title: Дело T-494/20: Жалба, подадена на 27 юли 2020 г. — Satabank/ЕЦБ

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/16

      Жалба, подадена на 27 юли 2020 г. — Satabank/ЕЦБ
      (Дело T-494/20)
      (2020/C 371/19)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Satabank plc (Сейнт Джулианс, Малта) (представител: O. Behrends, lawyer)

         Ответник: Европейска централна банка (ЕЦБ)

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението от 15 май 2020 г., с което ЕЦБ отказва да поеме прекия надзор и да даде инструкции на компетентното лице, така че да се гарантира, че на банката вече не се отказва достъп до нейните помещения, информация, системи, файлове, документи, персонал и ресурси,

                  —

                  да осъди ответника да плати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква осем основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание, в което се посочва, че ЕЦБ погрешно приела, че поисканото действие е извън компетентността на ЕЦБ и също така не представила адекватни мотиви за решението си.

                  2.

                  Второ основание, в което се твърди, че обжалваното решение нарушава правото на жалбоподателя по член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

                  3.

                  Трето основание, в което се посочва, че ЕЦБ нарушила правото на жалбоподателя по член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

                  4.

                  Четвърто основание, в което се твърди, че ЕЦБ нарушила правото на жалбоподателя по член 17 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

                  5.

                  Пето основание, в което се посочва, че ЕЦБ нарушила правото на жалбоподателя по член 16 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

                  6.

                  Шесто основание, в което се твърди, че ЕЦБ нарушила задълженията си по член 6, параграф 5, буква б) от Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета (1) и по член 67 от Регламент (ЕС) № 468/2014 (2) на Европейската централна банка.

                  7.

                  Седмо основание, в което се посочва, че ЕЦБ нарушила принципа, че ЕЦБ трябва да действа така, че да е възможно изпълнението на регулаторни задължения.

                  8.

                  Осмо основание, в което се твърди, че ЕЦБ извършила злоупотреба с власт (détournement de pouvoir).

         (1)  Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета от 15 октомври 2013 година за възлагане на Европейската централна банка на конкретни задачи относно политиките, свързани с пруденциалния надзор над кредитните институции (OB L 287, 2013 г., стр. 63).

         (2)  Регламент (ЕС) № 468/2014 на Европейската централна банка от 16 април 2014 година за създаване на рамката за сътрудничество в единния надзорен механизъм между Европейската централна банка и националните компетентни органи и с определените на национално равнище органи (Рамков регламент за ЕНМ) (OB L 141, 2014 г., стр. 1).


title: Дело T-533/20: Жалба, подадена на 24 август 2020 г. — Green Power Technologies/Комисия и съвместно предприятие ECSEL

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/17

      Жалба, подадена на 24 август 2020 г. — Green Power Technologies/Комисия и съвместно предприятие ECSEL
      (Дело T-533/20)
      (2020/C 371/20)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Green Power Technologies, S.L. (Bollullos de la Mitación, Испания) (представители: A. León González и A. Martínez Solís, abogados)

         Ответник: Европейска комисия и съвместно предприятие ECSEL

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  Да установи и постанови, че посредством доклада си от 9 юли 2018 г., решението, с което той е утвърден посредством електронно съобщение от 12 юни 2020 г., и действията си по настоящото дело Европейската служба за борба с измамите (OLAF) е нарушила правните достижения на Съюза, и в резултат на това да отмени въпросния доклад,

                  —

                  да установи и постанови, че GPTECH е изпълнило коректно договорните си задължения по силата на проектите POLLUX (100205), IoE (269374), MOTORBRAIN (270693) и AGATE (325630); в резултат на това да обяви за допустими разходите, които се иска да бъдат възстановени посредством дебитно известие 4440200016, издадено от ECSEL,

                  —

                  по силата на предходното да постанови, че искането от страна на ECSEL за сумата от 200 930,35 EUR е необосновано и недопустимо, в резултат на което да отмени дебитното известие, издадено от ECSEL, както и pre-information letter с дата 20 януари 2019 г., което го предхожда,

                  —

                  при условията на евентуалност, в случай че не бъде отменено дебитното известие, да се държи Комисията отговорна за неоснователно обогатяване,

                  —

                  да осъди Комисията и ECSEL да заплатят съдебните разноски или в случай, че не бъдат уважени исканията по настоящата жалба, да не осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски, предвид сложността на настоящия случай, както и фактическите и правни съмнения, свързани с него.

         Основания и основни доводи

      Настоящата жалба съдържа искания за отмяна и искания на основание на член 272 ДФЕС. Що се отнася до последните, от Общия съд се иска да обяви за недопустимо разпореждането да се възстановят всички суми, за които се твърди, че се дължат, и вредите, посочени в дебитното известие, издадено от ECSEL.
      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква пет основания.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на основните права на Европейския съюз от OLAF и ECSEL, в смисъл че общият обхват на тези права има за последица, че никое от тези образувания не може да извършва действия, които нарушават основните права и характерните правни достижения на Съюза.

                  2.

                  Второ основание: OLAF не е в течение на обичайната дейност на GPTECH и не разполага с експерти, специализирани в i + d, позволяващи да се разбере тази дейност.

                  3.

                  Трето основание: OLAF не е взела предвид твърденията на GPTECH и не е препратила приложенията, на които се основава решението ѝ, което представлява нарушение на правото на добра администрация (член 41 от Хартата) и на правото на защита (членове 47 и 48 от Хартата).

                  4.

                  Четвърто основание: допустимост на разходите, чието възстановяване се иска посредством дебитното известие, и нарушение на част II.4, част II.7.1; част II.14.1. букви a), b), c) и f); и част apartado II.15 от 7th Researh Framework Programme Grant Agreement.

                  5.

                  Пето основание: неоснователно обогатяване на ECSEL, доколкото проектите са изпълнени и приключени в срок.


title: Дело T-552/20: Жалба, подадена на 2 септември 2020 г. — MD/Комисия

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/18

      Жалба, подадена на 2 септември 2020 г. — MD/Комисия
      (Дело T-552/20)
      (2020/C 371/21)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: MD (представител: A. Ricci, avvocato)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Настоящата жалба е насочена срещу решението жалбоподателят да не бъде повишен в степен AD14 в процедурата за повишаване за 2019 г. (Административно известие № 32-2019 от 14 ноември 2019 г.).
      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

                  1.

                  Първо основание — непълнота на мотивите на решението за отхвърляне на неговата жалба, подадена по административен ред. В тази връзка изтъква:

                              —

                              ОН не посочва в решението за отхвърляне на подадената по административен ред жалба индивидуалното и релевантно съображение, което обосновава решението да не бъде повишен,

                              —

                              изцяло липсват мотиви във връзка с второто оплакване в жалбата по административен ред (нарушение на равното третиране, по-специално при съпоставянето на заслугите),

                              —

                              непълнота на мотивите във връзка с третото оплакване в жалбата по административен ред (нарушение на член 6, параграф 2 от Правилника).

                  2.

                  Второ основание — нарушение на член 45 от Правилника, по-специално поради липса на действително съпоставяне на заслугите на длъжностните лица. В тази връзка изтъква:

                              —

                              явна грешка в преценката по отношение на нивото на отговорностите, упражнявани от жалбоподателя през целия референтен период, в сравнение с тези на другите повишени, посочени в жалбата,

                              —

                              явна грешка в преценката по отношение на критерия за ползването при изпълнение на задълженията си на езици, различни от майчиния език, в сравнение с това на другите повишени, посочени в жалбата.

                  3.

                  Трето основание — дискриминация, основана на възраст, във връзка с твърдяното „полезно действие“ на всяко повишаване. В тази връзка изтъква:

                              —

                              твърдяна обосновка на неповишаването с липсата на икономическо предимство на самото повишаване поради възрастта на жалбоподателя, вече близко до пенсиониране,

                              —

                              забрана на дискриминацията, основана на възраст, и въвеждане на незаконосъобразен икономически критерий сред субсидиарните критерии за повишаване.

                  4.

                  Четвърто основание — нарушение на член 6, параграф 2 от Правилника. В тази връзка изтъква:

                              —

                              незачитане на средния процент на повишенията в степен AD14 на петгодишна основа,

                              —

                              несъобщаване на персонала на Комисията и на жалбоподателя в отговор на жалбата му по административен ред на данните относно спазването на член 6, параграф 2,

                              —

                              предвид специфичния контекст администрацията ответник носи тежестта на доказване.


title: Дело T-556/20: Жалба, подадена на 4 септември 2020 г. — D&A Pharma/Комисия и EMA

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/19

      Жалба, подадена на 4 септември 2020 г. — D&A Pharma/Комисия и EMA
      (Дело T-556/20)
      (2020/C 371/22)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Debregeas et associés Pharma (D&A Pharma) (Париж, Франция) (представители: N. Viguié и D. Krzisch, адвокати)

         Ответници: Европейска комисия и Европейска агенция по лекарствата

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение за изпълнение на Комисията от 6 юли 2020 г., с което е отказано предоставянето на разрешение за търговия съгласно Регламент (ЕО) № 726/2004 на Европейския парламент и на Съвета за „Hopveus — oxybate de sodium“, лекарствен продукт за хуманна употреба,

                  —

                  да осъди Европейската комисия и EMA да заплатят разходите и съдебните разноски по настоящото производство.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква шест основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушаване, от една страна, на член 62, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 726/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година за установяване на процедури на Общността за разрешаване и контрол на лекарствени продукти за хуманна и ветеринарна употреба и за създаване на Европейска агенция по лекарствата, и от друга страна на член 11 Вътрешния правилник на Постоянния комитет по лекарствените продукти за хуманна употреба (наричан по-нататък „CHMP“). Жалбоподателят твърди, че процедурата, по която CHMP е дал становище, е незаконосъобразна, тъй като CHMP е трябвало, след като това е поискано от него в рамките на процедурата за преразглеждане на заявлението за разрешение за търговия (наричано по-нататък „РТ“), условно за „Hopveus“, да се консултира с консултативната научна група „Scientific Advisory Group on Psychiatry“, която е компетентен и независим орган. Той обаче не направил това.

                  2.

                  Второ основание: нарушаване на член 63, параграф 2 от Регламент № 726/2004, тъй като процедурата пред CHMP е опорочена поради липсата на безпристрастност предвид конфликта на интереси на някои от експертите от комитета, свикан ad hoc от CHMP. Жалбоподателят счита, че експертите, които работят по-специално като съветници на фармацевтични дружества в рамките на разработването на лечение, което може да бъде в конкуренция с Hopveus, не могат да участват в експертни групи ad hoc. Поради това тяхното участие е в противоречие с принципа на обективна безпристрастност, дефиниран от Съда на Съюза и от Европейския съд по правата на човека, и поражда разумни съмнения относно неутралното и обективно разглеждане на представеното от жалбоподателя заявление за условно РТ.

                  3.

                  Трето основание: протоколът от събранието на комитета ad hoc от 6 април 2020 г. не е съобразен с разпоредбите на член 3.7 от документа на EMA „Мандат, цели и вътрешен правилник на консултативните научни групи (SAG) и на експертните групи ad hoc“.

                  4.

                  Четвърто основание: като е отказала да предостави условно РТ, с мотива че „съотношението печалба/риск при Hopveus не [е] благоприятно“, Европейската комисия не се е съобразила с рамката, определена от Регламент № 507/2006 на Комисията от 29 март 2006 година за издаване на разрешения за търговия при определени условия на лекарствени продукти за хуманна употреба, които влизат в приложното поле на Регламент (ЕО) № 726/2004 на Европейския парламент и на Съвета, и по този начин е опорочила обжалваното решение с нарушение на принципа на равно третиране и на недопускане на дискриминация. Според жалбоподателя този извод почива на грешка при прилагане на правото и на явна грешка в преценката, тъй като Регламент № 507/2006 не поставя предоставянето на условно РТ в зависимост от представянето от кандидата на изчерпателни клинични данни, без ограничения в методологично отношение. Условните РТ „почиват на данни, които не са толкова пълни, колкото обикновено изискваните, и са обвързани със специфични задължения“. В случая тези изследвания дори са разгледани от комитета за оценяване на риска във връзка с фармакологичната бдителност (наричан по-нататък „PRAC“) и от CHMP в рамките на годишното оценяване на лекарствените продукти на основата на натриев оксибутират и така валидността им е потвърдена от тази инстанция и от Европейската комисия за биоеквивалентния лекарствен продукт „Alcover“. Жалбоподателят заключава, че EMA не е имала основание да приеме, че ограниченията в представените от жалбоподателя изследвания, някои от които са валидирани в научно становище от 2010 г., са значителни и определящи, въпреки че става въпрос за условно РТ и подобни критики не са отправяни при разрешения, които не са условни и са предоставени на конкуренти.

                  5.

                  Пето основание: като е отказала да предостави условно РТ, с мотива че „съотношението печалба/риск при Hopveus не [е] благоприятно“, Европейската комисия е опорочила решението си с нарушение на принципа на равно третиране и на недопускане на дискриминация, наред с явна грешка в преценката и нарушение на член 16 от Регламент № 726/2004. Жалбоподателят твърди, че структурите на EMA (CHMP и PRAC) са дали противоположни становища по съотношението печалба/риск съответно при „Alcover“ и „Hopveus“, въпреки че биоеквивалентността на двата лекарствени продукта е призната, като и двата са предназначени за лечението на едно и също заболяване. Разликата в тези становища не се обяснява с обективни различия, по-конкретно с оглед на целите на европейската правна уредба относно лекарствените продукти. Освен това съотношението печалба/риск не може да е различно при анализи преди- и след РТ.

                  6.

                  Шесто основание: обжалваното решение не е съобразено с принципите на равно третиране и на съгласуваност на становищата на структурите на EMA, както и с принципа на добра администрация, тъй като CHMP и PRAC съответно са давали последователно противоположни становища относно рамката за извънболнично и болнично прилагане на Hopveus и Alcover.


title: Дело T-558/20: Жалба, подадена на 8 септември 2020 г. — Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO — Huawei Technologies (GT10)

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/21

      Жалба, подадена на 8 септември 2020 г. — Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO — Huawei Technologies (GT10)
      (Дело T-558/20)
      (2020/C 371/23)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представители: S. Malynicz QC и M. Maier, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Huawei Technologies Co. Ltd (Шънджън, Китай)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: Заявка за словна марка на Европейския съюз „GT10“ — заявка за регистрация № 14 738 306

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 8 юли 2020 г. по преписка R 2554/2019-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да разпореди на EUIPO и на другата страна в производството да понесат направените от тях съдебни разноски и да заплатят тези на жалбоподателя.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и член 8, параграф 5 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета, тъй като не са посочени конкретно съответните потребители;

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и член 8, параграф 5 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета, тъй като не са взети предвид доказателствата за вероятното възприемане на по-ранната марка на Европейския съюз от съответните потребители;

                  —

                  Неотчитане на останалите елементи от посочените по-горе възражения по член 8, параграф 1, буква б) и член 8, параграф 5;

                  —

                  Неприлагане на националните правила съгласно член 8, параграф 4 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета;

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета, тъй като не са отчетени останалите елементи от правната уредба относно злоупотребата с наименование.


title: Дело T-559/20: Жалба, подадена на 7 септември 2020 г. — Yadex International/EUIPO — Sütas süt ürünleri (PINAR Süzme Peynir)

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/22

      Жалба, подадена на 7 септември 2020 г. — Yadex International/EUIPO — Sütas süt ürünleri (PINAR Süzme Peynir)
      (Дело T-559/20)
      (2020/C 371/24)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Yadex International GmbH (Франкфурт на Майн, Германия) (представител: N. Johnson, Rechtsanwalt)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Sütas süt ürünleri AS (Бурса, Турция)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: посочваща Европейския съюз международна регистрация на фигуративна марка „PINAR Süzme Peynir“ — международна регистрация № 1 394 295

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 2 юли 2020 г. по преписка R 2127/2019-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение и да уважи подадената от жалбоподателя на 23 септември 2019 г. жалба срещу решението на отдела по споровете от 23 юли 2019 г.,

                  —

                  да осъди другата страна в производството пред апелативния състав да заплати съдебните разноски, включително разноските, направени в производството пред апелативния състав.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-560/20: Жалба, подадена на 7 септември 2020 г. — Yadex International/EUIPO — Sütas süt ürünleri (PINAR Tam kivaminda Süzme Peynir Yumusacik ve Leziz)

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/22

      Жалба, подадена на 7 септември 2020 г. — Yadex International/EUIPO — Sütas süt ürünleri (PINAR Tam kivaminda Süzme Peynir Yumusacik ve Leziz)
      (Дело T-560/20)
      (2020/C 371/25)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Yadex International GmbH (Франкфурт на Майн, Германия) (представител: N. Johnson, Rechtsanwalt)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Sütas süt ürünleri AS (Бурса, Турция)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: посочваща Европейския съюз международна регистрация на фигуративна марка „PINAR Tam kivaminda Süzme Peynir Yumusacik ve Leziz“ — международна регистрация № 1 396 036

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 2 юли 2020 г. по преписка R 2126/2019-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение и да уважи подадената от жалбоподателя на 23 септември 2019 г. жалба срещу решението на отдела по споровете от 23 юли 2019 г.,

                  —

                  да осъди другата страна в производството пред апелативния състав да заплати съдебните разноски, включително разноските, направени в производството пред апелативния състав.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-561/20: Жалба, подадена на 8 септември 2020 г. — Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO — Vieta Audio (Vita)

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/23

      Жалба, подадена на 8 септември 2020 г. — Sony Interactive Entertainment Europe/EUIPO — Vieta Audio (Vita)
      (Дело T-561/20)
      (2020/C 371/26)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (Лондон, United Kingdom) (представители: S. Malynicz QC и P. Ruess, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Vieta Audio, SA (Барселона, Испания)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „Vita“ — марка на Европейския съюз № 9 993 361

         Производство пред EUIPO: производство по отмяна

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 22 юни 2020 г. по преписка R 425/2020-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да разпореди на EUIPO и на другата страна в производството да понесат направените от тях съдебни разноски и да заплатят тези на жалбоподателя.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 58, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-562/20: Жалба, подадена на 10 септември 2020 г. — Upper Echelon Products/EUIPO (Everlasting Comfort)

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/24

      Жалба, подадена на 10 септември 2020 г. — Upper Echelon Products/EUIPO (Everlasting Comfort)
      (Дело T-562/20)
      (2020/C 371/27)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Upper Echelon Products LLC (Остин, Тексас, Съединени щати) (представител: M. Izquierdo Blanco, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: посочваща Европейския съюз международна регистрация на словната марка „Everlasting Comfort“ — заявка за регистрация № 11 429 637

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 14 юли 2020 г. по преписка R 952/2020-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение и да регистрира марка № 11 429 637 за всички заявени стоки,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 75 от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета;

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква в) във връзка с член 7, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-566/20: Жалба, подадена на 11 септември 2020 г. — Residencial Palladium/EUIPO — Fiesta Hotels & Resorts (PALLADIUM HOTEL GARDEN BEACH)

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/24

      Жалба, подадена на 11 септември 2020 г. — Residencial Palladium/EUIPO — Fiesta Hotels & Resorts (PALLADIUM HOTEL GARDEN BEACH)
      (Дело T-566/20)
      (2020/C 371/28)
      Език на жалбата: испански

         Страни

         Жалбоподател: Residencial Palladium, SL (Ибиса, Испания) (представител: D. Solana Giménez, abogado)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Fiesta Hotels & Resorts, SL (Ибиса, Испания)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: фигуративна марка „PALLADIUM HOTEL GARDEN BEACH“ — марка на Европейския съюз № 8 564 701

         Производство пред EUIPO: производство за обявяване на недействителност

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 30.7.2020г. по преписка R 1542/2019-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение и да обяви за недействителна марка на Европейския съюз № 8 564 701.

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят твърди, че апелативният състав неправилно е мотивирал решението си с това, че жалбоподателят не е доказал надлежно използването и обхват, по-голям от местния, на по-ранната нерегистрирана марка „GRAND HOTEL PALLADDIUM“.


title: Дело T-570/20: Жалба, подадена на 11 септември 2020 г. — Kedrion/EMA

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/26

      Жалба, подадена на 11 септември 2020 г. — Kedrion/EMA
      (Дело T-570/20)
      (2020/C 371/30)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Kedrion SpA (Барга, Италия) (представител: V. Salvatore, адвокат)

         Ответник: Европейска агенция по лекарствата

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение, и

                  —

                  да осъди Европейската агенция по лекарствата да заплати съдебните разноски на жалбоподателя по настоящото производство.

         Основания и основни доводи

      Настоящата жалба е насочена срещу решението за отхвърляне на потвърдителното заявление на жалбоподателя за достъп до документи, прието от Европейската агенция по лекарствата съгласно член 8 от Регламент (ЕО) № 1049/2001 от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (1) (док.: EMA/336464/2020). Предмет на това заявление са документите, представени от нов доставчик на услуги във връзка със събирането и фрагментирането на плазма в Италия, прилагана в италиански центрове.
      В допълнение към мотивите за отказ на достъпа до исканите документи, които вече са посочени в решението за отхвърляне на първоначалното заявление и се повтарят отчасти в обжалваното решение, EMA пояснява впоследствие, че отказът за предоставяне на достъп трябва да се приеме за обоснован предвид обстоятелството, че исканият документ съдържа информация, включена и в модул 3.2. от заявлението за издаване на разрешение за търговия („РТ“) с лекарствен продукт, а също и информация, отнасяща се до търговски споразумения и картели между титуляря на ОДП (основната документация за плазмата) и центровете, изтъквайки отново необходимостта тази информация да бъде защитена, доколкото е класифицирана като чувствителна търговска информация.
      Жалбоподателят изтъква две основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание — нарушение на член 4, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1049/2001

                              —

                              В това отношение се изтъква, че правото на достъп до документи представлява един от начините, по които се прилага и гарантира принципът на откритост, един от основните принципи, на които се основава самият Съюз, поради което същият е закрепен в член 1 от Договора за Европейския съюз. Следователно институцията, получила заявлението, не може само да заяви, че не дава достъп до документа, защото съдържа поверителна информация, а трябва да проведе подробна и прецизна проверка на съдържанието му, за да може впоследствие да разреши достъпа до документа, след като евентуално е редактирала частите или сведенията, приети за чувствителна търговска информация, за да запази поверителността им. Агенцията не може да се позовава общо на защитата на търговските споразумения или картели, които могат да се отразяват в ОДП, опасявайки се от вредите за интереса на титуляря, когато това възражение е ирелевантно по отношение на заявлението за достъп до частта от документа, която съдържа списъка на центровете за събиране.

                  2.

                  Второ основание — незаконосъобразност на обжалваното решение поради злоупотреба с власт, липса, нелогичност и противоречивост на мотивите.

                              —

                              В това отношение се изтъква, че член 4, параграф 2 от Регламент № 1049/2001 предвижда, че дори когато исканият документ съдържа чувствителна търговска информация, достъпът може да бъде разрешен, ако по-висш обществен интерес диктува оповестяването на съдържащата се в него информация. В това отношение ответникът, позовавайки се на съдебната практика, потвърждава, че жалбоподателят е този, който трябва да посочи конкретно обстоятелствата, сочещи наличието на по-висш обществен интерес, който обосновава оповестяването на документите, съдържащи чувствителна търговска информация. Това обаче не може, от една страна, да освободи институцията, получила заявлението, от задължението да определи по-висш обществен интерес, който обосновава оповестяването на документа, когато той е лесно определяем, нито, от друга, да обоснове при изтъкнатите от заявителя обстоятелства извода, основан на становището, че след като не са налице нередности след извършени в миналото проверки, трябва да се приеме, че смяната на предприятията, които участват в управлението на услугата по получаването на плазмата, произведена от трансфузионните структури, и производството, съхранението и доставката на лекарствени продукти, производни от плазма, може да се извърши надлежно без засягане на обществения интерес.

         (1)  ОВ L 145, 2001 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76.


title: Дело T-572/20: Жалба, подадена на 7 септември 2020 г. — Spisto/Комисия

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/27

      Жалба, подадена на 7 септември 2020 г. — Spisto/Комисия
      (Дело T-572/20)
      (2020/C 371/31)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Amanda Spisto (Амстердам, Нидерландия) (представител: N. de Montigny, avocate)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението от 24 септември 2019 г. за отхвърляне на искането му за преразглеждане на конкурс EPSO/AD/371/19 — област 1,

                  —

                  да отмени, ако е необходимо, решението за отхвърляне на подадената по административен ред жалба от 26 май 2020 г.,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква три основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание — възражение за незаконосъобразност на обявлението за конкурс, въз основа на което е прието обжалваното решение, с довода че то нарушава принципите на правна сигурност, прозрачност и предвидимост, не само по отношение на преценката на критериите за подбор, но и на „приложимостта“, която трябва да бъде преценена и приета от членовете на конкурсната комисия на EPSO в рамките на подбора по квалификации (Talent Screener).

                  2.

                  Второ основание — липса на мотиви на обжалваното решение. Жалбоподателят изтъква, че обжалваното решение не позволява, след решението на конкурсната комисия на EPSO, да се прецени начинът, по който е направено оценяването, приетите критерии и начинът, по който е определена приложимостта по въпросите.

                  3.

                  Трето основание — явна грешка в преценката, опорочаваща обжалваното решение.


title: Дело T-573/20: Жалба, подадена на 14 септември 2020 г. — MG/ЕИБ

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/28

      Жалба, подадена на 14 септември 2020 г. — MG/ЕИБ
      (Дело T-573/20)
      (2020/C 371/32)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: MG (представители: L. Levi и A. Blot, адвокати)

         Ответник: Европейска инвестиционна банка

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви жалбата за допустима и основателна,

            и въз основа на това:

                  —

                  да отмени решението на ЕИБ от 11 октомври 2018 г., с което жалбоподателят е лишен от възможността да получава семейни надбавки (включващи по-специално разходите за детска градина и за поливалентния детски център (CPE), които ЕИБ ненадлежно е приспаднала от възнаграждението на жалбоподателя до ноември 2019 г.) и от свързаните с това финансови права (включващи по-специално данъчните облекчения и възстановяването на медицинските разходи за децата, които са на издръжка на жалбоподателя),

                  —

                  доколкото е необходимо, да отмени писмото/решението от 7 януари 2019 г., с което се отхвърлят всички искания на жалбоподателя,

                  —

                  доколкото е необходимо, да отмени решението на ЕИБ от 30 юли 2020 г., в което се установява липсата на помирение и се потвърждава решението от 11 октомври 2018 г.,

                  —

                  да присъди поправяне на имуществените и неимуществените вреди на жалбоподателя,

                  —

                  да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква шест основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушаване на правото на изслушване.

                  2.

                  Второ основание: неизпълнение на задължението за мотивиране.

                  3.

                  Трето основание: явна грешка в преценката. При условията на евентуалност жалбоподателят изтъква възражение за незаконосъобразност на административните разпоредби относно семейните надбавки, тъй като те противоречали на принципите на равенство и пропорционалност.

                  4.

                  Четвърто основание: от една страна, нарушаване на член 3, параграф 4 от Регламент (EИО, Евратом, EОВС) № 260/68 на Съвета от 29 февруари 1968 година относно определяне на условията и процедурата за прилагане на данъка в полза на Европейските общности (ОВ L 56, 1968 г. стр. 8; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 8, стр. 165), и от друга страна, явна грешка в преценката.

                  5.

                  Пето основание: нарушаване на член 4, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2018/1725 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2018 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни от институциите, органите, службите и агенциите на Съюза и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Регламент (ЕО) № 45/2001 и Решение № 1247/2002/ЕО (ОВ L 295, 2018 г., стр. 39), нарушаване на член 12 от Правилника за персонала, нарушаване на принципа на добра администрация и неизпълнение на задължението за полагане на грижа. В подкрепа на това основание жалбоподателят изтъква незаконосъобразния достъп до неговите лични данни, отказа на ответника да започне разследване и ненадлежната подкрепа, оказана от последния към неговата бивша съпруга.

                  6.

                  Шесто основание: нарушаване на член 41 от Правилника за персонала, нарушаване на принципа на добра администрация и неизпълнение на задължението за полагане на грижа.


title: Дело T-581/20: Жалба, подадена на 21 септември 2020 г. — YP/Комисия

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/29

      Жалба, подадена на 21 септември 2020 г. — YP/Комисия
      (Дело T-581/20)
      (2020/C 371/33)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподателка: YP (представители: J. Van Rossum и J.-N. Louis, avocats)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателката моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на Комисията от 14 ноември 2019 г. да не я повиши в степен AD 14 през 2019 г.,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателката изтъква четири основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на член 45 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът“). Жалбоподателката поддържа, че при съпоставянето на заслугите Комисията не е взела предвид богатата комбинация от езици, които тя владее.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на принципа на презумпцията за невиновност. Жалбоподателката твърди, че с обжалваното решение автоматично е изключена от групата на подлежащите на повишаване длъжностни лица по силата на административна практика, състояща се в автоматично изваждане от списъка за повишаване на имената на всички членове на персонала, които са били обект на разследване или на които е била наложена административна или дисциплинарна санкция. Според жалбоподателката такава практика нарушава принципа на презумпцията за невиновност.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на споразумението за доброволно уреждане на спора, сключено на 18 септември 2019 г. по дела T-562/18, YP/Комисия и T-563/18, YP/Комисия. Жалбоподателката счита, че това споразумение обвързва страните и те са длъжни да спазват всичките му клаузи.

                  4.

                  Четвърто основание: нарушение на член 9, параграф 3 от приложение IX към Правилника. Жалбоподателката счита, че по силата на този член за едно нарушение може да бъде наложено само едно дисциплинарно наказание. Макар автоматичното изключване от списъка на предложените и повишените да не съставлява само по себе си дисциплинарно наказание, то все пак е пряка последица от започване на разследване, от дисциплинарно производство или дисциплинарна санкция.


title: Дело T-299/19: Определение на Общия съд от 24 юли 2020 г. — VG/Комисия

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/30

      Определение на Общия съд от 24 юли 2020 г. — VG/Комисия
      (Дело T-299/19) (1)

      (2020/C 371/34)
      Език на производството: френски
      Председателят на пети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 230, 8.7.2019 г.


title: Дело T-8/20: Определение на Общия съд от 25 август 2020 г. — Чешка република/Комисия

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/30

      Определение на Общия съд от 25 август 2020 г. — Чешка република/Комисия
      (Дело T-8/20) (1)

      (2020/C 371/35)
      Език на производството: чешки
      Председателят на десети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 77, 9.3.2020 г.


title: Дело T-76/20: Определение на Общия съд от 25 август 2020 г. — Чешка република/Комисия

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/30

      Определение на Общия съд от 25 август 2020 г. — Чешка република/Комисия
      (Дело T-76/20) (1)

      (2020/C 371/36)
      Език на производството: чешки
      Председателят на трети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 103, 30.3.2020 г.


title: Дело T-450/20: Определение на Общия съд от 25 август 2020 г. — Tempora/Парламент

text:
               3.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/30

      Определение на Общия съд от 25 август 2020 г. — Tempora/Парламент
      (Дело T-450/20) (1)

      (2020/C 371/37)
      Език на производството: френски
      Председателят на четвърти състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 279, 24.8.2020 г.


title: Решение на Съда от 16 юли 2020 година по дело E-7/19 Tak — Malbik ehf. срещу Исландската пътна и брегова администрация и Þróttur ehf. (Обществена поръчка — Директива 2014/24/ЕС — Обществена поръчка за строителство — Обществена поръчка за услуги) 2020/C 374/07

text:
               5.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 374/44

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 16 юли 2020 година
      по дело E-7/19
      Tak — Malbik ehf. срещу Исландската пътна и брегова администрация и Þróttur ehf.

            (Обществена поръчка — Директива 2014/24/ЕС — Обществена поръчка за строителство — Обществена поръчка за услуги)

      (2020/C 374/07)
      По дело E-7/19 Tak — Malbik ehf. срещу Исландската пътна и брегова администрация и Þróttur ehf — МОЛБА до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Комисията по жалбите в областта на обществените поръчки (Kærunefnd útboðsmála), относно тълкуването на Директива № 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 г. за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО, и по-специално на член 2, параграф 1, точки 6, 7 и 9 от нея, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател, Per Christiansen и Bernd Hammermann (съдия-докладчик), съдии, постанови на 16 юли 2020 г. решение, чийто диспозитив гласи:
      При обстоятелства като разглежданите в главното производство не съществува обществена поръчка за строителство по смисъла на член 2, параграф 1, точка 6 от Директива № 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 г. година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО. Обществена поръчка, чийто предмет е предоставянето на услуги, различни от посочените в член 2, параграф 1, точка 6 от Директива 2014/24/ЕС, представлява обществена поръчка за услуги по смисъла на член 2, параграф 1, точка 9 от нея.


title: Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Norges Høyesterett на 30 юни 2020 г. по наказателно производство срещу N (Дело E-8/20) 2020/C 374/08

text:
               5.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 374/45

      Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Norges Høyesterett на 30 юни 2020 г. по наказателно производство срещу N
      (Дело E-8/20)
      (2020/C 374/08)
      На 30 юни 2020 г. до Съда на ЕАСТ бе отправена молба от Norges Høyesterett (Върховния съд на Норвегия), която бе получена в деловодството на Съда на 2 юли 2020 г., за консултативно становище по наказателно производство срещу N по следните въпроси:
      Въпроси относно състоянието на закона преди 1 юни 2012 г.
      Въпрос 1: Трябва ли понятието „обезщетения за болест“, посочено в член 4, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕИО) № 1408/71, да се тълкува като обхващащо обезщетение като добавката за оценка на труда (arbeidsavklaringspenger)?
      Въпрос 2: Трябва ли член 22 или евентуално член 19 от Регламент (ЕИО) № 1408/71 да се тълкуват като даващи право на получаване на парични обезщетения само когато лицата пребивават (bosetting) в държава от ЕИП, различна от компетентната държава, както и включват ли се по-кратки престои (opphold), какъвто е настоящият случай?
      Въпрос 3: Ако са включени и по-кратки престои, какъвто е настоящият случай, трябва ли член 22 от Регламент (ЕИО) № 1408/71 и неговото позоваване на разрешение от компетентната институция или евентуално член 19 да се тълкуват в смисъл, че компетентната държава може да обвърже прехвърлянето на добавката за оценка на труда с условието лицето да е подало заявление и да е получило разрешение за престой (oppholde seg) в друга държава от ЕИП?
      Въпрос 4: Ако се установи, че Регламент (ЕИО) № 1408/71 не предоставя право на прехвърляне на добавката за оценка на труда по време на престой в друга държава от ЕИП, или евентуално не и без разрешение от компетентната институция съгласно националните разпоредби, трябва ли да се определи също дали националните правила попадат в приложното поле на други правила на ЕИП?
      Въпрос 5: Прилагат ли се членове 28 или 36 от Споразумението за ЕИП в случаите, когато гражданин на държава от ЕИП осъществява по-кратък престой с цел отдих в друга държава от ЕИП?
      Въпрос 6: Ако отговорът на този въпрос е утвърдителен, представлява ли ограничение на свободното движение съгласно член 28 или член 36 от Споразумението за ЕИП обстоятелството, че националният закон предвижда следните условия:

                  —

                              i)

                              че обезщетението може да се отпуска само за ограничен период от време, който съгласно административните циркулярни писма обикновено не може да надвишава четири седмици в годината; и

                  —

                              ii)

                              че престоят в чужбина е съвместим с изпълнението на определени задължения за извършване на дейност и не възпрепятства последващите действия и контрола от страна на компетентната институция, и

                  —

                              iii)

                              че съответното лице трябва да подаде заявление и да получи разрешение от компетентната институция (като спазването на задължението за уведомяване се контролира чрез използването на формуляр за уведомление)?

            Въпрос 7: Ако условието по подточка i) представлява ограничение, може ли условието да бъде обосновано като обща гаранция за съображенията, които са в основата на условие ii), т.е. гарантирането на изпълнението на определени задължения за извършване на дейност, както и на последващи действия и контрол?
      Въпрос 8: Ако условие i) не може да бъде обосновано и условия ii) и iii) представляват ограничение, могат ли условия ii) и iii) да бъдат обосновани въз основа на едни и същи съображения?
      Въпрос 9: Ако условия ii) и iii) могат да бъдат обосновани, съвместимо ли е с членове 28 и 36 от Споразумението за ЕИП лице, което не е подало заявление и не е получило разрешение за прехвърляне на обезщетения в друга държава от ЕИП, и което предоставя на компетентната институция невярна информация относно мястото на престой (oppholdsed), да бъде осъдено да възстанови неправомерно полученото по силата на националното право обезщетение?
      Въпрос 10: При утвърдителен отговор на този въпрос, съвместимо ли е с членове 28 и 36 от Споразумението за ЕИП съответното лице евентуално да подлежи на наказателноправни санкции за това, че е предоставило невярна информация и по този начин е заблудило компетентната институция да извърши необосновани плащания?
      Въпрос 11: Ако отговорът на въпрос 5 е отрицателен, прилагат ли се членове 4 или 6 от Директива 2004/38/ЕО в случаите, когато гражданин на държава от ЕИП е на по-кратък престой с цел отдих в друга държава от ЕИП? Доколкото се прилага член 6, тази разпоредба налага ли задължения за държавата по произход? Ако член 4 или член 6 се прилага и може да бъде противопоставен на държавата по произход, се задават същите въпроси 6—10, доколкото са приложими.
      Въпроси относно състоянието на закона след 1 юни 2012 г.
      Въпрос 12: Трябва ли понятието „обезщетения за болест“, посочено в член 3, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 883/2004, да се тълкува като обхващащо обезщетение като добавката за оценка на труда?
      Въпрос 13: Трябва ли понятието „престой“ в член 21, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 883/2004, което е определено като „временно пребиваване“ в член 1, буква к), да се тълкува като обхващащо всеки краткосрочен престой в друга държава от ЕИП, който не представлява пребиваване, включително в случаи на престой като настоящия?
      Въпрос 14: Ако отговорът на този въпрос е утвърдителен, следва ли член 21 от Регламент (ЕО) № 883/2004 да се тълкува като обхващащ само случаите, в които медицинската диагноза е поставена по време на престоя в другата държава от ЕИП, или и в случаите, в които — както в настоящия случай — диагнозата е призната от компетентната институция преди заминаването?
      Въпрос 15: Ако член 21 се прилага в случаи като настоящия, трябва ли тази разпоредба, включително условието „в съответствие с разпоредбите на прилаганото от тази институция законодателство“, да се тълкува в смисъл, че компетентната държава от ЕИП може да запази следните условия:

                  —

                              i)

                              че обезщетението може да се отпуска само за ограничен период от време, който съгласно административните циркулярни писма обикновено не може да надвишава четири седмици в годината; и

                  —

                              ii)

                              че престоят в чужбина е съвместим с изпълнението на определени задължения за извършване на дейност и не възпрепятства последващите действия и контрола от страна на компетентната институция, и

                  —

                              iii)

                              че съответното лице трябва да подаде заявление и да получи разрешение от компетентната институция (като спазването на задължението за уведомяване се контролира чрез използването на формуляр за уведомление)?

            Въпрос 16: Ако член 21 изключва условие i), но не и условия ii) и iii), попадат ли условия ii) и iii) в обхвата на други правила на ЕИП (вж. въпрос 4 и сл.)?


title: Решение на Съда от 16 юли 2020 година по дело E-8/19 Scanteam AS срещу норвежкото правителство, представлявано от министерството на външните работи (Обществена поръчка — Директива 2014/24/ЕС — Определение за „възлагащ орган“ — Чуждестранна мисия на държава от ЕАСТ — Приложимост на правото на ЕИП — член 126 от Споразумението за ЕИП — Географски обхват на Споразумението за ЕИП) 2020/C 374/09

text:
               5.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 374/47

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 16 юли 2020 година
      по дело E-8/19
      Scanteam AS срещу норвежкото правителство, представлявано от министерството на външните работи

            (Обществена поръчка — Директива 2014/24/ЕС — Определение за „възлагащ орган“ — Чуждестранна мисия на държава от ЕАСТ — Приложимост на правото на ЕИП — член 126 от Споразумението за ЕИП — Географски обхват на Споразумението за ЕИП)

      (2020/C 374/09)
      По дело E-8/19, Scanteam AS срещу норвежкото правителство, представлявано от министерството на външните работи — МОЛБА до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Съвета за жалби в областта на обществените поръчки (Klagenemnda for offentlige anskaffelser) относно тълкуването на Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 г. за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО, адаптирана към Споразумението за Европейското икономическо пространство, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател и съдия-докладчик, Per Christiansen и Bernd Hammermann, съдии, постанови на 16 юли 2020 г. решение, чийто диспозитив гласи:
      Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 г. за обществените поръчки е приложима спрямо процедура за възлагане на обществена поръчка, предприета от чуждестранна мисия на държава от ЕАСТ в трета държава, ако обществената поръчка е достатъчно тясно свързана с ЕИП.


title: Съединени дела C-674/18 и C-675/18: Решение на Съда (пети състав) от 9 септември 2020 г. (преюдициално запитване от Bundesarbeitsgericht — Германия) — EM/TMD Friction GmbH (C-674/18), FL/TMD Friction EsCo GmbH (C-675/18) (Преюдициално запитване — Социална политика — Прехвърляне на предприятия — Директива 2001/23/CE — Членове 3 и 5 — Гарантиране на правата на работниците и служителите — Закрила на работниците в случай на неплатежоспособност на техния работодател — Прехвърляне от синдика на предприятието прехвърлител, което е в производство по несъстоятелност — Обезщетения за осигурителен стаж и възраст по професионална пенсионна схема — Ограничение на задълженията на приобретателя — Размер на дължимото обезщетение по допълнителна професионална пенсионна схема, изчислено в зависимост от трудовото възнаграждение на работника или служителя към момента на откриване на производството по несъстоятелност — Директива 2008/94/ЕО — Член 8 — Директен ефект — Условия)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/2

      Решение на Съда (пети състав) от 9 септември 2020 г. (преюдициално запитване от Bundesarbeitsgericht — Германия) — EM/TMD Friction GmbH (C-674/18), FL/TMD Friction EsCo GmbH (C-675/18)
      (Съединени дела C-674/18 и C-675/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Социална политика - Прехвърляне на предприятия - Директива 2001/23/CE - Членове 3 и 5 - Гарантиране на правата на работниците и служителите - Закрила на работниците в случай на неплатежоспособност на техния работодател - Прехвърляне от синдика на предприятието прехвърлител, което е в производство по несъстоятелност - Обезщетения за осигурителен стаж и възраст по професионална пенсионна схема - Ограничение на задълженията на приобретателя - Размер на дължимото обезщетение по допълнителна професионална пенсионна схема, изчислено в зависимост от трудовото възнаграждение на работника или служителя към момента на откриване на производството по несъстоятелност - Директива 2008/94/ЕО - Член 8 - Директен ефект - Условия)
      (2020/C 378/02)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesarbeitsgericht

         Страни в главното производство

         Ищци: EM (C-674/18), FL ((C-675/18)

         Ответници: TMD Friction GmbH (C-674/18), TMD Friction EsCo GmbH (C-675/18)

         Диспозитив

                  1)

                  Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности, и по-специално с оглед на член 3, параграфи 1 и 4 и член 5, параграф 2, буква а) от нея, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска при прехвърляне от синдика на предприятие, което е в производство по несъстоятелност, национално законодателство, съобразно тълкуването му в националната съдебна практика, съгласно което, когато правото на пенсия за осигурителен стаж и възраст по допълнителна професионална пенсионна схема е възникнало след откриване на производството по несъстоятелност, приобретателят не носи отговорност за евентуални пенсионни права на работник и служител, които се основават на периоди на заетост преди откриването на производството по несъстоятелност, при условие че във връзка с частта на пенсионното обезщетение, за която приобретателят не носи отговорност, приетите мерки за закрила на интересите на работниците и служителите са най-малкото равностойни на равнището на закрила, изисквано от член 8 от Директива 2008/94/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател.

                  2)

                  Член 3, параграф 4, буква б) от Директива 2001/23 във връзка с член 8 от Директива 2008/94 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национално законодателство, съобразно тълкуването му от националната съдебна практика, което предвижда при настъпване на осигурително събитие по допълнителна професионална пенсионна схема след откриване на производството по несъстоятелност и във връзка с частта на пенсионното обезщетение, за която приобретателят не носи отговорност, че от една страна, определената съгласно националното право институция, гарантираща плащанията по застраховката срещу риска от несъстоятелност, не е длъжна да предоставя обезщетение, когато евентуалните права на обезщетение за старост все още не са законово гарантирани към момента на откриване на производството по несъстоятелност, и че от друга страна, при определяне на съответната част от обезщетението, за което е компетентна тази институция, изчисляването на този размер се извършва на базата на брутното месечно възнаграждение на съответния работник или служител към момента на откриване на производството по несъстоятелност, ако в резултат на това работниците и служителите са лишени от гарантираната с тази разпоредба минимална закрила, което следва да бъде проверено от запитващата юрисдикция.

                  3)

                  Член 8 от Директива 2008/94, доколкото предвижда минимална закрила на придобитите или на евентуалните права на пенсионни обезщетения на работниците и служителите, може да има директен ефект, така че да бъде изтъкнат срещу частноправна институция, определена от държавата за гарантираща институция във връзка с риска от неплатежоспособност на работодателите в областта на професионалното пенсионно осигуряване, при положение че, от една страна, предвид възложената ѝ гаранционна задача и условията, при които я изпълнява, тази институция може да бъде приравнена на държавата, и от друга страна, възложената ѝ гаранционна задача реално обхваща видовете обезщетения за старост, за които се търси предвидената в същия член 8 минимална закрила, което следва да се установи от запитващата юрисдикция.

         (1)  ОВ C 103, 18.3.2019 г.


title: Дело C-719/18: Решение на Съда (пети състав) от 3 септември 2020 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Италия) — Vivendi SA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (Преюдициално запитване — Електронни съобщения — Член 11, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Свобода и плурализъм на медиите — Свобода на установяване — Член 49 ДФЕС — Директива 2002/21/ЕО — Членове 15 и 16 — Национална правна уредба, с която се забранява на предприятие със значителна пазарна мощ в даден сектор да придобие „значителни икономически измерения“ в друг сектор — Изчисляване на приходите, реализирани в сектора на електронните съобщения и в медийния сектор — Определяне на сектора на електронните съобщения — Ограничаване до пазарите, за които има уредба ex ante — Отчитане на приходите на свързаните дружества — Определяне на различен праг за приходите за дружествата, осъществяващи дейност в сектора на електронните съобщения)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/3

      Решение на Съда (пети състав) от 3 септември 2020 г. (преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Италия) — Vivendi SA/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
      (Дело C-719/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Електронни съобщения - Член 11, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз - Свобода и плурализъм на медиите - Свобода на установяване - Член 49 ДФЕС - Директива 2002/21/ЕО - Членове 15 и 16 - Национална правна уредба, с която се забранява на предприятие със значителна пазарна мощ в даден сектор да придобие „значителни икономически измерения“ в друг сектор - Изчисляване на приходите, реализирани в сектора на електронните съобщения и в медийния сектор - Определяне на сектора на електронните съобщения - Ограничаване до пазарите, за които има уредба ex ante - Отчитане на приходите на свързаните дружества - Определяне на различен праг за приходите за дружествата, осъществяващи дейност в сектора на електронните съобщения)
      (2020/C 378/03)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Vivendi SA

         Ответник: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

         в присъствието на: Mediaset SpA

         Диспозитив

      Член 49 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка, която води до препятстване на дружество, регистрирано в друга държава членка, чиито приходи, реализирани в сектора на електронните съобщения, така както е определен за целите на тази правна уредба, са по-високи от 40 % от общите приходи, реализирани в този сектор, да реализира в SIC приходи, по-високи от 10 % от реализираните в тази система.

         (1)  ОВ C 103, 18.3.2019 г.


title: Дело C-784/18 P: Решение на Съда (първи състав) от 3 септември 2020 г. — Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung/Европейска комисия (Обжалване — Орхуска конвенция — Регламент (ЕО) № 1367/2006 — Член 2, параграф 1, буква ж) и член 10, параграф 1 — Вътрешно преразглеждане на административни актове — Ограничаване до мерките с индивидуален характер — Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1056 — Удължаване на срока на одобрението на активното вещество „глифозат“ — Искане за вътрешно преразглеждане — Мярка с общо приложение — Отхвърляне)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/4

      Решение на Съда (първи състав) от 3 септември 2020 г. — Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung/Европейска комисия
      (Дело C-784/18 P) (1)

      (Обжалване - Орхуска конвенция - Регламент (ЕО) № 1367/2006 - Член 2, параграф 1, буква ж) и член 10, параграф 1 - Вътрешно преразглеждане на административни актове - Ограничаване до мерките с индивидуален характер - Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1056 - Удължаване на срока на одобрението на активното вещество „глифозат“ - Искане за вътрешно преразглеждане - Мярка с общо приложение - Отхвърляне)
      (2020/C 378/05)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung (представител: A. Willand, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: B. Eggers и G. Gattinara)

         Встъпила страна в подкрепа на ответника: Bayer Agriculture BVBA (представители: H. Berger, A. Burghardt, J. Wauters, Rechtsanwälte, и G. Forwood, avocate)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung, понася, освен направените от него съдебни разноски, и тези на Bayer Agriculture BVBA и на Европейската комисия.

         (1)  ОВ C 54, 11.2.2019 г.


title: Дело C-817/18 P: Решение на Съда (втори състав) от 3 септември 2020 г. — Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland и др./Европейска комисия и др. (Обжалване — Държавни помощи — Схема за помощи за субсидирано придобиване или безвъзмездно предоставяне на разположение на природни зони — Процедура по предварително разглеждане — Решение, с което помощта се обявява за съвместима с вътрешния пазар — Жалба за отмяна — Допустимост — Регламент (ЕО) № 659/1999 — Член 1, буква з) — Понятието „заинтересовани страни“ — Конкурентно отношение — Понятието „сериозни затруднения“ — Услуга от общ икономически интерес — Второстепенни дейности — Конекситет)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/5

      Решение на Съда (втори състав) от 3 септември 2020 г. — Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland и др./Европейска комисия и др.
      (Дело C-817/18 P) (1)

      (Обжалване - Държавни помощи - Схема за помощи за субсидирано придобиване или безвъзмездно предоставяне на разположение на природни зони - Процедура по предварително разглеждане - Решение, с което помощта се обявява за съвместима с вътрешния пазар - Жалба за отмяна - Допустимост - Регламент (ЕО) № 659/1999 - Член 1, буква з) - Понятието „заинтересовани страни“ - Конкурентно отношение - Понятието „сериозни затруднения“ - Услуга от общ икономически интерес - Второстепенни дейности - Конекситет)
      (2020/C 378/06)
      Език на производството: нидерландски

         Страни

         Жалбоподатели: Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland, Stichting Het Groninger Landschap, Vereniging It Fryske Gea, Stichting Het Drentse Landschap, Stichting Het Overijssels Landschap, Stichting Het Geldersch Landschap, Stichting Flevo-Landschap, Stichting Het Utrechts Landschap, Stichting Landschap Noord-Holland, Stichting Het Zuid-Hollands Landschap, Stichting Het Zeeuwse Landschap, Stichting Het Noordbrabants Landschap, Stichting Het Limburgs Landschap (представители: P. H. L. M. Kuypers и M. de Wit, адвокати)

         Други страни в производството: Европейска комисия (представители: S. Noë и P.–J. Loewenthal), Vereniging Gelijkberechtiging Grondbezitters, Exploitatiemaatschappij De Berghaaf BV, Stichting Het Nationale Park De Hoge Veluwe, BV Landgoed Den Alerdinck II, Landgoed Ampsen BV, Pallandt van Keppel Stichting, Landgoed Kasteel Keppel BV, Baron van Lynden, Stichting het Lijndensche Fonds voor Kerk en Zending, Landgoed Welna BV, BV Landgoed „Huis te Maarn“, Vicariestichting De Vijf Capellarijen/Ambachtsheerlijkheid Kloetinge, Maatschappij tot Exploitatie van het Landgoed Tongeren onder Epe BV, Landgoed Anderstein NV, Landgoed Bekspring BV, Landgoed Nijenhuis en Westerflier BV, Landgoed Caprera BV, Landgoed Schapenduinen BV, Stichting Schapenduinen, Landgoed de Noetselenberg BV (представители: D. Gillet, T. Ruys, P. Wytinck и A. A. Al Khatib, адвокати)

         Встъпила страна в подкрепа на жалбоподателите: Кралство Нидерландия (представители: M. K. Bulterman и M. L. Noort)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland, Stichting Het Groninger Landschap, It Fryske Gea, Stichting Het Drentse Landschap, Stichting Het Overijssels Landschap, Stichting Het Geldersch Landschap, Stichting Flevo-Landschap, Stichting Het Utrechts Landschap, Stichting Landschap Noord-Holland, Stichting Het Zuid-Hollands Landschap, Stichting Het Zeeuwse Landschap, Stichting Het Noordbrabants Landschap и Stichting Het Limburgs Landschap да заплатят съдебните разноски.

                  3)

                  Европейската комисия и Кралство Нидерландия понасят направените от тях съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 82, 4.3.2019 г.


title: Съединени дела C-21/19—С-23/19: Решение на Съда (пети състав) от 3 септември 2020 г. (преюдициално запитване от Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden — Нидерландия) — Наказателно производство срещу XN (C-21/19), YO (C-22/19), P. F. Kamstra Recycling BV (C-23/19) (Преюдициално запитване — Отпадъци — Превози — Регламент (EО) № 1013/2006 — Отпадъци, за които се прилага процедурата на предварителни писмени нотификация и съгласие — Член 1, параграф 3 — Превози, за които се прилагат изисквания, обуславящи разрешението — Директива 2008/98/EО — Член 5, параграф 1 — Понятие „странични продукти“ — Регламент (EО) № 1069/2009 — Член 3, точка 1 — Понятие „странични животински продукти“ — Превози на смес от различни странични животински продукти и други вещества)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/6

      Решение на Съда (пети състав) от 3 септември 2020 г. (преюдициално запитване от Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden — Нидерландия) — Наказателно производство срещу XN (C-21/19), YO (C-22/19), P. F. Kamstra Recycling BV (C-23/19)
      (Съединени дела C-21/19—С-23/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Отпадъци - Превози - Регламент (EО) № 1013/2006 - Отпадъци, за които се прилага процедурата на предварителни писмени нотификация и съгласие - Член 1, параграф 3 - Превози, за които се прилагат изисквания, обуславящи разрешението - Директива 2008/98/EО - Член 5, параграф 1 - Понятие „странични продукти“ - Регламент (EО) № 1069/2009 - Член 3, точка 1 - Понятие „странични животински продукти“ - Превози на смес от различни странични животински продукти и други вещества)
      (2020/C 378/07)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden

         Страни по наказателните дела в главното производство

      XN (C-21/19), YO (C-22/19), P. F. Kamstra Recycling BV (C-23/19)

         Диспозитив

                  1)

                  Член 5, параграф 1 от Директива 2008/98/EО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 година относно отпадъците и за отмяна на определени директиви и член 3, точка 1 от Регламент (EО) № 1069/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 година за установяване на здравни правила относно странични животински продукти и производни продукти, непредназначени за консумация от човека, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1774/2002 (Регламент за страничните животински продукти) трябва да се тълкуват в смисъл, че вещество, което не може да бъде квалифицирано като „страничен продукт“ по смисъла на първата от тези разпоредби, може все пак да се счита за „страничен животински продукт“ по смисъла на втората от тези разпоредби.

                  2)

                  Член 1, параграф 3, буква г) от Регламент (ЕО) № 1013/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 година относно превози на отпадъци, изменен с Регламент (EС) № 135/2012 на Комисията от 16 февруари 2012 г., трябва да се тълкува в смисъл, че превозите на странични животински продукти, които попадат в приложното поле на Регламент № 1069/2009, са изключени от приложното поле на Регламент № 1013/2006, изменен с Регламент № 135/2012, освен в случаите, когато Регламент № 1069/2009 изрично предвижда прилагането на Регламент № 1013/2006, изменен с Регламент № 135/2012.

                  3)

                  Член 1, параграф 3, буква г) от Регламент № 1013/2006, изменен с Регламент № 135/2012, трябва да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба се прилага по отношение на превоза на смес от странични животински продукти от категория 3, по смисъла на член 10 от Регламент № 1069/2009, и други вещества, квалифицирани като безопасни „отпадъци“ по смисъла на Регламент № 1013/2006, изменен с Регламент № 135/2012. Относителният дял на тези странични животински продукти в сместа е без значение в това отношение.

         (1)  ОВ C 139, 15.4.2019 г.


title: Съединени дела C-84/19, C-222/19 и C-252/19: Решение на Съда (първи състав) от 3 септември 2020 г. (преюдициално запитване от du Sąd Rejonowy Szczecin — Prawobrzeże i Zachód w Szczecinie, Sąd Rejonowy w Opatowie — Pologne) — Profi Credit Polska SA/QJ (C-84/19), BW/DR (C-222/19), QL/CG (C-252/19 (Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Директива 93/13/ЕИО — Член 1, параграф 2 — Приложно поле — Национална разпоредба, която предвижда максимален размер на нелихвените разходи по кредита — Член 3, параграф 1 — Договорна клауза, която прехвърля върху потребителя разходите за икономическата дейност на кредитодателя — Значителна неравнопоставеност между правата и задълженията на страните — Член 4, параграф 2 — Задължение за съставяне на договорните клаузи на ясен и разбираем език — Договорни клаузи, които не уточняват услугите, за които се плаща възнаграждение — Директива 2008/48/ЕО — Член 3, буква ж) — Национално законодателство, което установява начин за изчисляване на максималния размер на нелихвените разходи по кредита, които могат да се възложат на потребителя)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/7

      Решение на Съда (първи състав) от 3 септември 2020 г. (преюдициално запитване от du Sąd Rejonowy Szczecin — Prawobrzeże i Zachód w Szczecinie, Sąd Rejonowy w Opatowie — Pologne) — Profi Credit Polska SA/QJ (C-84/19), BW/DR (C-222/19), QL/CG (C-252/19
      (Съединени дела C-84/19, C-222/19 и C-252/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Защита на потребителите - Директива 93/13/ЕИО - Член 1, параграф 2 - Приложно поле - Национална разпоредба, която предвижда максимален размер на нелихвените разходи по кредита - Член 3, параграф 1 - Договорна клауза, която прехвърля върху потребителя разходите за икономическата дейност на кредитодателя - Значителна неравнопоставеност между правата и задълженията на страните - Член 4, параграф 2 - Задължение за съставяне на договорните клаузи на ясен и разбираем език - Договорни клаузи, които не уточняват услугите, за които се плаща възнаграждение - Директива 2008/48/ЕО - Член 3, буква ж) - Национално законодателство, което установява начин за изчисляване на максималния размер на нелихвените разходи по кредита, които могат да се възложат на потребителя)
      (2020/C 378/08)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Sąd Rejonowy Szczecin — Prawobrzeże i Zachód w Szczecinie, Sąd Rejonowy w Opatowie

         Страни в главното производство

         Ищци: Profi Credit Polska S.A. (C-84/19), BW (C-222/19), QL (C-252/19)

         Ответници: QJ (C-84/19), DR (C-222/19), CG (C-252/19)

         Диспозитив

                  1)

                  Член 3, буква ж) и член 22 от Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национално законодателство относно потребителския кредит, което установява начин за изчисляване на максималния размер на нелихвените разходи по кредита, които могат да бъдат възложени на потребителя, дори този начин на изчисляване да позволява на продавача или доставчика да възложи на потребителя част от общите разходи, свързани с упражняването на неговата стопанска дейност, стига посредством разпоредбите за този максимален размер това законодателство да не противоречи на хармонизираните с посочената директива правила.

                  2)

                  Член 1, параграф 2 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори, изменена с Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 г., трябва да се тълкува в смисъл, че от приложното поле на тази директива не е изключена договорна клауза, която определя нелихвените разходи по кредита в съответствие с горната граница, предвидена в националното законодателство относно потребителския кредит, когато това законодателство предвижда, че нелихвените разходи по кредита не се дължат за частта, която надхвърля тази горна граница или целия размер на кредита.

                  3)

                  Член 4, параграф 2 от Директива 93/13, изменена с Директива 2011/83, трябва да се тълкува в смисъл, че клаузите на договор за потребителски кредит, които възлагат на потребителя разходи, различни от плащането на главницата и лихвите по кредита, не попадат в обхвата на изключението, предвидено в тази разпоредба, когато тези клаузи не уточняват нито естеството на разходите, нито услугите, за които се заплаща възнаграждението, и са формулирани по начин, който създава объркване у потребителя относно неговите задължения и относно икономическите последици от тези клаузи, което следва да се провери от запитващата юрисдикция.

                  4)

                  Член 3, параграф 1 от Директива 93/13, изменена с Директива 2011/83, трябва да се тълкува в смисъл, че договорна клауза относно нелихвените разходи по кредита, която определя тези разходи под законоустановена максимална горна граница и прехвърля върху потребителя разходите за стопанската дейност на кредитодателя, може да доведе до значителна неравнопоставеност между произтичащите от договора права и задължения на страните в ущърб на потребителя, когато възлага на последния разходи, които са несъразмерни спрямо получените услуги и размера на кредита, което следва да се провери от запитващата юрисдикция.

         (1)  ОВ C 164, 13.5.2019 г.

         ОВ C 280, 19.8.2019 г.


title: Съединени дела C-119/19 P и С-126/19 Р: Решение на Съда (голям състав) от 8 септември 2020 г. — Европейска комисия/Francisco Carreras Sequeros и др., Европейски парламент, Съвет на Европейския съюз (Обжалване — Публична служба — Правилник за длъжностните лица на Европейския съюз — Реформа от 1 януари 2014 г. — Член 6 от приложение X — Длъжностни лица и договорно наети служители на служба в трета държава — Нови разпоредби относно предоставянето на платен годишен отпуск — Възражение за незаконосъобразност — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 31, параграф 2 — Директива 2003/88/ЕО — Основно право на платен годишен отпуск)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/8

      Решение на Съда (голям състав) от 8 септември 2020 г. — Европейска комисия/Francisco Carreras Sequeros и др., Европейски парламент, Съвет на Европейския съюз
      (Съединени дела C-119/19 P и С-126/19 Р) (1)

      (Обжалване - Публична служба - Правилник за длъжностните лица на Европейския съюз - Реформа от 1 януари 2014 г. - Член 6 от приложение X - Длъжностни лица и договорно наети служители на служба в трета държава - Нови разпоредби относно предоставянето на платен годишен отпуск - Възражение за незаконосъобразност - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 31, параграф 2 - Директива 2003/88/ЕО - Основно право на платен годишен отпуск)
      (2020/C 378/09)
      Език на производството: френски

         Страни

         (Дело C-119/19 P)

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: T. S. Bohr, G. Gattinara и L. Vernier)

         Други страни в производството: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen (представители: S. Orlandi и T. Martin, avocats), Европейски парламент (представители: O. Caisou-Rousseau, J. Steele и E. Танева), Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bauer и R. Meyer)

         (Дело C-126/19 P)

         Жалбоподател: Съвет на Европейския съюз (представител: M. Bauer и R. Meyer)

         Други страни в производството: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen (представители: S. Orlandi и T. Martin, avocats), Европейска комисия (представители: T. S. Bohr, G. Gattinara и L. Vernier), Европейски парламент (представители: O. Caisou-Rousseau, J. Steele и E. Танева)

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решението на Общия съд на Европейския съюз от 4 декември 2018 г., Carreras Sequeros и др./Комисия (T-518/16, EU:T:2018:873).

                  2)

                  Отхвърля жалбата на г-н Francisco Carreras Sequeros, г-жа Mariola de las Heras Ojeda, г-н Olivier Maes, г-н Gabrio Marinozzi, г-н Giacomo Miserocchi и г-н Marc Thieme Groen по дело T-518/16.

                  3)

                  Г-н Francisco Carreras Sequeros, г-жа Mariola de las Heras Ojeda, г-н Olivier Maes, г-н Gabrio Marinozzi, г-н Giacomo Miserocchi и г-н Marc Thieme Groen понасят, наред с направените от тях съдебни разноски, и тези на Европейската комисия и на Съвета на Европейския съюз в настоящото производство по обжалване и в производството пред Общия съд на Европейския съюз, както и съдебните разноски на Европейската комисия в последното посочено производство.

                  4)

                  Комисията понася направените от нея в настоящото производство по обжалване съдебни разноски.

                  5)

                  Европейският парламент понася направените от него съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 131, 8.4.2019 г.


title: Дело C-186/19: Решение на Съда (първи състав) от 3 септември 2020 г. (преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden — Нидерландия) — Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze/Supreme Headquarters Allied Powers Europe (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Регламент (ЕС) № 1215/2012 — Член 1, параграф 1 — Приложно поле — Граждански и търговски дела — Съдебна компетентност — Изключителна компетентност — Член 24, точка 5 — Дела във връзка с изпълнението на съдебни решения — Основана на имунитета срещу принудително изпълнение молба на международна организация за вдигане на обезпечителен запор и за постановяване на забрана за ново налагане на такъв запор)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/9

      Решение на Съда (първи състав) от 3 септември 2020 г. (преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden — Нидерландия) — Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze/Supreme Headquarters Allied Powers Europe
      (Дело C-186/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси - Регламент (ЕС) № 1215/2012 - Член 1, параграф 1 - Приложно поле - Граждански и търговски дела - Съдебна компетентност - Изключителна компетентност - Член 24, точка 5 - Дела във връзка с изпълнението на съдебни решения - Основана на имунитета срещу принудително изпълнение молба на международна организация за вдигане на обезпечителен запор и за постановяване на забрана за ново налагане на такъв запор)
      (2020/C 378/10)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Hoge Raad der Nederlanden

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG, Supreme Fuels Trading Fze

         Ответник: Supreme Headquarters Allied Powers Europe

         Диспозитив

                  1)

                  Член 1, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че производството по подадена пред съд на държава членка молба във връзка с обезпечителни мерки, в която международна организация се позовава на имунитета си срещу принудително изпълнение, за да иска както вдигане на обезпечителен запор, наложен в държава членка, различна от тази, на която е сезираният с молбата съд, така и постановяване на забрана за ново налагане на такъв запор на същите фактически основания, което производство е образувано успоредно с производство по същество с предмет вземане, произтичащо от твърдяно неплащане на горива, доставени за нуждите на проведена от тази организация мироопазваща операция, се обхваща от понятието „граждански и търговски дела“, доколкото молбата не е подадена по силата на прерогативи на публична власт по смисъла на правото на Съюза, което трябва да се провери от запитващата юрисдикция.

                  2)

                  Член 24, точка 5 от Регламент № 1215/2012 трябва да се тълкува в смисъл, че разглеждането на подадена пред съд на държава членка молба във връзка с обезпечителни мерки, в която международна организация се позовава на имунитета си срещу принудително изпълнение, за да иска както вдигане на обезпечителен запор, наложен в държава членка, различна от тази, на която е сезираният с молбата съд, така и постановяване на забрана за ново налагане на такъв запор на същите фактически основания, не е от изключителната компетентност на съдилищата на държавата членка, в която е наложен обезпечителният запор.

         (1)  ОВ C 155, 6.5.2019 г.


title: Дело C-214/19 P: Решение на Съда (десети състав) от 3 септември 2020 г. — achtung! GmbH/ Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (Обжалване — Марка на Европейския съюз — Регламент (ЕО) № 207/2009 — Член 7, параграф 1, буква б) — Отличителен характер — Липса)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/10

      Решение на Съда (десети състав) от 3 септември 2020 г. — achtung! GmbH/ Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      (Дело C-214/19 P) (1)

      (Обжалване - Марка на Европейския съюз - Регламент (ЕО) № 207/2009 - Член 7, параграф 1, буква б) - Отличителен характер - Липса)
      (2020/C 378/11)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: achtung! GmbH (представители: G. J. Seelig и D. Bischof, Rechtsanwälte)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: D. Hanf)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда achtung! GmbH да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO).

         (1)  ОВ C 238, 15.7.2019 г.


title: Дело C-254/19: Решение на Съда (първи състав) от 9 септември 2020 г. (преюдициално запитване от High Court (Irlande) — Ирландия) — Friends of the Irish Environment Ltd/An Bord Pleanála (Преюдициално запитване — Директива 92/43/ЕИО — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Член 6, параграф 3 — Приложно поле — Понятия „проект“ и „одобрение“ — Подходяща оценка на въздействието на определен план или проект върху защитена територия — Решение за удължаване на срока на разрешение за изграждане на терминал за регазификация на втечнен природен газ — Първоначално решение, основано на национална правна уредба, която не транспонира правилно Директива 92/43)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/10

      Решение на Съда (първи състав) от 9 септември 2020 г. (преюдициално запитване от High Court (Irlande) — Ирландия) — Friends of the Irish Environment Ltd/An Bord Pleanála
      (Дело C-254/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Директива 92/43/ЕИО - Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна - Член 6, параграф 3 - Приложно поле - Понятия „проект“ и „одобрение“ - Подходяща оценка на въздействието на определен план или проект върху защитена територия - Решение за удължаване на срока на разрешение за изграждане на терминал за регазификация на втечнен природен газ - Първоначално решение, основано на национална правна уредба, която не транспонира правилно Директива 92/43)
      (2020/C 378/12)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      High Court (Irlande) (Върховен съд, Ирландия)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Friends of the Irish Environment Ltd

         Ответник: An Bord Pleanála

         в присъствието на: Shannon Lng Ltd

         Диспозитив

                  1)

                  Решение за удължаване на първоначално определения десетгодишен срок за осъществяване на проект за изграждане на терминал за регазификация на втечнен природен газ трябва да се счита за одобрение на проект по смисъла на член 6, параграф 3 от Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна, когато с изтичане на определения срок за извършване на тези строителни работи правното действие на вече обезсиленото първоначално разрешение на този проект е прекратено, а строителните работи въобще не са започнали.

                  2)

                  Компетентният орган трябва да прецени дали по отношение на решение за удължаване на първоначално определения срок за осъществяване на проект за изграждане на терминал за регазификация на втечнен природен газ, първоначалното разрешение за който е изтекло, трябва да се извърши предвидената в член 6, параграф 3, първо изречение от Директива 92/43 подходяща оценка на въздействието и евентуално дали тя трябва да се отнася до целия проект или до част от него, като се вземат предвид по-специално както евентуална предходна оценка, така и промяната в релевантните данни за околната среда и релевантните научни данни, а така също и евентуалното изменение на проекта или наличието на други планове или проекти.

                  3)

                  Тази оценка на въздействието трябва да се извърши, когато въз основа на най-добрите научни достижения в тази област не може да се изключи възможността този проект да засегне целите за опазване на съответната територия. Предходна оценка на посочения проект, извършена преди издаването на първоначалното разрешение за проекта, може да изключи този риск само ако съдържа пълни, точни и окончателни изводи, които могат да разсеят всяко разумно съмнение от научна гледна точка относно последиците от строителните работи и при условие че релевантните екологични и научни данни не са се променили, проектът не е изменен или няма други планове или проекти.

         (1)  ОВ C 206, 17.6.2019 г.


title: Дело C-265/19: Решение на Съда (голям състав) от 8 септември 2020 г. (преюдициално запитване от High Court (Irlande) — Ирландия) — Recorded Artists Actors Performers Ltd/Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General (Преюдициално запитване — Интелектуална собственост — Права, сродни на авторското право — Директива 2006/115/ЕО — Член 8, параграф 2 — Използване на звукозаписи в Съюза — Право на изпълнителите на справедливо възнаграждение, поделено с продуцентите на звукозаписите — Приложимост за гражданите на трети държави — Договор за изпълненията и звукозаписите — Членове 4 и 15 — Изключения, за които трети държави са отправили уведомление — Ограничения на правото на справедливо възнаграждение, които чрез реципрочност могат да произтекат от тези изключения в Съюза за гражданите на трети държави — Член 17, параграф 2 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Основно право на защита на интелектуалната собственост — Изискване всяко ограничение да е предвидено в закон, да спазва същественото съдържание на основното право и да е пропорционално — Разпределение на правомощията между Съюза и държавите членки да определят тези ограничения — Разпределение на правомощията в отношенията с третите държави — Член 3, параграф 2 от ДФЕС — Изключителна компетентност на Съюза)

text:
               9.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 378/11

      Решение на Съда (голям състав) от 8 септември 2020 г. (преюдициално запитване от High Court (Irlande) — Ирландия) — Recorded Artists Actors Performers Ltd/Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General
      (Дело C-265/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Интелектуална собственост - Права, сродни на авторското право - Директива 2006/115/ЕО - Член 8, параграф 2 - Използване на звукозаписи в Съюза - Право на изпълнителите на справедливо възнаграждение, поделено с продуцентите на звукозаписите - Приложимост за гражданите на трети държави - Договор за изпълненията и звукозаписите - Членове 4 и 15 - Изключения, за които трети държави са отправили уведомление - Ограничения на правото на справедливо възнаграждение, които чрез реципрочност могат да произтекат от тези изключения в Съюза за гражданите на трети държави - Член 17, параграф 2 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз - Основно право на защита на интелектуалната собственост - Изискване всяко ограничение да е предвидено в закон, да спазва същественото съдържание на основното право и да е пропорционално - Разпределение на правомощията между Съюза и държавите членки да определят тези ограничения - Разпределение на правомощията в отношенията с третите държави - Член 3, параграф 2 от ДФЕС - Изключителна компетентност на Съюза)
      (2020/C 378/13)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      High Court (Irlande) (Висш съд, Ирландия)

         Страни в главното производство

         Ищец: Recorded Artists Actors Performers Ltd

         Ответници: Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General

         Диспозитив

                  1)

                  В светлината на член 4, параграф 1 и на член 15, параграф 1 от Договора на Световната организация за интелектуална собственост за изпълненията и звукозаписите член 8, параграф 2 от Директива 2006/115/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 12 декември 2006 година за правото на отдаване под наем и в заем, както и за някои права, свързани с авторското право в областта на интелектуалната собственост, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска при транспонирането в своето законодателство на израза „съответните изпълнители“ от този член 8, параграф 2 — който обозначава изпълнителите с право на част от посоченото там еднократно справедливо възнаграждение — държава членка да изключи изпълнителите, граждани на държави извън Европейското икономическо пространство (ЕИП), освен само онези от тях, които са с местожителство или пребивават в ЕИП, и онези, чийто принос за звукозаписа е извършен в ЕИП.

                  2)

                  При сегашното състояние на правото на Съюза член 15, параграф 3 от Договора на Световната организация за интелектуална собственост (СОИС) за изпълненията и звукозаписите и член 8, параграф 2 от Директива 2006/115 трябва да се тълкуват в смисъл, че изключенията, за които трети държави са отправили уведомление съгласно посочения член 15, параграф 3 и които имат за последица ограничаване на тяхната територия на предвиденото в член 15, параграф 1 от Договора на СОИС за изпълненията и звукозаписите право на еднократно справедливо възнаграждение, не водят в Европейския съюз до ограничения на предвиденото в посочения член 8, параграф 2 право по отношение на гражданите на тези трети държави, но законодателят на Съюза може да въведе такива ограничения, стига те да съответстват на изискванията на член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз. При това положение същият член 8, параграф 2 не допуска държава членка да ограничава правото на еднократно справедливо възнаграждение по отношение на изпълнителите и продуцентите на звукозаписи, които са граждани на тези трети държави.

                  3)

                  Член 8, параграф 2 от Директива 2006/115 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска предвиденото в него право на еднократно справедливо възнаграждение да бъде така ограничавано, че само продуцентът на съответния звукозапис да получава възнаграждение, без да го поделя с изпълнителя, който има принос в този звукозапис.

         (1)  ОВ C 206, 17.6.2019 г.