title: Дело C-919/19: Преюдициално запитване от Najvyšší súd Slovenskej republiky (Словакия), постъпило на 16 декември 2019 г. — Наказателно производство срещу X.Y.

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/9

      Преюдициално запитване от Najvyšší súd Slovenskej republiky (Словакия), постъпило на 16 декември 2019 г. — Наказателно производство срещу X.Y.
      (Дело C-919/19)
      (2020/C 87/13)
      Език на производството: словашки

         Запитваща юрисдикция

      Najvyšší súd Slovenskej republiky

         Страни в главното производство

      Generálna prokuratúra Slovenskej republiky, X.Y.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 4, параграф 1, буква a) от Рамковото решение (1) да се тълкува в смисъл, че установените в него критерии са изпълнени само ако в държавата членка, на която е гражданин, осъденото лице има семейни, социални, професионални или други връзки, които позволяват с основание да се предположи, че изпълнението на наказанието в тази държава членка може да улесни социалната реинтеграция на това лице, и съответно в смисъл, че не допуска национална разпоредба като член 4, параграф 1, буква а) от Закон № 549/2011 (в редакцията му в сила до 31 декември 2019 г.), която в такива случаи позволява признаване и изпълнение на съдебното решение просто при наличието на формално регистрирано обичайно местопребиваване в изпълняващата държава, независимо от това дали осъденото лице има конкретни връзки в тази държава, които биха могли да увеличат възможностите му за социална реинтеграция?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на предходния въпрос трябва ли член 4, параграф 2 от Рамковото решение да се тълкува в смисъл, че включително в хипотезата по член 4, параграф 1, буква а) от Рамковото решение компетентният орган на издаващата държава е длъжен още преди изпращането на съдебното решение и удостоверението да се увери, че изпълнението на наказанието от изпълняващата държава би спомогнало за постигането на целта за улесняване на социалната реинтеграция на осъденото лице, и да изложи събраната в това отношение информация в част г), точка 4 от удостоверението, особено ако в становището си по член 6, параграф 3 от Рамковото решение осъденото лице твърди, че има конкретни семейни, социални или професионални връзки в издаващата държава?

                  3)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос трябва ли член 9, параграф 1, буква б) от Рамковото решение да се тълкува в смисъл, че основание да се откаже признаване и изпълнение на съдебното решение е налице и когато в хипотезата по член 4, параграф 1, буква а) от Рамковото решение въпреки консултацията по член 4, параграф 3 и въпреки евентуално предоставената друга необходима информация не е доказано, че съществуват семейни, социални, професионални или други връзки, които да позволяват с основание да се предположи, че изпълнението на наказанието в изпълняващата държава може да улесни социалната реинтеграция на осъденото лице?

         (1)  Рамково решение 2008/909/ПВР на Съвета от 27 ноември 2008 година за прилагане на принципа за взаимно признаване към съдебни решения по наказателни дела, с които се налагат наказания лишаване от свобода или мерки, включващи лишаване от свобода, за целите на тяхното изпълнение в Европейския съюз (ОВ L 327, 2008 г., стр. 27), изменено с Рамково решение 2009/299/ПВР на Съвета от 26 февруари 2009 г. (ОВ L 81, 2009 г., стр. 24).


title: Дело C-931/19: Преюдициално запитване от Bundesfinanzgericht (Австрия), постъпило на 20 декември 2019 г. — Titanium Ltd

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/10

      Преюдициално запитване от Bundesfinanzgericht (Австрия), постъпило на 20 декември 2019 г. — Titanium Ltd
      (Дело C-931/19)
      (2020/C 87/14)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesfinanzgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Titanium Ltd

         Ответен държавен орган: Finanzamt Wien 1/23

         Преюдициален въпрос (1)

      Трябва ли понятието „постоянен обект“ да се тълкува в смисъл, че винаги трябва да са налице човешки и технически ресурси, поради което в обекта трябва непременно да има собствен персонал на доставчика на услугите или в конкретния случай на облагаемо отдаване под наем на разположен на националната територия недвижим имот, което представлява само пасивно толериране на действие или състояние, този недвижим имот може да се разглежда като „постоянен обект“ дори да няма човешки ресурси?

         (1)  Относно тълкуването на Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7), изменена с Директива 2008/8/ЕО (ОВ L 44, 2008 г., стр. 11), и Регламент за изпълнение (ЕС) № 282/2011 на Съвета от 15 март 2011 година за установяване на мерки за прилагане на Директива 2006/112 (ОВ L 77, 2011 г., стр. 1).


title: Дело C-933/19 P: Жалба, подадена на 20 декември 2019 г. от Autostrada Wielkopolska S.A. срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 24 октомври 2019 г. по дело T-778/17, Autostrada Wielkopolska S.A./Комисия

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/11

      Жалба, подадена на 20 декември 2019 г. от Autostrada Wielkopolska S.A. срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 24 октомври 2019 г. по дело T-778/17, Autostrada Wielkopolska S.A./Комисия
      (Дело C-933/19 P)
      (2020/C 87/15)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Autostrada Wielkopolska S.A. (представители: O. Geiss, Rechtsanwalt, T. Siakka, dikigoros)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Република Полша

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното съдебно решение,

                  —

                  да отмени Решение (ЕC) 2018/556 на Комисията от 25 август 2017 година относно държавна помощ SA.35356 (2013/C) (ex 2013/NN, ex 2012/N), приведена в действие от Полша в полза на Autostrada Wielkopolska S.A. или при условията на евентуалност да върне делото на Общия съд, и във всички случаи

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, направени от жалбоподателя в производството по обжалване и в производството по дело T-778/17 пред Общия съд.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква следните четири основания.

            Първо основание:
          Общият съд е допуснал явни грешки при прилагане на правото, тъй като, за да отхвърли първото основание, след като правилно е констатирал, че Комисията е трябвало да даде възможност на жалбоподателя да изрази становище в хода на административното производство (констатация, която не се оспорва в настоящото производство по обжалване), е приложил неправилен правен критерий (изискващ да се установи потенциално въздействие върху решението) и е изопачил съдържанието на спорното решение, като не е изложил съответни мотиви в подкрепа на извода си, че посоченият (неправилен) критерий не е изпълнен.

            Второ основание:
          Общият съд е допуснал явни грешки при прилагане на правото, тъй като в нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС не е преценил дали Комисията е приложила правилно критерия за частния инвеститор, превишил е правомощията си за съдебен контрол, като е заменил мотивите, изложени в спорното решение, със собствените си мотиви, разместил е тежестта на доказване, не е изложил съответни мотиви, изопачил е доказателствата, не се е съобразил с правилата на доказване (във връзка със своите собствени изводи и задължението си да прецени дали преценката на Комисията е правилна) и е нарушил основния принцип на върховенство на правото на ЕС. Неговите грешки се отнасят по-конкретно до извода, че Комисията не е била длъжна да вземе предвид и да разгледа въпроса за повишаването на инфлацията и за валутния риск, позоваването от Общия съд на Закона от 28 юли 2005 г. като основание за ограничаване на критерия за частния инвеститор, извода, че Комисията не е била длъжна да вземе предвид и да разгледа въпроса за приключването и опасността от съдебни спорове, както и преценката на Общия съд по третия аспект в съображение 152.

            Трето основание:
          Общият съд е допуснал явни грешки при прилагане на правото, тъй като не е приложил релевантния критерий и недопустимо е заменил мотивите на Комисията със собствените си мотиви, разместил е тежестта на доказване, не е изложил съответни мотиви и не се е съобразил с правилата на доказване.

            Четвърто основание:
          Общият съд е допуснал явни грешки при прилагане на правото, тъй като за да отхвърли първата част на петото основание е изопачил ясното съдържание на доказателствата и не е изложил съответни мотиви.


title: Дело C-934/19 P: Жалба, подадена на 20 декември 2019 г. от Algebris (UK) Ltd, Anchorage Capital Group LLC срещу определението, постановено от Общия съд (осми състав) на 10 октомври 2019 г. по дело T-2/19, Algebris (UK) и Anchorage Capital Group/ЕСП

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/12

      Жалба, подадена на 20 декември 2019 г. от Algebris (UK) Ltd, Anchorage Capital Group LLC срещу определението, постановено от Общия съд (осми състав) на 10 октомври 2019 г. по дело T-2/19, Algebris (UK) и Anchorage Capital Group/ЕСП
      (Дело C-934/19 P)
      (2020/C 87/16)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Algebris (UK) Ltd, Anchorage Capital Group LLC (представители: T. Soames, avocat, N. Chesaites, advocaat, R. East, Solicitor, D. Mackersie, Barrister)

         Друга страна в производството: Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)

         Искания

      Жалбоподателите искат от Съда:

                  —

                  да отмени точка 1 от диспозитива на обжалваното съдебно решение,

                  —

                  да отмени точка 2 от диспозитива на обжалваното съдебно решение и да осъди ЕСП да понесе своите съдебни разноски и да заплати тези на жалбоподателите по първоинстанционното производство и по настоящото производство, и

                  —

                  да признае процесуалната легитимация на жалбоподателите да обжалват спорното решение пред Общия съд.

         Основания и основни доводи

      С първото си основание жалбоподателите посочват, че като е приел, че те не са пряко засегнати, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е тълкувал неправилно член 20, параграф 11, първа алинея от Регламент (ЕС) № 806/2014 (1) (наричан по-нататък „Регламентът за ЕМП“) и е накърнил правото на собственост на жалбоподателите.
      Тълкуването от Общия съд е довело да следните неправилни изводи: 1) страни, от които са иззети финансови средства, каквито страни са жалбоподателите, имат процесуална легитимация да оспорват само неизвършването на последваща окончателна оценка на стойността, когато могат да получат обезщетение по член 20, параграф 11, втора алинея, буква б) от Регламента за ЕМП; 2) обезщетение е дължимо по член 20, параграф 11, втора алинея, буква б), когато при приложената схема за преструктуриране се използва инструментът за споделяне на загуби по член 27 от Регламента за ЕМП, инструментът „мостова институция“ по член 25 от Регламента за ЕМП, или инструментът за обособяване на активи по член 26 от Регламента за ЕМП; 3) поради което кредитори (и акционери) нямат процесуална легитимация. Вследствие на това при обстоятелства като тези в настоящия случай, при които трудно може да се приеме, че други страни освен акционерите и кредиторите, от които са иззети финансови средства, биха имали процесуална легитимация да оспорят неизвършването от ЕСП на последваща окончателна оценка на стойността, на ЕСП е дадена възможност да се основава на напълно погрешни и съвсем ненадеждни временни оценки. Жалбоподателите са пряко засегнати от решението да не се извърши последваща окончателна оценка на стойността, тъй като последваща окончателна оценка 1 и 2 най-вероятно би потвърдила, че Банката е оценена неправилно, което би довело до необходимостта ЕСП да прецени дали да обезщети жалбоподателите чрез намаляване на вземанията на кредиторите или увеличаване на размера на заплатената от Santander насрещна престация в съответствие с член 20, параграф 12 от Регламента за ЕМП. Ако по свое усмотрение ЕСП не предостави обезщетение, решението също би било обжалваемо и би могло да се предяви иск за обезщетение.
      Тълкуването от Общия съд на член 20, параграф 11 накърнява правото на собственост, закрепено в член 17 от Хартата на основните права, тъй като е необходима последваща окончателна оценка на стойността, за да се гарантира, че: 1) изземването на ценните книжа на жалбоподателите AT1 и T2 е проведено в съответствие с предвидените в закона условия и 2) ще се предостави справедливо обезщетение, например като стойността на Банката се определи въз основа на последваща окончателна оценка.
      2. С второто си основание жалбоподателите поддържат, че във всички случаи Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е стигнал до извода, че жалбоподателите не биха имали право на обезщетение по член 20, параграф 12, буква а) от Регламента за ЕМП, с което е тълкувал неправилно тази разпоредба и е нарушил принципа на недопускане на дискриминация.
      Жалбоподателите посочват, че в контекста на преструктуриране на банка член 20, параграф 12, буква а) обхваща обстоятелства, при които релевантните капиталови инструменти (например ценните книжа AT1 и T2) се обезценяват със 100 % (какъвто е настоящият случай), независимо дали обезценяването е по член 22, параграф 1 от Регламента за ЕМП, или чрез инструмента за споделяне на загуби, по две причини. Първо, този подход е в съответствие с факта, че 100 % споделяне на загуби и 100 % обезценяване/преобразуване на ценните книжа AT1 и T2 са в действителност и по същество едно и също нещо (с едни и същи икономически последици), тъй като и по двата начина се обезценява дългът на банка към нейните кредитори, или той се преобразува по справедливост. Второ, би било дискриминационно и изопачено, ако кредиторите/акционерите, чиито дългови инструменти са обезценени и преобразувани по член 22, параграф 1 от Регламента за ЕМП, не могат да получат обезщетение, докато тези, спрямо които е приложено споделяне на загуби по член 27 от Регламента за ЕМП могат да получат обезщетение, въпреки че: 1) правният механизъм за и практическата последица от обезценяването и преобразуването по член 21 от Регламента за ЕМП и споделянето на загуби по член 27 от Регламента за ЕМП са едни и същи и 2) за двете мерки се предвижда една и съща предварителна оценка.

         (1)  Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 225, 2014 г., стр. 1).


title: Дело C-947/19 P: Жалба, подадена на 23 декември 2019 г. от Carmen Liaño Reig срещу определението, постановено от Общия съд (осми състав) на 24 октомври 2019 г. по дело T-557/17, Liaño Reig/ЕСП

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/13

      Жалба, подадена на 23 декември 2019 г. от Carmen Liaño Reig срещу определението, постановено от Общия съд (осми състав) на 24 октомври 2019 г. по дело T-557/17, Liaño Reig/ЕСП
      (Дело C-947/19 P)
      (2020/C 87/17)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Carmen Liaño Reig (представител: F. López Antón, abogado)

         Друга страна в производството: Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)

         Искания

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да уважи настоящата жалба и да отмени определение на Общия съд (осми състав) от 24 октомври 2019 г. по дело T-557/17, Liaño Reig/ЕСП, в частите му, в които жалбата пред Общия съд е обявена за недопустима и жалбоподателят е осъден да заплати съдебните разноски, направени от ЕСП, които части се съдържат съответно в точки 1 и 3 от диспозитива на определението,

                  —

                  съобразно с член 61, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, да постанови окончателно решение по посоченото по-горе дело, образувано по жалбата на жалбоподателя пред Общия съд, като уважи изцяло исканията, направени от жалбоподателя пред Общия съд, ако приеме, че фазата на производството позволява това, или в противен случай да върне делото на Общия съд за постановяване на решение, без да се произнася по съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      А.   По изложеното в определението съображение за недопустимост на жалбата, тъй като поисканата от жалбоподателя частична отмяна на решението за преструктуриране не може да бъде отделена от останалите елементи на разпоредителната част на решението, без да се засегне същността на решението за преструктуриране.

                  1.

                  Правното основание, съдържащо се в точка 40 от определението, е опорочено от липса на мотиви.

                  2.

                  Съдържащото се в точка 40 от определението твърдение е неправилно и необосновано, тъй като не са взети предвид данните относно стойността на капиталовите инструменти от равнище 2, към които препраща член 6, параграф 1, буква г) от Решението за преструктуриране и които са преобразувани в акции на Banco Popular.

                  3.

                  В определението не е взета предвид практиката на Съда, съгласно която изменението на същността на акта трябва да се преценява въз основа на обективен критерий.

                  4.

                  В точки 30 и 35 от определението не са изложени мотиви относно твърдяната необходимост от преобразуване на всички капиталови инструменти от равнище 2, като предпоставка зa изпълнение на преструктурирането, състоящо се в продажба на стопанска дейност.

                  5.

                  Допусната е грешка при прилагане на правото, тъй като определението се основава на предложение за продажба, представено от Banco de Santander, което не е част от документите по преписката.

                  6.

                  В точки 31 и 32 от определението е допусната грешка при прилагане на правото, тъй като не са взети предвид твърденията на жалбоподателя относно ефективността на оценка 2 и не са разгледани съдържащите се преписката документи, които подкрепят тези твърдения.

                  7.

                  В точка 42 от определението е допусната грешка при прилагане на правото, тъй като липсва обосновка за изложените мотиви.

                  8.

                  В определението не е взето предвид твърдението на жалбоподателя относно прилагането на член 21, параграф 1, буква в) от Регламента във връзка с изпълнението на изискването за отделяне, поради което изложените в точка 42 от определението мотиви са неправилни.

            Б.   По изложеното в определението съображение за недопустимост на жалбата, тъй като поисканата от жалбоподателя частична отмяна на решението за преструктуриране противоречи на принципа на равно третиране на кредиторите от една и съща категория.

                  9.

                  В точки 48 и 51 от определението е допусната грешка в преценката на твърденията на жалбоподателя.

                  10.

                  В точки 45 и 46 от определението е допусната грешка при прилагане на правото, тъй като във връзка с ценните книжа BPEF не е приложен правилно общият принцип за преструктуриране, предвиден в член 15, параграф 1, буква е) от Регламента.

                  11.

                  В точки 44—46 и 51 от определението е допусната грешка при прилагане на правото, тъй като във връзка с ценните книжа BPEF принципът на равно третиране е приложен неправилно и са изложени неправилни мотиви.

            В.   По изложеното в определението съображение за недопустимост на искането за отмяна на оценки 1 и 2

                  12.

                  В (точка 55 от) определението е прието за недопустимо искането за отмяна на оценки 1 и 2 само поради недопустимост на искането на жалбоподателя за частична отмяна на решението за преструктуриране.

            Г.   По изложеното в определението съображение за недопустимост на искането за обезщетение

                  13.

                  В (точка 66 от) определението е прието за недопустимо искането на жалбоподателя за обезщетение само поради недопустимост на искането за отмяна във връзка с преобразуването на ценните книжа BPEF в акции на Banco Popular.


title: Дело C-6/20: Преюдициално запитване от Tallinna Ringkonnakohus (Естония), постъпило на 7 януари 2020 г. — Sotsiaalministeerium/Innove SA

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/15

      Преюдициално запитване от Tallinna Ringkonnakohus (Естония), постъпило на 7 януари 2020 г. — Sotsiaalministeerium/Innove SA
      (Дело C-6/20)
      (2020/C 87/18)
      Език на производството: естонски

         Запитваща юрисдикция

      Tallinna Ringkonnakohus

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Sotsiaalministeerium

         Ответник: Innove SA

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли членове 2 и 46 от Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги (1) да се тълкуват в смисъл, че не допускат национални разпоредби — като член 41, параграф 3 от Riigihangete seadus (Закон за обществените поръчки, наричан по-нататък „RHS“) — съгласно които, когато със закон са определени специални изисквания за дейностите, които следва да се извършват въз основа на обществената поръчка, възлагащият орган трябва да посочи в обявлението за поръчката какви регистрации и разрешения за дейност се изискват във връзка с квалификацията на оферента, трябва да изиска да му се представи доказателство за наличието на разрешение за дейност или на регистрация, за да провери дали са изпълнени специалните законови изисквания, посочени в обявлението за поръчката, и трябва да отхвърли оферента като неотговарящ на изискванията за квалификация, ако той не притежава съответното разрешение или регистрация?

                  2)

                  Трябва ли член 2 във връзка с член 46 от Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги да се тълкува в смисъл, че не допуска при възлагането на свързана с предоставянето на хранителна помощ обществена поръчка със стойност над международния праг възлагащият орган да определи критерий за подбор на оферентите, съгласно който всички оференти, независимо къде е било дотогава мястото им на дейност, трябва още към момента на представяне на офертите да притежават разрешение за дейност или регистрация в държавата, в което се предоставя хранителната помощ, дори когато оферентът до този момент не е извършвал дейност в тази държава членка?

                  3)

                  При утвърдителен отговор на предходния въпрос:

                              a)

                              Трябва ли членове 2 и 46 от Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги да се разглеждат като разпоредби, които са достатъчно ясни, поради което не е възможно позоваване на принципа за защита на оправданите правни очаквания?

                              б)

                              Трябва ли членове 2 и 46 от Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги да се тълкуват в смисъл, че когато при възлагането на обществена поръчка за хранителна помощ възлагащият орган изисква от оферентите в съответствие със Закона за храните да притежават разрешение за дейност още към момента на представяне на офертата, това може да се счита за явно нарушение на действащата правна уредба, за небрежност или за злоупотреба, което изключва възможността за позоваване на принципа на оправданите правни очаквания?

         (1)  ОВ L 134, 2004 г., стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116 и поправка в OB L 182, 2008 г., стр. 282.


title: Дело C-8/20: Преюдициално запитване от Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Германия), постъпило на 9 януари 2020 г. — L.R./Федерална република Германия

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/15

      Преюдициално запитване от Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht (Германия), постъпило на 9 януари 2020 г. — L.R./Федерална република Германия
      (Дело C-8/20)
      (2020/C 87/19)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Schleswig-Holsteinisches Verwaltungsgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: L.R.

         Ответник: Федерална република Германия

         Преюдициален въпрос

      Съвместима ли е с разпоредбите на член 33, параграф 2, буква г) и на член 2, буква р) от Директива 2013/32/ЕС (1) национална правна уредба, съгласно която молба за международна закрила може да бъде отхвърлена като недопустима последваща молба, когато първата процедура за предоставяне на убежище е приключила с постановяване на отказ и не е била проведена в държава — членка на Съюза, а в Норвегия?

         (1)  Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (ОВ L 180, 2013 г., стр. 60).


title: Дело C-13/20: Преюдициално запитване от cour d'appel de Bruxelles (Белгия), постъпило на 14 януари 2020 г. — Top System SA/État belge

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/16

      Преюдициално запитване от cour d'appel de Bruxelles (Белгия), постъпило на 14 януари 2020 г. — Top System SA/État belge
      (Дело C-13/20)
      (2020/C 87/20)
      Език на производството:френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour d'appel de Bruxelles

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Top System SA

         Ответник: État belge

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 5, параграф 1 от Директива 91/250/ЕИО на Съвета от 14 май 1991 година относно правната защита на компютърните програми (1) да се тълкува в смисъл, че разрешава на легитимния приобретател на компютърна програма да я декомпилира изцяло или отчасти, когато декомпилацията позволява отстраняването на грешки, засягащи функционирането на програмата, включително когато отстраняването им се изразява в деактивиране на функция, засягаща правилното функциониране на приложението, включващо тази програма?

                  2)

                  При утвърдителен отговор трябва ли освен това да са изпълнени условията по член 6 от Директивата или други условия?

         (1)  ОВ L 122, 1991 г., стр. 42; Специално издание на български езика, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 114.


title: Дело C-51/20: Иск, предявен на 29 януари 2020 г. — Европейска комисия/Република Гърция

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/18

      Иск, предявен на 29 януари 2020 г. — Европейска комисия/Република Гърция
      (Дело C-51/20)
      (2020/C 87/22)
      Език на производството: гръцки

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: A. Bouchagiar и B. Stromsky)

         Ответник: Република Гърция

         Искания на ищеца

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  Да обяви, че като не е приела необходимите мерки за изпълнение на решението на Съда от 9 ноември 2017 г. по дело C-481/16, Комисия/Гърция EU:C:2017:845, Република Гърция е нарушила задълженията си съгласно член 260, параграф 1 ДФЕС,

                  —

                  Да разпореди на Република Гърция да заплати на Комисията имуществена санкция в размер на 26 697,89 EUR за всеки ден забава при изпълнението на решение на Съда от 9 ноември 2017 г. по дело C-481/16 за периода от деня на постановяване на решението по настоящото дело до деня на пълното изпълнение на решението от 9 ноември 2017 г.,

                  —

                  Да разпореди на Република Гърция да заплати еднократно на Комисията сума, чийто размер е резултат от умножаването на сума в размер на 3 709,23 EUR дневно по броя на дните, изминали от постановяване на решението от 9 ноември 2017 г. до деня на постановяване на решението по настоящото дело,

                  —

                  Да осъди Република Гърция да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Съгласно решението на Европейската комисия от 27 март 2014 г. по дело SA.34572, Република Гърция е трябвало в срок от четири месеца да събере несъвместимите помощи, отпуснати на дружество Larco и да информира в достатъчна степен Комисията за приемането на необходимите мерки за тази цел. Въпросните помощи се изразяват в държавни гаранции в полза на Larco за 2008, 2010 и 2011 г. и в държавното участие в увеличаването на капитала на дружеството през 2009 г.
      На 2 септември 2016 г. подава жалба пред Съда за нарушение на член 108, параграф 2 ДФЕС (дело C-481/16). На 9 ноември 2017 Съдът постановява, че като не е приела в определените срокове всички необходими мерки за изпълнение на решението на Комисията и като не е информирала Комисията за приетите мерки в изпълнение на решението Република Гърция е нарушила задълженията си съгласно членове 3 — 5 от посоченото решение, както и съгласно Договора за функционирането на Европейския съюз.
      Като не е приела мерките за изпълнение на решението на Съда от 9 ноември 2017 г. Република Гърция е нарушила задълженията си съгласно същото решение и съгласно член 260, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.


title: Дело C-57/20: Иск, предявен на 4 февруари 2020 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/18

      Иск, предявен на 4 февруари 2020 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия
      (Дело C-57/20)
      (2020/C 87/23)
      Език на производството: немски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: R. Pethke и J. Jokubauskaitė)

         Ответник: Федерална република Германия

         Искания на ищеца

      Ищецът моли Съда:

                  —

                  да установи, че Федерална република Германия не изпълнява задълженията си по член 296, параграф 1 и член 299 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1), тъй като по правило прилага режима на единната данъчна ставка за всички земеделски производители, независимо от това дали прилагането на общия режим на ДДС или на специалния режим за малките предприятия би им създало затруднения, и тъй като прилага единна компенсационна ставка на данъка, която води до структурно свръхкомпенсиране на платения данък върху входящите ресурси,

                  —

                  да осъди Федерална република Германия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Първо твърдение — нарушение на член 296, параграф 1 от Директива 2006/112
      Като първо твърдение за нарушение Комисията изтъква, че Федерална република Германия не изпълнява задълженията си по член 296, параграф 1 от Директива 2006/112, тъй като прилага режима на единната данъчна ставка спрямо всички земеделски производители, независимо от това дали прилагането на общия режим на ДДС или на специалния режим за малките предприятия би им създало някакви затруднения.
      Според Комисията член 296 от Директива 2006/112 налага целесъобразно разграничение, що се отнася до земеделските производители, които биха могли да ползват режима на единната данъчна ставка. Така земеделските производители с право да ползват режима трябва да отговарят на определящия признак да срещат затруднения при прилагането на общия режим на ДДС или на специалния режим по глава 1. Федерална република Германия обаче не подбира по този признак земеделските производители с право да ползват режима.
      Като второ твърдение за нарушение Комисията изтъква, че Федерална република Германия не изпълнява задълженията си по член 299 от Директива 2006/112, тъй като определената от нея единна компенсационна ставка води до структурно свръхкомпенсиране на реално платения данък върху входящите ресурси на земеделските производители, обхванати от режима на единната данъчна ставка.
      При изчисленията, от една страна, от доставките на целия селскостопански сектор се изваждали услугите на специализираните предприятия за селскостопански услуги, а от друга страна, данъкът върху входящите ресурси на целия селскостопански сектор се намалявал само с данъка върху входящите ресурси на облаганите по общия режим земеделски производители, но не и с данъка върху входящите ресурси на специализираните предприятия за селскостопански услуги. Това водело до структурно свръхкомпенсиране чрез възстановявания по този режим данък върху входящите ресурси на земеделските производители, обхванати от режима на единната данъчна ставка.

         (1)  ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


title: Дело T-619/19 R: Определение на председателя на Общия съд от 12 декември 2019 г. — KF/SatCen (Решение за започване на административно разследване — Молба за спиране на решение — Молба за постановяване на временни мерки — Недопустимост — Липса на неотложност)

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/20

      Определение на председателя на Общия съд от 12 декември 2019 г. — KF/SatCen
      (Дело T-619/19 R)
      (Решение за започване на административно разследване - Молба за спиране на решение - Молба за постановяване на временни мерки - Недопустимост - Липса на неотложност)
      (2020/C 87/24)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: KF (представители: A. Kunst, avocat и N. Macaulay, barrister)

         Ответник: Сателитен център на Европейския съюз (представител: A. Guillerme)

         Предмет

      Искане на основание членове 278 и 279 ДФЕС за спиране на изпълнението на решението на директора на Сателитния център на Европейския съюз от 3 юли 2019 г. за възобновяване на административно разследване на KF

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля молбата за постановяване на временни мерки.

                  2)

                  Не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело T-873/19: Жалба, подадена на 11 декември 2019 г. — Multi-Service/Комисия

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/20

      Жалба, подадена на 11 декември 2019 г. — Multi-Service/Комисия
      (Дело T-873/19)
      (2020/C 87/25)
      Език на производството: полски

         Страни

         Жалбоподател: Multi-Service S.A. (Квидзин, Полша) (представител: P. Jankowski, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение ARES (2019) 6103796 на Комисията от 3 октомври 2019 г. относно състоянието на регистрацията в регистъра в съответствие с Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/661 на Комисията, регистрация ID 9920, и да възстанови регистрацията на предприятието в регистъра,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски,

                  —

                  да допусне като доказателство писмото от 23 октомври 2019 г.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква само едно основание в подкрепа на жалбата.
      Според него ответникът е нарушил член 17 от Регламент № 517/2014 във връзка с член 6 от Регламент за изпълнение 2019/661, тъй като неоснователно заличил регистрацията на предприятието жалбоподател в регистъра на флуоровъглеводородите (HFC).


title: Дело T-881/19: Иск, предявен на 31 декември 2019 г. — GABO:mi/Комисия

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/21

      Иск, предявен на 31 декември 2019 г. — GABO:mi/Комисия
      (Дело T-881/19)
      (2020/C 87/26)
      Език на производството: английски

         Страни

         Ищец: GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG (Мюнхен, Германия) (представител: C. Mayer, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Ищецът моли Общия съд:

                  —

                  да осъди ответника да заплати на ищеца 1 680 681,82 EUR заедно с лихва в размер на 76 552,60 EUR,

                  —

                  да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Ищецът изтъква три основания в подкрепа на иска.

                  1.

                  Първо основание: допустимите разходи следва да бъдат възстановени от ответника.

                              —

                              Ищецът е извършвал дейности съгласно споразумения за отпускане на безвъзмездна финансова помощ по шеста и седма рамкова програма. Между 1 август 2015 г. и 30 април 2016 г. ищецът е работил в общо 37 изследователски проекта. От 1 май 2016 г. до 30 юни 2016 г. ищецът е извършвал дейности в общо 38 изследователски проекта. Всички разходи, направени в тези периоди, отговарят на критериите за допустимост, определени в споразуменията за отпускане на безвъзмездна финансова помощ, сключени между страните (член II.14.1). Тези разходи още не са били възстановени от ответника. Ответникът е задължен да възстанови тези разходи съгласно споразуменията за отпускане на безвъзмездна финансова помощ.

                  2.

                  Второ основание: прихващанията в периода от август 2015 г. до април 2016 г. са недействителни

                              —

                              Прихващанията в периода от август 2015 г. до април 2016 г. са недействителни съгласно германското право в областта на несъстоятелността. По отношение на частичната сума от 274 248,27 EUR недействителността на прихващанията с вземанията на ищеца произтича от член 95, параграф 1, изречение трето от германския Insolvenzordnung (Закон за несъстоятелността наричан по-нататък „InsO“). Доколкото прихващанията се отнасят до останалата сума от 1 144 394,33 EUR, съгласно решение от 25 септември 2018 г., GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG/Комисия (дело T-10/16, EU:T:2018:600) прихващането се счита за недействително съгласно член 96, параграф 1, точка 3 InsO във връзка с член 133, параграф 1 InsO (предишна редакция).

                  3.

                  Трето основание: прихващанията в предварителното производство по несъстоятелност (май до юни 2016 г.) са недействителни

                              —

                              Прихващанията на ответника през периода от май до юни 2016 г. са недействителни съгласно член 96, параграф 1, точка 3 InsO във връзка с член 130, параграф 1, точка 2 InsO. Член 96, параграф 1, точка 3 InsO предвижда свързана с несъстоятелността недействителност на такива прихващания, които са били обявени преди откриването на производството по несъстоятелност или след това, когато получаването на правото на прихващане е можело да бъде избегнато.


title: Дело T-4/20: Иск, предявен на 3 януари 2020 г. — Sieć Badawcza Łukasiewicz — Port Polski Ośrodek Rozwoju Technologii/Комисия

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/22

      Иск, предявен на 3 януари 2020 г. — Sieć Badawcza Łukasiewicz — Port Polski Ośrodek Rozwoju Technologii/Комисия
      (Дело T-4/20)
      (2020/C 87/27)
      Език на производството: английски

         Страни

         Ищец: Sieć Badawcza Łukasiewicz — Port Polski Ośrodek Rozwoju Technologii (Вроцлав, Полша) (представител: Ł. Stępkowski, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Ищецът моли Общия съд:

                  —

                  да установи, че не съществува договорната претенция на ответника съгласно писмо от 13 ноември 2019 г. (реф. номер Ares (2019)6993009), с дата от 12 ноември 2019 г. и шест издадени от ответника дебитни известия, заедно с придружително писмо, за обща сума в размер на 180 893,90 EUR, от които 164 449 EUR главница и 16 444,90 EUR неустойки, в резултат на което:

                  —

                  да установи, че разходите за персонал, предмет на иска, са допустими разходи, платими от ответника, и

                  —

                  да осъди ответника да плати на ответника сума в размер на 180 893,90 EUR, плюс дължимата законна лихва съгласно белгийското право от 8 % на година за периода от 24 декември 2019 г. включително, до деня на цялостното плащане на главницата и

                  —

                  при условията на евентуалност, ако писмото на ответника от 13 ноември 2019 г. (реф. номер Ares (2019)6993009) съставлява подлежащ на обжалване акт, да отмени съдържащото се в това писмо решение на Комисията;

                  —

                  при всички обстоятелство да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Ищецът изтъква следните основания в подкрепа на предявения иск.

                  1.

                  Първото основание е изведено от договорно нарушение: нарушение на член II.14, параграф 1, букви a) и b) във връзка с членове II.6, параграф 6, член II.22, параграф 6 и член II.24, параграф 1 от приложение II към грантови споразумения № 248577-C2POWER, 257626-ACROPOLIS и 215669-EUWB.

                  2.

                  Второто основание е изведено от нарушение на приложимото право, тоест на белгийското право — нарушение на членове 1134, 1135 и 1315 от белгийския Граждански кодекс.

                  3.

                  Третото основание е изведено от нарушение на приложимото право, тоест полското право — нарушение на член 113, член 18§ 2 и член 140 от полския Кодекс на труда.

                  4.

                  Четвъртото основание е изведено от обстоятелството, че ответника дължи законната лихва въз основа на общ принцип на правото на Съюза относно лихвите за забава и въз основа на белгийското право.

                  5.

                  Петото основание е изведено от нарушение на принципа на обоснованите правни очаквания, доколкото ответникът предоставил точни, ясни и безусловни уверения, които нарушил.

                  6.

                  Шестото основание се отнася до съдебните разноски, като с него се твърди, че ответникът следва да бъде осъден да заплати съдебните разноски като загубила делото страна.

                  7.

                  Първото основание, посочено при условията на евентуалност, е изведено от нарушение на правото на съдебна защита, тъй като ответникът не представил доказателства и не изслушал ищеца.

                  8.

                  Второто основание, посочено при условията на евентуалност, е изведено от явна грешка в преценката, той като ответника допуснал фактически грешки и не предоставил съвкупност от непротиворечиви доказателства.

                  9.

                  Третото основание, посочено при условията на евентуалност, е изведено от нарушение на задължението за мотивиране, тъй като ответникът не представил мотиви и отказал да разясни позицията си.

                  10.

                  Четвъртото основание, посочено при условията на евентуалност, е изведено от нарушение на принципа на обоснованите правни очаквания, доколкото ответникът предоставил точни, ясни и безусловни уверения, които нарушил.

                  11.

                  Петото основание, посочено при условията на евентуалност, се отнася до съдебните разноски, като с него се твърди, че ответникът следва да бъде осъден да заплати съдебните разноски като загубила делото страна.


title: Дело T-7/20: Жалба, подадена на 7 януари 2020 г. — Global Translation Solutions/Парламент

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/23

      Жалба, подадена на 7 януари 2020 г. — Global Translation Solutions/Парламент
      (Дело T-7/20)
      (2020/C 87/28)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Global Translation Solutions ltd. (Валета, Малта) (представител: C. Mifsud-Bonnici, lawyer)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на ответника от 28 октомври 2019 г. за отхвърляне на офертата, която жалбоподателят е подал за обособена позиция 15 в процедурата за възлагане на обществена поръчка TRA/EU19/2019 (1),

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени решението на ответника от 5 декември 2019 г. по процедурата за възлагане на обществена поръчка TRA/EU19/2019, с което възлага обособена позиция 15 само на един икономически оператор, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят излага три основания за жалбата.

                  1.

                  Първо основание: решението на ответника от 28 октомври 2019 г. за отхвърляне на офертата на жалбоподателя за обособена позиция 15 в процедурата за възлагане на обществена поръчка TRA/EU19/2019 е незаконосъобразно, тъй като се основава на погрешно установения факт, че форматът „.doc“ не отговаря на посочените в документацията за обществената поръчка условия:

                              —

                              документите за обществената поръчка не са формулирани достатъчно ясно, точно и недвусмислено и/или,

                              —

                              форматът „.doc“ е функционално еквивалентен на формата „.docx“.

                  2.

                  Второ основание: решението на ответника от 28 октомври 2019 г. за отхвърляне на офертата на жалбоподателя за обособена позиция 15 в процедурата за възлагане на обществена поръчка TRA/EU19/2019 е незаконосъобразно, тъй като:

                              —

                              поведението на ответника противоречи на закона, и по-специално на член 106, параграф 3 от Делегирания регламент на Комисията (2), както и на общите принципи на правото на Съюза, включително и на приложимия в областта на обществените поръчки принцип на пропорционалност,

                              —

                              поведението на ответника противоречи на закона, и по-специално на член 96, параграф 2 от Финансовия регламент (3), както и и на общите принципи на правото на Съюза, включително и на принципа на добра администрация и на задължението за полагане на грижа.

                  3.

                  Трето основание: решението на ответника от 5 декември 2019 г. за възлагане на обособена позиция 15 в процедурата за възлагане на обществена поръчка TRA/EU19/2019 само на един икономически оператор противоречи на общите принципи на правото на Съюза, включително и в областта на обществените поръчки, както и на посочените в документацията за обществената поръчка условия.

         (1)  ОВ 2019/S 54-123613.

         (2)  Делегиран регламент (ЕС) № 1268/2012 на Комисията от 29 октомври 2012 година относно правилата за прилагане на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза (ОВ L 362, 2012 г., стр. 1).

         (3)  Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 година относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза и за отмяна на Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета (ОВ L 298, 2012 г., стр. 1).


title: Дело T-31/20: Жалба, подадена на 20 януари 2020 г. — West End Drinks/EUIPO — Pernod Ricard (The King of SOHO)

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/24

      Жалба, подадена на 20 януари 2020 г. — West End Drinks/EUIPO — Pernod Ricard (The King of SOHO)
      (Дело T-31/20)
      (2020/C 87/29)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: West End Drinks Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представители: C. Hawkes, Solicitor и C. Hall, Barrister)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Pernod Ricard SA (Париж, Франция)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят в производството пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „The King of SOHO“ в златен, тъмно жълт, светло жълт и кремав цвят — заявка за регистрация № 11 539 103

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 16 октомври 2019 г. по преписка R 1543/2018-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да отмени решението на отдела по споровете,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 42, параграф 3 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-48/20: Жалба, подадена на 28 януари 2020 г. — Sahaj Marg Spirituality Foundation/EUIPO (Heartfulness)

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/26

      Жалба, подадена на 28 януари 2020 г. — Sahaj Marg Spirituality Foundation/EUIPO (Heartfulness)
      (Дело T-48/20)
      (2020/C 87/31)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Sahaj Marg Spirituality Foundation (Манапакам, Индия) (представител: E. Manresa Medina, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: международна регистрация, посочваща Европейския съюз, на фигуративната марка „Heartfulness“ — Заявка за регистрация № 1 433 232

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 26 ноември 2019 г. по преписка R 1266/2019-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение;

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета;

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета;

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-49/20: Жалба, подадена на 29 януари 2020 г. — Rothenberger/EUIPO — Paper Point (ROBOX)

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/26

      Жалба, подадена на 29 януари 2020 г. — Rothenberger/EUIPO — Paper Point (ROBOX)
      (Дело T-49/20)
      (2020/C 87/32)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Rothenberger AG (Келхайм, Германия) (представители: V. von Bomhard и J. Fuhrmann, lawyers)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Paper Point Snc di Daria Fabbroni e Simone Borghini (Арецо, Италия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят в производството пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за словна марка на Европейския съюз „ROBOX“ — Заявка за регистрация № 16 462 971

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 31 октомври 2019 г. по преписка R 210/2019-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO и, ако другата страна в производството пред апелативния състав встъпи в делото, встъпилата страна да заплатят съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-51/20: Жалба, подадена на 31 януари 2020 г. — Mélin/Парламент

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/27

      Жалба, подадена на 31 януари 2020 г. — Mélin/Парламент
      (Дело T-51/20)
      (2020/C 87/33)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Joëlle Mélin (Обан, Франция) (представител: F. Wagner, avocat)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателката моли Общия съд:

                  —

                  да обяви за допустимо възражението за незаконосъобразност и да обяви незаконосъобразността на член 33, параграфи 1 и 2 и член 68, параграфи 1 и 2 от MASD [Мерки по прилагане на Устава на членовете на Европейския парламент], и следователно

                  —

                  да установи липсата на правно основание на решението на Генералния секретар от 17 декември 2019 г. и да го отмени,

                  —

                  при условията на евентуалност, да констатира нарушение на член 68, параграф 2 от MASD от Генералния секретар и да отмени решението от 17 декември 2019 г.,
                  като главно искане:

                  —

                  да констатира, че Joëlle Mélin е представила доказателства за работата на своя сътрудник в съответствие с член 33, параграфи 1 и 2 от MASD и с практиката на Съда на Европейския съюз,
                  като последица,

                  —

                  да отмени решението на Генералния секретар на Европейския парламент от 17 декември 2019 г., съобщено с писмо № D202484 от 18 декември 2019 г., взето съгласно член 68 от измененото Решение 2009/C 159/01 на Бюрото на Европейския парламент от 19 май и 9 юли 2008 г.„за установяване на мерки по прилагане на устава на членовете на Европейския парламент“, с което се установява наличието на вземане спрямо жалбоподателката в размер на 130 339,35 EUR на основание недължимо платени суми за парламентарни сътрудници и с което се обосновава събирането на тази сума,

                  —

                  да отмени дебитно известие № 2019-2081, уведомяващо жалбоподателката, че спрямо нея е констатирано вземане съгласно решението на Генералния секретар от 17 декември 2019 г.за възстановяване на недължимо платени суми за парламентарни сътрудници, прилагане на член 68 от MASD и на членове 98—101 от Финансовия регламент,

                  —

                  да осъди Европейския парламент за заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателката излага две основания.

                  1.

                  Първо основание: възражение за незаконосъобразност, доколкото членове 33 и 68 от Мерките по прилагане на Устава на членовете на Европейския парламент (наричани по-нататък „мерките по прилагане“), приети с решение от 19 май и 9 юли 2008 г. на Бюрото на Европейския парламент, нарушават принципите на правна сигурност и оправдани правни очаквания, по-специално поради липсата на яснота и точност. Жалбоподателката поддържа, че липсата на точност на атакуваните разпоредби води до необходимостта от тълкуване на правните норми на мерките по прилагане от съдебната практика. Подробни правила за доказване на работата на парламентарен сътрудник обаче са били установени едва през 2017 г. със съдебната практика по дело Montel, тъй като съдебната практика по дело Gorostiaga от 2005 г. се отнася само до доказване на плащането на заплати от трето плащащо лице. Така още от 2008 г. обжалваните разпоредби се характеризират с елемент на несигурност и с липсата на яснота. Жалбоподателката добавя, че въпреки риска от възникване на правна несигурност, Европейският парламент не е регламентирал точно и ясно процедурата за контрол на парламентарните сътрудници, нито е установил официално задължението на членовете на парламента за създаване и водене на регистър, нито пък е предвидил режим на допустими, идентифицирани и датирани доказателства.

                  2.

                  Второ основание: съществено процесуално нарушение и нарушение на правото на защита. Жалбоподателката изтъква, че Генералният секретар се е отказал от всякакво изслушване и всякаква процедура преди новото си решение, не е поискал от нея никакви обяснения и в преписката, която е разгледал, не са включени допълнителните документи, които тя е представила в подкрепа на жалбата си от 7 декември 2018 г. Освен това жалбоподателката счита, че като не е спазил процедурата, предвидена в член 68, параграф 2 от мерките по прилагане, Генералният секретар я е лишил от възможността да му предостави тези допълнителни документи и така тя поема риска от отхвърляне на тези документи от Общия съд, поради това, че не са били подложени на преценката на Генералния секретар от началото на процедурата по събиране на вземания.


title: Дело T-56/20: Жалба, подадена на 3 февруари 2020 г. — Bezos Family Foundation/EUIPO — SNCF Mobilités (VROOM)

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/28

      Жалба, подадена на 3 февруари 2020 г. — Bezos Family Foundation/EUIPO — SNCF Mobilités (VROOM)
      (Дело T-56/20)
      (2020/C 87/34)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Bezos Family Foundation (Сиатъл, Вашингтон, Съединени щати) (представители: A. Klett и M. Schaffner, lawyers)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: SNCF Mobilités, établissement public à caractère industriel et commercial [публичноправна организация с промишлен и търговски характер] (Сан-Дени, Франция)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят в производството пред Общия съд

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „VROOM“ — заявка за регистрация № 17 569 997

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 20 ноември 2019 г. по преписка R 1288/2019-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да отхвърли възражение № B 3 051 050,

                  —

                  да разреши регистрацията на марка на Европейския съюз „VROOM“ — заявка за регистрация № 17 569 997,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски в производството пред Общия съд и тези пред EUIPO (апелативен състав и отдел по споровете), включително необходимите за жалбоподателя разноски в тези производства.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-57/20: Жалба, подадена на 3 февруари 2020 г. — Груп/EUIPO — Илиев (GROUP Company TOURISM & TRAVEL)

text:
               16.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 87/29

      Жалба, подадена на 3 февруари 2020 г. — Груп/EUIPO — Илиев (GROUP Company TOURISM & TRAVEL)
      (Дело T-57/20)
      (2020/C 87/35)
      Език на жалбата: български

         Страни

         Жалбоподател: Груп ЕООД (София, България) (представители: Д. Драгиев, A. Андреев, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Коста Илиев (София, България)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „GROUP Company TOURISM & TRAVEL“ в лилав, сив, черен, виолетов, оранжев, червен, жълт цвят — заявка за регистрация № 10 640 449

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 8 ноември 2019 г. по преписка R 2059/2018-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO, както и евентуално встъпилата заинтересована страна, да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Решение на Съда от 14 декември 2019 г. по дело E-1/19 Andreas Gyrre срещу Правителството на Норвегия, представлявано от Министерството на децата и равенството (Директива 2005/29/ЕО – Нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители - приложение I – точка 9 – Заявяване или създаване на впечатление по друг начин, че един продукт може да се продава законно, когато това не е така) 2020/C 90/02

text:
               19.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 90/2

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 14 декември 2019 г.
      по дело E-1/19
      Andreas Gyrre
      срещу
      Правителството на Норвегия, представлявано от Министерството на децата и равенството

            (Директива 2005/29/ЕО – Нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители - приложение I – точка 9 – Заявяване или създаване на впечатление по друг начин, че един продукт може да се продава законно, когато това не е така)

      (2020/C 90/02)
      По дело E-1/19, Andreas Gyrre срещу правителството на Норвегия, представлявано от Министерството на децата и равенството – МОЛБА до Съда по член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Апелативния съд на Borgarting (Borgarting lagmannsrett), относно тълкуването на Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 г. относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/EО, 98/27/EО и 2002/65/EО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (EО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета, и по-конкретно точка 9 от приложение I към нея, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател, Bernd Hammermann (съдия-докладчик) и Siri Teigum (съдия ad hoc), постанови на 14 декември 2019 г. решение, чийто диспозитив гласи:
      Точка 9 от приложение I към Директива 2005/29/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 11 май 2005 г. относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/EО, 98/27/EО и 2002/65/EО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (EО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета трябва да се тълкува като обхващаща ситуации, в които търговец заявява или създава по друг начин впечатление, основано на общото впечатление, породено у средния потребител в момента на вземане на решение за сделката, че един продукт може да се продава законно, когато това не е така. Преценката не се влияе от това дали национална законодателна забрана, като посочената в настоящия случай, се прилага в държавата от ЕИП по местоизвършването на продажбата, или в държавата от ЕИП по изпълнение на сделката, или и в двете. Дори ако впоследствие се установи, че въпросната национална законодателна забрана противоречи на законодателството на ЕИП, това не влияе върху направената преценка.


title: Решение на Съда от 13 декември 2019 г. по дело E-1/18 Надзорен орган на ЕАСТ с/у Кралство Норвегия (Директива 2006/54/ЕО - условия на труд и заетост - родителски обезщетения) 2020/C 90/03

text:
               19.3.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 90/3

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 13 декември 2019 г.
      по дело E-1/18
      Надзорен орган на ЕАСТ
      с/у
      Кралство Норвегия

            (Директива 2006/54/ЕО - условия на труд и заетост - родителски обезщетения)

      (2020/C 90/03)
      По дело E-1/18 Надзорен орган на ЕАСТ срещу Кралство Норвегия – ИСК да се установи, че като е оставила в сила разпоредби, като например първи, втори и трети параграф от раздел 14—13 и първи параграф от раздел 14—14 от Националния закон за застраховането, според които правото на бащата на родителски обезщетения зависи от положението на майката, докато в същото време правото на майката на родителски обезщетения не зависи от положението на бащата, Норвегия не е изпълнила задълженията си по член 14, параграф 1, буква в) от акта, посочен в точка 21б от приложение XVIII към Споразумението за ЕИП (Директива 2006/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 юли 2006 г. за прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите (преработена), Съдът в състав Páll Hreinsson, председател, Bernd Hammermann (съдия-докладчик) и Siri Teigum (ad hoc), съдии, постанови на 13 декември 2019 г. решение, чийто диспозитив гласи:
      Съдът реши:

                  1.

                  Отхвърля иска.

                  2.

                  Осъжда Надзорния орган на ЕАСТ да заплати съдебните разноски.


title: Дело C-410/17: Решение на Съда (девети състав) от 10 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Korkein hallinto-oikeus — Финландия) — производство, образувано по жалба на A Oy (Преюдициално запитване — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Член 2, параграф 1, букви а) и в) — Член 14, параграф 1 — Член 24, параграф 1 — Възмездни сделки — Сделки, чиято насрещна престация се състои отчасти от услуги или стоки — Договор за извършване на разрушителни работи — Договор за покупка с цел демонтиране)

text:
               25.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 72/2

      Решение на Съда (девети състав) от 10 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Korkein hallinto-oikeus — Финландия) — производство, образувано по жалба на A Oy
      (Дело C-410/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Член 2, параграф 1, букви а) и в) - Член 14, параграф 1 - Член 24, параграф 1 - Възмездни сделки - Сделки, чиято насрещна престация се състои отчасти от услуги или стоки - Договор за извършване на разрушителни работи - Договор за покупка с цел демонтиране))
      (2019/C 72/02)
      Език на производството: фински

         Запитваща юрисдикция

      Korkein hallinto-oikeus

         Страна в главното производство

      A Oy

         Диспозитив

                  1)

                  Член 2, параграф 1, букви а) и в) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност във връзка с член 14, параграф 1 и член 24, параграф 1 от нея трябва да се тълкува в смисъл, че когато по договор за извършване на разрушителни работи доставчикът, а именно дружество за разрушителни работи, трябва да извърши разрушителни работи и — доколкото отпадъците от разрушаването съдържат метален скрап — има право да препродаде металния скрап, този договор включва възмездна доставка на услуги, а именно доставката на услуги по разрушаване, и освен това възмездна доставка на стоки, а именно доставката на металния скрап, ако купувачът, а именно това дружество, приписва на доставката на стоката стойност, която взема предвид при определянето на цената, предложена за доставката на услугите по разрушаване; тази доставка на стоки се облага с данък върху добавената стойност само при условие че се извършва от данъчнозадължено лице, действащо в това си качество.

                  2)

                  Член 2, параграф 1, букви а) и в) от Директива 2006/112 във връзка с член 14, параграф 1 и член 24, параграф 1 от нея трябва да се тълкува в смисъл, че когато по договор за покупка с цел демонтиране купувачът, а именно дружество за разрушителни работи, купи дадена стока за демонтиране и се съгласи да я разруши или демонтира и да я извози, както и да извози отпадъците в договорно определения срок, като в противен случай дължи неустойка, този договор включва възмездна доставка на стоки, а именно доставката на стока за демонтиране; тази доставка на стоки се облага с данък върху добавената стойност само при условие че се извършва от данъчнозадължено лице, действащо в това си качество, което запитващата юрисдикция следва да провери. Доколкото купувачът е длъжен да разруши или демонтира и да извози тази стока, както и да извози съответните отпадъци, с което отговаря конкретно на нуждите на продавача и което запитващата юрисдикция следва да провери, този договор освен това включва и възмездна доставка на услуги, а именно доставката на услуги по разрушаване или демонтиране и по извозване, ако купувачът приписва на тази доставка на услуги стойност, която той взема предвид при предложената от него цена като фактор, който намалява покупната цена на стоката за демонтиране, което запитващата юрисдикция следва да провери.

         (1)  ОВ C 300, 11.9.2017 г.


title: Дело C-97/18: Решение на Съда (първи състав) от 10 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Noord-Nederland — Нидерландия) — наказателно производство срещу ET (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Принцип на взаимно признаване на решенията за конфискация — Рамково решение 2006/783/ПВР — Член 12, параграфи 1 и 4 — Законодателство, което регулира изпълнението — Законодателство на изпълняващата държава, което разрешава прибягването до принудителната мярка задържане в случай на неизпълнение на мярката за конфискация — Съответствие — Законодателство на издаващата държава, което също разрешава прибягването до принудителната мярка задържане — Липса на значение)

text:
               25.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 72/3

      Решение на Съда (първи състав) от 10 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Noord-Nederland — Нидерландия) — наказателно производство срещу ET
      (Дело C-97/18) (1)

      ((Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси - Принцип на взаимно признаване на решенията за конфискация - Рамково решение 2006/783/ПВР - Член 12, параграфи 1 и 4 - Законодателство, което регулира изпълнението - Законодателство на изпълняващата държава, което разрешава прибягването до принудителната мярка задържане в случай на неизпълнение на мярката за конфискация - Съответствие - Законодателство на издаващата държава, което също разрешава прибягването до принудителната мярка задържане - Липса на значение))
      (2019/C 72/03)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Rechtbank Noord-Nederland

         Страна в наказателното главно производство

      ET

         Диспозитив

                  1)

                  Член 12, параграфи 1 и 4 от Рамково решение 2006/783/ПВР на Съвета от 6 октомври 2006 година за прилагане на принципа за взаимно признаване на решения за конфискация трябва да се тълкува в смисъл, че допуска прилагането на законодателство на изпълняваща държава като разглежданото по главното производство, което за целите на изпълнението на решение за конфискация, постановено в издаваща държава, разрешава прибягването при необходимост до принудителна мярка задържане.

                  2)

                  Обстоятелството, че и законодателството на издаващата държава разрешава евентуалното прибягване до принудителната мярка задържане, няма никакво значение за налагането на такава мярка в изпълняващата държава.

         (1)  ОВ C 182, 28.5.2018 г.


title: Дело C-694/18: Преюдициално запитване от Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Испания), постъпило на 7 ноември 2018 г. — Ente Público Radio Televisión Madrid/Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)

text:
               25.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 72/3

      Преюдициално запитване от Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Испания), постъпило на 7 ноември 2018 г. — Ente Público Radio Televisión Madrid/Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)
      (Дело C-694/18)
      (2019/C 72/04)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Ente Público Radio Televisión Madrid

         Ответник: Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Може ли субекти като описаните, заедно със създалата ги публичноправна организация, да се разглеждат за целите на ДДС като едно данъчнозадължено лице по смисъла на член 11 от Директива 2006/112/ЕО (1)?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на предходния въпрос, следва ли да се приеме, че финансирането, което посочените субекти получават от създалите ги публичноправни организации, в никакъв случай не може да се квалифицира като насрещна престация по облагаеми с ДДС доставки на услуги?

                  3)

                  Що се отнася до приспадането на платения от тези субекти ДДС по получени доставки, трябва ли именно въпросното единствено данъчнозадължено лице в това си качество да определя подлежащия на приспадане размер, прилагайки разпоредбите на член 168 от Директива 2006/112/ЕО в зависимост от осъществяваните от него дейности?

                  4)

                  По-специално, що се отнася до дейностите на обществените телевизии, ако се приеме, че тези дейности имат двойствен характер и че съответните субекти се разглеждат заедно с публичноправната организация, която има мажоритарно участие в техния капитал, като едно данъчнозадължено лице, трябва ли да се приеме, че на приспадане подлежи само частта от платения по получени доставки ДДС, която може да се счита за свързана с икономическата им дейност?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-695/18: Преюдициално запитване от Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Испания), постъпило на 7 ноември 2018 г. — Agencia Pública Empresarial de la Radio y Televisión de Andalucía (RTVA)/Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)

text:
               25.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 72/4

      Преюдициално запитване от Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Испания), постъпило на 7 ноември 2018 г. — Agencia Pública Empresarial de la Radio y Televisión de Andalucía (RTVA)/Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)
      (Дело C-695/18)
      (2019/C 72/05)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Agencia Pública Empresarial de la Radio y Televisión de Andalucía (RTVA)

         Ответник: Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Може ли субекти като описаните, заедно със създалата ги публичноправна организация, да се разглеждат за целите на ДДС като едно данъчнозадължено лице по смисъла на член 11 от Директива 2006/112/ЕО (1)?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на предходния въпрос, следва ли да се приеме, че финансирането, което посочените субекти получават от създалите ги публичноправни организации, в никакъв случай не може да се квалифицира като насрещна престация по облагаеми с ДДС доставки на услуги?

                  3)

                  Що се отнася до приспадането на платения от тези субекти ДДС по получени доставки, трябва ли именно въпросното единствено данъчнозадължено лице в това си качество да определя подлежащия на приспадане размер, прилагайки разпоредбите на член 168 от Директива 2006/112/ЕО в зависимост от осъществяваните от него дейности?

                  4)

                  По-специално, що се отнася до дейностите на обществените телевизии, ако се приеме, че тези дейности имат двойствен характер и че съответните субекти се разглеждат заедно с публичноправната организация, която има мажоритарно участие в техния капитал, като едно данъчнозадължено лице, трябва ли да се приеме, че на приспадане подлежи само частта от платения по получени доставки ДДС, която може да се счита за свързана с икономическата им дейност?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-696/18: Преюдициално запитване от Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Испания), постъпило на 7 ноември 2018 г. — Radiotelevisión del Principado de Asturias S.A.U./Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)

text:
               25.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 72/5

      Преюдициално запитване от Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Испания), постъпило на 7 ноември 2018 г. — Radiotelevisión del Principado de Asturias S.A.U./Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)
      (Дело C-696/18)
      (2019/C 72/06)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Radiotelevisión del Principado de Asturias S.A.U.

         Ответник: Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Може ли субекти като описаните, заедно със създалата ги публичноправна организация, да се разглеждат за целите на ДДС като едно данъчнозадължено лице по смисъла на член 11 от Директива 2006/112/ЕО (1)?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на предходния въпрос, следва ли да се приеме, че финансирането, което посочените субекти получават от създалите ги публичноправни организации, в никакъв случай не може да се квалифицира като насрещна престация по облагаеми с ДДС доставки на услуги?

                  3)

                  Що се отнася до приспадането на платения от тези субекти ДДС по получени доставки, трябва ли именно въпросното единствено данъчнозадължено лице в това си качество да определя подлежащия на приспадане размер, прилагайки разпоредбите на член 168 от Директива 2006/112/ЕО в зависимост от осъществяваните от него дейности?

                  4)

                  По-специално, що се отнася до дейностите на обществените телевизии, ако се приеме, че тези дейности имат двойствен характер и че съответните субекти се разглеждат заедно с публичноправната организация, която има мажоритарно участие в техния капитал, като едно данъчнозадължено лице, трябва ли да се приеме, че на приспадане подлежи само частта от платения по получени доставки ДДС, която може да се счита за свързана с икономическата им дейност?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-697/18: Преюдициално запитване от Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Испания), постъпило на 7 ноември 2018 г. — Televisión Autonómica de Castilla La Mancha/Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)

text:
               25.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 72/6

      Преюдициално запитване от Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid (Испания), постъпило на 7 ноември 2018 г. — Televisión Autonómica de Castilla La Mancha/Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)
      (Дело C-697/18)
      (2019/C 72/07)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Económico Administrativo Central de Madrid

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Televisión Autonómica de Castilla La Mancha

         Ответник: Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT)

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Може ли субекти като описаните, заедно със създалата ги публичноправна организация, да се разглеждат за целите на ДДС като едно данъчнозадължено лице по смисъла на член 11 от Директива 2006/112/ЕО (1)?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на предходния въпрос, следва ли да се приеме, че финансирането, което посочените субекти получават от създалите ги публичноправни организации, в никакъв случай не може да се квалифицира като насрещна престация по облагаеми с ДДС доставки на услуги?

                  3)

                  Що се отнася до приспадането на платения от тези субекти ДДС по получени доставки, трябва ли именно въпросното единствено данъчнозадължено лице в това си качество да определя подлежащия на приспадане размер, прилагайки разпоредбите на член 168 от Директива 2006/112/ЕО в зависимост от осъществяваните от него дейности?

                  4)

                  По-специално, що се отнася до дейностите на обществените телевизии, ако се приеме, че тези дейности имат двойствен характер и че съответните субекти се разглеждат заедно с публичноправната организация, която има мажоритарно участие в техния капитал, като едно данъчнозадължено лице, трябва ли да се приеме, че на приспадане подлежи само частта от платения по получени доставки ДДС, която може да се счита за свързана с икономическата им дейност?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-701/18: Преюдициално запитване от Amtsgericht Nürnberg (Германия), постъпило на 9 ноември 2018 г. — Geld-für-Flug GmbH/Ryanair DAC

text:
               25.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 72/6

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Nürnberg (Германия), постъпило на 9 ноември 2018 г. — Geld-für-Flug GmbH/Ryanair DAC
      (Дело C-701/18)
      (2019/C 72/08)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Nürnberg

         Страни в главното производство

         Ищец: Geld-für-Flug GmbH

         Ответник: Ryanair DAC

         Преюдициален въпрос

      Следва ли член 3, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (1) да се тълкува в смисъл, че когато в прилаганите от въздушен превозвач по занятие общи търговски условия се съдържа клауза, която не е специално договорена, при положение че съгласно тази клауза към сключен по електронен път договор с потребител следва да се прилага правото на държавата членка, в която е седалището на въздушния превозвач, което е различно от правото на държавата по обичайното местопребиваване на потребителя, тази клауза е неравноправна, тъй като тя въвежда в заблуждение потребителя, доколкото не го информира, че съгласно член 5, параграф 2, втора алинея от Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година относно приложимото право към договорни задължения (Регламент „Рим I“) (2) е допустим само ограничен избор на приложимо право — то не може да бъде избрано произволно, а договорният статут следва да бъде избран измежду посочените в член 5, параграф 2, втора алинея от Регламент (ЕО) № 593/2008 правопорядъци?

         (1)  ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г.,глава 15, том 2, стр. 273.

         (2)  ОВ L 177, 2008 г., стр. 6.


title: Дело C-705/18: Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Испания), постъпило на 13 ноември 2018 г. — Agencia Estatal de la Administración Tributaria/SJ

text:
               25.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 72/7

      Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Испания), постъпило на 13 ноември 2018 г. — Agencia Estatal de la Administración Tributaria/SJ
      (Дело C-705/18)
      (2019/C 72/09)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Agencia Estatal de la Administración Tributaria

         Ответник: SJ

         Преюдициалeн въпрос

      Противоречат ли на клауза 4, параграфи 1 и 2 от Рамковото споразумение за работа при непълно работно време, което се съдържа в приложение към Директива 97/81/ЕО на Съвета от 15 декември 1997 г. (1), както и на член 2, параграф 1, буква б) и на член 14, параграф 1 от Директива 2006/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 юли 2006 година за прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите (преработена) (2), разпоредбата от колективен трудов договор и практиката на дадено предприятие, съгласно които за целите на повишаването и на определянето на възнаграждението трудовият стаж на работничка на „непълно работно време от вертикален тип“ (тоест упражняваща дейност на пълно работно време, но само в рамките на предварително определени периоди от годината) се изчислява, като се отчита само времето на действително полагане на труд?

         (1)  Директива 97/81/EО на Съвета от 15 декември 1997 година относно Рамково споразумение за работа при непълно работно време,сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ЕКП) (ОВ L 14, 1998 г., стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 35).

         (2)  Директива 2006/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 юли 2006 година за прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите (ОВ L 204, 2006 г., стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 262).


title: Дело C-772/18: Преюдициално запитване от Korkein oikeus (Финландия), постъпило на 3 декември 2018 г. — Yhtiö A/B

text:
               25.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 72/8

      Преюдициално запитване от Korkein oikeus (Финландия), постъпило на 3 декември 2018 г. — Yhtiö A/B
      (Дело C-772/18)
      (2019/C 72/10)
      Език на производството: фински

         Запитваща юрисдикция

      Korkein oikeus

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Yhtiö A

         Ответник: B

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  От значение ли е размерът на изгодата, реализирана от частно лице в резултат на твърдяно нарушение на правата върху дадена марка, за преценката дали действията на това лице представляват използване на дадена марка в търговската дейност по смисъла на член 5, параграф 1 от Директивата за марките (1) или са само чисто лични действия? Необходимо ли е да са изпълнени други критерии освен реализирането на икономически изгоди от въпросната засягаща правата върху марката сделка, за да е налице използване в търговската дейност в случая, когато частно лице използва марката?

                  2)

                  Ако се изхожда от предпоставката, че икономическата изгода има известно значение, както и че поради незначителния размер на икономическата изгода, реализирана от дадено лице и поради неизпълнението на евентуални други критерии за наличието на използване в търговската дейност не може да се приеме, че това лице е използвало дадена марка в собствената си търговска дейност, изпълнено ли е условието за използване в търговската дейност по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 2008/95/ЕО в случая, когато частното лице е използвало марката за сметка на друго лице в контекста на търговската дейност на това друго лице, макар че частното лице не е наето на работа от това друго лице в качеството на работник?

                  3)

                  Използва ли лице, съхраняващо стоки, дадена марка за стоки по смисъла на член 5, параграф 1 и параграф 3, буква б) от Директива 2008/95/ЕО, когато изпратените в държава членка и пуснатите в свободно обращение в тази държава обозначени с марка стоки са били получени и съхранявани за сметка на дружество, което препродава стоките, от лице, в чието владение се оказват стоките, което не извършва внос и износ на стоки и което също няма разрешение за управлението на митнически и данъчен склад?

                  4)

                  Може ли да се приеме, че дадено лице внася обозначени с марка стоки по смисъла на член 5, параграф 3, буква в) от Директива 2008/95/ЕО, когато стоките не са били внесени по нареждане на това лице, но това лице е предоставило адреса си на разположение на препродавач на стоките и е получило за сметка на препродавача пуснатите в свободно обращение в държавата членка стоки, държало ги в продължение на няколко седмици и ги е предало за превоз до трета страна извън Европейския съюз с цел препродажба в тази страна?

         (1)  Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 299, 2008 г., стр. 25).


title: Дело C-785/18: Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 14 декември 2018 г. — GAEC Jeanningros/Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Ministre de l'Économie et des Finances

text:
               25.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 72/8

      Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 14 декември 2018 г. — GAEC Jeanningros/Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Ministre de l'Économie et des Finances
      (Дело C-785/18)
      (2019/C 72/11)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d'État

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: GAEC Jeanningros

         Ответници: Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Ministre de l'Économie et des Finances

         Друга страна: Comité interprofessionnel de gestion du Comté

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 53 от Регламент (EС) № 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 21 ноември 2012 година относно схемите за качество на селскостопанските продукти и храни (1), член 6 от Делегиран Регламент (EС) № 664/2013 на Комисията от 18 декември 2013 година за допълване на Регламент (ЕС) № 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на определянето на символите на Съюза за защитени наименования за произход, защитени географски указания и храни с традиционно специфичен характер, както и по отношение на определени правила за снабдяване, някои процедурни правила и някои допълнителни преходни разпоредби (2) и член 10 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 668/2014 на Комисията от 13 юни 2014 година за определяне на правила за прилагането на Регламент (ЕС) № 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета (3), във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, да се тълкуват в смисъл, че в особения случай, в който Европейската комисия е уважила искането на националните органи на държава членка за изменение в спецификацията на наименование и за регистрация на контролирано наименование за произход, докато това искане още е предмет на висяща жалба пред националните юрисдикции на тази държава, тези юрисдикции могат да решат, че не следва да се произнасят по висящия пред тях спор или с оглед на последиците, свързани с евентуална отмяна на оспорвания акт, за валидността на направената от Европейската комисия регистрация, те трябва да се произнесат по законосъобразността на този акт на националните органи?

         (1)  ОВ L 343, стр. 1.

         (2)  Делегиран регламент (ЕС) № 664/2014 на Комисията от 18 декември 2013 година за допълване на Регламент (ЕС) № 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на определянето на символите на Съюза за защитени наименования за произход, защитени географски указания и храни с традиционно специфичен характер, както и по отношение на определени правила за снабдяване, някои процедурни правила и някои допълнителни преходни разпоредби (ОВ L 179, 19.6.2014 г., стр. 17).

         (3)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 668/2014 на Комисията от 13 юни 2014 година за определяне на правила за прилагането на Регламент (ЕС) № 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно схемите за качество на селскостопанските продукти и храни (ОВ L 179, 2014 г., стр. 36).


title: Дело C-787/18: Преюдициално запитване от Högsta förvaltningsdomstolen (Швеция), постъпило на 17 декември 2018 г. — Skatteverket/Sögård Fastigheter AB

text:
               25.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 72/9

      Преюдициално запитване от Högsta förvaltningsdomstolen (Швеция), постъпило на 17 декември 2018 г. — Skatteverket/Sögård Fastigheter AB
      (Дело C-787/18)
      (2019/C 72/12)
      Език на производството: шведски

         Запитваща юрисдикция

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Skatteverket

         Ответник: Sögård Fastigheter AB

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съществува ли пречка — ако съгласно правилата, приети от държава членка на основание член 188, параграф 2 от Директивата за ДДС (1), продавач на имот не е коригирал приспадане на платен по получени доставки данък, тъй като купувачът възнамерява да използва имота единствено за сделки, пораждащи право на приспадане — купувачът да бъде задължен да коригира приспадането в последващ момент, в случай че, докато периодът на корекция продължава да тече, на свой ред прехвърли имота на трето лице, което не възнамерява да го използва за такива сделки?

                  2)

                  Би ли бил различен отговорът на първия въпрос, ако първото посочено в него прехвърляне представлява прехвърляне на активи по смисъла на член 19 от Директивата за ДДС?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1)