P A/LC D N M T
      (Дело C-501/20)
      (2020/C 423/46)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Audiencia Provincial de Barcelona

         Страни в главното производство

         Ищец: M P A

         Ответник: LC D N M T

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Как трябва да се тълкува понятието „обичайно местопребиваване“ по член 3 от Регламент № 2201/2003 (1) и член 3 от Регламент № 4/2009 на гражданите на държава членка, които пребивават в трета държава поради възложените им функции като договорно наети служители на ЕС и на които в третата държава е признат статут на дипломатически агенти на Европейския съюз, когато престоят им в тази държава е свързан с упражняването на изпълняваните от тях функции за Съюза?

                  2)

                  В случай че за целите на член 3 от Регламент № 2201/2003 и на член 3 от Регламент № 4/2009 (2) се установи, че обичайното местопребиваване на съпрузите зависи от техния статут като договорно наети служители на Европейския съюз в трета държава, как това би повлияло на установяването на обичайното местопребиваване на ненавършилите пълнолетие деца съгласно член 8 от Регламент № 2201/2003?

                  3)

                  В случай че се приеме, че ненавършилите пълнолетие деца нямат обичайно местопребиваване в третата държава, може ли да се вземе предвид връзката с гражданството на майката, нейното местопребиваване в Испания преди сключването на брака, испанското гражданство на ненавършилите пълнолетие деца и раждането им в Испания с оглед на установяването на обичайното местопребиваване съгласно член 8 от Регламент № 2201/2003?

                  4)

                  В случай че се установи, че обичайното местопребиваване на родителите и на ненавършилите пълнолетие деца не се намира в държава членка, като се има предвид, че съгласно Регламент № 2201/2003 никоя друга държава членка не е компетентна да се произнесе по исканията, възпрепятства ли се прилагането на субсидиарната клауза по членове 7 и 14 от Регламент № 2201/2003 от обстоятелството, че ответникът е гражданин на държава членка?

                  5)

                  В случай че се установи, че обичайното местопребиваване на родителите и на ненавършилите пълнолетие деца не се намира в държава членка, с оглед на определянето на издръжката за децата, как трябва да се тълкува forum necessitatis по член 7 от Регламент № 4/2009, и по-специално какви предпоставки са необходими, за да се приеме, че не може в рамките на разумното да се образува или води производство или е невъзможно да се проведе такова в трета държава, с която спорът има тясна връзка (в случая Того)? Необходимо ли е страната да докаже, че безрезултатно е инициирала или се е опитала да инициира производството в тази държава? И достатъчно ли е гражданството на една от страните, за да е налице достатъчна връзка с държавата членка?

                  6)

                  Противоречи ли на член 47 от Хартата на основните права положение като в случая, при което съпрузите са силно свързани с държави членки (гражданство, предишно местопребиваване), ако в резултат на прилагането на разпоредбите на регламентите никоя държава членка не е компетентна?

         (1)  Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (ОВ L 338, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр 183)

         (2)  Регламент (ЕО) № 4/2009 на Съвета от 18 декември 2008 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на съдебни решения и сътрудничеството по въпроси, свързани със задължения за издръжка (ОВ L 7, 2009 г., стр. 1).


title: Дело C-584/20 P: Жалба, подадена на 6 ноември 2020 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (осми разширен състав) на 23 септември 2020 г. по дело T-411/17, Landesbank Baden-Württemberg/Единен съвет за преструктуриране

text:
               7.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 423/32

      Жалба, подадена на 6 ноември 2020 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (осми разширен състав) на 23 септември 2020 г. по дело T-411/17, Landesbank Baden-Württemberg/Единен съвет за преструктуриране
      (Дело C-584/20 P)
      (2020/C 423/47)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: D. Triantafyllou, A. Nijenhuis, A. Steiblytė, V. Di Bucci, Bevollmächtigte)

         Друга страна в производството: Landesbank Baden-Württemberg, Единен съвет за преструктуриране

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени решението на Общия съд,

                  —

                  да осъди ответника по жалбата да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Според жалбоподателя обжалваното съдебно решение, с което Общият съд отменя решението на Единния съвет за преструктуриране (ЕСП), прието на изпълнителната му сесия от 11 април 2017 г., относно изчисляването на предварителните вноски за 2017 г. в Единния фонд за преструктуриране (ЕСП/ES/SRF/2017/05), в частта, в която последното решение се отнася до Landesbank Baden-Württemberg (спорното решение), трябва да се отмени по следните съображения:
      Първо, приложението към спорното решение било неправилно квалифицирано, доколкото Общият съд приел, че това приложение „не е неразривно свързано“ с посоченото решение. Това било изопачаване на факти. В допълнение, във връзка с това Общият съд нарушил принципа на състезателност и правата на защита на ЕСП. Приложението към спорното решение било неразделна част от това решение. Споменатото приложение било представено на изпълнителната сесия на ЕСП в електронна форма заедно с текста на решението и било одобрено на изпълнителната сесия. На фиша за изпращане, с оглед на собственоръчното подписване на решението, въпросното приложение имало същия кодов номер. Общият съд не отчел това и изобщо не дал на ЕСП възможност да докаже връзката между двата документа, въпреки че ставало дума за нарушение, за което Общият съд трябвало да следи служебно.
      Второ, в първоинстанционното производство Общият съд неправилно и без мотиви уважил възражението за незаконосъобразност, изложено срещу Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 (1). Общият съд не отчел, че твърдяната незаконосъобразност на Делегирания регламент трябва да се свързва с Регламент (ЕС) № 806/2014 (2) и Директива 2014/59 (3). Тъй като не бил налице спор относно законосъобразността на последните два нормативни акта, Общият съд нямало как да проверява дали е налице нарушение при Делегирания регламент, който в крайна сметка се основавал на единия от двата нормативни акта с по-висок правен ранг. Също така Общият съд не изяснил доколко установените грешки при прилагането на правото, допуснати в Делегирания регламент, трябвало да се свързват с правните норми с по-висок правен ранг.
      Трето, Общият съд неправилно разтълкувал член 69, параграф 1 и член70, параграф 2 от Регламент № 806/2004 относно целевото равнище и основната годишна вноска. Общият съд изходил от постановката, че целевото равнище и основната годишна вноска трябва да бъдат надхвърлени, респ. сумата да бъде под прага. В това отношение обаче Общият съд не отчел, че агенция като ЕСП няма правомощие да определя тези суми. Фиксираната референтна сума пораждала необходимост тежестта да бъде пропорционално разпределена върху всички субекти, длъжни да платят съответните вноски.
      Четвърто, Общият съд неправилно приел Делегирания регламент, и конкретно членове 4–7, член 9 и приложение I към него за „взаимозависими“, при което неправилно квалифицирал коригирането на вноските в зависимост от профила на риска. Общият съд обосновал тезата си за „взаимозависимост“ на вноските с коригирането на индивидуалните вноски в зависимост от профила на риска на институциите, длъжни да заплатят тези вноски. Това коригиране обаче било резултат от сравняването на отделни институции с техните конкуренти, което не бивало да се бърка с „взаимозависимост“.
      Пето, Общият съд неправилно разширил прекомерно задължението за мотивиране на Европейската комисия съгласно член 296 ДФЕС. С обща критика на няколко свързани помежду си разпоредби от Делегирания регламент Общият съд разкритикувал метода за изчисляване на вноските като непрозрачен, при все че приел за поверителни данните на конкурентни институции. Според жалбоподателя обаче е трябвало да се приеме за достатъчно, че се обясняват приложеният метод, неговият смисъл и обхватът му в съответното решение, така че всеки субект, който трябва да плати вноски, може да го свърже с релевантните за него данни. В това отношение данните на многобройните му конкуренти били ирелевантни. В съдебната практика имало много примери, в които поверителността на данните на конкурентите се запазва, без съответната правна уредба да бъде отхвърлена. На последно място, Общият съд не приложил процесуалните си разпоредби относно достъпа до поверителна информация.

         (1)  Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 на Комисията от 21 октомври 2014 година за допълване на Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на предварителните вноски в механизмите за финансиране на преструктурирането (ОВ L 11, 2015 г., стр. 44).

         (2)  Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 225, 2014 г., стр. 1).

         (3)  Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 173, 2014 г., стр. 190).


title: Дело T-51/19: Решение на Общия съд от 5 октомври 2020 г. — Laboratorios Ern/EUIPO — SBS Bilimsel Bio Çözümler (apiheal) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „apiheal“ — По-ранна национална словна марка „APIRETAL“ — Относителни основания за отказ — Липса на вероятност от объркване — Липса на сходство между стоките — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001] — Липса на засягане на репутацията — Член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 5 от Регламент 2017/1001))

text:
               7.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 423/34

      Решение на Общия съд от 5 октомври 2020 г. — Laboratorios Ern/EUIPO — SBS Bilimsel Bio Çözümler (apiheal)
      (Дело T-51/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „apiheal“ - По-ранна национална словна марка „APIRETAL“ - Относителни основания за отказ - Липса на вероятност от объркване - Липса на сходство между стоките - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001] - Липса на засягане на репутацията - Член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 5 от Регламент 2017/1001))
      (2020/C 423/49)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Laboratorios Ern, SA (Барселона, Испания) (представител: S. Correa Rodríguez, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: S. Palmero Cabezas и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret AŞ (Истанбул, Турция) (представител: M. López Camba, адвокат)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 19 ноември 2018 г. (преписка R 1725/2017-4) относно производство по възражение между Laboratorios Ern и SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Laboratorios Ern, SA да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 103, 18.3.2019 г.


title: Дело T-53/19: Решение на Общия съд от 5 октомври 2020 г. — SBS Bilimsel Bio Çözümler/EUIPO — Laboratorios Ern (apiheal) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „apiheal“ — По-ранна национална словна марка „APIRETAL“ — Относително основание за отказ — Липса на вероятност от объркване — Липса на сходство между знаците — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001])

text:
               7.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 423/34

      Решение на Общия съд от 5 октомври 2020 г. — SBS Bilimsel Bio Çözümler/EUIPO — Laboratorios Ern (apiheal)
      (Дело T-53/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „apiheal“ - По-ранна национална словна марка „APIRETAL“ - Относително основание за отказ - Липса на вероятност от объркване - Липса на сходство между знаците - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001])
      (2020/C 423/50)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret AŞ (Истанбул, Турция) (представител: M. López Camba, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: S. Palmero Cabezas и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Laboratorios Ern, SA (Барселона, Испания) (представител: S. Correa Rodríguez, адвокат)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 19 ноември 2018 г. (преписка R 1725/2017-4) относно производство по възражение между Laboratorios Ern и SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret.

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 19 ноември 2018 г. (преписка R 1725/2017-4) що се отнася до „фармацевтични и ветеринарни препарати за медицински цели; химикали за медицинска и ветеринарна употреба, химически реагенти за фармацевтична и ветеринарна употреба; хранителни добавки за фармацевтична и ветеринарна употреба; хранителни добавки; хранителни добавки за медицински цели; медицински препарати за отслабване; храни за кърмачета; билки и напитки от билки, приспособени за медицински цели; билкови добавки; кремове от билки за медицинска употреба; билкови кремове за медицинска употреба; билкови чайове за лечебни цели; течни билкови добавки; материали за пломбиране на зъби, зъболекарски восъци, лепила за стоматологична употреба и материали за изграждане на зъби; хигиенни препарати за медицински цели; дамски превръзки; тампони; пластири за медицински цели, превързочни материали; превързочни материали; пелени, включително такива от хартия и текстилни материали; фунгициди; дезинфектанти; антисептици; детергенти за медицински цели“, спадащи към клас 5 и „прополис [пчелен клей] за консумация от човека, прополис, прополис [пчелен клей] за консумация от човека“, спадащи към клас 30.

                  2)

                  Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3)

                  EUIPO понася направените от нея съдебни разноски, както и тези на SBS Bilimsel Bio Çözümler Sanayi Ve Ticaret AŞ.

                  4)

                  Laboratorios Ern, SA понася направените от него съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 103, 18.3.2019 г.


title: Дело T-87/19: Решение на Общия съд от 5 октомври 2020 г. — Broughton/Евроюст (Публична служба — Срочно наети служители — Отлагане на преминаването в по-висока стъпка за срок от шест месеца — Отмяна на прекласирането в по-горна степен — Умения за работа на трети език — Административна проверка — Задължение за лоялност — Безпристрастност — Право на защита — Равни процесуални възможности — Задължение за мотивиране — Членове 11 и 12 от Правилника)

text:
               7.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 423/35

      Решение на Общия съд от 5 октомври 2020 г. — Broughton/Евроюст
      (Дело T-87/19) (1)

      (Публична служба - Срочно наети служители - Отлагане на преминаването в по-висока стъпка за срок от шест месеца - Отмяна на прекласирането в по-горна степен - Умения за работа на трети език - Административна проверка - Задължение за лоялност - Безпристрастност - Право на защита - Равни процесуални възможности - Задължение за мотивиране - Членове 11 и 12 от Правилника)
      (2020/C 423/51)
      Език на производството: нидерландски

         Страни

         Жалбоподател: Jon Broughton (Ротердам, Нидерландия) (представител: D. Coppens, адвокат)

         Ответник: Агенция на Европейския съюз за сътрудничество в областта на наказателното правосъдие (представители: J. Jooma и A. Terstegen-Verhaag, подпомагани от D. Waelbroeck и A. Duron, адвокати)

         Предмет

      Искане на основание член 270 ДФЕС, което по същество включва, първо, искане за отмяна на решенията от 4 май 2018 г., с които Евроюст отлага преминаването на жалбоподателя в по-висока стъпка за срок от шест месеца, приема, че френският е неговият трети език, отменя прекласирането му от степен AD 9 в степен AD 10, извършено през 2012 г., и си възстановява сумите, които той е получавал след тази година въз основа на прекласирането, второ, искане да се установи, че френският трябва да се смята за втория език на жалбоподателя, а нидерландският — за негов трети език, трето, искане да се обяви за незаконосъобразно решението за възстановяване на сумите, получени от жалбоподателя вследствие на прекласирането му в степен, и да му бъдат върнати сумите, които Евроюст си е възстановила, и четвърто, искане да се установи, че Евроюст е длъжна да възстанови предишното правно положение на жалбоподателя

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда г-н Jon Broughton да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на Агенцията на Европейския съюз за сътрудничество в областта на наказателното правосъдие (Евроюст).

         (1)  ОВ C 139, 15.4.2019 г.


title: Дело T-487/19: Решение на Общия съд от 5 октомври 2020 г. — CU/Комитет на регионите (Публична служба — Длъжностни лица — Основна месечна заплата на длъжностните лица, наети преди 1 май 2004 г. — Прилагане на коефициент, по-малък от едно — Намаляване на коефициента — Грешка при прилагане на правото — Равно третиране — Оправдани правни очаквания)

text:
               7.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 423/36

      Решение на Общия съд от 5 октомври 2020 г. — CU/Комитет на регионите
      (Дело T-487/19) (1)

      (Публична служба - Длъжностни лица - Основна месечна заплата на длъжностните лица, наети преди 1 май 2004 г. - Прилагане на коефициент, по-малък от едно - Намаляване на коефициента - Грешка при прилагане на правото - Равно третиране - Оправдани правни очаквания)
      (2020/C 423/52)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: CU (представител: T. Martin и S. Orlandi, адвокати)

         Ответник: Комитет на регионите (представител: B. Rentmeister, подпомаган от A. Dal Ferro, адвокат)

         Встъпила страна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: T. Bohr, T. Lilamand и B. Mongin)

         Предмет

      Жалба на основание член 270 ДФЕС за отмяна на решението на Комитета на регионите от 18 октомври 2018 г., с което жалбоподателят е повишен в степен 14, стъпка 1, в частта му, в която неговият коефициент е определен на 0,9589951

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  CU и Комитетът на регионите понасят собствените си съдебни разноски.

                  3)

                  Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 295, 2.9.2019 г.


title: Дело T-602/19: Решение на Общия съд от 5 октомври 2020 г. — Eugène Perma France/EUIPO — SPI Investments Group (NATURANOVE) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „NATURANOVE“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „NATURALIUM“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               7.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 423/37

      Решение на Общия съд от 5 октомври 2020 г. — Eugène Perma France/EUIPO — SPI Investments Group (NATURANOVE)
      (Дело T-602/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „NATURANOVE“ - По-ранна словна марка на Европейския съюз „NATURALIUM“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2020/C 423/53)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Eugène Perma France (Сен-Дени, Франция) (представител: S. Havard Duclos, avocate)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: J. Crespo Carrillo и V. Ruzek)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: SPI Investments Group, SL (Сан Жуст Десверн, Испания)

         Предмет

      Жалба против решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 1 юли 2019 г. (дело R 2161/2018-4), постановено в производство по възражение между SPI Investments Group и Eugène Perma France

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решение на четвърти апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 1 юли 2019 г. (дело R 2161/2018-4), постановено в производство по възражение между SPI Investments Group и Eugène Perma France.

                  2)

                  Осъжда EUIPO да заплати собствените си съдебни разноски и тези на жалбоподателя, включително необходимите разходи за целите на производството пред апелативния състав.

         (1)  ОВ C 363, 28.10.2019 г.


title: Дело T-472/20: Жалба, подадена на 15 октомври 2020 г. — LC/Комисия

text:
               7.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 423/37

      Жалба, подадена на 15 октомври 2020 г. — LC/Комисия
      (Дело T-472/20)
      (2020/C 423/54)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: LC (представител: L. Bôle-Richard, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение C(2020) 3503 окончателен на Комисията от 28 май 2020 г.,

                  —

                  да върне преписката на Комисията,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква пет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: явно неправилна преценка на общностния интерес от страна на Европейската комисия. В това отношение жалбоподателят твърди, че Комисията не е отчела значението и тежестта на нарушението на правилата в областта на конкуренцията като критерии за преценка на общностния интерес. Жалбоподателят добавя, че неправомерното използване на неговия патентен портфейл е ползволило на електронните търговци и на операторите, предоставящи пощенски и логистични услуги, да използват въпросното изобретение, без използването му, предимствата и ползите от него да бъдат разпределени на целия съответен пазар.

                  2.

                  Второ основание: Комисията не е разгледала подадената до нея жалба с необходимата грижа и безпристрастност. Жалбоподателят отправя упрека, че в обжалваното решение случаят и хронологията по него са изложени пристрастно, като са му дадени неуместни правни съвети. Освен това формулировката на обжалваното решение разкривала липсата на анализ от страна на Комисията на представените пред нея фактически и правни обстоятелства.

                  3.

                  Трето основание: злоупотреба с власт от страна на Комисията, тъй като тя е в конфликт на интереси и използва тактики за протакане по отношение на жалбоподателя и претенциите му. В подкрепа на това основание жалбоподателят изтъква по-специално връзките между Комисията и дружеството Amazon.

                  4.

                  Четвърто основание: грешка при прилагане на правото вследствие на това, че Комисията не е констатирала наличието на дискриминация при достъпа до процесите по установяване на стандартите и до резултата и протоколите от тези процеси. Жалбоподателят твърди, че е бил възпрепятстван да получи достъп до процеса на стандартизация, както в рамките на GS1 и ISO, така и на операторите, предоставящи пощенски и логистични услуги, и предприятията, разработили свой собствен практически стандарт въз основа на патентования от него метод.

                  5.

                  Пето основание: грешка при прилагане на правото вследствие на това, че Комисията не е констатирала наличието на нарушение на член 101, параграф 1 ДФЕС. Според жалбоподателя е доказано, че на пазара на услугите за изпращане и проследяване на пратките посочените като нарушители оператори са провели обсъждания с антиконкурентна цел, предприели са действия за изключване с антиконкурентна цел и освен това са му отказали достъп до процеса по стандартизация. Анализът на хоризонталните споразумения за сътрудничество през призмата на презумпциите за съвместимост и несъвместимост безспорно водел до извода, че тези споразумения са несъвместими с член 101, параграф 1 ДФЕС. На последно място, жалбоподателят припомня, че съгласно член 101, параграф 3 ДФЕС за хоризонталните споразумения за сътрудничество, предмет на спора, не може да бъде допуснато никакво освобождаване.


title: Дело T-563/20: Жалба, подадена на 9 септември 2020 г. — Satabank/EЦБ

text:
               7.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 423/38

      Жалба, подадена на 9 септември 2020 г. — Satabank/EЦБ
      (Дело T-563/20)
      (2020/C 423/55)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Satabank plc (Сент Джулианс, Малта) (представител: O. Behrends, lawyer)

         Ответник: Европейска Централна Банка (EЦБ)

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на ЕЦБ от 30 юни 2020 г., с което тя отнема лиценза на жалбоподателя да упражнява дейност като кредитна институция;

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  С първото основание се твърди, че обжалваното решение е съществено опорочено вследствие на предходните актове на ЕЦБ и на Малтийския орган за финансови услуги (MFSA), както и вследствие на пропуска на ЕЦБ с обжалваното решение да приеме подходящи мерки срещу тези актове.

                  2.

                  С второто основание се твърди, че обжалваното решение страда от пороци, свързани с твърдяното несъответствие, което е в основата на този акт.

                              —

                              Що се отнася до твърденията относно въпросите за предприетите мерки срещу изпирането на пари и финансирането на тероризъм (МИП/ФТ), в обжалваното решение не се посочвало с точност каквото и да несъответствие с действащите правила относно МИП/ФТ, а ЕЦБ не уточнявала дали компетентните органи в областта на МИП/ФТ установили, че жалбоподателят е нарушил разпоредбите относно МИП/ФТ към момента на обжалваното решение;

                              —

                              Жалбоподателят твърди също, че обжалваното решение страда от пороци, свързани с твърдяното несъответствие с регулаторните капиталови изисквания. В това отношение жалбоподателят изтъква, че в обжалваното решение се съдържа само описание на последиците от действията на MFSA и следователно непряко от тези на ЕЦБ.


title: Дело T-599/20: Жалба, подадена на 22 септември 2020 г. — YG/Комисия

text:
               7.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 423/39

      Жалба, подадена на 22 септември 2020 г. — YG/Комисия
      (Дело T-599/20)
      (2020/C 423/56)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: YG (представители: S. Rodrigues и A. Champetier, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на Европейската комисия от 14 ноември 2019 г. да не включи жалбоподателя в списъка на длъжностните лица, повишени за 2019 г.,

                  —

                  да отмени решението от 11 юни 2020 г., с което е отхвърлена жалбата, подадена по административен ред от жалбоподателя срещу решението на Европейската комисия от 14 ноември 2019 г. да не включи жалбоподателя в списъка на повишените длъжностни лица и

                  —

                  да разпореди направените от жалбоподателя съдебни разноски да му бъдат възстановени.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят излага две основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: твърдение за нарушение на член 45 от Правилника за длъжностните лица — явни грешки в преценката — липса на сравнителна оценка:

                              —

                              що се отнася както до оценката на атестационните доклади на жалбоподателя, така и до метода за сравнителна оценка ((i) липса изобщо на сравнителна оценка и (ii) липса на съпоставяне със служителите от същата генерална дирекция, които са със същата степен).

                  2.

                  Второ основание: твърдение за нарушение на член 25, втори параграф от Правилника за длъжностните лица (задължение за мотивиране).


title: Дело T-643/20: Жалба, подадена на 23 октомври 2020 г. — Ryanair/Комисия

text:
               7.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 423/40

      Жалба, подадена на 23 октомври 2020 г. — Ryanair/Комисия
      (Дело T-643/20)
      (2020/C 423/58)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Ryanair DAC (Суордс, Ирландия) (представители: F. Laprévote, V. Blanc, E. Vahida, S. Rating и I. Metaxas-Maranghidis, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение (EС) на Комисията от 13 юли 2020 г. относно държавна помощ SA. 57116 — Нидерландия — COVID-19: State loan guarantee and State loan for KLM; и

                  —

                  да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

            Жалбоподателят иска освен това жалбата му да се разгледа по реда на бързото производство, предвидено в член 23а от Статута на Съда на Европейския съюз.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква пет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание — твърди се, че Европейската комисия неправилно изключила помощта за Air France от обхвата на решението.

                  2.

                  Второ основание — твърди се, че Европейската комисия нарушила конкретни разпоредби от ДФЕС и общите принципи на европейското право относно забраната на дискриминацията, свободното предоставяне на услуги и свободата на установяване, които са в основата на либерализирането на пазара в областта на въздушния транспорт в ЕС от края на 80-те години насам. Либерализирането на пазара в областта на въздушния транспорт в ЕС е дало възможност за растеж на същински общоевропейски нискотарифни авиокомпании. Разрешавайки на Нидерландия да предвиди помощи за KLM, Европейската комисия не взела предвид вредите, причинени от предизвиканата от COVID-19 криза на такива общоевропейски авиокомпании, и тяхната роля за въздушните връзки на Нидерландия. Член 107, параграф 3, буква б) ДФЕС предвижда изключение от забраната за държавни помощи по член 107, параграф 1 ДФЕС, но не предвижда изключение от останалите разпоредби и принципи в ДФЕС.

                  3.

                  Трето основание — твърди се, че Европейската комисия приложила неправилно член 107, параграф 3, буква б) ДФЕС и допуснала явна грешка в преценката, като приела, че помощта е за преодоляване на сериозно сътресение на нидерландската икономиката и като не изпълнила задължението да претегли положителните и отрицателните последици на помощта за условията на търговията и за поддържането на ненарушена конкуренция (т.нар. „сравнителен тест“), както и да гарантира, че помощта е пропорционална.

                  4.

                  Четвърто основание — твърди се, че Европейската комисия не започнала официална процедура по разследване въпреки наличието на сериозни затруднения и нарушила процесуалните права на жалбоподателя.

                  5.

                  Пето основание — твърди се, че решението представлява нарушение на задължението на Комисията за мотивиране на актовете.


title: Дело T-642/19: Жалба, подадена на 25 септември 2019 г. — JCDecaux Street Furniture Belgium/Комисия

text:
               11.11.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 383/75

      Жалба, подадена на 25 септември 2019 г. — JCDecaux Street Furniture Belgium/Комисия
      (Дело T-642/19)
      (2019/C 383/83)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: JCDecaux Street Furniture Belgium (Брюксел, Белгия) (представители: A. Winckler и G. Babin, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени член 1 от обжалваното решение, с което се приема, че предоставената на JCDecaux държавна помощ във връзка с изпълнението на договора от 1984 г. е несъвместима, и членове 2—4 от него в частта, в която се изисква JCDecaux да възстанови тази помощ на Белгийската държава,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на жалбата си срещу Решение C(2019) 4466 окончателен на Комисията от 24 юни 2019 г. относно държавна помощ SA.33078 (2015/C) (ex 2015/NN), приведена в действие от Белгия в полза на JC Decaux Belgium Publicité.

                  1.

                  Първо основание: Комисията е допуснала явна грешка в преценката и грешка при прилагане на правото, като е приела, че използването от жалбоподателя след крайния срок на определени рекламни инсталации, попадащи в обхвата на договора от 16 юли 1984 г., представлява предимство.

                              —

                              Комисията неправилно е заключила, че е налице икономическо предимство, въпреки компенсационния механизъм, приложен от град Брюксел в приложение на задължението му да съхрани икономическото равновесие на договора.

                              —

                              Комисията е допуснала явна грешка в преценката и грешка при прилагане на правото, като е приела, че жалбоподателят е реализирал икономия под формата на наеми и такси, представляващи предимство.

                  2.

                  Второ основание, изведено при условията на евентуалност: съвместимост с вътрешния пазар на хипотетичната държавна помощ в приложение на съобщението на Комисията относно рамката за УОИИ (1) и на решението на Комисията, свързано с услугите от общ икономически интерес от 2012 г. (2).

                  3.

                  Трето основание, изведено при условията на евентуалност: нарушение от страна на Комисията на задължението ѝ за мотивиране относно оценката на подлежащата на възстановяване сума.

                              —

                              Комисията не е изразила в достатъчна степен становището си по посочените от страните доказателства, като в прессъобщението си е предрешила размера на подлежащата на възстановяване помощ и е нарушила вътрешните си процедурни правила.

                              —

                              не е възможно да бъде определен размер на хипотетична помощ и това е пречка за нейното възстановяване.

                  4.

                  Четвърто основание, изведено при условията на евентуалност: по отношение на държавната помощ, констатирана в обжалваното решение, е изтекла погасителна давност.

         (1)  Съобщение на Комисията — Рамка на Европейския съюз за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (2011 г.) (ОВ C 8, 2012 г., стр. 15).

         (2)  Решение (2012/21/ЕС) на Комисията от 20 декември 2011 година относно прилагането на член 106, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз за държавната помощ под формата на компенсация за обществена услуга, предоставена на определени предприятия, натоварени с извършването на услуги от общ икономически интерес (ОВ L 7, 2012 г., стр. 3).


title: Дело T-643/19: Жалба, подадена на 26 септември 2019 г. — Dermavita/EUIPO — Allergan Holdings France (JUVEDERM ULTRA)

text:
               11.11.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 383/76

      Жалба, подадена на 26 септември 2019 г. — Dermavita/EUIPO — Allergan Holdings France (JUVEDERM ULTRA)
      (Дело T-643/19)
      (2019/C 383/84)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Dermavita Co. Ltd (Бейрут, Ливан) (представител: Д. Тодоров, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Allergan Holdings France (Курбвоа, Франция)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: словната марка на Европейския съюз „JUVEDERM ULTRA“ – марка на Европейския съюз № 6 295 638

         Производство пред EUIPO: производство по отмяна

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 18 юли 2019 г. по преписки R 1655/2018-4 и R 1723/2018-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени частично обжалваното решение, с което се отхвърля жалба R 1723/2018-4, и решението да не се обяви, че притежателят на марката на Европейския съюз № 6 295 638 е лишен от права по отношение на стоките от клас 5 и

                  —

                  да осъди EUIPO и другата страна в производството да понесат направените от тях разноски, както и да платят разноските на жалбоподателя на всеки етап от производството по отмяна и по обжалване, включително тези пред EUIPO и пред Съда.

         Изложени основания

                  —

                  неправилно тълкуване на приложимото право относно преценката за естеството на стоките, за които се използва марката;

                  —

                  неправилно тълкуване на доказателствата, представени в производството, относно използването на марката от трети лица със съгласието на нейния притежател;

                  —

                  липса на достатъчно доказателства за съгласието на собственика на марката съгласно член 18, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-644/19: Жалба, подадена на 26 септември 2019 г. — Linde Material Handling/EUIPO — Verti Aseguradora (VertiLight)

text:
               11.11.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 383/77

      Жалба, подадена на 26 септември 2019 г. — Linde Material Handling/EUIPO — Verti Aseguradora (VertiLight)
      (Дело T-644/19)
      (2019/C 383/85)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Linde Material Handling GmbH (Aschaffenburg, Германия) (представители: J. Plate и R. Kaase, lawyers)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Verti Aseguradora, Compañía de seguros y reaseguros, SA (Мадрид, Испания)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: заявка за словна марка на Европейския съюз „VertiLight“ — заявка за регистрация № 16 161 788

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 5 юли 2019 г. по преписка R 1849/2018-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 5 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на задължението за мотивиране съгласно член 94, параграф 1, първо изречение от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на правото на изслушване съгласно член 94, параграф 1, второ изречение от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-646/19: Жалба, подадена на 26 септември 2019 г. — eSky Group IP/EUIPO — Gröpel (e)

text:
               11.11.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 383/78

      Жалба, подадена на 26 септември 2019 г. — eSky Group IP/EUIPO — Gröpel (e)
      (Дело T-646/19)
      (2019/C 383/86)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: eSky Group IP sp. z o.o. (Варшава, Полша) (представител: P. Kurcman, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Gerhard Gröpel (Щраубинг, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят в производството пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „е“ в тюркоазен, бял, тъмносин, син и светлорозов цвят — заявка за регистрация № 16 731 333

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 24 юли 2019 г. по преписка R 223/2019-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да отмени решението на отдела по споровете от 29 ноември 2018 г., прието в производство по възражение № B 2 957 168,

                  —

                  да върне преписката на EUIPO,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати разноските по производствата пред отдела по споровете, апелативния състав и Общия съд.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-659/19: Жалба, подадена на 30 септември 2019 г. — FF Group Romania/EUIPO – KiK Textilien und Non-Food (_kix)

text:
               11.11.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 383/78

      Жалба, подадена на 30 септември 2019 г. — FF Group Romania/EUIPO – KiK Textilien und Non-Food (_kix)
      (Дело T-659/19)
      (2019/C 383/87)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: FF Group Romania SRL (Букурещ, Румъния) (представител: A. Căvescu, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: KiK Textilien und Non-Food GmbH (Бьонен, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „_kix“ в черно, бяло и зелено — заявка за регистрация № 12 517 901

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 4 юли 2019 г. по преписка R 353/2019-2

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета;

                  —

                  Нарушение на член 94 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета;

                  —

                  Нарушение на член 95 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета;

                  —

                  Нарушение на правило 20, параграф 7, буква в) от Регламент № 2868/95 (понастоящем член 71, параграф 1 от Делегиран регламент (ЕС) № 2018/625);

                  —

                  Нарушение на правило 50, параграф 1 от Регламент № 2868/95;

                  —

                  Нарушение на принципите на защита на оправданите правни очаквания, правната сигурност, безпристрастност и равнопоставеност;

                  —

                  Нарушение на правото на изслушване и на справедлив процес;

                  —

                  Злоупотреба с власт.


title: Дело T-664/19: Жалба, подадена на 30 септември 2019 г. — Allergan Holdings France/EUIPO — Dermavita (JUVEDERM ULTRA)

text:
               11.11.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 383/79

      Жалба, подадена на 30 септември 2019 г. — Allergan Holdings France/EUIPO — Dermavita (JUVEDERM ULTRA)
      (Дело T-664/19)
      (2019/C 383/88)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Allergan Holdings France (Курбвоа, Франция) (представител: J. Day, Solicitor)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Dermavita Co. Ltd (Бейрут, Ливан)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: словната марка на Европейския съюз „JUVEDERM ULTRA“ – марка на Европейския съюз № 6 295 638

         Производство пред EUIPO: производство по отмяна

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 18 юли 2019 г. по съединени преписка R 1655/2018-4 и R 1723/2018-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение, доколкото с него се отменя посочената марка № 6295638 JUVEDERM ULTRA по отношение на оспорените стоки;

                  —

                  да осъди EUIPO и Dermavita Co. Ltd. да заплатят направените от тях съдебни разноски, както и тези, направени от жалбоподателя.

         Изложено основание

                  —

                  нарушение на член 58, параграф 1 и член 64, параграф 5 от Регламент 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело C-136/17: Решение на Съда (голям състав) от 24 септември 2019 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — GC, AF, BH, ED/Commission nationale de l'informatique et des libertés (CNIL) (Преюдициално запитване — Лични данни — Защита на физическите лица при обработването на тези данни, които се намират на уебстраници — Директива 95/46/ЕО — Регламент (ЕС) 2016/679 — Търсачки в интернет — Обработване на данни, които се съдържат на уебсайтове — Специални категории от данни, посочени в член 8 от тази директива и в членове 9 и 10 от този регламент — Приложимост на тези членове по отношение на лицето, което управлява интернет търсачката — Обхват на задълженията на лицето, което управлява интернет търсачката, с оглед на посочените членове — Публикуване на данните на уебсайтове единствено за целите на журналистическа дейност или на литературно или художествено изразяване — Значение за обработването на искане за премахване от резултатите при търсене (дерефериране) — Членове 7, 8 и 11 от Хартата на основните права на Европейския съюз)

text:
               25.11.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 399/2

      Решение на Съда (голям състав) от 24 септември 2019 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — GC, AF, BH, ED/Commission nationale de l'informatique et des libertés (CNIL)
      (Дело C-136/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Лични данни - Защита на физическите лица при обработването на тези данни, които се намират на уебстраници - Директива 95/46/ЕО - Регламент (ЕС) 2016/679 - Търсачки в интернет - Обработване на данни, които се съдържат на уебсайтове - Специални категории от данни, посочени в член 8 от тази директива и в членове 9 и 10 от този регламент - Приложимост на тези членове по отношение на лицето, което управлява интернет търсачката - Обхват на задълженията на лицето, което управлява интернет търсачката, с оглед на посочените членове - Публикуване на данните на уебсайтове единствено за целите на журналистическа дейност или на литературно или художествено изразяване - Значение за обработването на искане за премахване от резултатите при търсене (дерефериране) - Членове 7, 8 и 11 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
      (2019/C 399/02)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d'État

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: GC, AF, BH, ED

         Ответник: Commission nationale de l'informatique et des libertés (CNIL)

         в присъствието на: Premier ministre, Google LLC, правоприемник на Google Inc.

         Диспозитив

                  1)

                  Разпоредбите на член 8, параграфи 1 и 5 от Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 година за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни трябва да се тълкуват в смисъл, че забраната или ограниченията за обработването на специалните категории от лични данни, посочени в тези разпоредби, се прилагат — при спазване на изключенията, предвидени в тази директива — и по отношение на лицето, което управлява интернет търсачка, в рамките на неговата отговорност, компетентност и възможности като администратор на данни, обработвани в рамките на дейността на тази интернет търсачка, при проверка, извършена от лицето, управляващо търсачката, под контрола на компетентните национални органи след подадено от съответното физическо лице искане.

                  2)

                  Разпоредбите на член 8, параграфи 1 и 5 от Директива 95/46 трябва да се тълкуват в смисъл, че по силата на тези разпоредби лицето, което управлява интернет търсачка, по принцип е длъжно — при спазване на предвидените в Директивата изключения — да уважи исканията за премахване от резултатите при търсене на връзки, водещи към уебстраници, на които се намират лични данни, попадащи в обхвата на специалните категории, посочени в тези разпоредби.
                  Член 8, параграф 2, буква д) от Директива 95/46 трябва да се тълкува в смисъл, че съгласно този член лицето, което управлява интернет търсачка, може да откаже да уважи искане за премахване от резултатите при търсене, когато констатира, че въпросните връзки водят към съдържания, включващи лични данни, които попадат в обхвата на специалните категории, посочени в този член 8, параграф 1, но чието обработване е обхванато от изключението, предвидено във въпросния член 8, параграф 2, буква д), при условие че обработването отговаря на всички други изисквания за законосъобразност, поставени в тази директива, и ако съответното физическо лице няма правото съгласно член 14, първа алинея, буква а) от посочената директива да възрази срещу въпросното обработване въз основа на неопровержими законови основания, свързани с неговото конкретно положение.
                  Разпоредбите на Директива 95/46 трябва да се тълкуват в смисъл, че когато лицето, което управлява интернет търсачка, е сезирано с искане за премахване от резултатите при търсене на връзка към уебстраница, на която са публикувани лични данни, които попадат в обхвата на специалните категории, посочени в член 8, параграф 1 или 5 от тази директива, управляващото интернет търсачка лице трябва, въз основа на всички относими към конкретния случай обстоятелства и предвид тежестта на вмешателството в основните права на съответното физическо лице на зачитане на личния живот и на защита на личните данни, установени в членове 7 и 8 от Хартата на основните права на Европейския съюз, да провери дали по съображения, свързани със значим обществен интерес, посочени в член 8, параграф 4 от въпросната директива, и при спазване на условията, предвидени в тази последна разпоредба, включването на тази връзка в списъка с резултати, който се показва след търсене, извършено въз основа на името на това лице, се оказва напълно необходимо за защитата на установената в член 11 от Хартата свобода на информация на потребителите на интернет, които са потенциално заинтересовани да имат достъп до тази уебстраница посредством такова търсене.

                  3)

                  Разпоредбите на Директива 95/46 трябва да се тълкуват в смисъл, че:

                              —

                              от една страна, информацията за съдебно производство, предмет на което е било физическо лице, както и евентуално информацията за присъдата, с която то е приключило, представляват данни, отнасящи се до „закононарушения“ и до „наказателни присъди“ по смисъла на член 8, параграф 5 от тази директива, и

                              —

                              от друга страна, лицето, което управлява интернет търсачка, е длъжно да уважи искане за премахване от резултатите при търсене на връзки към уебстраници, съдържащи такава информация, когато информацията се отнася до по-ранен етап от разглежданото съдебно производство и вече не отговаря на действителното положение предвид развитието на производството, доколкото е установено в рамките на проверката на съображенията, свързани със значим обществен интерес, посочени в член 8, параграф 4 от посочената директива, че с оглед на всички обстоятелства по случая основните права на съответното физическо лице, гарантирани от членове 7 и 8 от Хартата на основните права на Европейския съюз, имат предимство пред защитените в член 11 от тази харта основни права на потенциално заинтересованите интернет потребители.

         (1)  ОВ C 168, 29.5.2017 г.


title: Дело C-467/18: Решение на Съда (трети състав) от 19 септември 2019 г. (преюдициално запитване от Районен съд Луковит — България) — Наказателно производство срещу EP (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Членове 6 и 47 и член 51, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Директива 2012/13/ЕС — Член 8, параграф 2 — Директива 2013/48/ЕС — Член 12 — Директива (ЕС) 2016/343 — Член 3 — Национална правна уредба, по реда на която може по терапевтични съображения и съображения за сигурност да се настаняват в психиатрично заведение лица, които в състояние на невменяемост са извършили общественоопасни деяния — Право на информация относно правата — Право на достъп до адвокат — Право на ефективни правни средства за защита — Презумпция за невиновност — Уязвимо лице)

text:
               25.11.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 399/14

      Решение на Съда (трети състав) от 19 септември 2019 г. (преюдициално запитване от Районен съд Луковит — България) — Наказателно производство срещу EP
      (Дело C-467/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси - Членове 6 и 47 и член 51, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз - Директива 2012/13/ЕС - Член 8, параграф 2 - Директива 2013/48/ЕС - Член 12 - Директива (ЕС) 2016/343 - Член 3 - Национална правна уредба, по реда на която може по терапевтични съображения и съображения за сигурност да се настаняват в психиатрично заведение лица, които в състояние на невменяемост са извършили общественоопасни деяния - Право на информация относно правата - Право на достъп до адвокат - Право на ефективни правни средства за защита - Презумпция за невиновност - Уязвимо лице)
      (2019/C 399/16)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Районен съд Луковит

         Страна в главното производство

      EP

         с участието на: Районна прокуратура Лом, KM, HO

         Диспозитив

                  1)

                  Директива 2012/13/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2012 година относно правото на информация в наказателното производство и Директива 2013/48/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2013 година относно правото на достъп до адвокат в наказателното производство и в производството по европейска заповед за арест и относно правото на уведомяване на трето лице при задържане и на осъществяване на връзка с трети лица и консулски органи през периода на задържане трябва да се тълкуват в смисъл, че се прилагат по отношение на съдебно производство като предвиденото в разглежданата в главното производство национална правна уредба, по реда на което може по терапевтични съображения и съображения за сигурност да се настаняват в психиатрично заведение лица, които в състояние на невменяемост са извършили общественоопасни деяния. Директива 2012/13 трябва да се тълкува в смисъл, че лицата, заподозрени в извършването на престъпление, трябва да бъдат уведомени за правата им при първа възможност щом подозренията срещу тях дадат основание на компетентните органи, извън хипотезите на неотложност, да ограничат свободата им посредством мерки на принуда, и най-късно преди първия им разпит от полицията в рамките на производството.

                  2)

                  Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и член 8, параграф 2 от Директива 2012/13 и член 12 от Директива 2013/48 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която предвижда съдебно производство, по реда на което може по терапевтични съображения и съображения за сигурност да се настаняват в психиатрично заведение лица, които в състояние на невменяемост са извършили общественоопасни деяния, ако тази правна уредба не позволява на компетентния съд да провери дали процесуалните права по тези директиви са били спазени в хода на производства, които предхождат висящото пред него и не са подложени на такъв съдебен контрол.

                  3)

                  Директива (ЕС) 2016/343 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 година относно укрепването на някои аспекти на презумпцията за невиновност и на правото на лицата да присъстват на съдебния процес в наказателното производство и член 51, параграф 1 от Хартата на основните права трябва да се тълкуват в смисъл, че нито тази директива, нито тази разпоредба от Хартата на основните права се прилагат по отношение на съдебно производство като разглежданата в главното производство процедура по член 155 и сл. от Закона за здравето — за настаняване с терапевтична цел в психиатрично заведение по съображението, че предвид здравословното му състояние съответното лице може да представлява опасност за своето здраве или за здравето на други лица.

                  4)

                  Презумпцията за невиновност, посочена в член 3 от Директива 2016/343, трябва да се тълкува в смисъл, че изисква в съдебно производство като главното, по реда на което по терапевтични съображения и съображения за сигурност се настаняват в психиатрично заведение лица, които в състояние на невменяемост са извършили общественоопасни деяния, прокуратурата да докаже, че лицето, чието настаняване се иска, е извършител на общественоопасно деяние.

         (1)  ОВ C 352, 1.10.2018 г.


title: Дело T-746/19: Жалба, подадена на 5 ноември 2019 г. — GY/ЕЦБ

text:
               3.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 36/33

      Жалба, подадена на 5 ноември 2019 г. — GY/ЕЦБ
      (Дело T-746/19)
      (2020/C 36/41)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: GY (представители: L. Levi и A. Champetier, адвокати)

         Ответник: Европейска централна банка (ЕЦБ)

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на ЕЦБ от 28 януари 2019 г., с което на жалбоподателя се отказва отпускането на надбавка за жилищни нужди за 2019 г.,

                  —

                  на следващо място, да отмени при нужда решенията от 24 април 2019 г. и от 26 август 2019 г., с които съответно се отхвърля искането на жалбоподателя за преразглеждане и неговата жалба по административен ред,

                  —

                  да осъди ответника за заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание, в което се твърди наличието на нарушение на принципа на недопускане на дискриминация.

                  2.

                  Второ основание, в което се твърди наличието на нарушение на принципа на зачитане на придобитите права.

                  3.

                  Трето основание, в което се твърди наличие на нарушение на effet utile на надбавката за жилищни нужди и на член 15 от Условията за работа на ЕЦБ.

                  4.

                  Четвърто основание, в което се твърди наличието на нарушение на принципа за полагане на дължимата грижа.


title: Дело C-817/19: Преюдициално запитване от Cour constitutionnelle (Белгия), постъпило на 31 октомври 2019 г. — Ligue des droits humains/Conseil des ministres

text:
               3.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 36/16

      Преюдициално запитване от Cour constitutionnelle (Белгия), постъпило на 31 октомври 2019 г. — Ligue des droits humains/Conseil des ministres
      (Дело C-817/19)
      (2020/C 36/21)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour constitutionnelle

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Ligue des droits humains

         Ответник: Conseil des ministres

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 23 от Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/ЕО (Общ регламент относно защитата на данните) (1) във връзка с член 2, параграф 2, буква г) от този регламент да се тълкува в смисъл, че се прилага по отношение на национално законодателство като Закона от 25 декември 2016 г. относно обработването на резервационни данни на пътници, който транспонира Директива (ЕС) 2016/681 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно използването на резервационни данни на пътниците с цел предотвратяване, разкриване, разследване и наказателно преследване на терористични престъпления и тежки престъпления (2), както и Директива 2004/82/ЕО на Съвета от 29 април 2004 година относно задължението на превозвачите да съобщават данни на пътниците (3) и Директива 2010/65/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 20 октомври 2010 година относно формалностите за даване на сведения за кораби, пристигащи във и/или напускащи пристанищата на държавите членки и за отмяна на Директива 2002/6/ЕО (4)?

                  2)

                  Съвместимо ли е приложение I към Директива 2016/681 с член 7, член 8 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз в смисъл, че изброените в него данни са с много широк обхват — по-специално посочените в точка 18 от приложение I към Директива 2016/681 данни, които надхвърлят тези по член 3, параграф 2 от Директива 2004/82 — и доколкото, взети заедно, те биха могли да разкрият чувствителни данни и по този начин да надхвърлят границите на „строго необходимото“?

                  3)

                  Съвместими ли са точки 12 и 18 от приложение I към Директива 2016/681 с член 7, член 8 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз, доколкото с оглед на изразите „[по-специално]“ и „включително“ данните, до които се отнасят, са посочени примерно и неизчерпателно, като по този начин не е спазено изискването за точност и яснота на правилата за намеса в правото на зачитане на личния живот и в правото на защита на личните данни?

                  4)

                  Съвместими ли са член 3, точка 4 от Директива 2016/681 и приложение I към същата директива с член 7, член 8 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз, доколкото системата за общо събиране, предаване и обработване на данните за пътниците, които се въвеждат с тези разпоредби, се отнася до всяко лице, което използва съответното транспортно средство, без оглед на каквито и да било обективни критерии, позволяващи да се приеме, че това лице може да представлява риск за обществената сигурност?

                  5)

                  Трябва ли член 6 от Директива 2016/681 във връзка с член 7, член 8 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като оспорвания закон, в който се предвижда като цел на обработването на „PNR“ данни да се извършва контрол на съответните дейности от разузнавателните служби и службите за сигурност, като по този начин посочената цел се включва в рамките на предотвратяването, разкриването разследването и наказателното преследване на терористични престъпления и тежки престъпления?

                  6)

                  Съвместим ли е член 6 от Директива 2016/681 с член 7, член 8 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз, доколкото предварителната оценка, която предвижда посредством взаимозависимост между бази данни и предварително установени критерии, се прилага систематично и общо към данните за пътниците, без оглед на каквито и да било обективни критерии, позволяващи да се приеме, че тези пътници могат да представляват риск за обществената сигурност?

                  7)

                  Може ли понятието „друг компетентен национален орган“ в член 12, параграф 3 от Директива 2016/681 да се тълкува в смисъл, че се отнася до ЗДП, създадено със Закона от 25 декември 2016 г., което поради това би могло да разреши достъпа до „PNR“ данните след изтичането на шестмесечен срок в рамките на ad hoc търсения?

                  8)

                  Трябва ли член 12 от Директива 2016/681 във връзка с член 7, член 8 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като оспорвания закон, който предвижда общ срок от пет години за съхраняване на данните, без да се прави разграничение дали при предварителната оценка се установява, че съответните пътници могат да представляват риск за обществената сигурност?

                  9)

                              а)

                              В съответствие ли е Директива 2004/82 с член 3, параграф 2 от Договора за Европейския съюз и с член 45 от Хартата на основните права на Европейския съюз, доколкото предвидените в нея задължения се прилагат за полети в рамките на Европейския съюз?

                              б)

                              Трябва ли Директива 2004/82, тълкувана във връзка с член 3, параграф 2 от Договора за Европейския съюз и с член 45 от Хартата на основните права на Европейския съюз, да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като оспорвания закон, който за целите на борбата с незаконната имиграция и подобряването на граничния контрол разрешава система за събиране и обработване на данните за пътниците „към, от и преминаващи през територията на страната“, което би могло да доведе до непряко възстановяване на контрола на вътрешните граници?

                  10

                  Ако въз основа на отговорите на предходните преюдициални въпроси Cour constitutionnelle би трябвало да стигне до извода, че оспорваният закон, с който по-специално се транспонира Директива 2016/681, не е в съответствие с едно или повече задължения, произтичащи от посочените в тези въпроси разпоредби, може ли да се запазят временно последиците от Закона от 25 декември 2016 г. относно обработването на данни за пътниците с цел да се избегне правна несигурност и да се позволи вече събраните и съхранявани данни да могат да продължат да се използват за целите на закона?

         (1)  ОВ L 119, 2016 г., стр. 1.

         (2)  ОВ L 119, 2016 г., стр. 132.

         (3)  ОВ L 261, 2004 г., стр. 24; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 40

         (4)  ОВ L 283, 2010 г., стр. 1.


title: Дело T-760/19: Жалба, подадена на 8 ноември 2019 г. — Imperial Brands и др./Комисия

text:
               3.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 36/34

      Жалба, подадена на 8 ноември 2019 г. — Imperial Brands и др./Комисия
      (Дело T-760/19)
      (2020/C 36/42)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Imperial Brands plc (Бристол, Обединено кралство), Imperial Tobacco Ltd (Бристол), Imperial Tobacco Overseas Holdings Ltd (Бристол), Imperial Tobacco Holdings Ltd (Бристол), Imperial Tobacco Overseas Holdings (2) Ltd (Бристол) (представители: D. Slater, lawyer, и E. Burrows, N. Gardner и S. Mardell, Solicitors)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение C(2019) 25 26 окончателен от 2 април 2019 г. относно държавна помощ SA.44896, приведена в действие от Обединеното кралство относно освобождаването на финансирането на групи по отношение на контролираните чуждестранни дружества;

                  —

                  във всички случаи, да осъди Комисията да заплати съдебните разноски и разходите на жалбоподателите във връзка с това производство.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват десет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: Комисията не е изложила адекватни мотиви и е допуснала грешка при прилагане на правото и/или явна грешка в преценката при прилагането на член 107, параграф 1 ДФЕС, като е приела, че правилата на Обединеното кралство относно контролираните чуждестранни дружества (КЧД) са приложимата референтна система. Комисията е трябвало да приеме за референтна рамка режима на корпоративния данък в Обединеното кралство.

                  2.

                  Второ основание: Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото при прилагането на член 107, параграф 1 ДФЕС и/или явна грешка в преценката, като е възприела неправилен подход към анализа на правилата за КЧД. Комисията е третирала погрешно разпоредбите на глава 9 от част 9A от Данъчния (международен и с други разпоредби) закон от 2010 г., която съдържа освобождаването на финансирането на групи – като форма на дерогация от общото облагане с данъка, което се намира в глава 5 от част 9A от Данъчния (международен и с други разпоредби) закон от 2010 г.

                  3.

                  Трето основание: Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото при прилагането на член 107, параграф 1 ДФЕС, като е приела, че освобождаването на финансирането на групи е избирателно, тъй като предприятия във фактически и правно сравнимо положение се третират различно.

                  4.

                  Четвърто основание: Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото, като е приела, че освобождаването на финансирането на групи предоставя предимство по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.

                  5.

                  Пето основание: Комисията не е изложила адекватни мотиви за това, че е приела, че освобождаването на финансирането на групи е било отчасти необосновано и следователно нарушава член 296 ДФЕС.

                  6.

                  Шесто основание, с което се твърди, че „пълното“ освобождаване съгласно член 371IB от Данъчния (международен и с други разпоредби) закон от 2010 г. е обосновано от естеството и общата структура на данъчната система.

                  7.

                  Седмо основание, с което се твърди, че освобождаването в размер на 75 % по член 371ID от Данъчния (международен и с други разпоредби) закон от 2010 г. е обосновано от естеството и общата структура на данъчната система.

                  8.

                  Осмо основание, с което се твърди, че налагането на данъчна тежест на КЧД, която отговаря на условията за освобождаване на финансирането на групи, би нарушило свободата на установяване на жалбоподателите, в противоречие с член 49 ДФЕС.

                  9.

                  Девето основание: Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото, като е приложила по аналогия или се е обосновала неправилно с текста на Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета (1), която не е била приложима ratione temporis.

                  10.

                  Десето основание: като е приела обжалваното решение, Комисията е навлязла в изключителната компетентност на Обединеното кралство в областта на прякото данъчно облагане и по този начин е нарушила членове 4 и 5 ДЕС и член 114 ДФЕС.

         (1)  Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета от 12 юли 2016 година за установяване на правила срещу практиките за избягване на данъци, които пряко засягат функционирането на вътрешния пазар (ОВ 2016 L 193, стр. 1).


title: Дело T-524/18: Решение на Общия съд от 4 декември 2019 г. — Billa/EUIPO – Boardriders IP Holdings (Billa) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Demande de Заявка за регистрация на словна марка на Европейския съюз „Billa“ — По-ранни словни марки на Европейския съюз „BILLABONG“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Сходство на знаците — Сравняване на стоките и на услугите — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001,)

text:
               3.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 36/26

      Решение на Общия съд от 4 декември 2019 г. — Billa/EUIPO – Boardriders IP Holdings (Billa)
      (Дело T-524/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Demande de Заявка за регистрация на словна марка на Европейския съюз „Billa“ - По-ранни словни марки на Европейския съюз „BILLABONG“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Сходство на знаците - Сравняване на стоките и на услугите - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001,)
      (2020/C 36/31)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Billa AG (Винер Нойдорф, Австрия) (представители: J. Rether, M. Kinkeldey, J. Rosenhäger и S. Brandstätter, avocats)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: J. Ivanauskas и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Boardriders IP Holdings LLC (Хънтингтон бийч, Калифорния, Съединени щати) (представители: J. Fish, solicitor, и A. Bryson, barrister)

         Предмет

      Жалба срещу решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 21 юни 2018 г. (преписка R 2235/2017-4), изменено на 4 октомври 2018 г. във връзка с производство по възражение между Boardriders IP Holdings и Billa

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решение на четвърти апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 21 юни 2018 г. (преписка R 2235/2017-4), в частта относно стоките „игри“, спадащи към клас 28 по смисъла на ревизираната и изменена Ницска спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 г., за които се отнася заявената марка.

                  2)

                  Отхвърля жалбата в останалата част.

                  3)

                  Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 399, 5.11.2018 г.


title: Дело T-761/19: Жалба, подадена на 8 ноември 2019 г. — Willis Europe/Комисия

text:
               3.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 36/35

      Жалба, подадена на 8 ноември 2019 г. — Willis Europe/Комисия
      (Дело T-761/19)
      (2020/C 36/43)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Willis Europe BV (Амстердам, Нидерландия) (представители: N. Niejahr и B. Hoorelbeke, lawyers, и A. Stratakis и P. O’Gara, Solicitors)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение (ЕС) 2019/1352 от 2 април 2019 година на Комисията относно държавна помощ SA.44896, приведена в действие от Обединеното кралство относно освобождаването на финансирането на групи по отношение на контролираните чуждестранни дружества (ОВ L 216, 2019 г., стp. 1) в частта, с която се приема, че твърдяната мярка за помощ представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС и се разпорежда нейното възстановяване с лихви, включително от жалбоподателя;

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени членове 2, 3 и 4 от обжалваното решение в частта му, с която се разпорежда възстановяването на несъвместимата помощ с лихви, включително от жалбоподателя;

                  —

                  да осъди Комисията да понесе собствените си разноски и разноските на жалбоподателя по това производство.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква пет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: Комисията е нарушила член 107, параграф 1 ДФЕС, като е приела, че твърдяната мярка за помощ предоставя избирателно предимство на дружествата, които използват освобождаването в размер на 75 % за правоотношения по кредити, които могат да бъдат квалифицирани като нискорискови, защото Комисията:

                              —

                              неправилно е посочила режима на контролираните чуждестранни дружества (КЧД) в Обединеното кралство като референтна система;

                              —

                              е допуснала грешка при прилагане на правото, като е направила извода, че освобождаването в размер на 75 % представлява дерогация от референтната данъчна система, поради това, че:

                                          (i)

                                          установяването на дерогация е погрешно основано на техниката за правна регламентация;

                                          (ii)

                                          критерият за съществените функции на персонала не е централният критерий за режима на КЧД в Обединеното кралство; и

                                          (iii)

                                          квалифицираните и неквалифицираните заемни правоотношения не са в едно и също правно и фактическо положение, а и във всички случаи е допуснала грешка при прилагане на правото, като е приложила по аналогия или се е обосновала неправилно с текста на Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета (1);

                              —

                              е допуснала фактическа грешка и грешка при прилагане на правото, като е направила извода, че освобождаването в размер на 75 % не е обосновано с характера и цялостната структура на данъчната система по същия начин, както освобождаването на финансирането на групи, което се прилага за нетъргуеми финансови печалби, попадащи в обхвата на член 371EC от Данъчния (международен и с други разпоредби) закон от 2010 г. (дейности в Обединеното кралство).

                  2.

                  Второ основание: Комисията е нарушила член 107, параграф 1 ДФЕС, като не е успяла да докаже, че твърдяната мярка за помощ може да засегне търговията между държавите членки и застрашава да наруши конкуренцията.

                  3.

                  Трето основание: при условията на евентуалност твърди, че Комисията е нарушила член 49 ДФЕС, като е квалифицирала твърдяната мярка за помощ като несъвместима държавна помощ, която не нарушава свободата, гарантирана от член 49 ДФЕС.

                  4.

                  Четвърто основание: Комисията е нарушила основния принцип на равно третиране/недопускане на дискриминация:

                              —

                              като е третирала нетъргуеми финансови печалби, произтичащи от квалифицирани заемни правоотношения по същия начин като нетъргуеми финансови печалби, произтичащи от неквалифицирани заемни правоотношения; и

                              —

                              като е третирала освобождаването на финансирането на групи различно според това дали нетъргуемите финансови печалби попадат в обхвата на член 371EB или на член 371EC от Данъчния (международен и с други разпоредби) закон от 2010 г.

                  5.

                  Пето основание: при условията на евентуалност твърди, че макар твърдяната мярка за помощ да попада в обхвата на член 107, параграф 1 ДФЕС, Комисията е нарушила член 16, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета (2), като е разпоредила възстановяването на суми от помощта, за която се твърди, че е несъвместима, от получателите на твърдяната мярка за помощ, защото такова възстановяване нарушава общите принципи на правото на Съюза, по-конкретно принципа на оправданите правни очаквания и на правна сигурност.

         (1)  Директива (ЕС) 2016/1164 на Съвета от 12 юли 2016 година за установяване на правила срещу практиките за избягване на данъци, които пряко засягат функционирането на вътрешния пазар (ОВ L 193, 2016 г., стp. 1).

         (2)  Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ОВ L 248, 2015 г., стp. 9).


title: Дело C-831/19: Преюдициално запитване от Tribunale di Milano (Италия), постъпило на 14 ноември 2019 г. — Banco di Desio e della Brianza SpA и др./YX, ZW

text:
               3.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 36/18

      Преюдициално запитване от Tribunale di Milano (Италия), постъпило на 14 ноември 2019 г. — Banco di Desio e della Brianza SpA и др./YX, ZW
      (Дело C-831/19)
      (2020/C 36/22)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale di Milano

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Banco di Desio e della Brianza SpA, Banca di Credito Cooperativo di Carugate e Inzago sc, Intesa Sanpaolo SpA, Banca Popolare di Sondrio s.c.p.a, Cerved Credit Management SpA

         Ответници: YX, ZW

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допускат ли членове 6 и 7 от Директива 93/13/ЕИО (1) във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз и при какви условия национална правна уредба като посочената, която не позволява на съда по изпълнението да извърши присъщ контрол на влязло в сила изпълнително основание, когато потребителят, след като узнае положението си (като това узнаване преди това е било изключено в развиващата се съдебна практика), изисква да се извърши такъв контрол?

                  2)

                  Допускат ли членове 6 и 7 от Директива 93/13/ЕИО във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз и при какви условия национална правна уредба, която предвид имплицитната сила на пресъдено нещо, че не е налице неравноправност на договорна клауза, е пречка съдът по изпълнението, който трябва да се произнесе по възражение на потребителя срещу изпълнението, да констатира такава неравноправност и може ли да се счита, че е налице такава пречка, включително когато във връзка с развиващата се съдебна практика, действаща към момента на формиране на силата на пресъдено нещо, не е била позволена преценка за неравноправност на клаузата, тъй като поръчителят не може да бъде квалифициран като потребител?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело T-648/18: Решение на Общия съд от 12 декември 2019 г. — Super bock group/EUIPO — Agus (Crystal) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „Crystal“ — По-ранна словна национална марка „CRISTAL“ — Относително основание за отказ — Липса на сходство между стоките — Липса на вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               3.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 36/27

      Решение на Общия съд от 12 декември 2019 г. — Super bock group/EUIPO — Agus (Crystal)
      (Дело T-648/18) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „Crystal“ - По-ранна словна национална марка „CRISTAL“ - Относително основание за отказ - Липса на сходство между стоките - Липса на вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2020/C 36/32)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Super bock group, SGPS SA (Леса ду Балиу, Португалия) (представител: J. P. Mioludo, avocat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: L. Rampini и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Agus sp. z o.o. (Варшава, Полша)

         Предмет

      Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 23 юли 2018 г. (преписка R 299/2018-2), постановено в производството по възражение със страни Unicer-Bebidas de Portugal, SGPS SA и Agus

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Super bock group, SGPS SA да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 16, 14.1.2019 г.


title: Дело C-853/19: Преюдициално запитване от Okresný súd Poprad (Словакия), постъпило на 22 ноември 2019 г. — IM/STING Reality s.r.o.

text:
               3.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 36/18

      Преюдициално запитване от Okresný súd Poprad (Словакия), постъпило на 22 ноември 2019 г. — IM/STING Reality s.r.o.
      (Дело C-853/19)
      (2020/C 36/23)
      Език на производството: словашки

         Запитваща юрисдикция

      Okresný súd Poprad

         Страни в главното производство

         Ищец: IM

         Ответник: STING Reality s.r.o.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли Директива 2005/29/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/ЕО, 98/27/ЕО и 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (ЕО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) да се тълкува в смисъл, че фактически обстоятелства като тези по разглежданото дело — при които физическо лице, което се намира в затруднено финансово положение и е притиснато от времето и което иска да вземе кредит, за да запази собствеността върху недвижимия имот, който е единственото му жилище, получава предложение от кредитно дружество да сключи договор, който води до трайното му лишаване от собствеността върху този имот, въпреки че волята на лицето е само временно да прехвърли имота на кредитора с цел обезпечаване на кредитния договор — представляват нелоялна търговска практика?

                  2)

                  Трябва ли Директива 93/13/ЕО (2) относно неравноправните клаузи в потребителските договори (наричана по-нататък „Директива 93/13“) да се тълкува в смисъл, че при описаните в първия въпрос фактически обстоятелства договорът за продажба, с който се прехвърля недвижимият имот, също подлежи на съдебен контрол, и то въпреки довода на търговеца, че клаузите са индивидуално договорени, ако търговецът откаже да представи на съда други свои договори, за да се установи дали става дума за договор с общи условия, използван от търговеца и в други случаи?

                  3)

                  Ако Директива 93/13 е приложима в този случай, трябва ли за релевантни съгласно член 4, параграф 1 от Директивата да се приемат и обстоятелства отпреди сключването на договора, а именно обстоятелството, че ответният търговец е получил достъп до лични данни на ищеца без негово съгласие?

         (1)  ОВ L 149, 2005 г., стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260.

         (2)  ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273.


title: Дело C-482/17: Решение на Съда (голям състав) от 3 декември 2019 г. — Чешка република/Европейски парламент, Съвет на Европейския съюз (Жалба за отмяна — Сближаване на законодателствата — Директива (ЕС) 2017/853 — Контрол на придобиването и притежаването на оръжие — Валидност — Правно основание — Член 114 ДФЕС — Изменение на съществуваща директива — Принцип на пропорционалност — Липса на оценка на въздействието — Засягане на правото на собственост — Пропорционалност на приетите мерки — Мерки, създаващи пречки във вътрешния пазар — Принцип на правна сигурност — Принцип на защита на оправданите правни очаквания — Мерки, задължаващи държавите членки да приемат законодателство с обратно действие — Принцип на недопускане на дискриминация — Дерогация за Конфедерация Швейцария — Дискриминация, засягаща държави — членки на Европейския съюз, или държави — членки на Европейската асоциация за свободна търговия (ЕАСТ), различни от тази държава)

text:
               3.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 36/2

      Решение на Съда (голям състав) от 3 декември 2019 г. — Чешка република/Европейски парламент, Съвет на Европейския съюз
      (Дело C-482/17) (1)

      (Жалба за отмяна - Сближаване на законодателствата - Директива (ЕС) 2017/853 - Контрол на придобиването и притежаването на оръжие - Валидност - Правно основание - Член 114 ДФЕС - Изменение на съществуваща директива - Принцип на пропорционалност - Липса на оценка на въздействието - Засягане на правото на собственост - Пропорционалност на приетите мерки - Мерки, създаващи пречки във вътрешния пазар - Принцип на правна сигурност - Принцип на защита на оправданите правни очаквания - Мерки, задължаващи държавите членки да приемат законодателство с обратно действие - Принцип на недопускане на дискриминация - Дерогация за Конфедерация Швейцария - Дискриминация, засягаща държави - членки на Европейския съюз, или държави - членки на Европейската асоциация за свободна търговия (ЕАСТ), различни от тази държава)
      (2020/C 36/02)
      Език на производството: чешки

         Страни

         Жалбоподател: Чешка република (представители: M. Smolek, O. Serdula и J. Vláčil)

         Встъпили страни в подкрепа на жалбоподателя: Унгария (представител: M. Z. Fehér, G. Koós и G. Tornyai), Република Полша (представители: B. Majczyna, M. Wiącek и D. Lutostańska)

         Ответник: Европейски парламент (представители: O. Hrstková Šolcová и R. van de Westelaken), Съвет на Европейския съюз (представители: първоначално A. Westerhof Löfflerová, E. Moro и M. Chavrier, впоследствие A. Westerhof Löfflerová и M. Chavrier)

         Встъпили страни в подкрепа на ответника: Френска република (представители: A. Daly, E. de Moustier, R. Coesme и D. Colas), Европейска комисия (представители: M. Šimerdová, Й. Г. Маринова и E. Kružíková)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Чешката република да заплати, освен собствените си съдебни разноски, и съдебните разноски, направени от Европейския парламент и Съвета на Европейския съюз.

                  3)

                  Френската република, Унгария, Република Полша и Комисията понасят направените от тях съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 357, 23.10.2017 г.


title: Дело T-667/18: Решение на Общия съд от 28 ноември 2019 г. — Pinto Teixeira/ЕСВД (Публична служба — Права и задължения на длъжностните лица — Уведомяване за намерение за заемане с професионална дейност след прекратяване на служебното правоотношение — Член 16 от Правилника за длъжностните лица — Възможност дейността да доведе до конфликт със законните интереси на институцията — Срок за отговор на уведомяването за намерението — Мълчаливо съгласие — Забрана за заемане с професионална дейност след прекратяване на служебното правоотношение — Неимуществена вреда)

text:
               3.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 36/27

      Решение на Общия съд от 28 ноември 2019 г. — Pinto Teixeira/ЕСВД
      (Дело T-667/18) (1)

      (Публична служба - Права и задължения на длъжностните лица - Уведомяване за намерение за заемане с професионална дейност след прекратяване на служебното правоотношение - Член 16 от Правилника за длъжностните лица - Възможност дейността да доведе до конфликт със законните интереси на институцията - Срок за отговор на уведомяването за намерението - Мълчаливо съгласие - Забрана за заемане с професионална дейност след прекратяване на служебното правоотношение - Неимуществена вреда)
      (2020/C 36/33)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: José Manuel Pinto Teixeira (Оераш, Португалия) (представители: S. Orlandi и T. Martin, avocats)

         Ответник: Европейска служба за външна дейност (представители: S. Marquardt и R. Spac)

         Предмет

      Жалба на основание член 270 ДФЕС, с която жалбоподателят иска, от една страна, да се отмени решението от 21 февруари 2018 г. на ЕСВД, с което му се забранява да се заеме с външна дейност по силата на член 16 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз, и от друга страна, да му се присъди обезщетение за вредите, които твърди, че е претърпял в резултат на това решение

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решението на Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) от 21 февруари 2018 г., с което се забранява на г-н José Manuel Pinto Teixeira да се заеме с професионална дейност по силата на член 16 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз.

                  2)

                  Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3)

                  Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 16, 14.1.2019 г.


title: Дело C-432/18: Решение на Съда (пети състав) от 4 декември 2019 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — Consorzio Tutela Aceto Balsamico di Modena/Balema GmbH (Преюдициално запитване — Закрила на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни — Регламенти (ЕО) № 510/2006 и (ЕС) № 1151/2012 — Член 13, параграф 1 — Регламент (ЕО) № 583/2009 — Член 1 — Регистрация на наименованието „Aceto Balsamico di Modena (ЗГУ)“ — Закрила на негеографските понятия от това наименование — Обхват)

text:
               3.2.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 36/9

      Решение на Съда (пети състав) от 4 декември 2019 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — Consorzio Tutela Aceto Balsamico di Modena/Balema GmbH
      (Дело C-432/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Закрила на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни - Регламенти (ЕО) № 510/2006 и (ЕС) № 1151/2012 - Член 13, параграф 1 - Регламент (ЕО) № 583/2009 - Член 1 - Регистрация на наименованието „Aceto Balsamico di Modena (ЗГУ)“ - Закрила на негеографските понятия от това наименование - Обхват)
      (2020/C 36/11)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Consorzio Tutela Aceto Balsamico di Modena

         Ответник: Balema GmbH

         Диспозитив

      Член 1 от Регламент (ЕО) № 583/2009 на Комисията от 3 юли 2009 година за вписване на наименование в Регистъра на защитените наименования за произход и защитените географски указания (Aceto Balsamico di Modena (ЗГУ) трябва да се тълкува в смисъл, че защитата на наименованието „Aceto Balsamico di Modena“ не обхваща използването на отделните негеографски понятия от това наименование.

         (1)  ОВ C 427, 26.11.2018 г.