title: Дело C-509/13 P: Жалба, подадена на 24 септември 2013 г. от Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL срещу решението на Общия съд (осми състав), постановено на 11 юли 2013 г. по дело T-197/12 — Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

text:
               16.11.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 336/11

         Жалба, подадена на 24 септември 2013 г. от Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL срещу решението на Общия съд (осми състав), постановено на 11 юли 2013 г. по дело T-197/12 — Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
   (Дело C-509/13 P)
   2013/C 336/23
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL (представител: J. Carbonell Callicó)

      Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Съда

               —

               отмяна на решението на Общия съд (осми състав) от 11 юли 2013 г. по дело T-197/12 и отхвърляне на заявлението за регистрация на фигуративна марка на Общността METRO с № 7585045 за услуги от клас 36,

               —

               осъждане на останалите страни в производството да понесат направените от тях съдебни разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбата срещу посоченото решение на Общия съд се основава главно на три основания за обжалване.
   На първо място, жалбоподателят упреква Общия съд в нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 относно марката на Общността (1) поради грешки при тълкуване на услугите, обхванати от конфликтните марки, и неизвършването на цялостен анализ на марките, предмет на спора.
   На второ място, налице било противоречие между решенията на един и същ съд, постановени в производства между едни и същи страни с предмет едни и същи въпроси, отнасящи се до сходни марки. Решението по дело T-284/11, което е изцяло свързано с настоящото дело, въпреки изявленията на тази страна, направени в срок и съгласно установените форми, не било взето предвид.
   На трето място, твърди се, че Общият съд на Европейския съюз допуснал процесуални нарушения, с което увредил интересите на жалбоподателя, който отново се оказал в положение, в което е лишен от защита. По-специално устната фаза на производството била проведена без участието на жалбоподателя, въпреки че посочената страна поискала отлагане съгласно установения ред поради основателни причини, които доказала.

      (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стр. 1).


title: Съединени дела T-425/15, T-426/15 и T-428/15: Решение на Общия съд от 4 май 2017 г. — Schräder/CPVO — Hansson (SEIMORA) (Сортове растения — Искане за отнемане на правната закрила на Общността на сортовете растения, предоставена за сорта „SEIMORA“ — Заявка за правна закрила на Общността на сортовете растения за сорта „SUMOST 02“ — Състав на отделението по жалбите на CPVO — Принцип на безпристрастност)

text:
               26.6.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 202/16

         Решение на Общия съд от 4 май 2017 г. — Schräder/CPVO — Hansson (SEIMORA)
   (Съединени дела T-425/15, T-426/15 и T-428/15) (1)

   ((Сортове растения - Искане за отнемане на правната закрила на Общността на сортовете растения, предоставена за сорта „SEIMORA“ - Заявка за правна закрила на Общността на сортовете растения за сорта „SUMOST 02“ - Състав на отделението по жалбите на CPVO - Принцип на безпристрастност))
   (2017/C 202/28)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Ralf Schräder (Людингхаузен, Германия) (представител: T. Leidereiter, адвокат)

      Ответник: Служба на Общността за сортовете растения (CPVO) (представители: M. Ekvad и F. Mattina, подпомагани от A. von Mühlendahl и H. Hartwig, адвокати)

      Друга страна в производството пред отделението по жалбите на CPVO, встъпила в производството пред Общия съд: Jørn Hansson (Сьондерсьо, Дания) (представители: G. Würtenberger и R. Kunze, адвокати)

      Предмет

   По дело T-425/15, жалба срещу решението на отделението по жалбите на CPVO от 24 февруари 2015 г. (преписка A 003/2010), постановено по искане за отнемане на правната закрила на Общността на сортовете растения, предоставена за сорта „SEIMORA“; по дело T-426/15, жалба срещу решението на отделението по жалбите на CPVO от 24 февруари 2015 г. (преписка A 002/2014), постановено по искане за обявяване на нищожност на правната закрила на Общността на сортовете растения, предоставена за сорта „SEIMORA“; и по дело T-428/15, жалба срещу решението на отделението по жалбите на CPVO от 24 февруари 2015 г. (преписка A 007/2009), постановено п заявка за правна закрила на Общността на сортовете растения за сорта „SUMOST 02“

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбите.

               2)

               Осъжда г-н Ralf Schräder да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 328, 5.10.2015 г.


title: Дело T-497/17: Жалба, подадена на 4 август 2017 г. — Sánchez del Valle и Calatrava Real State 2015/Комисия и ЕСП

text:
               2.10.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 330/15

         Жалба, подадена на 4 август 2017 г. — Sánchez del Valle и Calatrava Real State 2015/Комисия и ЕСП
   (Дело T-497/17)
   (2017/C 330/20)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподатели: Manuel Alfonso Sánchez del Valle (Мадрид, Испания) и Calatrava Real State 2015, SL (Мадрид) (представители: B. Gutiérrez de la Roza Pérez, P. Rubio Escobar, R. Ruiz de la Torre Esporrín и B. Fernández García, abogados)

      Ответници: Европейска комисия и Единен съвет за преструктуриране

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               Да отмени решение (SRB/EES/2017/08) на Единния съвет за преструктуриране от изпълнителната му сесия от 7 юни 2017 г., с което е одобрена процедурата за преструктуриране по отношение на институцията Banco Popular Español, S.A.;

               —

               да отмени Решение (ЕС) 2017/1246 на Комисията от 7 юни 2017 г. за одобряване на схемата за преструктуриране на Banco Popular Español, S.A.;

               —

               да се осъди ответника да заплати съдебните разноски, както и встъпилите страни, поддържащи изцяло или отчасти неговите искания.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага единадесет основания.

               1.

               Първото основание е изведено от липсата или недостатъчността на мотиви на обжалваното решение, в нарушение на член 41, параграф 2 и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

               2.

               Второто основание е изведено от нарушението на член 20, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 г., доколкото не е било направено справедливо, консервативно и реалистично оценяване от независим експерт на актива и пасива на Banco Popular преди приемането на решението за преструктуриране.

               3.

               Нарушение на член 18, параграф 1, буква a) във връзка с член 18, параграф 4, буква в) от Регламент (ЕС) 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 г., доколкото с обжалваните решения се приема преструктурирането на Banco Popular, въпреки че на 6 юни 2017 г. тази банкова институция не е била неплатежоспособна, а нейните проблеми с ликвидността били временни.

               4.

               Нарушение на член 18, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 806/2014, доколкото с обжалваните решения се приема преструктурирането на Banco Popular, въпреки че са съществували разумни перспективи, че други алтернативни мерки от частния сектор могат да предотвратят в разумен срок неизпълнението на задължения от нейна страна.

               5.

               Неизпълнение на член 14, параграф 2 от Регламент (ЕС) 806/2014, доколкото не е бил направен опит да се сведат до минимум разходите за преструктурирането и да се избегне излишната загуба на стойност, извън необходимото за постигане на целите на преструктурирането.

               6.

               Нарушение на член 22 от Регламент (ЕС) 806/2014, поради липсата на претегляне на последиците от обжалваните решения и неприемане на предвидените в параграф 2 от него инструменти за преструктуриране, които са алтернативни на прекратяването на дейността, при отчитане на обстоятелствата по параграф 3.

               7.

               Нарушение на член 15, параграф 1, буква ж) от Регламент (ЕС) 806/2014, доколкото акционерите е трябвало да получат повече от това, което биха получили при обявяване на несъстоятелност.

               8.

               Нарушение на член 29 от Регламент (ЕС) 806/2014.

               9.

               Нарушение на правото на собственост и следователно на член 17 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

               10.

               Нарушение на правото на ефективна съдебна защита, поради невъзможността на акционерите да се защитят.

               11.

               Нарушение на правото на акционерите и на другите засегнати от дейността по обезценяване и преобразуване притежатели на акции да бъдат изслушани преди приемане на засягащата ги индивидуална мярка за обезценяване на тяхното имущество.


title: Дело F-4/05: Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 18 юни 2008 г. — Huober/Съвет

text:
               2.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 197/38

         Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 18 юни 2008 г. — Huober/Съвет
   (Дело F-4/05)
   (2008/C 197/74)

      Език на производството: френски

   Председателят на първи състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра, вследствие на уреждането на спора по взаимно съгласие.


title: Дело C-490/07: Определение на председателя на Съда от 4 август 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Кипър

text:
               22.11.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 301/29

         Определение на председателя на Съда от 4 август 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Кипър
   (Дело C-490/07) (1)

   (2008/C 301/44)

      Език на производството: гръцки

   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 315, 22.12.2007 г.


title: Дело C-454/15: Преюдициално запитване от Hessisches Landesarbeitsgericht (Германия), постъпило на 24 август 2015 г. — Jürgen Webb-Sämann/Christopher Seagon (Синдик на имуществото на Baumarkt Praktiker DIY GmbH)

text:
               23.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 389/16

         Преюдициално запитване от Hessisches Landesarbeitsgericht (Германия), постъпило на 24 август 2015 г. — Jürgen Webb-Sämann/Christopher Seagon (Синдик на имуществото на Baumarkt Praktiker DIY GmbH)
   (Дело C-454/15)
   (2015/C 389/17)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Hessisches Landesarbeitsgericht

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Jürgen Webb-Sämann

      Ответник: Christopher Seagon (Синдик на имуществото на Baumarkt Praktiker DIY GmbH)

      Преюдициален въпрос

   Нарушава ли се разпоредбата на член 8 от Директива 2008/94/ЕО (1) или друга разпоредба от правото на Съюза с национална уредба, в която е застъпено тълкуването, че по отношение на вземания за дължими работни възнаграждения, предоставени на работодателя на влог, за да бъдат преведени на определен падеж на дадена пенсионноосигурителна каса, които вземания не са обособени от работодателя по специална сметка, не е налице право да се иска отделяне от масата на несъстоятелността съгласно член 47 InsO (Кодекс за несъстоятелността)?

      (1)  Директива 2008/94/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател (OB L 283, стр. 36).


title: Дело T-753/14: Решение на Общия съд от 25 май 2016 г. — Ice Mountain Ibiza/EUIPO – Etyam (ocean beach club ibiza) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „ocean beach club ibiza“ — По-ранни национални фигуративна и словна марки „ocean drive Ibiza-hotel“ и „OCEAN THE GROUP“ — Отмяна на по-ранната марка, служеща като основание на обжалваното решение — Липса на основание за произнасяне)

text:
               4.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 243/29

         Решение на Общия съд от 25 май 2016 г. — Ice Mountain Ibiza/EUIPO – Etyam (ocean beach club ibiza)
   (Дело T-753/14) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „ocean beach club ibiza“ - По-ранни национални фигуративна и словна марки „ocean drive Ibiza-hotel“ и „OCEAN THE GROUP“ - Отмяна на по-ранната марка, служеща като основание на обжалваното решение - Липса на основание за произнасяне))
   (2016/C 243/30)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Ice Mountain Ibiza, SL (Сан Антонио, Испания) (представители: J. L. Gracia Albero, F. Miazzetto и E. Cebollero González, адвокати)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: S. Palmero Cabezas)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Etyam, SL (Ибиса, Испания)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 31 юли 2014 г. (преписка R 2293/2013-1) относно производство по възражение между Etyam и Ice Mountain Ibiza.

      Диспозитив

               1)

               Липсва основание за произнасяне по жалбата.

               2)

               Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 26, 26.1.2015 г.


title: Съединени дела C-383/06 и C-385/06: Решение на Съда (трети състав) от 13 март 2008 г. (преюдициално запитване от Raad van State — Нидерландия) — Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening (C-383/06), Gemeente Rotterdam (C-384/06)/Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid и Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant (C-385/06)/Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening (Структурни фондове — Член 23, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 4253/88 — Отменяне и възстановяване на финансовата помощ от Общността — Член 249 ЕО — Защита на оправданите правни очаквания и на правната сигурност)

text:
               9.5.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 116/6

         Решение на Съда (трети състав) от 13 март 2008 г. (преюдициално запитване от Raad van State — Нидерландия) — Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening (C-383/06), Gemeente Rotterdam (C-384/06)/Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid и Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant (C-385/06)/Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening
   (Съединени дела C-383/06 и C-385/06) (1)

   (Структурни фондове - Член 23, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 4253/88 - Отменяне и възстановяване на финансовата помощ от Общността - Член 249 ЕО - Защита на оправданите правни очаквания и на правната сигурност)
   (2008/C 116/10)
   Език на производството: нидерландски
   Препращаща юрисдикция
   Raad van State
   Страни в главното производство

      Ищци: Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening (C-383/06), Gemeente Rotterdam (C-384/06), Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant (C-385/06)

      Ответници: Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid, Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening
   Предмет
   Преюдициално запитване — Nederlandse Raad van State — Тълкуване на член 23, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 4253/88 на Съвета от 19 декември 1988 година за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2052/88 относно координацията между дейностите на различните Структурни фондове, от една страна, и между тях и тези на Европейската инвестиционна банка и на другите съществуващи финансови инструменти, от друга страна — Отменяне и възстановяване на финансовата помощ от Общността — Членове 10 и 249 ЕО — Прилагане на общите принципи на правото на Общността
   Диспозитив

               1)

               Член 23, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 4253/88 на Съвета от 19 декември 1988 година за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2052/88 относно координацията между дейностите на различните Структурни фондове, от една страна, и между тях и тези на Европейската инвестиционна банка и на другите съществуващи финансови инструменти, от друга страна, в редакцията му след изменението с Регламент (ЕИО) № 2082/93 на Съвета от 20 юли 1993 г., поражда задължение за държавите-членки да си възстановят средствата, загубени вследствие на злоупотреба или небрежност, без да е необходимо оправомощаване, предвидено от националното право.

               2)

               Възстановяването на средствата, загубени вследствие на злоупотреба или небрежност, трябва да бъде извършено на основание член 23, параграф 1 от Регламент № 4253/88, в редакцията му след изменението с Регламент № 2082/93 и съгласно подробните правила на националното право, при условие, че прилагането на това право не уврежда прилагането и ефикасността на общностното право и няма за последица да направи практически невъзможно възстановяването на неправомерно отпуснатите суми. Националният съд трябва да осигури пълното прилагане на общностното право като не приложи или при необходимост тълкува национална разпоредба, като Общия закон относно административното право (Algemene wet bestuursrecht), която представлява препятствие за това. Националният съд може да приложи общностните принципи на правната сигурност и на защита на оправданите правни очаквания при преценяване на поведението, както на бенефициерите на загубените средства, така и на администрацията, при условие, че интересът на Европейската общност е изцяло взет предвид. Качеството на публичноправно лице на бенефициера на средствата не оказва влияние в това отношение.

      (1)  OВ C 310, 16.12.2006 г.


title: Дело T-582/16: Определение на Общия съд от 22 юни 2017 г. — Vankerckhoven-Kahmann/Комисия (Публична служба — Длъжностни лица — Възстановяване на кариерата — Отказ за повишаване — Прехвърляне от друга институция — Класиране в степен — Искане по смисъла на член 90, параграф 1 от Правилника — Разумен срок — Недопустимост)

text:
               14.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/22

         Определение на Общия съд от 22 юни 2017 г. — Vankerckhoven-Kahmann/Комисия
   (Дело T-582/16) (1)

   ((Публична служба - Длъжностни лица - Възстановяване на кариерата - Отказ за повишаване - Прехвърляне от друга институция - Класиране в степен - Искане по смисъла на член 90, параграф 1 от Правилника - Разумен срок - Недопустимост))
   (2017/C 269/32)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Monique Vankerckhoven-Kahmann (Ангиан, Белгия) (представител: N. Lhoëst, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално G. Berscheid и C. Berardis-Kayser, впоследствие G. Berscheid и L. Radu Bouyon)

      Предмет

   Искане на основание член 270 ДФЕС за отмяна, от една страна, на решението на Комисията от 17 април 2015 г. за отказ да преразгледа степента на жалбоподателя при прехвърлянето му и, от друга страна, на решението на Комисията от 9 ноември 2015 г. за отхвърляне на жалбата му по административен ред, подадена на 17 юли 2015 г.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата като недопустима.

               2)

               Г-жа Monique Vankerckhoven-Kahmann понася направените от нея съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.

      (1)  ОВ C 145, 25.4.2016 г. (делото първоначално е заведено пред Съда на публичната служба на Европейския съюз с номер F-11/15, а на 1 септември 2016 г. е прехвърлено в Общия съд на Европейския съюз).


title: Дело C-69/08: Решение на Съда (втори състав) от 16 юли 2009 г. (преюдициално запитване на Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro — Италия) — Raffaello Visciano/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) (Социална политика — Закрила на работниците — Неплатежоспособност на работодателя — Директива 80/987/ЕИО — Задължение за цялостно изплащане на дължимите вземания в границите на предварително установен таван — Естество на вземанията на работника спрямо гарантиращата институция — Давностен срок)

text:
               12.9.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 220/9

         Решение на Съда (втори състав) от 16 юли 2009 г. (преюдициално запитване на Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro — Италия) — Raffaello Visciano/Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)
   (Дело C-69/08) (1)

   (Социална политика - Закрила на работниците - Неплатежоспособност на работодателя - Директива 80/987/ЕИО - Задължение за цялостно изплащане на дължимите вземания в границите на предварително установен таван - Естество на вземанията на работника спрямо гарантиращата институция - Давностен срок)
   2009/C 220/13
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale di Napoli — Sezione Lavoro

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Raffaello Visciano

      Ответник: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

      Предмет

   Преюдициално запитване — Tribunale di Napoli Sezione Lavoro — Тълкуване на членове 3 и 4 от Директива 80/987/ЕИО на Съвета от 20 октомври 1980 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател (ОВ L 283, стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 197) — Гарантиране на възнагражденията, съответстващи на последните три месеца на трудовия договор в границите на предварително установен таван — Изваждане на платеното обезщетение от изплатен от работодателя аванс срещу заплата — Национална правна уредба, която допуска различна правна квалификация на една и съща престация в зависимост от субекта, който е длъжен да я извърши, и допуска промяна на давностния срок за сезиране на съда

      Диспозитив

               1)

               Членове 3 и 4 от Директива 80/987/ЕИО на Съвета от 20 октомври 1980 година за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател допускат национално законодателство, което позволява да се квалифицират дължимите вземания на работниците като „социалноосигурително обезщетение“, когато тези вземания се изплащат от гарантираща институция.

               2)

               Директива 80/987 допуска национално законодателство, което просто използва като база за сравнение първоначалното вземане за възнаграждение на работника или служителя, за да се определи престацията, която трябва да се гарантира посредством намесата на гаранционен фонд.

               3)

               В рамките на искане на работник или служител да получи от гаранционен фонд изплащането на дължимите вземания по възнаграждение, Директива 80/987 допуска прилагането на едногодишен давностен срок (принцип на равностойност). Въпреки това националният съд следва да разгледа дали уредбата на този срок прави практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правата, признати от общностния правов ред (принцип на ефективност).

      (1)  ОВ C 107, 26.4.2008 г.


title: Дело T-366/15 P: Жалба, подадена на 9 юли 2015 г. от Вяра Тодорова Андрова срещу решението, постановено на 29 април 2015 г. от Съда на публичната служба по дело F-78/12, Тодорова Андрова/Съвет

text:
               12.10.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 337/16

         Жалба, подадена на 9 юли 2015 г. от Вяра Тодорова Андрова срещу решението, постановено на 29 април 2015 г. от Съда на публичната служба по дело F-78/12, Тодорова Андрова/Съвет
   (Дело T-366/15 P)
   (2015/C 337/19)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Вяра Тодорова Андрова (Род Сен Женез, Белгия) (представител: M. Velardo, адвокат)

      Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия и Сметна палата на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателката

   Жалбоподателката иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението от 29 април 2015 г., постановено по дело F-78/12, и сам да се произнесе по спора,

               —

               при условията на евентуалност, да върне делото за ново разглеждане от Съда на публичната служба,

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателката излага четири основания в подкрепа на жалбата си.

               1.

               Първо основание — грешка при прилагане на правото, доколкото Съдът на публичната служба (наричан по-нататък „СПС“) е приел, че член 45 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз не допуска да се взема предвид, с оглед включването в списъка на подлежащите на повишаване длъжностни лица, придобитият като срочно нает служител стаж.

               2.

               Второ основание — допусната от СПС грешка при прилагане на правото, доколкото същият е приел, че спрямо конкретния случай е приложима практиката на Съда, произтичаща не от решението от 8 септември 2011 г., Rosado Santana (C-177/10, Сб., EU:C:2011:557), а от определението от 7 март 2013 г., Rivas Montes (C-178/12, EU:C:2013:150).

               3.

               Трето основание — грешка при прилагане на правото, доколкото СПС е приел, че твърдението за нарушение на принципа на равно третиране е недопустимо като основание за отмяна, тъй като не са посочени точните имена на кандидатите, повишени вместо жалбоподателката.

               4.

               Четвърто основание — допусната от СПС грешка при прилагане на правото, доколкото същият е приел, че твърдението за нарушение на задължението за полагане на грижа е недопустимо като основание за отмяна, тъй като липсва съответствие между жалбата по административен ред и тази по съдебен ред.


title: Дело C-445/15: Преюдициално запитване от High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court) (Обединеното кралство), постъпило на 17 август 2015 г. — The Queen, по искане на Nutricia Limited/Secretary of State for Health

text:
               26.10.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 354/25

         Преюдициално запитване от High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court) (Обединеното кралство), постъпило на 17 август 2015 г. — The Queen, по искане на Nutricia Limited/Secretary of State for Health
   (Дело C-445/15)
   (2015/C 354/27)
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Nutricia Limited

      Ответник: Secretary of State for Health

      Преюдициални въпроси

               1)

               За да се приеме, че даден продукт е диетична храна за специални медицински цели („ХСМЦ“) по смисъла на определението, установено в член 1, параграф 2, буква б) от Директива 1999/21/ЕО на Комисията относно диетичните храни за специални медицински цели (1):

                           а.

                           трябва ли обективно:

                                       (i)

                                       всички пациенти, страдащи от съответното заболяване, разстройство или друго патологично състояние, свързано с определени хранителни потребности, за задоволяването на които продуктът се пуска на пазара („показаното заболяване“), или

                                       (ii)

                                       подгрупа от такива пациенти
                                       да имат ограничена, понижена или нарушена способност да поемат, смилат, поглъщат, метаболизират или отделят обикновени храни или определени хранителни съставки, съдържащи се в тях, или метаболити, или да имат други, определени от здравословното състояние особени хранителни потребности, които възникват в резултат от показаното заболяване?

                           б.

                           Обратно, достатъчно ли е производителят да продава продукта като предназначен за употреба, която „[се определя от] здравословно[то] състояние“ по смисъла на член 1, параграф 2, буква б), тоест (i) производителят да продава продукта само за употреба под медицински контрол от клинични специалисти, лекуващи пациенти с показаното заболяване, и (ii) да е възможно отговорен наблюдаващ клиничен специалист да стигне до надлежно клинично заключение при индивидуализирана преценка за всеки отделен пациент, че употребата на такъв продукт би била подходяща форма за задоволяване на хранителните потребности на някои пациенти, страдащи от показаното заболяване, доколкото клиничният специалист има основание да смята, че съответният пациент има специфични хранителни потребности, свързани с показаното заболяване?

                           в.

                           Ако отговорът на въпрос 1, буква а), подточка ii) е утвърдителен, (i) какъв процент от пациентите с показаното заболяване трябва да имат съответната ограничена, понижена или нарушена способност или други, определени от здравословното състояние особени хранителни потребности, или всъщност не се изисква някакъв минимален процент, и (ii) необходимо ли е тази подгрупа от пациенти да може да се определи предварително, към момента, когато продуктът се пуска на пазара?

                           г.

                           Ако отговорът на въпрос 1, буква б) е утвърдителен, какви са „специфичните хранителни потребности“, за задоволяването на които продуктът трябва да бъде безопасен, полезен и ефикасен по смисъла на член 3?

               2.

               Що се отнася до използвания в член 1, параграф 2, буква б) израз „които не могат да бъдат задоволени единствено чрез промяна на нормалния хранителен режим с други храни за специфична хранителна употреба или чрез съчетание от двете“, как следва да се преценява възможността за промяна на хранителния режим? По-конкретно:

                           а.

                           Съображенията във връзка с безопасността и практическата осъществимост на промяната на хранителния режим от значение ли са за тази преценка? Ако са от значение, как трябва да бъдат отчитани?

                           б.

                           Следва ли възможността за промяна на нормалния хранителен режим (а ако са релевантни, и съображенията във връзка с безопасността и практическата осъществимост) да се преценява(т):

                                       (i)

                                       абстрактно и предварително, спрямо: (i) типичен човек с типичен хранителен режим и с типичните способности на такъв човек да промени хранителния си режим; или (ii) типичен страдащ от показаното заболяване човек с типичен за такъв човек хранителен режим и с типична за човек с такова заболяване способност да промени хранителния си режим; или спрямо (iii) другояче зададен набор от характеристики на пациента?

                                       (ii)

                                       Индивидуално и по време на терапията на пациента, съобразно клиничната преценка на наблюдаващия клиничен специалист, така че да е достатъчно производителят да има основание да продава продукта като клинично полезен, доколкото наблюдаващ клиничен специалист може да реши въз основа на обоснована преценка за всеки отделен пациент (например по съображения за безопасност и практическа осъществимост за конкретен пациент), че за някои пациенти с показаното заболяване употребата на ХСМЦ може от клинична гледна точка да е за предпочитане пред други форми на промяна на хранителния режим?

                                       (iii)

                                       По друг начин, а ако е така — по какъв?

                           в.

                           „Промяната на нормалния хранителен режим“ включва ли и употребата на „добавки към храни“ по смисъла на Директива 2002/46/ЕО за сближаване на законодателствата на държавите членки по отношение на добавките към храни или на „обогатени храни“ по смисъла на Регламент (ЕО) № 1925/2006 относно влагането на витамини, минерали и някои други вещества в храните?

                           г.

                           Когато група пациенти, страдащи от специфично заболяване, разстройство или друго патологично състояние, срещат затруднения да поддържат редовно нормален хранителен режим, без да им се напомня, може ли продукт, разработен да улеснява приема от такива пациенти на хранителни вещества, които биха били част от нормалния хранителен режим, да бъде класифициран като диетична храна за медицински цели по смисъла на Директива 1999/21/ЕО на Комисията относно диетичните храни за специални медицински цели?

      (1)  ОВ L 91, стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 26, стр. 92.


title: Дело T-363/09: Жалба, подадена на 17 септември 2009 г. — Longevity Health Products/СХВП — Gruppo Lepetit (RESVEROL)

text:
               7.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 267/80

         Жалба, подадена на 17 септември 2009 г. — Longevity Health Products/СХВП — Gruppo Lepetit (RESVEROL)
   (Дело T-363/09)
   2009/C 267/143
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Longevity Health Products, Inc. (Nassau, The Bahamas) (представител: J. Korab, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Gruppo Lepetit SpA (Lainate, Италия)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се обяви за допустима жалбата, подадена от жалбоподателя,

               —

               да се отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 9 юли 2009 г. по преписка R 1204/2008-2 и да се отхвърли искането за обявяване на недействителност, подадено от другата страна в производството пред апелативния състав, по отношение на марката на Общността 5 244 512, и

               —

               да се осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „RESVEROL“ за стоки и услуги от класове 3, 5 и 35

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: национална регистрация на марката „LESTEROL“ за стоки от клас 5

      Решение на отдела по споровете: уважава възражението

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав неправилно е заключил, че е налице вероятност от объркване между разглежданите марки.


title: Дело C-110/07 P: Жалба, подадена на 27 февруари 2007 г. от Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL) и Jeunes agriculteurs (JA) срещу Решението, постановено на 13 декември 2006 г. от Първоинстанционния съд (първи състав) по съединени дела T-217/03 и T-245/03, FNCBV и други/Комисия

text:
               28.4.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/28

         Жалба, подадена на 27 февруари 2007 г. от Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL) и Jeunes agriculteurs (JA) срещу Решението, постановено на 13 декември 2006 г. от Първоинстанционния съд (първи състав) по съединени дела T-217/03 и T-245/03, FNCBV и други/Комисия
   (Дело C-110/07 P)
   (2007/C 95/51)
   Език на производството: френски
   Страни

      Жалбоподатели: Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL), Jeunes agriculteurs (JA) (представители: V. Ledoux и B. Néouze, адвокати)

      Други страни в производството: Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV), Комисия на Европейските общности, Френска република
   Искания

               —

               да се отмени Решението на Първоинстанционния съд от 13 декември 2006 г.,

               —

               да се постанови, че на федерациите-жалбоподатели не следва да се налагат глоби,

               —

               при условията на евентуалност, да се намали размерът на същите,

               —

               да се осъди Европейската комисията да заплати разноските, свързани с обезпечителното и главното производство пред Първоинстанционния съд, както и с производството пред Съда.

         Правни основания и основни доводи
   Жалбоподателите привеждат четири основания в подкрепа на жалбата си. С първото основание те изтъкват, че Първоинстанционният съд изопачил доказателствата, представени му за оценка, доколкото не взел предвид две основни доказателства, че споразумението от 24 октомври 2001 г. не било продължено след 30 ноември същата година. С второто си основание те твърдят, че Първоинстанционният съд нарушил общностното право и се отклонил от трайната практика на Съда, като отсъдил, че Комисията не нарушила правото на защита, като не посочила в предявените възражения, че ще изчисли размера на глобите, вземайки предвид сбора от оборотите на членовете на федерациите-жалбоподатели. С третото си основание те изтъкват нарушението на член 15, параграф 2 от Регламент 17/62, доколкото Първоинстанционният съд, за да достигне до извода, че наложените на федерациите-жалбоподатели глоби не надвишават пределния размер от 10 % от оборота, определен в същия член, взел предвид сбора от оборотите на членовете на тези федерациите, без да бъдат изпълнени точните и обективни условия, определени от съдебната практика в това отношение. Накрая, с четвъртото си основание, жалбоподателите твърдят наличието на нарушение на принципа „non bis in idem“, както и на принципа на пропорционалност, доколкото Първоинстанционният съд наложил на всяка от федерациите отделна глоба, която вземала предвид сбора от оборотите на общите им членове. Според посочените страни в случая е било възможно само на една федерация да се наложи санкция, вземаща предвид съвкупния финансов капацитет на общите членове на федерациите-жалбоподатели.


title: Дело T-80/08: Решение на Първоинстанционния съд от 28 октомври 2009 г. — CureVac/СХВП — Qiagen (RNAiFect) ( Марка на Общността — Процедура по възражение — Заявка за словна марка на Общността RNAiFect — По-ранна словна марка на Общността RNActive — Относително основание за отказ — Липса на вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009) )

text:
               5.12.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 297/20

         Решение на Първоинстанционния съд от 28 октомври 2009 г. — CureVac/СХВП — Qiagen (RNAiFect)
   (Дело T-80/08) (1)

   („Марка на Общността - Процедура по възражение - Заявка за словна марка на Общността „RNAiFect“ - По-ранна словна марка на Общността „RNActive“ - Относително основание за отказ - Липса на вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)“)
   2009/C 297/28
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: CureVac GmbH (Tübingen, Германия) (представител: F. Graf von Stosch, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: M. Kicia и S. Schäffner)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Първоинстанционния съд: Qiagen GmbH (Hilden, Германия) (представители: първоначално E. Krings, а впоследствие V. von Bomhard, A. Renck и T. Dolde, avocats)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 11 декември 2007 г. (преписка № R 1219/2006-1) относно процедура по възражение между CureVac GmbH и Qiagen GmbH.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда CureVac GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 107, 26.4.2008 г.


title: Дело T-535/13: Жалба, подадена на 7 октомври 2013 г. — Vakoma/СХВП — VACOM (VAKOMA)

text:
               14.12.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 367/32

         Жалба, подадена на 7 октомври 2013 г. — Vakoma/СХВП — VACOM (VAKOMA)
   (Дело T-535/13)
   2013/C 367/57
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Vakoma GmbH (Магдебург, Германия) (представител: P. Kazzer, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: VACOM Vakuum Komponenten & Messtechnik GmbH (Йена, Германия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на първи апелативен състав от 1 август 2013 г. по преписка на ответника R 0908/2012-1, което е връчено на 6 август 2013 г., както и решението на отдела по споровете от 12 март 2012 г. и съответно да отхвърли като неоснователно възражение № B1 833 915,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски във връзка с производството.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят.

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка „VAKOMA“ за стоки и услуги от класове 7, 40 и 42 ‒ заявка за марка на Общността № 9 437 963.

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: VACOM Vakuum Komponenten & Messtechnik GmbH.

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: словна марка на Общността „VACOM“ за стоки от класове 7, 9 и 42.

      Решение на отдела по споровете: уважава възражението.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009.


title: Дело T-209/08: Жалба, подадена на 4 юни 2008 г. — Stichting Administratiekantoor Portielje/Комисия

text:
               2.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 197/30

         Жалба, подадена на 4 юни 2008 г. — Stichting Administratiekantoor Portielje/Комисия
   (Дело T-209/08)
   (2008/C 197/52)
   Език на производството: нидерландски
   Страни

      Жалбоподател: Stichting Administratiekantoor Portielje (Ротердам, Нидерландия) (представител: адв. D. Van hove, advocaat)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Решение C (2008) 926 окончателен на Комисията от 11 март 2008 година, нотифицирано на жалбоподателя на 25 март 2008 г., за процедура по прилагане на член 81 ЕО (преписка COMP/38.543 — Международни услуги по преместване) в частта, в която то засяга жалбоподателя;

               —

               при условията на евентуалност, да се отмени член 2, буква д) от решението, доколкото той засяга жалбоподателя, съгласно посочените в четвъртото и/или петото правно основание мотиви и съответно да се намали размерът на наложената в член 2 глоба, доколкото с нея се засяга жалбоподателят;

               —

               да се осъди Комисия да заплати съдебните разноски по настоящото производство.

         Правни основания и основни доводи
   С първото правно основание жалбоподателят твърди, че с решението се нарушава член 81 ЕО и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 (1), тъй като Комисията не е установила правомерно, че жалбоподателят се явява предприятие по смисъла на тези членове.
   С второто правно основание жалбоподателят твърди, че с решението се нарушава член 81, параграф 1 ЕО и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003, тъй като от гледна точка на фактите и обстоятелствата по делото Комисията погрешно е приписала на жалбоподателя поведението на Gosselin.
   С третото правно основание жалбоподателят твърди, че с решението се нарушава член 81 ЕО. В първата му част се изтъква, че Комисията не е установила правомерно, че действията, за които следва да носи отговорност Gosselin, трябва да бъдат квалифицирани като чувствително ограничаване на конкуренцията по смисъла на член 81 ЕО. Във втората му част се посочва, че Комисията не е установила правомерно, че споразумението, в което е участвало Gosselin може да засегне чувствително търговията между държавите-членки.
   С четвъртото правно основание се посочва, че с решението се нарушават член 23 от Регламент № 1/2003 (2), член 15, параграф 2 от Регламент № 17/62 (3) и Насоките относно метода за определяне на размера на глобите (4). Комисията била нарушила тези разпоредби, определяйки тежестта на нарушението, както и стойността на продажбите, които служели за изчисляване на основния размер на глобата, наложена на Gosselin и, in fine, отказвайки да отчете смекчаващите обстоятелства по отношение на Gosselin при изчисляване на глобата.
   Накрая с петото правно основание се твърди, че Комисията не е спазила принципа на равно третиране, по-специално, определяйки тежестта на нарушението и стойността на продажбите, които били взети предвид при изчисляване на глобата.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).

      (2)  Посочен в бележка под линия 1.

      (3)  Регламент № 17: Първи регламент за прилагане на членове 85 и 86 от Договора (ОВ 1962 г., 13, стp. 204; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 3).

      (4)  Насоки относно метода за определяне на размера на глобите в приложение на член 23, параграф 2, буква a) от Регламент (ЕО) № 1/2003 (ОВ 2006 г., C 210, стp. 2).


title: Дело T-166/04: Решение на Първоинстанционния съд от 31 януари 2007 г. — С/Комисия ( Длъжностни лица — Изпълнение на решение на Първоинстанционния съд — Иск за отмяна — Липса на основание за постановяване на решение — Иск за обезщетение на вреди — Служебно нарушение — Загуба на възможност )

text:
               24.3.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 69/17

         Решение на Първоинстанционния съд от 31 януари 2007 г. — С/Комисия
   (Дело T-166/04) (1)

   („Длъжностни лица - Изпълнение на решение на Първоинстанционния съд - Иск за отмяна - Липса на основание за постановяване на решение - Иск за обезщетение на вреди - Служебно нарушение - Загуба на възможност“)
   (2007/C 69/40)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: С (Брюксел, Белгия) (представители: J. Sambon, P.-P. Van Gehuchten и P. Reyniers, aдвокати)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: C. Berardis-Kayser и L. Lozano Palacios)
   Предмет
   От една страна искане за отмяна на мълчаливия отказ относно искането на ищеца за изпълнение на решението на Първоинстанционния съд, постановено на [поверително] (2) по дело [поверително], както и, доколкото е необходимо, на решението за отхвърляне на жалбата му от 12 февруари 2004 г., а от друга страна, искане за поправяне на материалните и морални вреди, за които се твърди, че са претърпени.
   Диспозитив

               1)

               Основанието за произнасяне по искането за отмяна е отпаднало.

               2)

               Комисията се осъжда да заплати на ищеца, г-н С, сумата от 15 000 еуро.

               3)

               Комисията се осъжда да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 179, 10.7.2004 г.

      (2)  Неотбелязани поверителни данни.


title: Дело C-432/14: Решение на Съда (седми състав) от 1 октомври 2015 г. (преюдициално запитване от Conseil de prud'hommes de Paris — Франция) — O/Bio Philippe Auguste SARL (Преюдициално запитване — Социална политика — Принципи на равно третиране и на недопускане на дискриминация въз основа на възрастта — Директива 2000/78/ЕО — Равно третиране в областта на заетостта и професиите — Член 2, параграфи 1 и 2, буква a) — Различно третиране на основание възраст — Сравнимост на положенията — Плащане на обезщетение при прекратяване на срочен трудов договор, предназначено да компенсира несигурността — Изключение за младежите, работещи през своята училищна или университетска ваканция)

text:
               16.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 381/10

         Решение на Съда (седми състав) от 1 октомври 2015 г. (преюдициално запитване от Conseil de prud'hommes de Paris — Франция) — O/Bio Philippe Auguste SARL
   (Дело C-432/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Социална политика - Принципи на равно третиране и на недопускане на дискриминация въз основа на възрастта - Директива 2000/78/ЕО - Равно третиране в областта на заетостта и професиите - Член 2, параграфи 1 и 2, буква a) - Различно третиране на основание възраст - Сравнимост на положенията - Плащане на обезщетение при прекратяване на срочен трудов договор, предназначено да компенсира несигурността - Изключение за младежите, работещи през своята училищна или университетска ваканция))
   (2015/C 381/11)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Conseil de prud'hommes de Paris

      Страни в главното производство

      Ищец: O

      Ответник: Bio Philippe Auguste SARL

      Диспозитив

   Принципът на недопускане на дискриминация въз основа на възрастта, провъзгласен в член 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз и конкретизиран с Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национално законодателство като разглежданото в главното производство, според което обезщетение при прекратяване на договора, изплащано като добавка към заплатата след изтичането на срочен трудов договор, когато трудовите правоотношения не се запазват в рамките на договор за неопределено време, не се дължи, ако договорът е сключен с младеж за период, който обхваща неговата училищна или университетска ваканция.

      (1)  ОВ C 431 от 1.2.2014 г.


title: Дело C-325/11: Преюдициално запитване, отправено от Sąd Rejonowy w Koszalinie (Република Полша) на 28 юни 2011 г. — Krystyna Alder i Ewald Alder/Sabinie Orłowskiej и Czesławowi Orłowskiemu

text:
               10.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/29

         Преюдициално запитване, отправено от Sąd Rejonowy w Koszalinie (Република Полша) на 28 юни 2011 г. — Krystyna Alder i Ewald Alder/Sabinie Orłowskiej и Czesławowi Orłowskiemu
   (Дело C-325/11)
   2011/C 269/56
   Език на производството: полски

      Запитваща юрисдикция

   Sąd Rejonowy w Koszalinie

      Страни в главното производство

      Ищец: Krystyna Alder, Ewald Alder

      Ответник: Sabina Orłowska, Czesław Orłowski

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли член 1, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1393/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно връчване в държавите членки на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела (1), както и член 18 от Договора за функционирането на Европейския съюз да се тълкуват в смисъл, че е допустимо по отношение на страна с местожителство или обичайно пребиваване в друга държава членка определени съдебни документи да се приобщят към преписката по делото, като последицата от това е, че се считат за връчени, когато тази страна не е посочила лице, оправомощено да получава документите, чието местожителство е в държавата членка, в която е висящо съдебното производство?

      (1)  Регламент (ЕО) № 1393/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно връчване в държавите членки на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела („връчване на документи“) и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1348/2000 на Съвета (ОВ L 324, стр. 79).


title: Дело F-104/09: Жалба, подадена на 21 декември 2009 г. — Diego Canga Fano/Съвет

text:
               13.2.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 37/51

         Жалба, подадена на 21 декември 2009 г. — Diego Canga Fano/Съвет
   (Дело F-104/09)
   2010/C 37/81
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Diego Canga Fano (Брюксел, Белгия) (представители: S. Rodriguez и C. Bernard-Glanz, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Предмет на производството

   Отмяна на решението на ответната страна да не включи жалбоподателя в списъка на длъжностните лица, повишени в степен AD 13 на основание на процедурата за повишаване за 2009

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на ОН да не включи жалбоподателя в списъка на длъжностните лица, повишени в степен AD 13 на основание на процедурата за повишаване за 2009;

               —

               при необходимост, да се отмени решението на ОН, с което се отхвърля жалбата на жалбоподателя;

               —

               да се осъди ОН да изплати на жалбоподателя сума, определена ex aequo et bono на 150 000 EUR, като обезщетение за неимуществени вреди, заедно със законна лихва за забава считано от датата, от която тази сума е изискуема, както и сума, определена ex aequo et bono на 50 000 EUR, като обезщетение за накърняване на професионалното му положение, заедно със законна лихва за забава считано от датата, от която тази сума е изискуема;

               —

               да се осъди Съвета да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-10/07: Иск, предявен на 8 януари 2007 г. — FVB/СХВП — FVD(FVB)

text:
               10.3.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 56/35

         Иск, предявен на 8 януари 2007 г. — FVB/СХВП — FVD(FVB)
   (Дело T-10/07)
   (2007/C 56/67)
   Език, на който е изготвен искът: немски
   Страни

      Ищец: FVB Gesellschaft für Finanz- und Versorgungsberatung mbH (Osnabrück, Германия) [представител: адвокат P. Koehler]

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: FVD Gesellschaft für Finanzplanung und Vorsorgemanagement Deutschland mbH
   Искания на ищеца

               —

               да се измени решение на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (СХВП) по обжалвано дело R 1343/2005-4 от 6 ноември 2006 година, като се отмени решението от 12 септември 2005 година по възражение № В 549 362 на Finanz- und Versorgungsdienstgesellschaft für Finanzberatung und Vorsorgemanagement mbH срещу заявка № 2 126 175 и възражението се остави без уважение;

               —

               да се осъди СХВП да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: Ищецът.

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка за услуги „FVB“ от класове 35 и 36 (Заявка № 2 126 175).

      Притежател на марката или знака, на който е направено позоваване в подкрепа на възражението: FVD Gesellschaft für Finanzplanung und Vorsorgemanagement Deutschland mbH.

      Марка или знак, на който е направено позоваване в подкрепа на възражението: немска словна марка за услуги „FVB“ от клас 36, като възражението е срещу вписване в клас 36.

      Решение на отдела по споровете: уважаване на възражението, частично отхвърляне на заявката.

      Решение на апелативния състав: отхвърляне на жалбата.

      Приведени правни основания: обжалваното решение е постановено в нарушение на член 8, параграф 1, буква б) на Регламент (ЕО) № 40/94 (1), тъй като не съществува вероятност от объркване между конфликтните марки.

      (1)  Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г., стр. 1).


title: Дело T-100/15: Жалба, подадена на 27 февруари 2015 г. — Dextro Energy/Комисия

text:
               11.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 155/31

         Жалба, подадена на 27 февруари 2015 г. — Dextro Energy/Комисия
   (Дело T-100/15)
   (2015/C 155/37)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Dextro Energy GmbH & Co. KG (Крефелд, Германия) (представители: M. Hagenmeyer и T. Teufer, Rechtsanwälte)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви за невалиден Регламент (ЕС) 2015/8 на Комисията от 6 януари 2015 година относно отказ за разрешаване на някои здравни претенции за храните, различни от претенциите, които се отнасят до намаляване на риска от заболяване и до развитието и здравето на децата (ОВ L 3, 7.1.2015 г., стр. 6);

               —

               да бъде осъден ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири правни основания.
   Първото основание е изведено от нарушение на член 18, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1924/2006 (1)

   Жалбоподателят посочва, че не са налице основания, с които може да се оправдае отказът да се издаде разрешение за петте претенции, независимо от издадените от Европейския орган за безопасност на храните положителни научни оценки. С петте претенции нито се нарушавали общоприетите хранителни и здравни принципи, нито се изпращал противоречив и заблуждаващ сигнал към потребителите; тези претенции не били нито двусмислени, нито въвеждащи в заблуждение.
   Второто основание е изведено от липса на пропорционалност
   Жалбоподателят изтъква, че с оглед на положителните становища на Европейския орган за безопасност на храните по отношение на петте здравни претенции на жалбоподателя, била непропорционална абсолютната забрана за рекламиране наложена вследствие на отхвърлянето на заявленията.
   Третото основание е изведено от нарушение на принципа на равенство
   Според жалбоподателя ответникът отказал да разреши безспорни от научна гледна точка здравни претенции, независимо че в миналото е разрешавал сходни претенции.
   Четвъртото основание е изведено от недостатъчното мотивиране
   Накрая жалбоподателят посочва, че оспорваният регламент не бил мотивиран в достатъчна степен; не било видно нито, че ответникът е взел предвид доводите на жалбоподателя и на обществеността, нито че ответникът изобщо самостоятелно е проверил тези доводи.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1924/2006 на Европейския Парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година относно хранителни и здравни претенции за храните (ОВ X 404, 30.12.2006 г., стр. 9; Специално издание на български език, глава 15, том 18, стр. 244).


title: Дело C-540/08: Решение на Съда (голям състав) от 9 ноември 2010 г. (преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof, Австрия) — Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag GmbH & Co. KG/ Österreich -Zeitungsverlag GmbH (Директива 2005/29/ЕО — Нелоялни търговски практики — Национална правна уредба, която предвижда принципна забрана на търговските практики, които поставят предлагането на безплатни добавки на потребителите в зависимост от придобиване на стоки или услуги)

text:
               15.1.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 13/3

         Решение на Съда (голям състав) от 9 ноември 2010 г. (преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof, Австрия) — Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag GmbH & Co. KG/„Österreich“-Zeitungsverlag GmbH
   (Дело C-540/08) (1)

   (Директива 2005/29/ЕО - Нелоялни търговски практики - Национална правна уредба, която предвижда принципна забрана на търговските практики, които поставят предлагането на безплатни добавки на потребителите в зависимост от придобиване на стоки или услуги)
   2011/C 13/04
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Oberster Gerichtshof

      Страни в главното производство

      Ищец: Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag GmbH & Co. KG

      Ответник:„Österreich“-Zeitungsverlag GmbH

      Предмет

   Преюдициално запитване — Oberster Gerichtshof (Австрия) — Тълкуване на член 3, параграф 1 и член 5, параграфи 2 и 5 от Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/ЕО, 98/27/ЕО и 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (ЕО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 149, стр. 22, Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260) — Национална правна уредба, която забранява на издателите на периодични издания да обявяват, предлагат или предоставят на потребителите без насрещна престация добавки, обвързани с периодично издание, или да предлагат такива добавки, обвързани с продажбата на стоки или предоставянето на услуги, без да се отчита заблуждаващият или агресивен характер на съответната търговска практика — Правна уредба, чиято цел е не само защита на потребителите, но и запазване на медийния плурализъм и защита на по-слабите конкуренти — Понятие за нелоялна търговска практика

      Диспозитив

               1.

               Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, директиви 97/7/ЕО, 98/27/ЕО и 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (ЕО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) трябва да се тълкува в смисъл, че тя не допуска национална разпоредба като разглежданата в главното производство, която предвижда обща забрана на продажбите с безплатна добавка и която е насочена не само към защитата на потребителите, но преследва също така и други цели.

               2.

               Възможността за участие в игра с награда, свързана със закупуването на вестник, не представлява нелоялна търговска практика по смисъла на член 5, параграф 2 от Директива 2005/29 само поради факта че поне за част от съответните потребители тази възможност за участие в игра се явява решаващото съображение, накарало ги да купят този вестник.

      (1)  ОВ C 69, 21.3.2009 г.


title: Дело F-117/13: Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 17 септември 2014 г. — Wahlström/Frontex (Публична служба — Служители на Frontex — Срочно нает служител — Неподновяване на срочен договор — Процедура по подновяване — Член 41, параграф 2, буква а) от Хартата на основните права на Европейския съюз — Право на изслушване — Неспазване — Последици за взетото решение)

text:
               10.11.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 395/65

      Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 17 септември 2014 г. — Wahlström/Frontex
      (Дело F-117/13) (1)

      ((Публична служба - Служители на Frontex - Срочно нает служител - Неподновяване на срочен договор - Процедура по подновяване - Член 41, параграф 2, буква а) от Хартата на основните права на Европейския съюз - Право на изслушване - Неспазване - Последици за взетото решение))
      (2014/C 395/79)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Kari Wahlström (Еспоо, Финландия) (представител: S. A. Pappas, адвокат)

         Ответник: Европейска агенция за управление на оперативното сътрудничество по външните граници на държавите — членки на Европейския съюз (представители: S. Vuorensola и H. Caniard; D. Waelbroeck и A. Duron, адвокати)

         Предмет на делото

      Искане за отмяна на решението да не се подновява договорът на жалбоподателя като срочно нает служител вследствие на отмяната на първото решение за неподновяване на договора му от Съда на публичната служба по дело F-87/11

         Диспозитив на решението

                  1)

                  Отменя решението на изпълнителния директор на Европейската агенция за управление на оперативното сътрудничество по външните граници на държавите — членки на Европейския съюз, от 19 февруари 2013 г. да не подновява договора на г-н Wahlström като срочно нает служител.

                  2)

                  Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3)

                  Осъжда Европейската агенция за управление на оперативното сътрудничество по външните граници на държавите — членки на Европейския съюз, да понесе направените от нея съдебни разноски и да заплати разноските на г-н Wahlström.

         (1)  ОВ C 31, 1.2.2014 г., стр. 23.


title: Дело C-433/15: Иск, предявен на 6 август 2015 г. — Европейска комисия/Италианска република

text:
               26.10.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 354/22

         Иск, предявен на 6 август 2015 г. — Европейска комисия/Италианска република
   (Дело C-433/15)
   (2015/C 354/25)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: P. Rossi, D. Nardi, J. Guillem Carrau)

      Ответник: Италианска република

      Искания на ищеца

   Европейската комисия иска от Съда:

               —

                           а)

                           да обяви, че като не е гарантирало, че допълнителната такса —дължима за надхвърлящото националната квота производство в Италия, считано от първата финансова година на действително облагане с допълнителната такса в Италия (1995 г./1996 г.) до последната финансова година на потвърдено свръхпроизводство в страната (2008 г./2009 г.) — действително се начислява на конкретните производители, допринесли за всяко превишаване на производството, и се изплаща в срок след уведомяване за дължимия размер от приобретателя или, при преките продажби, от производителя, или пък, при неплащане в срок, се регистрира и евентуално събира принудително от тези приобретатели или производители, италианското правителство не е изпълнило задълженията си по приложимите през съответните финансови години разпоредби от правото на Съюза и по-конкретно по членове 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 3950/92 (1), член 4 от Регламент (ЕО) № 1788/2003 (2), членове 79, 80 и 83 от Регламент (ЕО) № 1234/2007 (3), както и — по отношение на разпоредбите за изпълнение на Комисията — по член 7 от Регламент (ЕО) № 536/1993 (4), член 11, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 1392/2001 (5), и накрая по членове 15 и 17 от Регламент (ЕО) № 595/2004 (6);

               —

                           б)

                           да осъди Италианската република да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на искането си Комисията твърди, че съгласно представените от италианските власти или поне получени в хода на досъдебното производство данни общият размер на все още дължимата допълнителна такса възлиза на 1  343 милиона евро. Общият размер на събраната допълнителна такса е около 282 милиона евро от начисления общо размер от около 2  305 милиона евро в периода от първата пазарна година, през която в Италия е въведена формално системата на облагане с допълнителната такса (1995 г./1996 г.), до последната година, през която е регистрирано свръхпроизводство (2008 г./2009 г.). След приспадане на сумите, които са покрити от схемите за разсрочено плащане (469 милиона евро) и на сумите, които са обявени за несъбираеми (211 милиона евро), съотношението между действително събраните суми и тези, които остава да бъдат събрани — без дължимите при разсрочено плащане и признатите за несъбираеми суми — възлиза на 21 %. По същество действително събраният размер възлиза на по-малко от 1/4 от подлежащите на събиране суми към датата, определена в мотивирано становище.
   Комисията счита, че процентът на действително събраните суми спрямо този на дължимите за всяка съответна пазарна година суми, без дължимите при разсрочено плащане и признатите за несъбираеми суми, показват неефективността на системата на облагане с допълнителната такса в разглежданите периоди, доколкото като цяло тези проценти са по-ниски от 21 %, независимо че в края на определения с мотивираното становище срок са изминали повече от 5 години от приключването на последната пазарна година, през която е било регистрирано свръхпроизводство в Италия.
   По отношение на обосновката на Италия, че ефективното събиране на дължимите с оглед на таксата суми било препятствано от множеството все още висящи жалби на длъжниците срещу облагателните актове, Комисията представя данните за действително събраните суми и тези, които следва да бъдат събрани и чието дължимо плащане не е било оспорено за всяка съответна пазарна година. Данните сочат, че от изискуемите около 1  068 милиона евро са били събрани само 241 милиона евро, съответстващи на 23 % от изискуемия размер, за което не е налице никакво оправдание.
   Като се има предвид, че функцията на допълнителната такса е да обезкуражи производството на мляко, което надхвърля националните референтни количества (НРК), продължаващото несъбиране на такива огромни суми 20 години след въвеждането на производствените квоти в Италия и шест години след последното регистрирано по отношение на Италия надхвърляне на НРК е лишило системата на допълнителната такса от ефективността, която законодателят е предвиждал, както е видно и от продължилото през финансовите 1995 г./1996 г. и 2008 г./2009 г. надхвърляне на НРК.
   Комисията счита, че несъбирането на суми от допълнителната такса в такива големи размери може да се дължи на допуснати от Италианската република специфични случаи на небрежност, което обяснява липсата на ефективност на облагателния режим за тази такса в Италия през разглеждания период.
   На първо място, нормативна обърканост, характеризираща италианските подзаконови норми, е довела до закъснение в прилагането на практика на системата на допълнителната такса в Италия и до неестествено нарастване на споровете, вследствие на което е било преклудирано събирането на таксата поради разпоредени от националните съдилища спирания на плащанията в качеството на обезпечения.
   На второ място, Италия не е използвала ефикасно всички достъпни административни механизми за ефективното събиране на дължимите под формата на такса суми, каквато е компенсацията. Възможността за компенсиране на подлежащата на събиране такса срещу помощ в рамките на Общата селскостопанска политика е била въведена по неефективен начин и със закъснение, при което все още са налице италиански закони, препятстващи нейното прилагане.
   На трето място, в по-голямата си част процедурите по събиране са били блокирани от момента на влизането в сила на Закон 33/2009 до днешна дата поради липсата на необходими за възобновяването на тези процедури подзаконови актове или договорни споразумения между властите и съответните субекти.
   На четвърто място, за Комисията е ясно, че вследствие от методологични грешки от страна на администрацията по приходите, изискуеми суми са били неправилно определени като несъбираеми, което е довело до последваща неефективност при събирането на допълнителната такса.

      (1)  Регламент (ЕИО) № 3950/92 на Съвета от 28 декември 1992 г. за въвеждане на допълнителна такса в сектора на млякото и млечните продукти (ОВ L 405, стр. 1).

      (2)  Регламент (EO) № 1788/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година за въвеждане на такса в сектора на млякото и млечните продукти, (OB L 270, стр. 123; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3 том 50 стр. 22).

      (3)  Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 година за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (Общ регламент за ООП), (OB L 299, стр. 1).

      (4)  Регламент (ЕИО) № 536/93 на Комисията от 9 март 1993 година за определяне на подробни правила за прилагането на допълнителна такса в сектора на млякото и млечните продукти (ОВ L 57, стр. 12).

      (5)  Регламент (ЕО) № 1392/2001 на Комисията от 9 юли 2001 година относно определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕИО) № 3950/92 на Съвета относно въвеждане на допълнителна такса в сектора на млякото и млечните продукти (ОВ L 187, стр. 19).

      (6)  Регламент (ЕО) № 595/2004 на Комисията от 30 март 2004 година за определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 1788/2003 на Съвета относно въвеждането на такса в сектора на млякото и млечните продукти, (OB L 94, стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 55 стр. 17).


title: Дело C-171/10: Преюдициално запитване, отправено от Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Италия) на 2 април 2010 г. — Andrea Sacripanti/Ministero dell’Interno

text:
               19.6.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/32

      Преюдициално запитване, отправено от Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Италия) на 2 април 2010 г. — Andrea Sacripanti/Ministero dell’Interno
      (Дело C-171/10)
      (2010/C 161/45)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Andrea Sacripanti

         Ответник: Ministero dell’Interno

         Преюдициален въпрос

      Съвместимо ли е националното законодателство (въведено с Декрет Bersani, Декрет-закон № 223 от 4 юли 2006 г., преобразуван в Закон № 248 от 4 август 2006 г.) с членове 43 и 49 от Договора за ЕО, когато в националната система, която то урежда, между другото:

                  а)

                  съществува обща тенденция за защита на притежателите на концесии, предоставени към по-ранен момент въз основа на процедура, при която неправомерно са изключени част от операторите,

                  б)

                  са налице разпоредби, които на практика гарантират запазването на придобитите търговски позиции (като например забраната новите концесионери да изграждат своите пунктове на разстояние под определеното от вече съществуващите пунктове),

                  в)

                  се предвижда прекратяване на концесията, ако концесионерът пряко или косвено извършва трансгранични игрални дейности, които могат да се приравнят на дейностите, обект на концесията?


title: Дело F-98/15: Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 12 април 2016 г. — CP/Парламент (Публична служба — Длъжностни лица — Началник на отдел — Изпитателен срок — Неутвърждаване на лице на длъжност „началник отдел“ — Изпълнение на отменително съдебно решение — Загуба на възможност)

text:
               30.5.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 191/50

         Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 12 април 2016 г. — CP/Парламент
   (Дело F-98/15) (1)

   ((Публична служба - Длъжностни лица - Началник на отдел - Изпитателен срок - Неутвърждаване на лице на длъжност „началник отдел“ - Изпълнение на отменително съдебно решение - Загуба на възможност))
   (2016/C 191/72)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: CP (представители: L. Levi и A. Tymen, адвокат)

      Ответник: Европейски парламент (представители: V. Montebello-Demogeot и O. Caisou-Rousseau)

      Предмет

   Искане за отмяна на решението от 18 юли 2014 г., с което вследствие на решение на Съда на публичната служба по дело F-8/13, CP/Европейски парламент от 26 март 2014 г. жалбоподателят е утвърден на длъжност „началник отдел“, в частта му, в която не се предвижда признаване с обратна сила на статута на началник отдел и отпускане с обратна сила на увеличението към основното възнаграждение, съответстващо на неговата длъжност (надбавка за заемане на управленска длъжност) и искане за обезщетение на твърдените претърпени имуществени и неимуществени вреди.

      Диспозитив

               1)

               Осъжда Европейския парламент да изплати на CP сумата от 3 219,55 EUR. Тази сума се увеличава с лихвите за забава, изчислени въз основа на приложимия за съответния период лихвен процент, определен от Европейската централна банка за основните операции по рефинансиране и увеличен с два пункта, считано от 1 юли 2011 г. до датата на ефективното плащане.

               2)

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               3)

               Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 294, 7.9.2015 г., стр. 86


title: Дело C-430/09: Решение на Съда (втори състав) от 16 декември 2010 г. (преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden — Нидерландия) — Euro Tyre Holding BV/Staatssecretaris van Financiën (Шеста директива ДДС — Член 8, параграф 1, букви а) и б), член 28а, параграф 1, буква а), член 28б, A, параграф 1 и член 28в, A, буква а), първа алинея — Освобождаване на доставките на стоки, изпратени или превозени в рамките на Съюза — Последователни доставки на едни и същи стоки, които са предмет на една-единствена вътреобщностна пратка или превоз)

text:
               19.2.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 55/13

         Решение на Съда (втори състав) от 16 декември 2010 г. (преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden — Нидерландия) — Euro Tyre Holding BV/Staatssecretaris van Financiën
   (Дело C-430/09) (1)

   (Шеста директива ДДС - Член 8, параграф 1, букви а) и б), член 28а, параграф 1, буква а), член 28б, A, параграф 1 и член 28в, A, буква а), първа алинея - Освобождаване на доставките на стоки, изпратени или превозени в рамките на Съюза - Последователни доставки на едни и същи стоки, които са предмет на една-единствена вътреобщностна пратка или превоз)
   2011/C 55/23
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Hoge Raad der Nederlanden

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Euro Tyre Holding BV

      Ответник: Staatssecretaris van Financiën

      Предмет

   Преюдициално запитване — Hoge Raad der Nederlanden — Тълкуване на член 8, параграф 1, букви а) и б), член 28а, параграф 1, буква а) и член 28б, A, параграф 1 и член 28в, A, буква а) от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1) — Освобождаване на доставките на стоки, изпратени или превозени в рамките на Общността — Последователни доставки на едни и същи стоки, които са предмет на една-единствена вътреобщностна пратка или превоз на стоки.

      Диспозитив

   Когато една стока е предмет на две последователни доставки, извършени между различни данъчнозадължени лица, действащи в това си качество, но е предмет само на един вътреобщностен превоз, определянето на сделката, към която трябва да се отнесе този превоз, а именно първата или втората доставка — така че тази сделка да се обхване от понятието за вътреобщностна доставка по смисъла на член 28в, A, буква а), първа алинея от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки във връзка с данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, изменена с Директива 96/95/ЕО на Съвета от 20 декември 1996 г., във връзка с член 8, параграф 1, букви а) и б), член 28а, параграф 1, буква а), първа алинея и член 28б, A, параграф 1 от същата директива — трябва да се извърши при отчитане на общата преценка на всички обстоятелства на конкретния случай, за да се установи коя от тези две доставки отговаря на всички условия, свързани с вътреобщностните доставки.
   При обстоятелства като тези по главното производство, при които първият купувач, който е придобил правото да се разпорежда със стоката като собственик на територията на държавата членка на първата доставка, изрази намерението си да превози тази стока към друга държава членка и се представи с идентификационния си номер по ДДС, предоставен от последната държава, вътреобщностният превоз трябва да се отнесе към първата доставка, при условие че правото да се разпорежда със стоката като собственик е било прехвърлено на втория купувач в държавата членка по местоназначение на вътреобщностния превоз. Запитващата юрисдикция трябва да провери дали това условие е изпълнено по отношение на спора, с който е сезирана.

      (1)  ОВ C 24 от 30.1.2010 г.


title: Дело F-29/14: Определение на Съда на публичната служба от 26 февруари 2016 г. — Wisniewski/Комисия

text:
               18.4.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 136/50

         Определение на Съда на публичната служба от 26 февруари 2016 г. — Wisniewski/Комисия
   (Дело F-29/14) (1)

   (2016/C 136/72)
   Език на производството: френски
   Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 184, 16.6.2014 г., стр. 44


title: Дело T-407/11: Жалба, подадена на 26 юли 2011 г. — SRF/Съвет

text:
               24.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/41

         Жалба, подадена на 26 юли 2011 г. — SRF/Съвет
   (Дело T-407/11)
   2011/C 282/77
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: SRF Ltd (New Delhi, Индия) (представители: F. Graafsma и J. Cornelis, адвокати)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Регламент за изпълнение (ЕС) № 469/2011 на Съвета от 13 май 2011 година за изменение на Регламент (ЕО) № 1292/2007 за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на фолио от полиетилен терефталат (ПЕТ) с произход от Индия (ОВ L 129, стр. 1, наричан по-нататък „обжалваният регламент“) и

               —

               да се осъди Съветът да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага едно правно основание, изведено от твърдението, че обжалваният регламент нарушава член 9, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (1), доколкото:

               1.

               Първо, съгласно посочения член антидъмпинговото мито за износителите или производителите, които са заявили себе си, но не са включени в извадката, не надвишава среднопретегления дъмпингов марж, установен за подбраните в представителната извадка страни, като не се взема предвид дъмпингов марж, който е равен на нула или е de minimis. Доколкото налага антидъмпингово мито върху SRF в размер на 15,5 %, обжалваният регламент нарушава това правило, понеже среднопретегленият дъмпингов марж за подбраните в извадката страни, чийто дъмпингов марж не е равен на нула или не е de minimis, е под 15,5 %; и

               2.

               Второ, като задължава производителите-износители да поискат провеждането на процедура по междинно преразглеждане — съгласно член 11, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета, за да се приложи член 9, параграф 6 — в случаите, когато ставките към момента на антидъмпинговите ставки се преизчисляват след изтичането на действието на паралелно съществуващите компенсаторни мерки, обжалваният регламент въвежда условие в член 9, параграф 6, което не е предвидено в текста на споменатата разпоредба и поради това тълкуването на Съвета е недопустимо.

      (1)  ОВ L 343, стр. 51 (кодифицирана версия).


title: Дело C-219/08: Решение на Съда (втори състав) от 1 октомври 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Белгия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Свободно предоставяне на услуги — Необосновани пречки — Командироване на работници, които са граждани на трети държави членки)

text:
               21.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/11

         Решение на Съда (втори състав) от 1 октомври 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Белгия
   (Дело C-219/08) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Свободно предоставяне на услуги - Необосновани пречки - Командироване на работници, които са граждани на трети държави членки)
   2009/C 282/18
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представител: E. Traversa, J.-P. Keppenne и G. Rozet)

      Ответник: Кралство Белгия (представители: C. Pochet и M. Detry, avocat)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Нарушение на член 49 ЕО — Необосновани пречки за свободното предоставяне на услуги — Командироване на работници, които са граждани на трети страни

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля иска.

               2.

               Комисията на Европейските общности и Кралство Белгия понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 183, 19.7.2008 г.


title: Дело C-288/12: Иск, предявен на 8 юни 2012 г. — Европейска комисия/Унгария

text:
               28.7.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 227/15

         Иск, предявен на 8 юни 2012 г. — Европейска комисия/Унгария
   (Дело C-288/12)
   2012/C 227/22
   Език на производството: унгарски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: B. Martenczuk и B.D. Simon)

      Ответник: Република Унгария

      Искания на ищеца

               —

               да се приеме за установено, че Унгария не е изпълнила задълженията си по Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 година за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (1), доколкото е прекратила преждевременно мандата на комисаря за защита на данните;

               —

               да се осъди Република Унгария да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Съгласно Директива 95/46 един или повече държавни органи отговарят за контрола на прилагането на разпоредбите, приети от държавите членки за нейното транспониране, и тези органи се ползват с пълна независимост при упражняване на възложените им функции.
   В Унгария до 31 декември 2011 г. такъв орган е бил комисарят за защита на данните. Той е бил избран от унгарския парламент за период от шест години съгласно действащото до 31 декември 2011 г. унгарско законодателство. Към тази дата посочената длъжност е заемана от лице, чийто мандат е започнал да тече на 29 септември 2008 г. и при нормални обстоятелства е следвало да изтече през месец септември 2014 г.
   Считано от 1 януари 2012 г. влизат в сила изменения на унгарското законодателство в тази област. Те водят до премахване на органа „комисар за защита на данните“ и до прекратяване на мандата на назначения на 29 септември 2008 г. комисар. Предвидено е, че органът, който трябва да следи за защита на данните в Унгария в приложение на Директива 95/46, занапред ще бъде новосъздаденият Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság [Национален орган за защита на данните и свободата на информацията, наричан по-нататък „NAIH“). Съгласно новата правна уредба директорът на NAIH се назначава с мандат от девет години от президента на републиката по предложение на премиера. Бившият комисар за защита на данните не е назначен на тази длъжност.
   Според Комисията преждевременното прекратяване на мандата на надзорния орган за защита на данните нарушава независимостта на този орган, която се изисква съгласно директивата. По принцип държавите членки могат да определят свободно продължителността на мандата на разглеждания орган, тъй като тя не се определя в директивата. Продължителността обаче трябва да е разумна и във всички случаи е задължително държавата членка да я спазва. Ако това не е налице съществува опасност у надзорния орган да възникнат опасения, че мандатът му може да бъде прекратен предсрочно, което да повлияе върху упражняваните от него функции и да застраши независимостта му.
   Що се отнася до допустимостта на иска, Комисията твърди, че тъй като към датата на изтичане на определения в мотивираното становище срок бившият комисар не е бил назначен отново начело на органа за защита на личните данни, неизпълнението е налице и понастоящем. Комисията счита, че не е възможно нередовността да бъде отстранена: Унгария трябва да приеме всички необходими мерки бившият комисар да започне отново да изпълнява предвидената в Директива 95/46 функция за частта от мандата му, която остава, считано от 31 декември 2011 г. нататък. Комисията може да приеме, че е налице подходящо отстраняване на нередовността, ако бившият комисар за защита на данните бъде назначен за посочения срок на длъжността директор на новосъздадения NAIH. В това отношение Унгария не може да се позове на независимостта на настоящия директор на NAIH, тъй като това би означавало да изтъкне в своя защита собственото си неизпълнение. Последиците от неизпълнението трябва да бъдат поправени, а не запазени.
   Според Комисията преждевременното прекратяване на мандата може да се обоснове само със сериозни причини, които подлежат на проверка, но Унгария не е изтъкнала такива.
   Комисията не оспорва правото на Унгария да реорганизира надзорния орган, като например преобразува предходния „комисар за защита на данните“ в друг „орган“ по унгарското право. Промяната обаче на модела на институцията по никакъв начин не изисква преждевременно прекратяване на мандата на предходния надзорен орган. Унгария е можела да предвиди във вътрешния си правов ред или възможността новият модел да се приложи едва след изтичане на мандата на комисаря за защита на данните или бившият комисар да бъде назначен за остатъка от мандата му като директор на новоучредения орган за защита на данните.
   Според Комисията ако можеше да се приеме аргументът на държавата членка за промяна на модела на надзорния орган, това би означавало, че в рамките на Съюза всеки надзорен орган за защита на данните би бил постоянно изложен на опасността от прекратяване на мандата му чрез законодателна мярка за премахване на съществуващия и създаване на нов орган, който да изпълнява предвидените в Директива 95/46 функции. Не може да се изключи възможността подобни реформи да се използват за санкциониране и контрол на породилите неодобрението на политиците надзорни органи за защита на данните. Сама по себе си опасността от възникване на подобно влияние е несъвместима с пълната независимост на надзорните органи.
   От друга страна, според Комисията Унгария не може да се позовава на публикувани в пресата неясни изявления на бившия комисар за защита на данните, за да приеме, че той вече не е в състояние да изпълнява предвидените в член 28 от Директива 95/46 задачи, нито може да прекратява преждевременно мандата му поради подобна причина.

      (1)  ОВ L 281, стр. 31; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 17, стр. 10, наричана по-нататък „Директива 95/46“.


title: Дело C-674/16 P: Жалба, подадена на 29 декември 2016 г. от Guccio Gucci SpA срещу решението на Общия съд (трети състав), постановено на 11 октомври 2016 г. по дело T-753/15 — Guccio Gucci SpA/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост

text:
               8.5.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 144/14

         Жалба, подадена на 29 декември 2016 г. от Guccio Gucci SpA срещу решението на Общия съд (трети състав), постановено на 11 октомври 2016 г. по дело T-753/15 — Guccio Gucci SpA/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
   (Дело C-674/16 P)
   (2017/C 144/20)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Guccio Gucci SpA (представители: V. Volpi, P. Roncaglia, F. Rossi, N. Parrotta, avvocati)

      Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост; Guess? IP Holder LP

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Съда:

               —

               да отмени обжалваното съдебно решение,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски на жалбоподателя по това производство,

               —

               да осъди Guess да заплати съдебните разноски на жалбоподателя по това производство.

      Основания и основни доводи

               1.

               С настоящата жалба Guccio Gucci S.p.A. (наричано по-нататък „Gucci“ или „жалбоподателят“) моли Съда да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз (трети състав) по дело T-753/15 („обжалваното съдебно решение“), с което Общият съд отхвърля жалбата на Gucci срещу решението на четвърти апелативен състав от 14 октомври 2015 г., преписка R 1703/2014-4, с което се отменя решението на отдела по споровете от 1 юли 2014 г. да уважи възражението на Gucci срещу посочването на ЕС в международна регистрация № 1090048 за клас 9 („спорната марка“), притежавана от Guess? IP Holder L.P. (наричано по-нататък „Guess“).

               2.

               С настоящата жалба се поддържа, че Общият съд неправилно приема, че основанията за отказ по член 8, параграф 1, буква б) и по член 8, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета (1) от 26 февруари 2009 година отпреди изменението (наричан по-нататък „Регламентът“) не са налице по отношение на спорната марка. По-конкретно, Общият съд очевидно изопачава изложените пред него факти и доказателства при преценката на сходството между конфликтните знаци и поради това прилага неправилно както член 8, параграф 1, буква б), така и член 8, параграф 5 от Регламента. Освен това обжалваното съдебно решение не е мотивирано в това отношение.

               3.

               Общият съд стига до извода за липса на сходство между конфликтните марки въз основа на допускането, че съответните потребители […] ще видят в [спорната] марка не главната буква „G“, изобразявана от по-ранните марки, а абстрактен орнаментален мотив. Освен това предвид стилизираността на знака и обстоятелството, че елементите му са преплетени или свързани, този знак би могъл да се разглежда както като изобразяващ стилизирани букви, например главната буква „X“ или буквата „e“, така и като комбинация от цифри и букви, например цифрата „3“ и буквата „e“ (вж. в този смисъл точка 32 от обжалваното съдебно решение). Това допускане е ключовото съображение в обжалваното съдебно решение, довело Общия съд до извода, че няма сходство между конфликтните марки и съответно че в случая не са приложими член 8, параграф 1, буква б) и член 8, параграф 5 от Регламента.

               4.

               Въпросното допускане обаче е явно неправилно. Това е очевидно от документите по преписката, които ясно сочат, че съответните потребители определено забелязват главните букви „G“ в спорната марка, както личи от представените от Gucci резултати от изследване на начина на възприемане на спорната марка от потребителите. Това очевидно изопачаване на фактите и доказателствата опорочава преценката на Общия съд по жалбата на Gucci — ако Общият съд беше признал, че съответните потребители, или поне част от тях, биха възприели спорната марка като комбинация от главните букви „G“, нямаше да стигне до извода, че няма сходство между конфликтните марки и съответно че не са приложими член 8, параграф 1, буква б) и член 8, параграф 5 от Регламента.

               5.

               По-нататък, Общият съд не изпълнява задължението си да мотивира своите решения, тъй като за целите на преценката напълно пренебрегва упоменатото изследване, без да посочи никакви, дори и имплицитни съображения, от които да може да се разбере защо е оставил без внимание това важно доказателство.

               6.

               С оглед на изложеното по-горе жалбоподателят моли Съда да отмени обжалваното съдебно решение и да осъди EUIPO и Guess да заплатят съдебните разноски на жалбоподателя по това производство.

      (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (кодифицирана версия) (ОВ L 78, 2009 г., стр. 1).


title: Дело T-218/12: Решение на Общия съд от 10 септември 2014 г.  — Micrus Endovascular/СХВП — Laboratorios Delta (DELTA) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Общността „DELTA“  — Международни и национални по-ранни фигуративни марки на Общността „DELTA PORTUGAL“ и наименование на дружество „LABORATORIOS DELTA“  — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               20.10.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 372/14

         Решение на Общия съд от 10 септември 2014 г. — Micrus Endovascular/СХВП — Laboratorios Delta (DELTA)
   (Дело T-218/12) (1)

   ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността „DELTA“ - Международни и национални по-ранни фигуративни марки на Общността „DELTA PORTUGAL“ и наименование на дружество „LABORATORIOS DELTA“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   2014/C 372/18
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Micrus Endovascular LLC (Wilmington, Delaware, Съединени американски щати) (представител: B. Brandreth, barrister)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: J. Crespo Carrillo)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Laboratórios Delta Lda (Queluz, Португалия) (представител: J. Sena Mioludo, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 6 март 2012 г. (преписка R 244/2011-2), постановено в производство по възражение между Laboratórios Delta Lda и Micrus Endovascular Corp.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Micrus Endovascular LLC да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 217, 21.7.2012 г.