title: Дело C-822/21: Иск, предявен на 30 декември 2021 г. — Република Латвия/Кралство Швеция

text:
               14.3.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 119/25

      Иск, предявен на 30 декември 2021 г. — Република Латвия/Кралство Швеция
      (Дело C-822/21)
      (2022/C 119/33)
      Език на производството: шведски

         Страни

         Ищец: Република Латвия (представители: K. Pommere, J. Davidoviča и I. Romanovska)

         Ответник: Кралство Швеция

         Искания на ищеца

      Република Латвия иска от Съда:

                  —

                  Да обяви, че Кралство Швеция не е изпълнило задълженията си съгласно:

                              —

                              член 14, параграф 3 от Директива 2014/49/ЕС (1), тъй като отказвайки да прехвърли към СГД (схема за гарантиране на депозити) на Латвия вноските, платени от латвийския клон на Nordea Bank AB, изчислени за периода на плащане съгласно член 14, параграф 3 от Директива 2014/49/ ЕС, Кралство Швеция е действало в противоречие с целта на Директива 2014/49/ ЕС и не е гарантирало полезното действие на разпоредбите на посочената директива;

                              —

                              член 4 ДЕС, параграф 3, доколкото, като отказва да прехвърли към СГД на Латвия вноските, платени от латвийския клон на Nordea Bank AB, изчислени за периода на плащане съгласно член 14, параграф 3 от Директива 2014/49/ЕС, Кралство Швеция влияе по негативен начин на интеграцията на единния пазар и така подкопава взаимното доверие между държавите членки, което е предпоставка за трансграничната интеграция.

            В случай, че Съдът обяви, че Кралство Швеция не е изпълнило задълженията си съгласно член 14, параграф 3 от Директива 2014/49/ЕС и член 4 ДЕС, параграф 3:

                  —

                  да задължи Кралство Швеция да преустанови нарушението, като прехвърли на СГД на Латвия цялата сума на вноските, платени от латвийския клон на Nordea Bank AB, изчислени за периода на плащане съгласно член 14, параграф 3 от Директива 2014/49/ЕС.

                  —

                  В случай, че член 14, параграф 3 от Директива 2014/49/ЕС би могъл да се тълкува ограничително, да обяви съвместимостта му с целта на Директива 2014/49/ЕО и задължението на СГД на Швеция да прехвърли към СГД на Латвия вноските, платени от латвийския клон на Nordea Bank AB.

                  —

                  да се осъди Кралство Швеция да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на иска си, ищецът изтъква основания за нарушение на член 14, параграф 3 от Директива 2014/49/ЕС и Договора на ЕС (принцип на лоялно сътрудничество).

                  1.

                  Като е отказало да прехвърли към СГД на Латвия вноските, платени от латвийския клон на Nordea Bank AB, изчислени за периода на плащане съгласно член 14, параграф 3 от Директива 2014/49/ЕС, Кралство Швеция е действало в противоречие с целта на Директива 2014/49/ ЕС.

                  2.

                  Като е отказало да прехвърли към СГД на Латвия вноските, платени от латвийския клон на Nordea Bank AB, изчислени за периода на плащане съгласно член 14, параграф 3 от Директива 2014/49/ЕС, Кралство Швеция влияе по негативен начин на интеграцията на единния пазар и така подкопава взаимното доверие между държавите членки, което е предпоставка за трансграничната интеграция. По този начин Кралство Швеция нарушава член 4 ДЕС, параграф 3.

                  3.

                  Република Латвия изтъква, че като е отказало да прехвърли платените вноски и като изтъква като формално основание за отказа си датата, на която вноските действително са били платени, Кралство Швеция е нарушило Директива 2014/49/ЕС, като това нарушение възпрепятства постигането на целите на Европейския съюз и лишава Латвия от правото да получи вноските, които да я компенсират за риска, свързан с гарантираните депозити на кредитна институция, прехвърлени на нейна отговорност, като по този начин нарушава принципа на лоялно сътрудничество, закрепен в член 4, параграф 3 от ДЕС и целите на Директива 2014/49/ЕС.

         (1)  Директива 2014/49/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 16 април 2014 година относно схемите за гарантиране на депозити (ОВ L 173, 2014 г., стр. 149).


title: Дело C-832/21: Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 27 декември 2021 г. — Beverage City & Lifestyle GmbH и др./Advance Magazine Publishers, Inc.

text:
               14.3.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 119/26

      Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 27 декември 2021 г. — Beverage City & Lifestyle GmbH и др./Advance Magazine Publishers, Inc.
      (Дело C-832/21)
      (2022/C 119/34)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Въззивници: Beverage City & Lifestyle GmbH, MJ, Beverage City Polska Sp.z.o.o., FE

         Въззиваем: Advance Magazine Publishers, Inc.

         Преюдициални въпроси

      Oberlandesgericht Düsseldorf отправя до Съда на Европейския съюз следния преюдициален въпрос относно тълкуването на член 122 от Регламент (EC) 2017/1001 (1) във връзка с член 8, точка 1 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 (2):
      „Налице ли е „такава тясна връзка“ между исковете, че да е целесъобразно те да бъдат разгледани и решени заедно, за да се избегнат противоречиви решения по смисъла на член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012, когато в случай на иск за установяване на нарушение на права върху марка на Европейския съюз връзката се състои в обстоятелството, че установеният в една държава членка (в настоящия случай: Полша) ответник е доставил стоките, с които се нарушават права върху марка на Европейския съюз, на ответник, установен в друга държава членка (в настоящия случай: Германия), чийто законен представител, срещу когото също е предявен иск за установяване на нарушение, е привързващ ответник, ако страните са свързани помежду си единствено чрез отношение, в рамките на което е извършена само доставка и извън рамките на което не съществува никаква връзка, нито от правна, нито от фактическа страна?“

         (1)  Регламент (EC) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 154, 2017 г., стр. 1).

         (2)  Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 351, 2012 г., стр. 1).


title: Дело C-337/19 P: Решение на Съда (четвърти състав) от 16 септември 2021 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия, Magnetrol International, Ирландия (Обжалване — Държавни помощи — Схема за помощ, прилагана от Белгия — Освобождаване от данък на свръхпечалбата — Определящо данъчен режим предварително решение (tax ruling) — Постоянна административна практика — Регламент (ЕС) 2015/1589 — Член 1, буква г) — Понятие за схема за помощ — Понятие за акт — Понятие за допълнителни мерки за прилагане — Определяне на бенефициерите „по общ и абстрактен начин“ — Насрещна жалба — Допустимост — Данъчна автономия на държавите членки)

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/3

      Решение на Съда (четвърти състав) от 16 септември 2021 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия, Magnetrol International, Ирландия
      (Дело C-337/19 P) (1)

      (Обжалване - Държавни помощи - Схема за помощ, прилагана от Белгия - Освобождаване от данък на свръхпечалбата - Определящо данъчен режим предварително решение (tax ruling) - Постоянна административна практика - Регламент (ЕС) 2015/1589 - Член 1, буква г) - Понятие за схема за помощ - Понятие за акт - Понятие за допълнителни мерки за прилагане - Определяне на бенефициерите „по общ и абстрактен начин“ - Насрещна жалба - Допустимост - Данъчна автономия на държавите членки)
      (2021/C 471/03)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: P.-J. Loewenthal и F. Tomat)

         Други страни в производството: Кралство Белгия (представители: J.-C. Halleux, C. Pochet и M. Jacobs, подпомагани от M. Segura и M. Clayton, avocates), Magnetrol International (представители: H. Gilliams и L. Goossens, advocaten), Ирландия

         Встъпили страни в подкрепа на ответниците: Soudal NV, Esko-Graphics BVBA (представител: H. Viaene, avocat), Flir Systems Trading Belgium BVBA (представители: T. Verstraeten и C. Docclo, avocats, и N. Reypens, advocaat), Anheuser-Busch InBev SA/NV, Ampar BVBA, Atlas Copco Airpower NV, Atlas Copco AB (представители: A. von Bonin, Rechtsanwalt, W. O. Brouwer и A. Pliego Selie, advocaten, и A. Haelterman, avocat), Wabco Europe BVBA (представители: E. Righini и L. Villani, avvocati, S. Völcker, Rechtsanwalt, и A. Papadimitriou, avocat), Celio International NV (представители: H. Gilliams и L. Goossens, advocaten)

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решение на Общия съд на Европейския съюз от 14 февруари 2019 г., Белгия и Magnetrol International/Комисия (T-131/16 и T-263/16, EU:T:2019:91).

                  2)

                  Отхвърля твърденията по първото и второто основание по дело T-131/16 и първото основание и първата част от третото основание по дело T-263/16.

                  3)

                  Връща делото на Общия съд на Европейския съюз, който да се произнесе по третото, четвъртото и петото основание по дело T-131/16 и по второто основание, втората и третата част от третото основание и четвъртото основание по дело T-263/16.

                  4)

                  Не се произнася по съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 213, 24.6.2019 г.


title: Дело C-410/19: Решение на Съда (четвърти състав) от 16 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Supreme Court of the United Kingdom — Обединено кралство) — The Software Incubator Ltd/Computer Associates (UK) Ltd (Преюдициално запитване — Самостоятелно заети търговски представители — Директива 86/653/ЕО — Член 1, параграф 2 — Понятие за търговски представител — Доставяне на компютърен софтуер на клиентите по електронен път — Предоставяне на неограничена във времето лицензия за използване — Понятия „продажба“ и „стоки“)

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/4

      Решение на Съда (четвърти състав) от 16 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Supreme Court of the United Kingdom — Обединено кралство) — The Software Incubator Ltd/Computer Associates (UK) Ltd
      (Дело C-410/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Самостоятелно заети търговски представители - Директива 86/653/ЕО - Член 1, параграф 2 - Понятие за търговски представител - Доставяне на компютърен софтуер на клиентите по електронен път - Предоставяне на неограничена във времето лицензия за използване - Понятия „продажба“ и „стоки“)
      (2021/C 471/04)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Supreme Court of the United Kingdom

         Страни в главното производство

         Ищец: The Software Incubator Ltd

         Ответник: Computer Associates (UK) Ltd

         Диспозитив

      Понятието „продажба на стоки“, посочено в член 1, параграф 2 от Директива 86/653/ЕИО на Съвета от 18 декември 1986 година относно координирането на правото на държавите членки, свързано с дейността на самостоятелно заетите търговски представители, трябва да се тълкува в смисъл, че може да обхваща доставката на компютърен софтуер на клиент по електронен път срещу заплащане на цена, когато заедно с тази доставка се издава неограничена във времето лицензия за използване на софтуера.

         (1)  ОВ C 255, 29.7.2019 г.


title: Дело C-21/20: Решение на Съда (четвърти състав) от 16 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Административен съд София-град — България) — Българска национална телевизия/Директор на Дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ — София при Централно управление на НАП (Преюдициално запитване — Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Приложно поле — Член 2, параграф 1, буква в) — Доставка на услуги, извършвана възмездно — Изключване на аудио-визуалните медийни услуги, които се предлагат на зрителите и са финансирани с обществена субсидия, и за които зрителите не плащат възнаграждение — Член 168 — Право на приспадане — Данъчнозадължено лице, което извършва както облагаеми сделки, така и сделки, които не попадат в приложното поле на ДДС)

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/5

      Решение на Съда (четвърти състав) от 16 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Административен съд София-град — България) — Българска национална телевизия/Директор на Дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ — София при Централно управление на НАП
      (Дело C-21/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Приложно поле - Член 2, параграф 1, буква в) - Доставка на услуги, извършвана възмездно - Изключване на аудио-визуалните медийни услуги, които се предлагат на зрителите и са финансирани с обществена субсидия, и за които зрителите не плащат възнаграждение - Член 168 - Право на приспадане - Данъчнозадължено лице, което извършва както облагаеми сделки, така и сделки, които не попадат в приложното поле на ДДС)
      (2021/C 471/06)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Административен съд София-град

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Българска национална телевизия

         Ответник: Директор на Дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“— София при Централно управление на НАП

         Диспозитив

                  1)

                  Член 2, параграф 1, буква в) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че дейността на национален обществен телевизионен доставчик по предоставяне на аудио-визуални медийни услуги на зрителите, която е финансирана от държавата под формата на субсидия и за която зрителите не заплащат такси за телевизионното излъчване, не представлява доставка на услуги, извършвана възмездно, по смисъла на тази разпоредба.

                  2)

                  Член 168 от Директива 2006/112 трябва да се тълкува в смисъл, че националният обществен телевизионен доставчик може да приспадне платения по получени доставки данък върху добавената стойност (ДДС) за покупките на стоки и услуги, използвани за нуждите на неговите дейности, които дават право на приспадане, и че не може да приспадне платения по получени доставки ДДС за покупките на стоки и услуги, използвани за нуждите на неговите дейности, които не попадат в приложното поле на ДДС. Държавите членки следва да определят методите и критериите за разпределяне на сумата на платения по получени доставки ДДС между облагаеми сделки и сделки, непопадащи в приложното поле на ДДС, като отчитат целта и структурата на тази директива, спазвайки принципа на пропорционалност.

         (1)  ОВ C 95, 23.3.2020 г.


title: Дело C-850/19 P: Решение на Съда (първи състав) от 16 септември 2021 г. — FVE Holýšov I s. r. o. и др./Европейска комисия, Чешка република, Кралство Испания, Република Кипър, Словашка република (Обжалване — Държавни помощи — Схема за помощи в полза на енергия от възобновяеми източници — Решение, с което схемата за помощи е обявена за съвместима с вътрешния пазар — Жалба за отмяна)

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/4

      Решение на Съда (първи състав) от 16 септември 2021 г. — FVE Holýšov I s. r. o. и др./Европейска комисия, Чешка република, Кралство Испания, Република Кипър, Словашка република
      (Дело C-850/19 P) (1)

      (Обжалване - Държавни помощи - Схема за помощи в полза на енергия от възобновяеми източници - Решение, с което схемата за помощи е обявена за съвместима с вътрешния пазар - Жалба за отмяна)
      (2021/C 471/05)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: FVE Holýšov I s. r. o., FVE Stříbro s. r. o., FVE Úsilné s. r. o., FVE Mozolov s. r. o., FVE Osečná s. r. o., Solarpark Rybníček s. r. o., FVE Kněžmost s. r. o., Hutira FVE — Omice a.s., Exit 90 SPV s.r.o., Onyx Energy s.r.o., Onyx Energy projekt II s.r.o., Photon SPV 1 s.r.o., Photon SPV 3 s.r.o., Photon SPV 4 s.r.o., Photon SPV 6 s.r.o., Photon SPV 8 s.r.o., Photon SPV 10 s.r.o., Photon SPV 11 s.r.o., Antaris GmbH, Michael Göde, NGL Business Europe Ltd, NIG NV, GIHG Ltd, Radiance Energy Holding Sàrl, ICW Europe Investments Ltd, Photovoltaik Knopf Betriebs-GmbH, Voltaic Network GmbH, WA Investments-Europa Nova Ltd (представители: A. Reuter, H. Wendt, C. Bürger, T. Christner, A. Compes, T. Herbold и W. Schumacher, Rechtsanwälte)

         Други страни в производството: Европейска комисия (представители: L. Armati, P. Němečková и T. Maxian Rusche), Чешка република (представители: M. Smolek, J. Vláčil, T. Müller и I. Gavrilova), Кралство Испания (представител: S. Centeno Huerta), Република Кипър, Словашка република (представител: B. Ricziová)

         Встъпила страна в подкрепа на жалбоподателите: Федерална република Германия (представители: J. Möller и D. Klebs)

         Встъпила страна в подкрепа на Европейската комисия: Република Полша (представител: B. Majczyna)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля главната жалба.

                  2)

                  Липсва основание за произнасяне по насрещната жалба на Европейската комисия.

                  3)

                  Осъжда FVE Holýšov I s. r. o., FVE Stříbro s. r. o., FVE Úsilné s. r. o., FVE Mozolov s. r. o., FVE Osečná s. r. o., Solarpark Rybníček s. r. o., FVE Kněžmost s. r. o., Hutira FVE — Omice a.s., Exit 90 SPV s. r. o., Onyx Energy s. r. o., Onyx Energy projekt II s. r. o., Photon SPV 1 s. r. o., Photon SPV 3 s. r. o., Photon SPV 4 s. r. o., Photon SPV 6 s. r. o., Photon SPV 8 s. r. o., Photon SPV 10 s. r. o., Photon SPV 11 s. r. o., Antaris GmbH, M. Michael Göde, NGL Business Europe Ltd, NIG NV, GIHG Ltd, Radiance Energy Holding Sàrl, ICW Europe Investments Ltd, Photovoltaik Knopf Betriebs-GmbH, Voltaic Network GmbH и WA Investments-Europa Nova Ltdsont да заплатят съдебните разноски, направени във връзка с главната жалба.

                  4)

                  FVE Holýšov I s. r. o., FVE Stříbro s. r. o., FVE Úsilné s. r. o., FVE Mozolov s. r. o., FVE Osečná s. r. o., Solarpark Rybníček s. r. o., FVE Kněžmost s. r. o., Hutira FVE — Omice a.s., Exit 90 SPV s. r. o., Onyx Energy s. r. o., Onyx Energy projekt II s. r. o., Photon SPV 1 s. r. o., Photon SPV 3 s. r. o., Photon SPV 4 s. r. o., Photon SPV 6 s. r. o., Photon SPV 8 s. r. o., Photon SPV 10 s. r. o., Photon SPV 11 s. r. o., Antaris GmbH, M. Michael Göde, NGL Business Europe Ltd, NIG NV, GIHG Ltd, Radiance Energy Holding Sàrl, ICW Europe Investments Ltd, Photovoltaik Knopf Betriebs-GmbH, Voltaic Network GmbH и WA Investments-Europa Nova Ltd, както и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски във връзка с насрещната жалба.

                  5)

                  Федерална република Германия, Република Полша, Чешката република, Кралство Испания и Словашката република понасят направените от тях съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 68, 2.3.2020 г.


title: Дело C-144/20: Решение на Съда (пети състав) от 9 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Administratīvā rajona tiesa — Латвия) — AS „LatRailNet“, „Latvijas dzelzceļš“ VAS/Valsts dzelzceļa administrācija (Преюдициално запитване — Железопътен транспорт — Директива 2012/34/ЕС — Членове 32 и 56 — Налагане на такси за железопътната инфраструктура — Независимост на управителя на инфраструктура — Функции на регулаторния орган — Понятие „оптимална конкурентоспособност на железопътните пазарни сегменти“ — Изключително право върху железопътен сегмент — Оператор на обществена услуга)

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/6

      Решение на Съда (пети състав) от 9 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Administratīvā rajona tiesa — Латвия) — AS „LatRailNet“, „Latvijas dzelzceļš“ VAS/Valsts dzelzceļa administrācija
      (Дело C-144/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Железопътен транспорт - Директива 2012/34/ЕС - Членове 32 и 56 - Налагане на такси за железопътната инфраструктура - Независимост на управителя на инфраструктура - Функции на регулаторния орган - Понятие „оптимална конкурентоспособност на железопътните пазарни сегменти“ - Изключително право върху железопътен сегмент - Оператор на обществена услуга)
      (2021/C 471/07)
      Език на производството: латвийски

         Запитваща юрисдикция

      Administratīvā rajona tiesa

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: AS „LatRailNet“, „Latvijas dzelzceļš“ VAS

         Ответник: Valsts dzelzceļa administrācija

         Диспозитив

                  1)

                  Член 56 от Директива 2012/34/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 21 ноември 2012 година за създаване на единно европейско железопътно пространство трябва да се тълкува в смисъл, че предоставя на регулаторния орган правомощието да приеме по собствена инициатива решение, с което от предприятието, изпълняващо основните функции на управителя на железопътна инфраструктура, посочени в член 7, параграф 1 от тази директива, се изисква да въведе определени изменения в схемата за налагане на такси за ползване на инфраструктурата, която не предполага дискриминация спрямо заявителите.

                  2)

                  Член 56 от Директива 2012/34 трябва да се тълкува в смисъл, че условията, които е необходимо да се въведат в схема за налагане на такси, които регулаторният орган има право да наложи на предприятието, изпълняващо основните функции на управителя на железопътната инфраструктура, трябва да се мотивират с нарушение на Директива 2012/34 и да се ограничат до отстраняването на случаи на несъвместимост, при което не могат да съдържат преценки на този орган за целесъобразност, които накърняват свободата на действие на управителя.

                  3)

                  Член 32, параграф 1 от Директива 2012/34 трябва да се тълкува в смисъл, че е приложим, включително по отношение на критерия за оптимална конкурентоспособност на железопътните пазарни сегменти, по отношение на сегменти от железопътния пазар без конкуренция, по-специално когато те се експлоатират от оператор на обществена услуга, на когото по силата на договор за обществени услуги е предоставено изключително право по смисъла на член 2, буква е) от Регламент № 1370/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2007 година относно обществените услуги за пътнически превоз с железопътен и автомобилен транспорт и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 1191/69 и (ЕИО) № 1107/70 на Съвета.

         (1)  ОВ C 201, 15.6.2020 г.


title: Съединени дела C-208/20 и C-256/20: Решение на Съда (шести състав) от 9 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Софийски районен съд —България) — „Топлофикация София“ ЕАД, „ЧЕЗ Електро България“ АД, „Агенция за контрол на просрочени задължения“ ЕООД (C-208/20) и „Топлофикация София“ ЕАД (C-256/20) (Преюдициално запитване — Член 20, параграф 2, буква a) ДФЕС — Член 47, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Регламент (ЕО) № 1206/2001 — Сътрудничество между съдилища на държавите членки при събирането на доказателства по граждански или търговски дела — Член 1, параграф 1, буква a) — Регламент (ЕС) № 1215/2012 — Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела — Член 5, параграф 1 — Неудовлетворени вземания — Съдебни решения — Заповеди за изпълнение — Връчване — Длъжник, който пребивава на неизвестен адрес в държава членка, различна от държавата членка на сезирания съд)

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/7

      Решение на Съда (шести състав) от 9 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Софийски районен съд —България) — „Топлофикация София“ ЕАД, „ЧЕЗ Електро България“ АД, „Агенция за контрол на просрочени задължения“ ЕООД (C-208/20) и „Топлофикация София“ ЕАД (C-256/20)
      (Съединени дела C-208/20 и C-256/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 20, параграф 2, буква a) ДФЕС - Член 47, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз - Регламент (ЕО) № 1206/2001 - Сътрудничество между съдилища на държавите членки при събирането на доказателства по граждански или търговски дела - Член 1, параграф 1, буква a) - Регламент (ЕС) № 1215/2012 - Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела - Член 5, параграф 1 - Неудовлетворени вземания - Съдебни решения - Заповеди за изпълнение - Връчване - Длъжник, който пребивава на неизвестен адрес в държава членка, различна от държавата членка на сезирания съд)
      (2021/C 471/08)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Софийски районен съд

         Страни в главното производство

         Ищци:„Топлофикация София“ ЕАД, „ЧЕЗ Електро България“ АД, „Агенция за контрол на просрочени задължения“ ЕООД (C-208/20), „Топлофикация София“ ЕАД (C-256/20)

         Диспозитив

                  1.

                  Член 1, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕО) № 1206/2001 на Съвета от 28 май 2001 година относно сътрудничеството между съдилища на държавите членки при събирането на доказателства по граждански или търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че не се прилага в случай, в който съд на държава членка извършва в друга държава членка справка за адреса на лице, на което трябва да бъде връчено съдебно решение.

                  2.

                  Член 5, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че допуска заповед за изпълнение срещу длъжник да влезе в сила и не налага обезсилването на такава заповед.

         (1)  ОВ C 255, 3.8.2020 г.

         ОВ C 271, 17.8.2020 г.


title: Дело C-277/20: Решение на Съда (първи състав) от 9 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof — Австрия) — Производство, започнато от UM (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Наследяване — Регламент (ЕС) № 650/2012 — Член 3, параграф 1, буква б) — Понятието „договор за наследство“ — Приложно поле — Договор за прехвърляне на собственост при смърт — Член 83, параграф 2 — Избор на приложимо право — Преходни разпоредби)

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/8

      Решение на Съда (първи състав) от 9 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof — Австрия) — Производство, започнато от UM
      (Дело C-277/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси - Наследяване - Регламент (ЕС) № 650/2012 - Член 3, параграф 1, буква б) - Понятието „договор за наследство“ - Приложно поле - Договор за прехвърляне на собственост при смърт - Член 83, параграф 2 - Избор на приложимо право - Преходни разпоредби)
      (2021/C 471/09)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberster Gerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: UM

         в присъствието на: HW, като управител на наследственото имущество на ZL, Marktgemeinde Kötschach-Mauthen, Finanzamt Spittal Villach

         Диспозитив

                  1)

                  Член 3, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 650/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на решения и приемането и изпълнението на автентични актове в областта на наследяването и относно създаването на европейско удостоверение за наследство трябва да се тълкува в смисъл, че договор, с който едно лице предвижда, че към момента на смъртта му собствеността върху притежаван от него недвижим имот ще бъде прехвърлена на други договарящи страни, представлява договор за наследство по смисъла на тази разпоредба.

                  2)

                  Член 83, параграф 2 от Регламент№ 650/2012 трябва да се тълкува в смисъл, че не е приложим към проверката относно действителността на направения преди 17 август 2015 г. избор на приложимо право, за да се уреди единствено договор за наследство по смисъла на член 3, параграф 1, буква б) от този регламент, който договор се отнася до конкретен актив на наследодателя, а не до цялото му наследство.

         (1)  ОВ C 313, 21.9.2020 г.


title: Дело C-406/20: Решение на Съда (седми състав) от 9 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Köln — Германия) — Phantasialand/Finanzamt Brühl (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Член 98 — Възможност за държавите членки да прилагат намалена ставка на ДДС за някои доставки на стоки и услуги — Точка 7 от приложение III — Входни билети за паркове за забавления и за панаири — Принцип на данъчна неутралност — Доставки на услуги от лица, извършващи дейност на постоянни увеселителни обекти, и от лица, извършващи дейност на преместваеми увеселителни обекти — Сходство — Контекст — Гледна точка на средния потребител — Съдебна експертиза)

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/10

      Решение на Съда (седми състав) от 9 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Köln — Германия) — Phantasialand/Finanzamt Brühl
      (Дело C-406/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Член 98 - Възможност за държавите членки да прилагат намалена ставка на ДДС за някои доставки на стоки и услуги - Точка 7 от приложение III - Входни билети за паркове за забавления и за панаири - Принцип на данъчна неутралност - Доставки на услуги от лица, извършващи дейност на постоянни увеселителни обекти, и от лица, извършващи дейност на преместваеми увеселителни обекти - Сходство - Контекст - Гледна точка на средния потребител - Съдебна експертиза)
      (2021/C 471/12)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Finanzgericht Köln

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Phantasialand

         Ответник: Finanzamt Brühl

         Диспозитив

      Член 98 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност във връзка с точка 7 от приложение III към същата директива трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национално законодателство, по силата на което, от една страна, доставките на услуги от лица, извършващи дейност на преместваеми увеселителни обекти, и от друга страна, доставките на услуги от лица, извършващи дейност на постоянни увеселителни обекти под формата на развлекателни паркове, се облагат с различни ставки на данъка върху добавената стойност — едната намалена, а другата стандартна. Правото на Съюза допуска национална юрисдикция, ако срещне особени затруднения при извършването на преценка относно спазването на принципа на данъчна неутралност, да поиска, при условията, предвидени в националното право, експертно становище, което да ѝ даде яснота за решението ѝ.

         (1)  ОВ C 423, 7.12.2020 г.


title: Дело C-422/20: Решение на Съда (шести състав) от 9 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht Köln — Германия) — RK/CR (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Наследяване — Регламент (ЕС) № 650/2012 — Член 6, буква a) — Отказ от компетентност — Член 7, буква a) — Съдебна компетентност — Проверка от втория сезиран съд — Член 22 — Избор на приложимото право — Член 39 — Взаимно признаване — Член 83, параграф 4 — Преходни разпоредби)

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/10

      Решение на Съда (шести състав) от 9 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht Köln — Германия) — RK/CR
      (Дело C-422/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси - Наследяване - Регламент (ЕС) № 650/2012 - Член 6, буква a) - Отказ от компетентност - Член 7, буква a) - Съдебна компетентност - Проверка от втория сезиран съд - Член 22 - Избор на приложимото право - Член 39 - Взаимно признаване - Член 83, параграф 4 - Преходни разпоредби)
      (2021/C 471/13)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberlandesgericht Köln

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: RK

         Ответник: CR

         Диспозитив

                  1)

                  Член 7, буква а) от Регламент (ЕС) № 650/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на решения и приемането и изпълнението на автентични актове в областта на наследяването и относно създаването на европейско удостоверение за наследство трябва да се тълкува в смисъл, че за да е налице отказ от компетентност по смисъла на член 6, буква а) от същия регламент в полза на съдилищата на държавата членка, чието право е било избрано от наследодателя, не е необходимо първоначално сезираният съд изрично да е направил отказ от компетентност, но това намерение трябва да произтича недвусмислено от решението, което той е постановил в това отношение.

                  2)

                  Член 6, буква а), член 7, буква а) и член 39 от Регламент № 650/2012 трябва да се тълкуват в смисъл, че съдът на държавата членка, сезиран вследствие на отказ от компетентност, не е оправомощен да проверява дали са изпълнени условията, установени в тези разпоредби, за да може първоначално сезираният съд да приеме, че не е компетентен.

                  3)

                  Член 6, буква а) и член 7, буква а) от Регламент № 650/2012 трябва да се тълкуват в смисъл, че предвидените в тези разпоредби правила за компетентност се прилагат и в случая, в който в завещанието си, съставено преди 17 август 2015 г., наследодателят не е избрал приложимото към наследяването право, и определянето на това право произтича само от член 83, параграф 4 от този регламент.

         (1)  ОВ C 443, 21.12.2020 г.


title: Дело C-449/20: Решение на Съда (седми състав) от 9 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Supremo Tribunal Administrativo — Португалия) — Real Vida Seguros SA/Autoridade Tributária e Aduaneira (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Член 63 ДФЕС — Свободно движение на капитали — Корпоративен данък — Дивиденти от котирани акции — Данъчно облекчение, прилагано само към дивидентите от акции, котирани на националния фондов пазар — Различно третиране — Обективен критерий за разграничаване — Ограничаване — Член 65 ДФЕС — Обективно сходни положения — Обосноваване — Цел от чисто икономическо естество)

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/11

      Решение на Съда (седми състав) от 9 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Supremo Tribunal Administrativo — Португалия) — Real Vida Seguros SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Дело C-449/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Член 63 ДФЕС - Свободно движение на капитали - Корпоративен данък - Дивиденти от котирани акции - Данъчно облекчение, прилагано само към дивидентите от акции, котирани на националния фондов пазар - Различно третиране - Обективен критерий за разграничаване - Ограничаване - Член 65 ДФЕС - Обективно сходни положения - Обосноваване - Цел от чисто икономическо естество)
      (2021/C 471/14)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Supremo Tribunal Administrativo

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Real Vida Seguros SA

         Ответник: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Диспозитив

      Членове 63 ДФЕС и 65 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат данъчната практика на държава членка, в съответствие с която за целите на определянето на данъчната основа на корпоративния данък на данъчнозадължено лице дивидентите от акции, котирани на фондовия пазар на тази държава членка, се вземат предвид само в размер на 50 % от тях, докато дивидентите от акции, котирани на фондовите пазари на другите държави членки, се вземат предвид в тяхната цялост.

         (1)  ОВ C 433, 14.12.2020 г.


title: Дело C-173/19 P: Определение на Съда (първи състав) от 3 септември 2021 г. — Scandlines Danmark ApS, Scandlines Deutschland GmbH/Европейска комисия, Кралство Дания (Обжалване — Член 181 от Процедурния регламент на Съда — Жалба за отмяна — Държавни помощи — Публично финансиране на постоянната железопътно-автомобилна връзка в пролива Фемарн — индивидуални помощи — Акт неподлежащ на обжалване — Чисто потвърдителен акт — Подготвителен акт)

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/12

      Определение на Съда (първи състав) от 3 септември 2021 г. — Scandlines Danmark ApS, Scandlines Deutschland GmbH/Европейска комисия, Кралство Дания
      (Дело C-173/19 P) (1)

      (Обжалване - Член 181 от Процедурния регламент на Съда - Жалба за отмяна - Държавни помощи - Публично финансиране на постоянната железопътно-автомобилна връзка в пролива Фемарн - индивидуални помощи - Акт неподлежащ на обжалване - Чисто потвърдителен акт - Подготвителен акт)
      (2021/C 471/15)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Scandlines Danmark ApS, Scandlines Deutschland GmbH (представител: L. Sandberg-Mørch, advokat)

         Други страни в производството: Европейска комисия (представители: S. Noë, V. Bottka и L. Armati), Кралство Дания (представители: J. Nymann-Lindegren, подпомаган от R. Holdgaard, advokat)

         Диспозитив

                  1.

                  Отхвърля жалбата като явно неоснователна.

                  2.

                  Осъжда Scandlines Danmark ApS и Scandlines Deutschland GmbH да заплатят направените от тях съдебни разноски, както и разноските, направени от Европейската комисия.

                  3.

                  Осъжда Кралство Дания да заплати направените от него съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 148, 29.4.2019 г.


title: Дело C-341/20: Решение на Съда (осми състав) от 16 септември 2021 г. — Европейска комисия/Италианска република (Неизпълнение на задължение от държава членка — Член 258 ДФЕС — Директива 2003/96/ЕО — Данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията — Член 14, параграф 1, буква в) — Освобождаване на енергийните продукти, използвани за гориво за корабоплаване в териториални води на Европейския съюз — Освобождаване, предоставено само на частни развлекателни кораби, за които са сключени договори за чартиране)

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/9

      Решение на Съда (осми състав) от 16 септември 2021 г. — Европейска комисия/Италианска република
      (Дело C-341/20) (1)

      (Неизпълнение на задължение от държава членка - Член 258 ДФЕС - Директива 2003/96/ЕО - Данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията - Член 14, параграф 1, буква в) - Освобождаване на енергийните продукти, използвани за гориво за корабоплаване в териториални води на Европейския съюз - Освобождаване, предоставено само на частни развлекателни кораби, за които са сключени договори за чартиране)
      (2021/C 471/11)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: F. Moro и A. Armenia)

         Ответник: Италианска република (представители: G. Palmieri, подпомагана от A. Maddalo, avvocato dello Stato)

         Диспозитив

                  1)

                  Като е предоставила освобождаване от акцизи за горивата, използвани изключително от частни развлекателни кораби, когато за тях е сключен договор за чартиране, независимо от начина, по който се ползват в действителност, Италианската република не е изпълнила задълженията си съгласно член 14, параграф 1, буква в) от Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамката на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията.

                  2)

                  Осъжда Италианската република да заплати направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 339, 12.10.2020 г.


title: Дело C-387/20: Определение на Съда (шести състав) от 1 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Zastępca notarialny w Krapkowicach Marcin Margoński, от името на Justyna Gawlica, Notariusz w Krapkowicach — Крапковице — Полша) — Производство по искане на OKR (Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда — Член 267 ДФЕС — Помощник-нотариус — Понятие „юрисдикция“ — Критерии — Недопустимост на преюдициалното запитване)

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/12

      Определение на Съда (шести състав) от 1 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Zastępca notarialny w Krapkowicach Marcin Margoński, от името на Justyna Gawlica, Notariusz w Krapkowicach — Крапковице — Полша) — Производство по искане на OKR
      (Дело C-387/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда - Член 267 ДФЕС - Помощник-нотариус - Понятие „юрисдикция“ - Критерии - Недопустимост на преюдициалното запитване)
      (2021/C 471/16)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Zastępca notarialny w Krapkowicach Marcin Margoński, от името на Justyna Gawlica, Notariusz w Krapkowicach

         Страна в главното производство

         Жалбоподател: OKR

         Диспозитив

      Преюдициалното запитване, отправено от Zastępca notarialny w Krapkowicach (помощник-нотариус в Крапковице, Полша), е явно недопустимо.

         (1)  ОВ C 53, 15.2.2021 г.


title: Дело C-540/20 P: Жалба, подадена на 20 август 2021 г. от FL Brüterei M-V GmbH срещу определението, постановено от Общия съд (девети разширен състав) на 23 октомври 2020 г. по дело T-755/18, FL Brüterei M-V GmbH и др./Европейска комисия

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/14

      Жалба, подадена на 20 август 2021 г. от FL Brüterei M-V GmbH срещу определението, постановено от Общия съд (девети разширен състав) на 23 октомври 2020 г. по дело T-755/18, FL Brüterei M-V GmbH и др./Европейска комисия
      (Дело C-540/20 P)
      (2021/C 471/19)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: FL Brüterei M-V GmbH (представител: H. Schmidt, адвокат)

         Други страни в производството: Erdegut GmbH, Ökofarm Groß Markow GmbH, Европейска комисия
      С определение от 24 септември 2021 г. Съдът на Европейския съюз (шести състав) отхвърля жалбата като отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна и постановява жалбоподателят да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-131/21: Определение на Съда (девети състав) от 1 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Budai Központi Kerületi Bíróság — Унгария) — Наказателно производство срещу KI (Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда — Харта на основните права на Европейския съюз — Принцип ne bis in idem — Кумулиране на санкции — Естество на санкция, наложена от полицията — Прилагане на националното право — Липса на връзка с правото на Съюза — Явна липса на компетентност на Съда)

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/14

      Определение на Съда (девети състав) от 1 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Budai Központi Kerületi Bíróság — Унгария) — Наказателно производство срещу KI
      (Дело C-131/21) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда - Харта на основните права на Европейския съюз - Принцип ne bis in idem - Кумулиране на санкции - Естество на санкция, наложена от полицията - Прилагане на националното право - Липса на връзка с правото на Съюза - Явна липса на компетентност на Съда)
      (2021/C 471/18)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Budai Központi Kerületi Bíróság

         Страна в главното производство

      KI

         Диспозитив

      Произнасянето по преюдициалния въпрос, поставен от Budai Központi Kerületi Bíróság (Централен районен съд Буда, Унгария) с акт от 10 февруари 2021 г., очевидно не е от компетентността на Съда на Европейския съюз.

         (1)  ОВ C 182, 10.5.2021 г.


title: Дело C-176/21 P: Жалба, подадена на 22 март 2021 г. от Johann A. Löning срещу определението, постановено от Общия съд (първи състав) на 20 януари 2021 г. по дело T-543/20, Johann A. Löning/Европейски съюз, представляван от Европейската комисия

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/14

      Жалба, подадена на 22 март 2021 г. от Johann A. Löning срещу определението, постановено от Общия съд (първи състав) на 20 януари 2021 г. по дело T-543/20, Johann A. Löning/Европейски съюз, представляван от Европейската комисия
      (Дело C-176/21 P)
      (2021/C 471/20)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Johann A. Löning (представител: W. Mathes, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Европейска комисия
      С определение от 3 септември 2021 г. Съдът на Европейския съюз (девети състав) отхвърли жалбата като явно неоснователна и определи жалбоподателят да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-236/21 P: Жалба, подадена на 12 април 2021 г. от sprd.net AG срещу определението на Общия съд (девети състав), постановено на 12 февруари 2021 г. по дело T-19/20 — sprd.net AG/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/15

      Жалба, подадена на 12 април 2021 г. от sprd.net AG срещу определението на Общия съд (девети състав), постановено на 12 февруари 2021 г. по дело T-19/20 — sprd.net AG/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      (Дело C-236/21 P)
      (2021/C 471/21)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: sprd.net AG (представител: J. Hellenbrand, адвокат)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост, Shirtlabor GmbH
      С определение от 1 септември 2021 г. Съдът на Европейския съюз (състав по допускането на обжалване) отхвърля жалбата като недопустима постановява жалбоподателят да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-361/21: Преюдициално запитване от Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Хърватия), постъпило на 8 юни 2021 г. — IC/PET-PROM d.o.o.

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/15

      Преюдициално запитване от Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Хърватия), постъпило на 8 юни 2021 г. — IC/PET-PROM d.o.o.
      (Дело C-361/21)
      (2021/C 471/22)
      Език на производството: хърватски

         Запитваща юрисдикция

      Visoki trgovački sud Republike Hrvatske

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: IC

         Ответник: PET-PROM d.o.o.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  В съответствие ли е с член 19, параграф 1 ДЕС и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз правилото, съдържащо се във втората част на първото изречение и във второто изречение на член 177, параграф 3 от Sudski poslovnik (Правилник за дейността на съдилищата, Narodne novine, бр. 37/14, 49/14, 8/15, 35/15, 123/15, 45/16, 29/17, 33/17, 34/17, 57/17, 101/18, 119/18, 81/19, 128/19, 39/20 и 47/20), което предвижда, че: „[д]елото пред второинстанционния съд се счита за приключено на датата на изпращане на решението от кабинета на съдията след връщането на делото от службата за регистрация. Службата за регистрация е длъжна да върне преписката по делото в кабинета на съдията във възможно най-кратък срок, считано от датата на получаването ѝ. След това решението се изпраща в допълнителен осемдневен срок“?

                  2)

                  В съответствие ли е с член 19, параграф 1 ДЕС и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз разпоредбата на член 40, параграф 2 от Zakon o sudovima (Закона за организацията на съдебната власт), която предвижда, че „[п]равната концепция, приета от събранието на всички съдии или от съдиите от дадено отделение на Vrhovni sud Republike Hrvatske (Върховен съд, Република Хърватия), на Visoki trgovački sud Republike Hrvatske (Апелативен търговски съд, Република Хърватия), на Visoki upravni sud Republike Hrvatske (Апелативен административен съд, Република Хърватия), на Visoki kazneni sud Republike Hrvatske (Апелативен наказателен съд, Република Хърватия), на Visoki prekršajni sud Republike Hrvatske (Апелативен административно-наказателен съд, Република Хърватия) и на събранието на съдиите от отделение на Županijski sud (окръжен съд, Република Хърватия), е задължителна за всички състави или съдии от това отделение или съд, заседаващи като втора инстанция“?


title: Дело C-418/21: Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 9 юли 2021 г. — Orthomol pharmazeutische Vertriebs GmbH/Verband Sozialer Wettbewerb e.V.

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/16

      Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 9 юли 2021 г. — Orthomol pharmazeutische Vertriebs GmbH/Verband Sozialer Wettbewerb e.V.
      (Дело C-418/21)
      (2021/C 471/23)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Orthomol pharmazeutische Vertriebs GmbH

         Ответник: Verband Sozialer Wettbewerb eV

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  При какви обстоятелства са налице други хранителни изисквания по здравословни причини по смисъла на член 2, параграф 2, буква ж), втора алтернатива от Регламент № 609/2013 (1),
                  и по-специално:
                  необходимо ли е за това — освен посочената в първа алтернатива ограничена, понижена или нарушена способност да се поемат, смилат, поглъщат, метаболизират или отделят обикновени храни — да съществуват засилени поради заболяване хранителни изисквания, които да се покриват с храната,
                  или е достатъчно, ако приемът на тази храна носи общи ползи за пациента, тъй като съдържащите се в нея вещества противодействат на нарушената способност или облекчават свързаните с нея симптоми?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос по смисъла на последно споменатата алтернатива:
                  означават ли „общоприети научни данни“ по смисъла на член 2, параграф 2 от Делегирания регламент (2) във всички случаи рандомизирано, двойно сляпо, плацебо контролирано клинично изпитване, което, макар да не се отнася специално до въпросния продукт, поне предоставя данни да се предположи наличието на посочените ефекти?

         (1)  Регламент (ЕС) № 609/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 12 юни 2013 година относно храните, предназначени за кърмачета и малки деца, храните за специални медицински цели и заместителите на целодневния хранителен прием за регулиране на телесното тегло и за отмяна на Директива 92/52/ЕИО на Съвета, директиви 96/8/ЕО, 1999/21/ЕО, 2006/125/ЕО и 2006/141/ЕО на Комисията, Директива 2009/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и регламенти (ЕО) № 41/2009 и (ЕО) № 953/2009 на Комисията (ОВ L 181, 2013 г., стр. 35).

         (2)  Делегиран регламент (ЕС) 2016/128 на Комисията от 25 септември 2015 година за допълване на Регламент (ЕС) № 609/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на специфичните изисквания за състава и предоставянето на информация за храните за специални медицински цели (ОВ L 25, 2016 г., стр. 30).


title: Дело C-426/21: Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 13 юли 2021 г. — Ocilion IPTV Technologies GmbH/Seven.One Entertainment Group GmbH и Puls 4 TV GmbH & Co. KG

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/16

      Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 13 юли 2021 г. — Ocilion IPTV Technologies GmbH/Seven.One Entertainment Group GmbH и Puls 4 TV GmbH & Co. KG
      (Дело C-426/21)
      (2021/C 471/24)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberster Gerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Ocilion IPTV Technologies GmbH

         Ответници: Seven.One Entertainment Group GmbH, Puls 4 TV GmbH & Co. KG

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли да се счита за съвместима с правото на Съюза национална разпоредба, която въз основа на член 5, параграф 2, буква б) от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (1) разрешава функционирането на предоставено от търговски доставчик онлайн видео записващо устройство, коeто:

                              а)

                              посредством прилагания технически процес за избягване на дублирането не създава отделно копие на програмираното излъчвано съдържание при всеки иницииран от потребител запис, а доколкото съответното съдържание вече е било съхранено по инициатива на друг, първи записващ потребител, за да се избегне дублиране на данните, само прави препратка, позволяваща на следващия потребител да получи достъп до вече съхранената информация;

                              б)

                              има функция „повторение“ (Replay), в рамките на която цялата телевизионна програма на всички избрани канали се записва непрекъснато и в продължение на седем дни е на разположение, при условие че потребителят направи еднократен избор в менюто на онлайн видео записващото устройство на съответните канали чрез поставяне на съответна отметка;

                              в)

                              предоставя на потребителя (включено в облачна услуга на доставчика или в рамките на предоставеното от него локално (on premises) цялостно IPTV решение) достъп и до защитено излъчвано съдържание без съгласието на притежателя на правата?

                  2)

                  Следва ли понятието „публично разгласяване“ по член 3, параграф 1 от Директива 2001/29 да се тълкува в смисъл, че такова разгласяване се извършва от търговски оператор на (локално) цялостно IPTV решение, в рамките на което освен софтуер и хардуер за приемане на телевизионни програми по интернет той предоставя и техническа поддръжка, както и текущо адаптиране на услугите, но услугата функционира изцяло на инфраструктурата на клиента, ако услугата предоставя на потребителя не само достъп до излъчвано съдържание, за чието онлайн използване съответният притежател на правата е дал съгласие, но и до такова защитено съдържание, което не е било предмет на такова уреждане на правата, и доставчикът

                              а)

                              може да оказва влияние върху това кои телевизионни програми може да приема крайният потребител посредством услугата;

                              б)

                              знае, че услугата му позволява да се получава и защитено излъчвано съдържание без съгласието на притежателите на права, но

                              в)

                              не рекламира своята услуга с тази възможност за неразрешеното ѝ използване и по този начин не създава важен стимул за придобиването на продукта, а напротив, уведомява клиентите си при сключването на договора, че трябва да се погрижат лично за предоставянето на правата, и

                              г)

                              чрез дейността си не създава специален достъп до излъчвано съдържание, което те не биха могли или трудно биха могли да приемат без участието му?

         (1)  ОВ L 167, 2001 г., стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230.


title: Дело C-458/21: Преюдициално запитване от Kúria (Унгария), постъпило на 22 юли 2021 г. — CIG Pannónia Életbiztosító Nyrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/18

      Преюдициално запитване от Kúria (Унгария), постъпило на 22 юли 2021 г. — CIG Pannónia Életbiztosító Nyrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Дело C-458/21)
      (2021/C 471/25)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Kúria

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: CIG Pannónia Életbiztosító Nyrt.

         Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Преюдициални въпроси

      Следва ли член 132, параграф 1, буква в) от Директива 2006/112/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че е освободена от ДДС получаваната от застраховател услуга, изразяваща се във:

                  —

                  проверка дали е правилна поставената на застрахованото лице диагноза за тежко заболяване,

                  —

                  издирване на най-добрите съществуващи медицински услуги с оглед на успешното лечение на застрахованото лице, както и

                  —

                  организиране на лечението в чужбина, ако това се покрива от застраховката и застрахованото лице го поиска?

         (1)  Директива на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-472/21: Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 2 август 2021 г. — Monz Handelsgesellschaft lnternational mbH & Co. KG/Büchel GmbH & Co. Fahrzeugtechnik KG

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/18

      Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 2 август 2021 г. — Monz Handelsgesellschaft lnternational mbH & Co. KG/Büchel GmbH & Co. Fahrzeugtechnik KG
      (Дело C-472/21)
      (2021/C 471/26)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Monz Handelsgesellschaft lnternational mbH & Co. KG

         Ответник: Büchel GmbH & Co. Fahrzeugtechnik KG

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  „Видима“ ли е по смисъла на член 3, параграф 3 от Директива 98/71/ЕО (1) съставна част, съдържаща индустриален дизайн, ако е обективно възможно да се разпознае дизайнът, когато съставната част е вече в монтирано състояние, или видимостта се преценява в зависимост от определени условия на употреба или в зависимост от определена перспективата на даден наблюдател?

                  2)

                  Ако на въпрос 1 следва да се отговори в смисъл, че видимостта е решаващ фактор при определени условия на употреба или определена перспектива на даден наблюдател:

                              а)

                              при преценката на „нормалната употреба“ на съставна част от крайния потребител по смисъла на член 3, параграфи 3 и 4 от Директива 98/71/ЕО от значение ли е целта на употребата, предвидена от производителя на съставната част или на сложния продукт, или е релевантна обичайната употреба на сложния продукт от крайния потребител?

                              б)

                              какви са критериите, които позволяват да се прецени дали употребата на съставна част от крайния потребител е „нормална“ по смисъла на член 3, параграфи 3 и 4 от Директива 98/71/ЕО?

         (1)  Директива 98/71/EО на Европейския парламент и Съвета от 13 октомври 1998 година относно правната защита на индустриални дизайни (ОВ L 289, 1998 г., стр. 28; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 24, стр. 106).


title: Дело C-477/21: Преюдициално запитване от Miskolci Törvényszék (Унгария), постъпило на 3 август 2021 г. — IH/MÁV-START Vasúti Személyszállító Zrt.

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/19

      Преюдициално запитване от Miskolci Törvényszék (Унгария), постъпило на 3 август 2021 г. — IH/MÁV-START Vasúti Személyszállító Zrt.
      (Дело C-477/21)
      (2021/C 471/27)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Miskolci Törvényszék

         Страни в главното производство

         Ищец: IH

         Ответник: MÁV-START Vasúti Személyszállító Zrt

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 5 от Директива [2003/88] (1), във връзка с член 31, параграф 2 от Хартата [на основните права на Европейския съюз], да се тълкува в смисъл, че междудневната почивка по член 3 [от посочената директива] съставлява част от междуседмичната почивка?

                  2)

                  Или трябва ли член 5 от Директива [2003/88], във връзка с член 31, параграф 2 от Хартата, да се тълкува в смисъл, че в съответствие с целта на Директивата посочената разпоредба установява единствено минималната продължителност на междуседмичната почивка, с други думи, че междуседмичната почивка трябва да бъде с минимална продължителност от 35 часа без прекъсване, освен при наличието на обективни, технически или условия във връзка с организацията на труда, които не позволяват това?

                  3)

                  Трябва ли член 5 от Директива [2003/88], във връзка с член 31, параграф 2 от Хартата, да се тълкува в смисъл, че когато правото на съответната държава членка и приложимия колективен трудов договор предвиждат предоставянето на непрекъсната междуседмична почивка от най-малко 42 часа, е задължително след положен труд в рамките на работния ден, предхождащ междуседмичната почивка, да бъде предоставена и гарантираната от националното право и колективния трудов договор междудневна почивка от 12 часа, освен при наличието на обективни, технически или условия във връзка с организацията на труда, които не позволяват това?

                  4)

                  Трябва ли член 3 от Директива [2003/88], във връзка с член 31, параграф 2 от Хартата, да се тълкува в смисъл, че работниците имат право на почивка с определена минимална продължителност, която трябва да се предоставя за всеки период от 24 часа, включително когато, независимо от причините, през следващите 24 часа не следва полагане на труд?

                  5)

                  При утвърдителен отговор на четвъртия въпрос трябва ли членове 3 и 5 от Директива [2003/88], във връзка с член 31, параграф 2 от Хартата, да се тълкуват в смисъл, че междудневната почивка [трябва да] се предоставя преди междуседмичната почивка?

         (1)  Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време (ОВ L 299, 2003 г., стр 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3).


title: Дело C-482/21: Преюдициално запитване от Fővárosi Törvényszék (Унгария), постъпило на 5 август 2021 г. — Euler Hermes SA Magyarországi Fióktelepe/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/20

      Преюдициално запитване от Fővárosi Törvényszék (Унгария), постъпило на 5 август 2021 г. — Euler Hermes SA Magyarországi Fióktelepe/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Дело C-482/21)
      (2021/C 471/28)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Fővárosi Törvényszék

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Euler Hermes SA Magyarországi Fióktelepe

         Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Преюдициален въпрос

      Допускат ли принципите на пропорционалност, на данъчна неутралност и на ефективност — като се има предвид по-специално това че държавите членки не могат да събират като ДДС данък, надхвърлящ действително полученото от доставчика на стоката или услугата във връзка със съответната доставка — и освобождаването, предвидено в член 135, параграф 1, буква а) от Директивата за ДДС (1), по-специално що се отнася до изискването тази дейност да се третира като една-единствена освободена сделка, с оглед на принципите, посочени в точки 35, 37 и 53 от заключението на генералния адвокат по дело C-242/08, Swiss Re, както и изискването да се гарантира свободното движение на капитали и услуги във вътрешния пазар — практика на държава членка, по силата на която намаляването на данъчната основа, което трябва да се приложи в случай на окончателно неплащане съгласно член 90, параграф 1 от Директивата за ДДС, не е приложимо за застраховател, който в контекста на търговската си дейност по кредитно застраховане е заплатил обезщетение на осигуреното лице за данъка и за съответния ДДС към момента на настъпването на риска (неплащането от страна на клиента на осигуреното лице), което означава, че по силата на застрахователния договор вземането е прехвърлено на застрахователя, заедно с всички съответни права за неговото изпълнение, при наличието на следните обстоятелства:

                  (i)

                  към момента, в който разглежданите вземания са станали несъбираеми, националното законодателство не позволява никакво намаляване на данъчната основа за несъбираемо вземане;

                  (ii)

                  след като несъвместимостта на тази забрана с правото на Съюза е установена, националното позитивно право категорично и постоянно изключва възстановяването на ДДС във връзка с несъбираемо вземане на доставчика на първоначалната доставка (застрахованото лице), поради факта че застрахователят му е възстановил размера на този ДДС, и

                  (iii)

                  застрахователят може да докаже, че вземането му към длъжника е станало окончателно несъбираемо?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-486/21: Преюдициално запитване от Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Словения), постъпило на 9 август 2021 г. — SHARENGO najem in zakup vozil d.o.o./Mestna občina Ljubljana

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/20

      Преюдициално запитване от Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Словения), постъпило на 9 август 2021 г. — SHARENGO najem in zakup vozil d.o.o./Mestna občina Ljubljana
      (Дело C-486/21)
      (2021/C 471/29)
      Език на производството: словенски

         Запитваща юрисдикция

      Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: SHARENGO najem in zakup vozil d.o.o.

         Ответник: Mestna občina Ljubljana

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли Регламент (ЕО) № 2195/2002 [на Европейския парламент и на Съвета от 5 ноември 2002 година относно Oбщия терминологичен речник, свързан с обществените поръчки (CPV)] (1), изменен с Регламент (ЕО) № 213/2008 на Комисията [от 28 ноември 2007 година за изменение на Регламент (ЕО) № 2195/2002 на Европейския парламент и на Съвета относно Общия терминологичен речник, свързан с обществените поръчки (CPV) (2), и на директиви 2004/17/ЕО (3) и 2004/18/ЕО (4) на Европейския парламент и на Съвета относно координиране на процедурите за възлагане на обществени поръчки, във връзка с ревизирането на CPV] да се тълкува в смисъл, че даването под наем на автомобили за превоз на пътници без шофьор не попада в група 601 на Общия терминологичен речник CPV, а в група 341 на Общия терминологичен речник CPV, с добавяне на посочения в допълнителния речник CPV код PA01-7 Вземане под наем, за допълване на описанието, и на който не оказва влияние код PB04-7 Без шофьор от допълнителния речник CPV, поради което от кодовете от група 341 на Общия терминологичен речник CPV във връзка с код PA01-7 Вземане под наем от допълнителния речник CPV следва, че даването под наем на автомобили за превоз на пътници без шофьор трябва да се счита за поръчка за доставки, а не за услуги, и следователно, когато основният компонент на инвестицията на икономическия оператор за изпълнение на проекта за създаване на обществена система за даване под наем и споделяне на електрически превозни средства се състои в доставката на електрически превозни средства, и тази инвестиция е по-голяма от инвестицията на възлагащия орган при изпълнението на проекта, елементът „услуги“, посочен в член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2014/23 [на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за възлагане на договори за концесия] (5) не е налице и следователно договорът за изпълнението на този проект не е концесия за услуги по смисъла на член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2014/23?

                  2)

                  Трябва ли понятието „предоставяне и управление на услуги“, съдържащо се в член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2014/23/ЕС, да се тълкува в смисъл, че:

                              a)

                              понятието „предоставяне на услуги“, съдържащо се в член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2014/23/ЕС, има същото значение като понятието „предоставяне на услуги“, съдържащо се в член 2, параграф 1, точка 9 от Директива 2014/24/ЕС [на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО] (6), така че понятието „предоставяне на услуги“, съдържащо се в член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2014/23/ЕС, означава, че в случай на създаване на обществена система за даване под наем и споделяне на електрически превозни средства икономическият оператор предоставя услуги, свързани с даването под наем и споделянето на електрически превозни средства, и извършва дейности, които излизат извън даването под наем и споделянето на електрически превозни средства,
                              и

                              б)

                              понятието „управление на услуги“, посочено в член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2014/23/ЕС, означава, че икономическият оператор упражнява „правото на използване на услугите“, посочено по-нататък в член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2014/23/ЕС, че това управление генерира приходи, така че понятието „управление на услуги“ по смисъла на член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2014/23/ЕС означава, че при създаването на обществена система за даване под наем и споделяне на електрически превозни средства икономическият оператор поради предоставянето на услуги, които попадат в даването под наем и споделянето на електрически превозни средства, и дейностите, които излизат извън даването под наем и споделянето на електрически превозни средства, има правото да изисква от ползвателите плащане за доставката на услугите и не е длъжен да плаща таксата за паркиране на Общината, нито разходите за редовна поддръжка на местата за паркиране, и следователно е законно да генерира приходи на тази основа?

                  3)

                  Трябва ли понятието „общ оборот на концесионера без ДДС за срока на договора, определен като прогнозна стойност от възлагащия орган или възложителя, получен като възнаграждение за […] услугите, предмет на концесията“, съдържащо се в член 8, параграф 2, първа алинея от Директива 2014/23/ЕС, да се тълкува в смисъл, че „общият оборот на концесионера“ включва и плащанията, извършени от потребителите на самия концесионер, и следователно те също представляват „възнаграждение […] за услугите, предмет на концесията“?

                  4)

                  Трябва ли член 8, параграф 1 от Директива 2014/23/ЕС да се тълкува в смисъл, че Директива 2014/23/ЕС се прилага, когато стойността на инвестициите или стойността на инвестициите и разходите, направени от икономическия оператор в рамките на концесия за услуги или направени от икономическия оператор и от възлагащия орган в рамките на концесия за услуги, (очевидно) надвишава стойността от 5 350 000 EUR без ДДС?

                  5)

                  Трябва ли член 38, параграф 1 от Директива 2014/23/ЕС да се тълкува в смисъл, че позволява на възлагащия орган да наложи условие за участие, свързано с професионалната дейност, и да изисква от икономическите оператори да представят доказателства, че отговарят на такова условие, в съответствие и с Регламент за изпълнение 2015/1986 [от 11 ноември 2015 година за установяване на стандартните формуляри за публикуването на обявления в областта на обществените поръчки и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) № 842/2011] (7) и поправка [на Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/1986 (8) на Комисията от 11 ноември 2015 г. за установяване на стандартните формуляри за публикуването на обявления в областта на обществените поръчки и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) № 842/2011], който предвижда, в приложение XXI, обявление за концесия (стандартен формуляр 24), включващ и Раздел III.1.1. Годност за упражняване на професионалната дейност, включително изисквания във връзка с вписването в професионални или търговски регистри?

                  6)

                  При утвърдителен отговор на петия въпрос, трябва ли член 38, параграф 1 от Директива 2014/23/ЕС във връзка с принципите на равно третиране и на недопускане на дискриминация, посочени в член 3, параграф 1 от Директива 2014/23/ЕС, да се тълкува в смисъл, че за да определи условието за участие, свързано с професионалната дейност, възлагащият орган може да се позове на националната класификация NACE 77.110 за описанието на дейността по Даване под наем и оперативен лизинг на леки и лекотоварни автомобили, без водач, със същия смисъл като разпоредбата на Регламент 1893/2006 [на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година за установяване на статистическа класификация на икономическите дейности NACE Rev. 2 (9) и за изменение на Регламент (ЕИО) № 3037/90 на Съвета, както и на някои ЕО регламенти относно специфичните статистически области] в приложение I, NACE REV 2, клас 77.11 Даване под наем и оперативен лизинг на леки и лекотоварни автомобили, без водач?

                  7)

                  При утвърдителен отговор на петия въпрос, трябва ли член 38, параграф 1 от Директива 2014/23/ЕС, по-специално в частта относно изискването за пропорционалност, във връзка с принципите на равно третиране и на недопускане на дискриминация, посочени в член 3, параграф 1 от Директива 2014/23/ЕС, да се тълкува в смисъл, че възлагащият орган може да изисква всеки от партньорите да изпълни условието за регистрация на упражняването на дейността по даване под наем и оперативен лизинг на леки и лекотоварни автомобили, без водач?

                  8)

                  Трябва ли член 2, параграф 1, точка 8 от Директива 2014/24/ЕС да се тълкува в смисъл, че става въпрос за обществена поръчка за доставки, когато (в зависимост от стойността на инвестицията на икономическия оператор) съществена част от бъдещото договорно правоотношение между Общината и икономическия оператор е свързана с даването под наем и споделянето на електрически превозни средства, предназначени за потребителите на обществена система за даване под наем и споделяне на електрически превозни средства, при което Общината не инвестира пряко в осъществяването на проекта за създаване на обществена система за даване под наем и споделяне на електрически превозни средства чрез заплащане на парична сума на икономическия оператор, а косвено чрез отказ от такси за паркиране за срок от 20 години и чрез предоставянето на редовна поддръжка на местата за паркиране, и стойността на тази инвестиция надхвърля общо стойността, посочена в член 4, буква б) или в) от Директива 2014/24/ЕС, с оглед на Делегиран регламент 2019/1828 [на Комисията от 30 октомври 2019 година за изменение на Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на праговете за обществени поръчки за доставки, услуги и строителство и за конкурси за проект] (10), тази инвестиция на Общината обаче е (значително) по-ниска както от общата инвестиция на икономическия оператор в проекта за създаването на обществена система за даване под наем и споделяне на електрически превозни средства, така и от инвестицията на икономическия оператор в частта от проекта, отнасяща се до електрическите превозни средства, независимо дали потребителите ще плащат на икономическия оператор за ползването на електрическите превозни средства, и от търсенето на потребителите зависи дали икономическият оператор ще успее да получи приходи, доказващи финансовия успех от създаването на обществена система за даване под наем и споделяне на електрически превозни средства, поради което икономическият оператор поема оперативния риск, свързан с осъществяването на проекта, което характеризира концесията за услуги по смисъла на член 5, параграф 1, буква б) от Директива 2014/23/ЕС, а не договора за обществени поръчки по смисъла на член 2, параграф 1, точка 5 от Директива 2014/24/ЕС?

                  9)

                  Трябва ли член 3, параграф 4, трета алинея от Директива 2014/24/ЕС да се тълкува в смисъл, че представлява правно основание за прилагането на режима, установен в Директива 2014/24/ЕС, за целите на възлагането на бъдещ договор между Oбщината и икономическия оператор за проекта за създаване на обществена система за даване под наем и споделяне на електрически превозни средства, доколкото този договор трябва да се разглежда като договор за смесени поръчки, съдържащ елементи на обществени поръчки за доставки и услуги и на концесии за услуги, като се има предвид, че стойността на инвестицията на Общината за изпълнението на този проект надхвърля стойността, предвидена в член 4, буква в) от Директива 2014/24/ЕС, с оглед на Делегиран регламент 2019/1828?

                  10)

                  Трябва ли член 58, параграфи 1 и 2 от Директива 2014/24/ЕС във връзка с принципите на равно третиране и на недопускане на дискриминация, съдържащи се в член 18, параграф 1 от Директива 2014/24/ЕС, да се тълкува в смисъл, че за да определи условието за участие, свързано с професионалната дейност, възлагащият орган може да се позове на националната класификация NACE 77.110 за описание на дейността по Даване под наем и оперативен лизинг на леки и лекотоварни автомобили, без водач, със същия смисъл като разпоредбата на Регламент № 1893/2006 в приложение I, NACE REV 2, клас 77.11 Даване под наем и оперативен лизинг на леки и лекотоварни автомобили, без водач?

                  11)

                  Трябва ли член 58, параграф 1 от Директива 2014/24/ЕС, по-специално в частта му относно изискването за пропорционалност, и член 58, параграф 2 от Директива 2014/24/ЕС във връзка с принципите на равно третиране, недопускане на дискриминация и пропорционалност, съдържащи се в член 18, параграф 1 от Директива 2014/24/ЕС, да се тълкуват в смисъл, че възлагащият орган може да изисква всеки от партньорите да изпълни условието относно регистрацията за упражняване на дейността по Даване под наем и оперативен лизинг на леки и лекотоварни автомобили, без водач?

         (1)  Регламент (ЕО) № 2195/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 5 ноември 2002 година относно Oбщия терминологичен речник, свързан с обществените поръчки (CPV) (ОВ L 340, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 5, стр. 3).

         (2)  Регламент (ЕО) № 213/2008 на Комисията от 28 ноември 2007 година за изменение на Регламент (ЕО) № 2195/2002 на Европейския парламент и на Съвета относно Общия терминологичен речник, свързан с обществените поръчки (CPV), и на директиви 2004/17/ЕО и 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно координиране на процедурите за възлагане на обществени поръчки, във връзка с ревизирането на CPV (ОВ L 74, 2008 г., стр. 1).

         (3)  Директива 2004/17/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координиране на процедурите за възлагане на обществени поръчки от възложители, извършващи дейност във водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги (ОВ L 134, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 3).

         (4)  Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (ОВ L 134, 2004 г., стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116).

         (5)  Директива 2014/23/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за възлагане на договори за концесия (ОВ L 94, 2014 г., стр. 1).

         (6)  Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ L 94, 2014 г., стр. 65).

         (7)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 842/2011 на Комисията от 19 август 2011 година за установяване на стандартните формуляри за публикуването на обявления в областта на обществените поръчки и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1564/2005 (текст от значение за ЕИП) (ОВ L 222, 2011 г., стр. 1).

         (8)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/1986 на Комисията от 11 ноември 2015 година за установяване на стандартните формуляри за публикуването на обявления в областта на обществените поръчки и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) № 842/2011 (текст от значение за ЕИП) (ОВ L 296, 2015 г., стр. 1).

         (9)  Регламент (ЕО) № 1893/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 година за установяване на статистическа класификация на икономическите дейности NACE Rev. 2 и за изменение на Регламент (ЕИО) № 3037/90 на Съвета, както и на някои ЕО регламенти относно специфичните статистически области (текст от значение за ЕИП) (ОВ L 393, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 126).

         (10)  Делегиран регламент (ЕС) 2019/1828 на Комисията от 30 октомври 2019 година за изменение на Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на праговете за обществени поръчки за доставки, услуги и строителство и за конкурси за проект (текст от значение за ЕИП) (ОВ L 279, 2019 г., стр. 25).


title: Дело C-492/21 P: Жалба, подадена на 9 август 2021 г. от Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 2 юни 2021 г. по дело T-223/18, Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo/Европейска комисия

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/23

      Жалба, подадена на 9 август 2021 г. от Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 2 юни 2021 г. по дело T-223/18, Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo/Европейска комисия
      (Дело C-492/21 P)
      (2021/C 471/30)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo (представител: F. Rosi, avvocato)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени решението на Общия съд от 2 юни 2021 г. по дело T-223/18 с предмет искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решение C(2017) 7973 final на Комисията от 4 декември 2017 г. относно държавна помощ SA.39913 (2017/NN) — Италия — Твърдяно обезщетяване на обществени лечебни заведения в областта Лацио,

                  —

                  да осъди Комисията да плати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят твърди нарушение на задължението за мотивиране и за извършване на разследване; неправилно тълкуване на принципа на солидарна дейност, понятието за предприятие и икономическа дейност по член 106 ДФЕС и по-специално във връзка с италианската правна уредба, съдържаща се в Законодателен декрет 229/1999, която свидетелства, че системата на италианската държава за финансиране на областите не попада в обхвата на солидарна система, а в икономическа система като уредбата за услугите от общ икономически интерес.
      Той по-специално оспорва понятието за солидарна дейност, представено от Общия съд в обжалваното решение, което е останало изцяло общо и без връзка с действащата в Италия правна уредба за предоставянето на здравни услуги. Общият съд всъщност приема за приложимо към настоящия случай решение на Съда от 11 юли 2020 г. по дело Dovera, без да извърши точен анализ на реформата в Италия от 1999 г., преди всичко без да я сравни с разпоредбите, които уреждат системата за предоставяне на здравни услуги в Словакия.
      Освен това жалбоподателят оспорва факта, че понятието за универсална дейност може да изключва приложимостта на режима по член 106 ДФЕС, като се има предвид, че услуга, предоставена, макар и не изцяло, по универсален начин, може да се разглежда като икономическа дейност, като други услуги, например мултимодалния транспорт, електроенергията, водата, телефонните услуги и пр., така че попада в обхвата на самото понятие за услуги от общ икономически интерес.
      Също така Общият съд не уточнява, че държавата прехвърля на областите определено финансиране и че след това областта трябва да плаща за услугите на различните публични и частни здравни заведения въз основа на тарифите съобразно избора на пациента/ползвателя.
      Следователно областите подписват договори за концесия на публични услуги с всички публични и частни оператори, като плащат за услугите въз основа на фиксирани тарифи. Всяка здравна структура организира по специфичен и самостоятелен начин своята дейност, за да може да привлече пациента в структурата си.
      Нещо повече, пациентът може да се обърне както към публична здравна структура, така и към частна здравна структура, за да поиска предоставяне на частна услуга, като така избегне списъците на чакащи, съществуващи в т. нар. акредитирана система. Ето защо жалбоподателят оспорва посоченото в началото на решението от Общия съд: „1. В Италия здравната система е организирана в рамките на Servizio sanitario nazionale (Национална здравна служба, наричана по-нататък „SSN“). В рамките на SSN здравните услуги се финансират пряко чрез социалноосигурителните вноски на осигуряващите се лица и държавни ресурси, така че тези услуги се предоставят безплатно или почти безплатно на всички осигурени от SSN пациенти от публични или одобрени частни организации. Управлението на SSN се осигурява главно от областите“.

      Тази доводи не съответстват на действителната здравна организация в Италия и на съдържанието на действащата правна уредба; освен това Общият съд не изяснява твърдението, че „здравните услуги са пряко финансирани чрез социалноосигурителните вноски на осигуряващите се лица и държавни ресурси“, което е абстрактно представяне извън всякакъв контекст.
      С други думи, Общият съд не е посочил кои са „социалноосигурителните вноски на осигуряващите се лица“, нито в какво се състоят „държавните ресурси“. По-точно, Общият съд не извършва внимателен анализ на съдържанието на разпоредбите, които уреждат услугите от общ икономически интерес по смисъла на член 106 ДФЕС и съобразно решението на Съда по дело Altmark от 2003 г.
      Първо Комисията, а след това Общият съд, е трябвало да извършат подробен анализ на системата, предвид и текста на Протокол № 26 към Договора, който се отнася именно до услугите от общ икономически интерес, и факта, че не е изготвено специално понятие, което определя този конкретен сектор на услугите.
      В заключение, обжалваното решение на Общия съд само транспонира съдържанието на спорното решение на Комисията, което Общият съд приема за неопорочено от липса на мотиви.
      Поради това изложените подробно оплаквания от жалбоподателя остават непроменени, в смисъл че, противно на изтъкнатото от Общия съд, е оспорил решението на Комисията като изцяло общо и без връзка със съдържанието на действащата правна уредба в Италия.
      Не е възможно също така само да се транспонира съдържанието на решението на Съда по дело Dovera.
      Освен това оспорването по същество от жалбоподателя, представено на преценката първо на Комисията, а след това на Общия съд, цели именно да се провери дали италианската здравна система съответства на разпоредбите на член 106 ДФЕС и следователно на приложението на режима на услугите от общ икономически интерес.
      В това отношение жалбоподателят упреква Общия съд, че не се произнесъл и следователно изтъква липса на мотиви.


title: Дело C-495/21: Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht (Германия), постъпило на 12 август 2021 г. — L. GmbH/Федерална република Германия

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/25

      Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht (Германия), постъпило на 12 август 2021 г. — L. GmbH/Федерална република Германия
      (Дело C-495/21)
      (2021/C 471/31)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesverwaltungsgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: L. GmbH

         Ответник: Федерална република Германия

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Може ли главното предвидено действие на дадено вещество да е фармакологично по смисъла на член 1, параграф 2, буква а) от Директива 93/42/ЕИО (1) и когато не се основава на рецепторно обусловен начин на действие и освен това субстанцията не се абсорбира от човешкото тяло, а остава по повърхността, например на лигавицата, и реагира там? По какви критерии в такъв случай трябва да се разграничават фармакологични и нефармакологични, по-специално физикохимични средства?

                  2)

                  Може ли даден продукт да се счита за съдържащо вещества медицинско изделие по смисъла на член 1, параграф 2, буква а) от Директива 93/42, ако при сегашното състояние на научното познание липсва отговор за начина на действие на продукта и поради това не може окончателно да се изясни дали главното предвидено действие се постига по фармакологичен или по физикохимичен път?

                  3)

                  Трябва ли в такъв случай квалифицирането на продукта като лекарствен продукт или като медицинско изделие да се извърши въз основа на цялостна оценка, която включва и останалите му характеристики и всички други обстоятелства, или, ако е предназначен за превенция, лечение или облекчаване на заболявания, продуктът трябва да се счита за лекарствен продукт според представянето му, по смисъла на член 1, точка 2, буква а) от Директива 2001/83/ЕО (2), независимо дали се твърди наличие на специфичен лекарствен ефект?

                  4)

                  Прилага ли се и в такъв случай предимството на режима за лекарствените продукти съгласно член 2, параграф 2 от Директива 2001/83?

         (1)  Директива 93/42/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно медицинските изделия (ОВ L 169, 1993 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 11, стр. 244), последно изменена с Директива 2007/47/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 септември 2007 г. (ОВ L 247, 2007 г., стр. 21).

         (2)  Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, 2001 г., стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3), в релевантната тук редакция с Директива 2012/26/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г. (ОВ L 299, 2012 г., стр. 1).


title: Дело C-496/21: Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht (Германия), постъпило на 12 август 2021 г. — H. Ltd./Федерална република Германия

text:
               22.11.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 471/25

      Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht (Германия), постъпило на 12 август 2021 г. — H. Ltd./Федерална република Германия
      (Дело C-496/21)
      (2021/C 471/32)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesverwaltungsgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: H. Ltd.

         Ответник: Федерална република Германия

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Може ли главното предвидено действие на дадено вещество да е фармакологично по смисъла на член 1, параграф 2, буква а) от Директива 93/42/ЕИО (1) и когато не се основава на рецепторно обусловен начин на действие и освен това субстанцията не се абсорбира от човешкото тяло, а остава по повърхността, например на лигавицата, и реагира там? По какви критерии в такъв случай трябва да се разграничават фармакологични и нефармакологични, по-специално физикохимични средства?

                  2)

                  Може ли даден продукт да се счита за съдържащо вещества медицинско изделие по смисъла на член 1, параграф 2, буква а) от Директива 93/42, ако при сегашното състояние на научното познание липсва отговор за начина на действие на продукта и поради това не може окончателно да се изясни дали главното предвидено действие се постига по фармакологичен или по физикохимичен път?

                  3)

                  Трябва ли в такъв случай квалифицирането на продукта като лекарствен продукт или като медицинско изделие да се извърши въз основа на цялостна оценка, която включва и останалите му характеристики и всички други обстоятелства, или, ако е предназначен за превенция, лечение или облекчаване на заболявания, продуктът трябва да се счита за лекарствен продукт според представянето му, по смисъла на член 1, точка 2, буква а) от Директива 2001/83/ЕО (2), независимо дали се твърди наличие на специфичен лекарствен ефект?

                  4)

                  Прилага ли се и в такъв случай предимството на режима за лекарствените продукти съгласно член 2, параграф 2 от Директива 2001/83?

         (1)  Директива 93/42/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно медицинските изделия (ОВ L 169, 1993 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 11, стр. 244), последно изменена с Директива 2007/47/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 септември 2007 г. (ОВ L 247, 2007 г., стр. 21).

         (2)  Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, 2001 г., стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3), в релевантната тук редакция с Директива 2012/26/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г. (ОВ L 299, 2012 г., стр. 1).