title: Дело T-388/15: Решение на Общия съд от 29 март 2017 г. — J & Joy/EUIPO — Joy-Sportswear (JN-JOY) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Словна марка на Европейския съюз „JN-JOY“ — По-ранна национална фигуративна марка „joy SPORTSWEAR“ — Относителни основания за отказ — Вероятност от объркване — Сходство на стоките — Сходство на знаците — Критерии за преценка — Комбинирана марка — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               15.5.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 151/31

         Решение на Общия съд от 29 март 2017 г. — J & Joy/EUIPO — Joy-Sportswear (JN-JOY)
   (Дело T-388/15) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Словна марка на Европейския съюз „JN-JOY“ - По-ранна национална фигуративна марка „joy SPORTSWEAR“ - Относителни основания за отказ - Вероятност от объркване - Сходство на стоките - Сходство на знаците - Критерии за преценка - Комбинирана марка - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   (2017/C 151/38)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: J & Joy SA (Уарем, Белгия) (представители: A. Maqua, C. Pirenne и C. Smits, avocats)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: H. O’Neill)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Joy-Sportswear GmbH (Отенсос, Германия) (представител: T. Kiphuth, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 22 април 2015 г. (преписка R 1353/2014-2), постановено в производство по възражение със страни Joy-Sportswear и J & Joy

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда J & Joy SA да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 381, 16.11.2015 г.


title: Дело F-92/15: Жалба, подадена на 26 юни 2015 г. — ZZ/Комисия

text:
               7.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 294/83

         Жалба, подадена на 26 юни 2015 г. — ZZ/Комисия
   (Дело F-92/15)
   (2015/C 294/100)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представители: L. Levi и A. Tymen, avocats)

      Ответник: Европейска комисия

      Предмет на производството

   Отмяна, от една страна, на решението за преразглеждане на степента на частична трайна инвалидност на жалбоподателя, и от друга страна, на решението с което частично е отхвърлена жалбата по административен ред на жалбоподателя и искане за поправяне на имуществените и неимуществените вреди, които се твърди, че са претърпени.

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени решението от 6 октомври 2014 г. в частта, в която се определя степента на частична трайна инвалидност на жалбоподателя в размер само на 68,5 %,

               —

               да се отмени решението от 18 март 2015 г., с което частично е отхвърлена жалбата по административен ред на жалбоподателя от 13 януари 2015 г.,

               —

               да бъде постановено поправяне на имуществените вреди на жалбоподателя,

               —

               да бъде постановено поправяне на неимуществените вреди на жалбоподателя, оценени на 1 10  000 EUR,

               —

               да бъде осъдена Комисията да заплати всички съдебни разноски.


title: Дело C-506/10: Решение на Съда (трети състав) от 6 октомври 2011 г. (преюдициално запитване от Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht, Германия) — Rico Graf, Rudolf Engel/Landratsamt Waldshut — Landwirtschaftsamt (Споразумение между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Швейцарската конфедерация, от друга страна, относно свободното движение на хора — Равно третиране — Самостоятелно заети погранични работници — Договор за земеделска аренда — Аграрна структура — Правна уредба на държава членка, която допуска възражение срещу сключването на договор за аренда, ако продукцията, произведена на националната територия от швейцарски погранични земеделски производители, е предназначена за износ, без да бъде обмитявана, за Швейцария)

text:
               26.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 347/6

         Решение на Съда (трети състав) от 6 октомври 2011 г. (преюдициално запитване от Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht, Германия) — Rico Graf, Rudolf Engel/Landratsamt Waldshut — Landwirtschaftsamt
   (Дело C-506/10) (1)

   (Споразумение между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Швейцарската конфедерация, от друга страна, относно свободното движение на хора - Равно третиране - Самостоятелно заети погранични работници - Договор за земеделска аренда - Аграрна структура - Правна уредба на държава членка, която допуска възражение срещу сключването на договор за аренда, ако продукцията, произведена на националната територия от швейцарски погранични земеделски производители, е предназначена за износ, без да бъде обмитявана, за Швейцария)
   2011/C 347/09
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Rico Graf, Rudolf Engel

      Ответник: Landratsamt Waldshut — Landwirtschaftsamt

      Предмет

   Преюдициално запитване — Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht — Тълкуване на Споразумението между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Конфедерация Швейцария, от друга страна, относно свободното движение на хора, подписано в Люксембург на 21 юни 1999 година (ОВ L 114, 2002 г., стр. 6; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 74, стр. 97 и поправки в ОВ L 353, 31.12.2009 г., стр. 71 и ОВ L 19, 23.1.2010 г., стр. 11) — Възражение на компетентния орган на съответната държава членка срещу продължаване изпълнението на договор за аренда на земеделска земя, намираща се в тази държава членка, по който страна е швейцарски земеделски производител, чието земеделско стопанство е установено в Швейцария — Национална правна уредба, позволяваща подобно възражение поради нарушаване на конкуренцията, тъй като селскостопанска продукция, произвеждана на съответните земеделските земи, е предназначена за износ извън вътрешния пазар на Общността

      Диспозитив

   Принципът на равно третиране, установен в член 15, параграф 1 от приложение I към Споразумението между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Швейцарската конфедерация, от друга страна, относно свободното движение на хора, подписано в Люксембург на 21 юни 1999 г., не допуска правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, която предвижда възможност за компетентния орган да направи възражение срещу договор за аренда на земеделска земя, която се намира в определен район от територията на същата тази държава, сключен между гражданин на последната и гражданин от пограничния район от другата договаряща страна, с мотива че отдадената под аренда земеделска земя се използва за произвеждането на селскостопанска продукция, напускаща вътрешния пазар на Съюза, без да бъде обмитявана, като по този начин се нарушава конкуренцията, ако тази правна уредба засяга със своето прилагане определено по-голям брой граждани на другата договаряща страна, отколкото граждани на държавата членка, на територията на която се прилага тази правна уредба. Запитващата юрисдикция трябва да провери дали това обстоятелство е налице.

      (1)  ОВ C 30, 29.1.2011 г.


title: Дело C-73/08: Преюдициално запитване, отправено от Cour constitutionnelle (по-рано Cour d'arbitrage) (Белгия) на 22 февруари 2008 г. — Nicolas Bressol и др. и Céline Chaverot и др./Gouvernement de la Communauté française

text:
               9.5.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 116/10

         Преюдициално запитване, отправено от Cour constitutionnelle (по-рано Cour d'arbitrage) (Белгия) на 22 февруари 2008 г. — Nicolas Bressol и др. и Céline Chaverot и др./Gouvernement de la Communauté française
   (Дело C-73/08)
   (2008/C 116/17)
   Език на производството: френски
   Препращаща юрисдикция
   Cour constitutionnelle (по-рано Cour d'arbitrage).
   Страни в главното производство

      Ищец: Nicolas Bressol и др., Céline Chaverot и др.

      Ответник: Gouvernement de la Communauté française.
   Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли член 12, първа алинея и член 18, параграф 1 от Договора за създаване на Европейската общност във връзка с член 149, параграфи 1 и 2, второ тире и с член 150, параграф 2, трето тире от същия договор да бъдат тълкувани в смисъл, че тези разпоредби не допускат дадена автономна общност в определена държава-членка, която е компетентна в областта на висшето образование и която в резултат на рестриктивна политика, водена от съседна държава-членка, е изправена пред наплив от студенти от съседната държава-членка, включени в редица образователни програми с медицински характер, финансирани главно от публични фондове, да взема мерки като тези, съдържащи се в декрета на френската общност от 16 юни 2006 г., с който се регламентира броят на студентите в определени програми през първия цикъл от висшето им образование, когато тази общност изтъква валидни основания, с цел да потвърди, че това положение би могло да предизвика прекомерна тежест за публичните финанси и да застраши качеството на предоставяното образование?

               2)

               Ще бъде ли отговорът на посочения в точка 1 въпрос по-различен, ако тази общност докаже, че това положение има за последица факта, че твърде малко студенти, пребиваващи в общността, получават дипломи, така че в дългосрочен план налице да има достатъчно квалифициран медицински персонал, с цел гарантиране качеството на системата на обществено здравеопазване в тази общност?

               3)

               Ще бъде ли отговорът на посочения в точка 1 въпрос по-различен, ако предвид член 149, първа алинея in fine от Договора и член 13, параграф 2, буква в) от Международния пакт за икономически, социални и културни права, който съдържа задължение за standstill, тази общност реши да запази широк и демократичен достъп до качествено висше образование за населението на общността?


title: Дело C-301/12: Преюдициално запитване, отправено от Consiglio di Stato (Италия) на 20 юни 2012 г. — Cascina Tre Pini s.s/Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare и др.

text:
               25.8.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 258/12

         Преюдициално запитване, отправено от Consiglio di Stato (Италия) на 20 юни 2012 г. — Cascina Tre Pini s.s/Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare и др.
   (Дело C-301/12)
   2012/C 258/19
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Consiglio di Stato

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Cascina Tre Pini s.s.

      Ответник: Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare и др.

      Преюдициални въпроси

               I.

                           1.

                           С оглед на правилното си прилагане, допускат ли членове 9 и 10 от Директива 92/43/ЕИО (1) национална разпоредба (член 3, алинея 4-bis от ДПР № 357 от 1997 г.), която предвижда правомощие за регионите и автономните провинции служебно да предлагат преразглеждане на ТИО, без обаче да предвижда задължение за това в случай, че частните собственици на терени, включени в ТИО, мотивирано поискат упражняването на това правомощие, най-малко в случаите, в които частноправните субекти сочат настъпило влошаване на състоянието на околната среда в зоната,

                           2.

                           с оглед на правилното си прилагане, допускат ли членове 9 и 10 от Директива 92/43/ЕИО национална разпоредба (член 3, алинея 4-bis от ДПР № 357 от 1997 г.), която предвижда правомощие за регионите и автономните провинции служебно да предлагат преразглеждане на ТИО, в резултат на периодично обсъждане, без да предвижда конкретен времеви цикъл на обсъждането (например двугодишен, тригодишен и т.н.) и без да предвижда осигуряването на публичност на периодичното обсъждане, поискано от регионите и автономните провинции, която да позволи на съответните засегнати лица да представят коментари и предложения,

                           3.

                           с оглед на правилното си прилагане, допускат ли членове 9 и 10 от Директива 92/43/ЕИО национална разпоредба (член 3, алинея 4-bis от ДПР № 357 от 1997 г.), която предвижда, че преразглеждането на ТИО се извършва по инициатива на регионите и автономните провинции, без да предвижда право на инициатива на държавата, дори субсидиарно, в случай на бездействие на регионите или автономните провинции,

                           4.

                           с оглед на правилното си прилагане, допускат ли членове 9 и 10 от Директива 92/43/ЕИО национална разпоредба (член 3, алинея 4-bis от ДПР № 357 от 1997 г.), която предвижда правомощие за регионите и автономните провинции служебно да предлагат преразглеждане на ТИО, което е изцяло дискреционно и не съдържа задължение, дори и в случай че са настъпили — и надлежно са установени — замърсяване или влошаване на състоянието на околната среда?

               II.

               (…) Следва ли производството, предвидено от член 9 от Директива 92/43/ЕИО и уредено от националния законодател в член 3, алинея 4-bis от ДПР № 357/97, да се схваща като производство, което обезателно трябва да приключи с приемането на административен акт или като производство, при което това не е задължително. В този случай „като производство, което обезателно трябва да приключи с приемането на административен акт“ трябва да се схваща производство, което „при положение, че са налице необходимите предпоставки, се състои в изпращане на предложението на региона от министъра на околната среда и на опазването на територията на Европейската комисия“, без това да включва каквото и да било съображение дали то трябва да се схваща като производство, което може да се открие само служебно или и по искане на страните?

               III.

                           1.

                           Допуска ли общностният правов ред и по-специално Директива 92/43/ЕИО законодателство на държава членка, което налага откриването на производството по декласифициране, както и приемането на допълнителни мерки за надзор и опазване, въз основа на сигнал от частноправно лице относно влошаване на състоянието на територията,

                           2.

                           допуска ли общностният правов ред и по-специално Директива 92/43/ЕИО законодателство на държава членка, което налага откриването на производство по декласифициране на територия, включена в мрежа Натура 2000, за защита на частни интереси, които са изключително от икономическо естество,

                           3.

                           допуска ли общностният правов ред и по-специално Директива 92/43/ЕИО законодателство на държава членка, което при наличие на инфраструктурни проекти от общ социален и икономически интерес, признати и от Европейския съюз, които могат да увредят естествени местообитания, признати по смисъла на Директивата, предвижда откриването на производство за декласифициране на територията, както и предприемането на всички компенсаторни мерки за осигуряване на цялостната кохерентност на мрежа Натура 2000.

                           4.

                           допуска ли общностният правов ред и по-специално Директива 92/43/ЕИО законодателство на държава членка, което в областта на естествените местообитания признава за относими икономическите интереси на отделните собственици, като им позволява да сезират националния съд с оглед на разпореждане за ново определяне на периметъра на територията,

                           5.

                           допуска ли общностният правов ред и по-специално Директива 92/43/ЕИО законодателство на държава членка, което предвижда декласифициране на територията при наличие на увреждане, причинено от човека, а не с естествен произход?

      (1)  ОВ L 206, стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109.


title: Дело T-673/11: Определение на Общия съд от 6 май 2013 г. — Sigla/СХВП (VIPS CLUB)

text:
               29.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 189/29

         Определение на Общия съд от 6 май 2013 г. — Sigla/СХВП (VIPS CLUB)
   (Дело T-673/11) (1)

   2013/C 189/60
   Език на производството: испански
   Председателят на пети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 65, 3.3.2012 г.


title: Дело T-498/14: Жалба, подадена на 2 юли 2014 г.  — Deutsche Umwelthilfe/Комисия

text:
               22.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/20

         Жалба, подадена на 2 юли 2014 г. — Deutsche Umwelthilfe/Комисия
   (Дело T-498/14)
   2014/C 329/28
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Deutsche Umwelthilfe eV (Радолфцел, Германия) (представители: R. Klinger и R. Geulen, Rechtsanwälte)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението,

               —

               да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следното.
   Искане за достъп до писмената кореспонденция между Европейската комисия и предприятията Honeywell и DuPont, респ. автомобилните производители, относно новия охладител R1234yf.

               —

               Жалбоподателят твърди, че Комисията е нарушила правото му на достъп по член 6, параграф 1, изречение първо от Регламент (ЕО) № 1367/2006 (1). Съгласно цитираната норма достъп до документите на институциите трябвало да се предоставя винаги, когато те се отнасят до емисии в околната среда. В член 6, параграф 1, изречение първо от Регламент № 1367/2006 се съдържала правна презумпция за предимството на интереса от разкриване на информацията пред интереса от закрила на предприятията.

               —

               Жалбоподателят също така твърди, че член 6, параграф 1, първо изречение от Регламент № 1367/2006 представлява изрично правило за тълкуване на член 4, параграф 2, първо и второ тире от Регламент (ЕО) № 1049/2001 (2). Член 6, параграф 1, изречение първо от Регламент № 1367/2006 модифицирал постановките на Регламент № 1049/2001, когато документите се отнасят до емисии в околната среда. Жалбоподателят посочва, че непредоставените документи вероятно съдържат информация за охладителите R1234yf и R134a, които са вредни за здравето и за климата, и че за количеството токсичен флуороводород може да се направи извод от становищата, оценките и предложенията на автомобилни производители и производители на охладители относно употребата на тези химикали.

               —

               При условията на евентуалност жалбоподателят изтъква, че достъп до поисканите документи трябва да бъде предоставен дори на основание член 2, параграф 1 от Регламент № 1049/2001. Не били изпълнени условията, за да се приложи изключението по член 4, параграф 2, първо тире от Регламент № 1049/2001. Освен това налице бил по-висш интерес от консултиране на документите, предвид съществените рискове за здравето, свързани с използването на охладителя.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността (ОВ L 264, стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 126).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).


title: Дело C-94/12: Преюдициално запитване, отправено от Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Италия) на 20 февруари 2012 г. — Swm Costruzioni 2 SpA, D.I. Mannocchi Luigino/Provincia di Fermo

text:
               26.5.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 151/15

         Преюдициално запитване, отправено от Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Италия) на 20 февруари 2012 г. — Swm Costruzioni 2 SpA, D.I. Mannocchi Luigino/Provincia di Fermo
   (Дело C-94/12)
   2012/C 151/24
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Swm Costruzioni 2 SpA, D.I. Mannocchi Luigino

      Ответник: Provincia di Fermo

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли член 47, параграф 2 от Директива 2004/18/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че не допуска, по принцип, правна уредба на държава членка, като съдържащата се в член 49, алинея 6 от италианския Законодателен декрет № 163/2006, която установява, освен в особени случаи, забрана да се използват ресурсите на повече от едно помощно предприятие, като предвижда, че за строителните работи кандидатът или участникът може да използва ресурсите само на едно помощно предприятие за всяка отделна категория квалификации. В обявлението за обществената поръчка може да се допусне използването на ресурсите на повече помощни предприятия, поради значимостта на обществената поръчка или с оглед на особеностите на престациите?

      (1)  ОВ L 134, стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116, поправка в ОВ L 182, 10.7.2008 г., стр. 282.


title: Дело T-179/14: Жалба, подадена на 20 март 2014 г.  — Schmiedewerke Gröditz/Комисия

text:
               12.5.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/52

         Жалба, подадена на 20 март 2014 г. — Schmiedewerke Gröditz/Комисия
   (Дело T-179/14)
   2014/C 142/66
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Schmiedewerke Gröditz GmbH (Грьодиц, Германия) (представители: H. Höfler, C. Kahle и V. Winkler Rechtsanwälte)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на ответника за откриване на официална процедура по член 108, параграф 2 ДФЕС по дело държавна помощ SA.33995 (2013/C) — Германия, Подкрепа за електроенергия от възобновяеми източници и намалена допълнителна такса по EEG за енергоемките потребители, публикувано с поканата за представяне на мнения (ОВ 2014, C 37, 2014 г., стр. 73),

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят по същество изтъква следното:

               1.

               Съществени процесуални нарушения

                           —

                           В това отношение жалбоподателят твърди, че ответникът не е мотивирал в достатъчна степен съгласно член 296, втора алинея ДФЕС решението си за откриване на официална процедура по разследване съгласно член 108, параграф 2 ДФЕС. Това решение не съдържало конкретна фактическа преценка, основана на фактически и правни съображения по отношение на наличието на всички съставни елементи по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.

               2.

               Нарушение на Договорите

                           —

                           По този въпрос жалбоподателят твърди, че решението на Комисията за откриване на официална процедура нарушава член 107, параграф 1 ДФЕС. Във връзка с това той изтъква, че в Решение от 13 март 2001 г. по дело PreussenElektra (C-379/98, Recueil, стр. I-2099) Съдът вече е приел, че Gesetz über den Vorrang erneuerbarer Energien (Закон за приоритета на възобновяемите енергийни източници, наричан по-нататък „EEG“) не предоставя помощ. EEG не бил променен по същество. По-конкретно съществените за преценката дали е налице помощ аспекти оставали непроменени. Същото важало и за решението на ответника от 22 май 2002 г. (ОВ C 164, стр. 5), с което той е установил, че EEG не представлява помощ.

                           —

                           По-нататък жалбоподателят изтъква, че намалената допълнителна такса по EEG не осъществява елементите за помощ по член 107, параграф 1 ДФЕС. В това отношение той по-специално посочва, че намалената допълнителна такса по EEG не представлява предимство, което дадено предприятие не би могло да получи при нормални пазарни условия, че тя не притежава селективен характер, при нея не става въпрос за помощ, предоставена от държавата или чрез държавни ресурси и тя не води нито до нарушаване на конкуренцията, нито до евентуално засягане на търговията между държавите членки.

               3.

               Съвместимост с общия пазар

                           —

                           Ако Общият съд приеме, че е налице държавна помощ, то тя, според жалбоподателя, е съвместима с общия пазар съгласно член 107, параграф 3 букви б) и в) ДФЕС.


title: Дело F-102/10: Определение на Съда на публичната служба (трети състав) от 12 юли 2011 г. — Geradon/Съвет

text:
               27.8.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/58

         Определение на Съда на публичната служба (трети състав) от 12 юли 2011 г. — Geradon/Съвет
   (Дело F-102/10) (1)

   2011/C 252/133
   Език на производството: френски
   Председателят на трети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 30, 29.1.2011 г., стр. 64.


title: Дело T-359/06: Иск, предявен на 5 декември 2006 г. — Heijmans Infrastructuur/Комисия

text:
               27.1.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 20/24

         Иск, предявен на 5 декември 2006 г. — Heijmans Infrastructuur/Комисия
   (Дело T-359/06)
   (2007/C 20/37)
   Език на производството: нидерландски
   Страни

      Ищец: Heijmans Infrastructuur BV (представители: M.F.A.M.Smeets и A.M. van den OOrd, advocaten)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени изцяло или частично решението, чийто адресат е ищецът;

               —

               да се отмени наложената на ищеца санкция или да се намали размера ѝ;

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Ищецът оспорва Решение на Комисията C(2006) 4090 окончателен от 13 септември 2006 г. във връзка с процедура по член 81 ЕО (Дело COMP/38.456 — Битум — Нидерландия), с което му е наложена санкция за нарушение на член 81 ЕО.
   В подкрепа на исканията си ищецът се позовава на основания и аргументи, подобни на представените от ищеца по дело T-358/06, Wegenbouwmaatschappij J. Heijmans BV/Комисия.


title: Дело T-774/16: Жалба, подадена на 7 ноември 2016 г. — Consejo Regulador del Cava/EUIPO — Cave de Tain L'Hermitage, union des propriétaires (CAVE DE TAIN)

text:
               9.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 6/50

         Жалба, подадена на 7 ноември 2016 г. — Consejo Regulador del Cava/EUIPO — Cave de Tain L'Hermitage, union des propriétaires (CAVE DE TAIN)
   (Дело T-774/16)
   (2017/C 006/63)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Consejo Regulador del Cava (Villafranca del Penedès, Испания) (представител: C. Prat, lawyer))

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Cave de Tain L'Hermitage, union des proprietaires (Tain L'Hermitage, Франция)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: фигуративна цветна марка на Европейския съюз със словния елемент „CAVE DE TAIN“ — марка на Европейския съюз № 11 345 824

      Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: Решение на пети апелативен състав на EUIPO от 5 септември 2016 г. по преписка R 980/2015-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение, доколкото не обезсилва марката на Европейския съюз що се отнася до „пенливи вина с контролирано наименование за произход“,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 52, параграф 1, буква a) от Регламент № 207/2009 във връзка с член 102, параграф 1, буква б) и член 103, параграф 2, буква б) от Регламент № 1308/2013.


title: Дело F-50/10: Определение на Съда на публичната служба от 16 октомври 2013 г. — De Roos-Le Large/Комисия

text:
               11.1.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 9/29

         Определение на Съда на публичната служба от 16 октомври 2013 г. — De Roos-Le Large/Комисия
   (Дело F-50/10) (1)

   2014/C 9/49
   Език на производството: нидерландски
   Председателят на Пленума разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 260, 25.9.2010 г., стр. 27.


title: Дело F-151/15: Жалба, подадена на 23 декември 2015 г. — ZZ/Комисия

text:
               15.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 59/52

         Жалба, подадена на 23 декември 2015 г. — ZZ/Комисия
   (Дело F-151/15)
   (2016/C 059/61)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представители: S. Rodrigues и A. Tymen, avocats)

      Ответник: Европейска комисия

      Предмет на производството

   Отмяна на решението на Комисията за отказ да отпусне наследствена пенсия на жалбоподателя и обезщетение за имуществените и неимуществените вреди, които последният твърди, че е претърпял

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на Службата за управление и плащане по индивидуални права от 13 или 14 април 2015 г. за отказ да се отпусне наследствена пенсия на жалбоподателя,

               —

               при необходимост, да се отмени решението на Комисията от 15 септември 2015 г., с което се отхвърля жалбата по административен ред на жалбоподателя от 15 юни 2015 г.,

               —

               да се присъди обезщетение за имуществените вреди на жалбоподателя,

               —

               да се присъди обезщетение за неимуществените вреди на жалбоподателя, оценени ex aequo et bono на 5 000 EUR,

               —

               да се осъди Комисията да заплати всички съдебни разноски.


title: Решение на Съда от 26 юли 2011 година по дело E-4/11 — Arnulf Clauder (Директива 2004/38/ЕО — Събиране на семейството — Право на пребиваване на членове на семействата на граждани на държавите от ЕИП, които имат право на постоянно пребиваване — Условие за достатъчни ресурси)

text:
               24.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 344/9

         РЕШЕНИЕ НА СЪДА
   от 26 юли 2011 година
   по дело E-4/11
   Arnulf Clauder
   (Директива 2004/38/ЕО — Събиране на семейството — Право на пребиваване на членове на семействата на граждани на държавите от ЕИП, които имат право на постоянно пребиваване — Условие за достатъчни ресурси)
   2011/C 344/06
   По дело E-4/11 Arnulf Clauder — ИСК до Съда в съответствие с член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд от Verwaltungsgerichtshof des Fürstentums Liechtenstein (Административен съд на Княжество Лихтенщайн) относно тълкуването на член 16, параграф 1 във връзка с член 7, параграф 1 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите–членки, адаптирана към Споразумението за ЕИП с протокол 1 към него, на 26 юли 2011 г. Съдът, в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen (съдия докладчик) и Benedikt Bogason (ad hoc), излезе с решение, чийто диспозитив гласи:
   Член 16, параграф 1 на Директива 2004/38/ЕО следва да се тълкува, че гражданин на държава от ЕИП, който има право на постоянно пребиваване, който е пенсионер и получава социални плащания в приемащата държава от ЕИП, може да предяви правото на събиране на семейството, дори когато членът на семейството също ще кандидатства за социални плащания.


title: Дело C-279/13: Решение на Съда (девети състав) от 26 март 2015 г. (преюдициално запитване от Högsta domstolen — Швеция) — C More Entertainment AB/Linus Sandberg (Преюдициално запитване — Сближаване на законодателствата — Авторско право и сродни права — Директива 2001/29/ЕО — Информационно общество — Хармонизиране на някои аспекти на авторското право и сродните му права — Член 3, параграф 2 — Пряко предаване на спортна среща на уебсайт)

text:
               26.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 171/2

         Решение на Съда (девети състав) от 26 март 2015 г. (преюдициално запитване от Högsta domstolen — Швеция) — C More Entertainment AB/Linus Sandberg
   (Дело C-279/13) (1)

   ((Преюдициално запитване - Сближаване на законодателствата - Авторско право и сродни права - Директива 2001/29/ЕО - Информационно общество - Хармонизиране на някои аспекти на авторското право и сродните му права - Член 3, параграф 2 - Пряко предаване на спортна среща на уебсайт))
   (2015/C 171/02)
   Език на производството: шведски

      Запитваща юрисдикция

   Högsta domstolen

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: C More Entertainment AB

      Ответник: Linus Sandberg

      Диспозитив

   Член 3, параграф 2 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която разширява изключителното право на радио- и телевизионните организации по член 3, параграф 2, буква г) по отношение на актове на публично разгласяване, които биха могли да представляват пряко предаване на спортни срещи по интернет като разглежданите в главното производство, при условие че посоченото разширяване не засяга закрилата на авторското право.

      (1)  ОВ C 207, 20.7.2013 г.


title: Дело T-749/16: Жалба, подадена на 28 октомври 2016 г. — Stemcor London и Samac Steel Supplies/Комисия

text:
               9.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 6/41

         Жалба, подадена на 28 октомври 2016 г. — Stemcor London и Samac Steel Supplies/Комисия
   (Дело T-749/16)
   (2017/C 006/51)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Stemcor London Ltd (Лондон, Обединено кралство), Samac Steel Supplies Ltd (Лондон) (представители: F. Di Gianni и C. Van Hemelrijck, lawyers)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1329 на Комисията от 29 юли 2016 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху регистрирания внос на някои студеновалцувани плоски продукти от стомана с произход от Китайската народна република и Руската федерация (OВ L 210, 2016 г., стp. 27), и

               —

               да осъди Комисията да понесе разноските в производството.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат три основания.

               1.

               Първото основание е твърдението, че тълкуването и прилагането на условието за „знание на вносителя“, установено в член 10, параграф 4, буква в) от основния антидъмпингов Регламент (ЕС) 2016/1036, е неправилно и незаконосъобразно.

                           —

                           Първа част: тълкуването в Регламент (EС) 2016/1329 (наричан по-нататък „обжалваният регламент“) на условието за знание на вносителя, установено в член 10, параграф 4, буква в) oт основния антидъмпингов Регламент (EС) 2016/1036 е неправилно и незаконосъобразно.

                           —

                           Втора част: тълкуването на член 10, параграф 4, буква в) oт основния антидъмпингов Регламент (EС) 2016/1036 в светлината на установените средства за тълкуване на правото на ЕС и на антидъмпинговото споразумение на СТО показва, че за да прецени дали това условие е спазено Комисията трябва да установи действителното знание на вносителя.

               2.

               Второто основание е твърдението, че преценката на условието за „съществено нарастване на вноса“ е била неправилно основана на период, започващ в първия пълен месец след публикуването на започването на разследването в Официален вестник и приключващ в първия пълен месец, предхождащ налагането на временните мерки.

               3.

               Третото основание е твърдението, че тълкуването на условието за „съществено намаляване на изравнителния ефект“, установено в член 10, параграф 4, буква г) от основния антидъмпингов Регламент (EС) 2016/1036, на което се основава обжалваният регламент, е неправилно и незаконосъобразно.

                           —

                           Първа част: Комисията неправилно е извършила глобална преценка относно условието за „съществено намаляване на изравнителния ефект“, установено в член 10, параграф 4, буква б) oт основния регламент, докато е трябвало да извърши анализ на поведението на всеки вносител поотделно, за да определи дали вносът му е допринесъл за твърдяното съществено намаляване на изравнителния ефект на митото.

                           —

                           Втора част: обжалваният регламент е опорочен, доколкото с него се решава, че с налагането със задна дата на мито върху вноса за разследвания период би се избегнала възможността за съществено намаляване на изравнителния ефект на митото.


title: Дело T-654/13: Жалба, подадена на 6 декември 2013 г. — Gako Konietzko/СХВП (форма на опаковка)

text:
               8.2.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 39/26

         Жалба, подадена на 6 декември 2013 г. — Gako Konietzko/СХВП (форма на опаковка)
   (Дело T-654/13)
   2014/C 39/46
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Gako Konietzko GmbH (Бамберг, Германия) (представител: S. Reinhardt, Rechtsanwältin)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизиране във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 19 септември 2013 г., постановено по преписка R 2232/2012-1,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски, включително разноските, възникнали в производството пред апелативния състав.

      Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: триизмерна фигуративна марка, представляваща форма на опаковка, за стоки от класове 3, 5 и 10 — регистрация на марка на Общността № 10 899 037.

      Решение на проверителя: отхвърля заявката.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009.


title: Дело T-669/14: Решение на Общия съд от 12 май 2016 г. — Trioplast Industrier/Комисия (Конкуренция — Картели — Пазар на найлоновите промишлени торби — Жалба за отмяна — Обжалваем акт — Допустимост — Иск за обезщетение — Лихви за забава — Понятие за безспорно, ликвидно и изискуемо вземане — Пропорционалност — Правна сигурност — Принцип на личната отговорност — Липса на правно основание — Член 266 ДФЕС — Причинно-следствена връзка)

text:
               27.6.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 232/12

         Решение на Общия съд от 12 май 2016 г. — Trioplast Industrier/Комисия
   (Дело T-669/14) (1)

   ((Конкуренция - Картели - Пазар на найлоновите промишлени торби - Жалба за отмяна - Обжалваем акт - Допустимост - Иск за обезщетение - Лихви за забава - Понятие за безспорно, ликвидно и изискуемо вземане - Пропорционалност - Правна сигурност - Принцип на личната отговорност - Липса на правно основание - Член 266 ДФЕС - Причинно-следствена връзка))
   (2016/C 232/15)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Trioplast Industrier AB (Smålandsstenar, Швеция) (представители: T. Pettersson и A. Johansson, адвокати)

      Ответник: Европейска комисия (представители: V. Bottka, L. Parpala и P. Rossi)

      Предмет

   От една страна, искане за отмяна на решението, за което се твърди, че се съдържа в писмото на Комисията от 3 юли 2014 г. във връзка с дело COMP/38.354 (Промишлени торби — Trioplast Industrier AB) и от друга, искане за обезщетение на основание член 340, втора алинея ДФЕС.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Trioplast Industrier AB да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 409, 17.11.2014 г.


title: Дело F-82/15: Жалба, подадена на 26 май 2015 г. — ZZ/ЕИБ

text:
               24.8.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/59

         Жалба, подадена на 26 май 2015 г. — ZZ/ЕИБ
   (Дело F-82/15)
   (2015/C 279/75)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представители: L. Isola и G. Isola, avvocati)

      Ответник: Европейска инвестиционна банка

      Предмет и описание на спора

   Отмяна, от една страна, на решението да не се възстановяват разходите на жалбоподателя за лазерна терапия, проведена през 2007 г., и от друга страна, на последователните и свързани решения, приети от банката през 2014 г.

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението, съобщено на 4 декември 2014 г. и всички свързани, последователни и предварителни актове, сред които несъмнено са писмата на ЕИБ от 8 януари 2014 г. (приложение 2), 31 януари 2014 г. (приложение 3), 14 февруари 2014 г. (приложение 4), 24 февруари 2014 г. (приложение 5), 30 април 2014 г. (приложение 6) и 3 юли 2014 г., както и становището от 26 февруари 2008 г. и докладът от октомври 2008 г. на д-р M., медицинско лице на банката, и на последно място, становището на д-р S. от 6 октомври 2014 г. (приложение 7),

               —

               да се осъди ЕИБ да възстанови сума в размер на 3  000 EUR, съответстваща на разходите на жалбоподателя за лазерна терапия, проведена на 29, 30 и 31 октомври 2007 г. и на 21, 22 и 23 ноември 2007 г., както и да заплати справедливо по размер обезщетение за неимуществените вреди, ведно с лихвите и компенсацията за обезценяването на парите върху признатите суми,

               —

               при условията на евентуалност, да се осъди Европейският съюз да заплати сума в размер на 3  000 EUR за обезщетяване на вредите, претърпени от жалбоподателя в резултат на двусмислените разпоредби, ведно с лихвите и компенсацията за обезценяването на парите,

               —

               да се осъдят ЕИБ и Европейският съюз солидарно да заплатят справедливо по размер обезщетение за неимуществените вреди, както и да заплатят съдебните разноски.


title: Дело C-553/11: Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Германия) на 2 ноември 2011 г. — Bernhard Rintisch/Klaus Eder

text:
               17.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 80/5

         Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Германия) на 2 ноември 2011 г. — Bernhard Rintisch/Klaus Eder
   (Дело C-553/11)
   2012/C 80/06
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesgerichtshof

      Страни в главното производство

      Ищец: Bernhard Rintisch

      Ответник: Klaus Eder

      Преюдициални въпроси

               1.

               Следва ли член 10, параграф 1 и параграф 2, буква а) от Директива 89/104/ЕИО (1) да се тълкува в смисъл, че тази разпоредба общо и като цяло не допуска национална правна уредба, според която наличието на използване на дадена марка (марка 1) се приема и тогава, когато използването на марката (марка 1) се извърша във форма, различаваща се от предвидената при регистрацията, без тези различия да влияят върху отличителния характер на марката (марка 1) и когато във формата, в която се използва, марката е също така регистрирана (марка 2)?

               2.

               При отрицателен отговор на първия въпрос:
               Съвместима с Директива 89/104/ЕИО ли е посочената в първия въпрос национална разпоредба, когато тя се тълкува стеснително в смисъл, че не се прилага спрямо дадена марка (марка 1), която е регистрирана само, за да осигури или разшири обхвата на закрила на друга регистрирана марка (марка 2), която е регистрирана във формата, в която се използва?

               3.

               При утвърдителен отговор на първия въпрос или отрицателен отговор на втория въпрос:

                           а)

                           Липсва ли използване на регистрирана марка (марка 1) по смисъла на член 10, параграф 1 и параграф 2, буква а) от Директива 89/104/ЕИО,

                                       аа)

                                       когато притежателят на марката използва формата на знак, която се различава от регистрацията на марката (марка 1) и от друга марка (марка 2) на притежателя на марката само по елементи, които не променят отличителния характер на марките (марки 1 и 2)?

                                       бб)

                                       Когато притежателят на марката използва две форми на знак, никоя от която не отговаря на регистрираната марка (марка 1), но една от формите на знака (форма 1) съвпада с друга регистрирана марка (марка 2) на притежателя на марка и втората използвана от притежателя форма на знак (форма 2) се различава от двете регистрирани марки (марка 1 и марка 2) по елементи, които не променят отличителния характер на марките, и когато тази форма на знак (форма 2) има по-голямо сходство с другата марка (марка 2) на притежателя на марката?

                           б)

                           Може ли съд на държава членка да приложи национална разпоредба (в случая член 26, параграф 3, изречение второ MarkenG), която противоречи на разпоредба от директивата (в случая член 10, параграф 1 и параграф 2, буква а) от Директива 89/104/ЕИО), в случаи, при които фактите са се осъществили преди постановяване на решение от Съда на Европейския съюз, което за първи път съдържа основания за несъвместимостта на разпоредбата на държавата членка с разпоредбата от директивата (в настоящия случай Решение от 13 септември 2007 г. по дело II Ponte Finanziaria/СХВП (BAINBRIDGE), C-234/06, Сборник, стр. I-7333), когато националният съд цени по-високо доверието на участник в съдебното производство в правната валидност на неговото гарантирано от конституционното право положение от интереса от транспониране на разпоредба от директивата?

      (1)  Първа Директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 40, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92).


title: Дело C-419/07: Иск, предявен на 12 септември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Швеция

text:
               24.11.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 283/18

         Иск, предявен на 12 септември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Швеция
   (Дело C-419/07)
   (2007/C 283/33)
   Език на производството: шведски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: K. Mojzesowicz и V. Bottka)

      Ответник: Кралство Швеция
   Искания на ищеца

               —

               да се приеме за установено, че поради неправилното транспониране на член 2 от Директива 2002/77/ЕО от 16 септември 2002 година относно конкуренцията на пазарите на електронни съобщителни мрежи и услуги (1) („Директивата за конкуренцията“), Кралство Швеция не е изпълнило задълженията си,

               —

               да се осъди Кралство Швеция да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи
   Издадените от шведското правителство лицензи за цифрово предаване са държавни мерки, които уреждат по-специално ползването на услуги за цифрово предаване и по този начин уреждат, непряко, предоставянето на такива услуги в Кралство Швеция. Посоченото в действащите понастоящем лицензи изискване притежателят на лиценза да се съобрази с раздел 2 от споразумението за сътрудничество предоставя непряко монопол на държавното дружество Boxer относно услугите по контрол на достъпа (включително кодирането), в нарушение на член 2, параграф 1 от Директивата за конкуренцията. Така запазването на задължението за съобразяване с този раздел от споразумението за сътрудничество възпрепятства предприятията, които са заинтересовани да предлагат пълна гама от услуги за цифрово предаване, да се ползват от правата, които са им гарантирани от член 2, параграфи 2 и 3 от директивата. Следователно Комисията отбелязва, че Швеция не е транспонирала правилно Директивата за конкуренцията в своя правен ред що се отнася до предаването на цифрова информация и до услугите за цифрово предаване върху неземна мрежа.

      (1)  ОВ L 249, 2002 г., стр. 21.


title: Дело C-244/08: Иск, предявен на 4 юни 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република

text:
               15.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/28

         Иск, предявен на 4 юни 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Италианска република
   (Дело C-244/08)
   (2008/C 209/42)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: A. Aresu и M. Afonso)

      Ответник: Италианска република
   Искания на ищеца

               —

               Да се установи, че по отношение възстановяването на ДДС на данъчнозадължено лице, което е установено в друга държава-членка или в трета страна, дори когато то има постоянен обект, Италианската република не е изпълнила задълженията си по член 1 от Осма директива 79/1072/ЕИО (1) на Съвета от 6 декември 1979 година за хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху търговския оборот — режим на възстановяване на данък добавена стойност на данъчно задължени лица, които не са установени на територията на страната на сделката, и по член 1 от Тринадесета директива 86/560/ЕИО (2) на Съвета от 17 ноември 1986 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки в областта на данъка върху оборота — правила за възстановяване на данъка върху добавената стойност на данъчнозадължени лица, които не са установени на територията на Общността, тъй като задължава данъчнозадължените лица, които са установени в държава-членка или в трета страна, но имат постоянен обект и чрез него са доставяли стоки или услуги в Италия през разглеждания период, да получават възстановяване на данъчен кредит по ДДС посредством механизмите, предвидени в посочените директиви, а не посредством приспадане, когато стоките и услугите са получени не от постоянния обект в Италия, а пряко от основното място на икономическа дейност;

               —

               да се осъди Италианската република да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   С настоящия иск Европейската комисия иска от Съда да установи несъвместимостта с общностното право на италианска мярка, по силата на която данъчнозадължените лица по ДДС, които са установени в държава-членка или в трета страна, но имат постоянен обект в Италия и чрез него са доставяли стоки или услуги в Италия през разглеждания период, са длъжни да получават възстановяване на данъчен кредит по ДДС посредством механизмите, предвидени в Директива 79/1072/ЕИО (Осма директива ДДС) и в Директива 86/560/ЕИО (Тринадесета директива ДДС), а не посредством обичайния механизъм на приспадане, предвиден като общо правило в Директива 77/388/ЕИО (3) (Шеста директива ДДС), когато стоките и услугите са получени не от постоянния обект в Италия, а пряко от основното място на икономическа дейност в чужбина.
   Според Европейската комисия подобна мярка, която представлява допълнителна финансова тежест за заинтересованите данъкоплатци при изпълнението на техните задължения, противоречи на разпоредбите и основните принципи на посочените по-горе директиви в областта на ДДС, съгласно които чуждестранните данъчнозадължени лица с постоянен обект в Италия, които извършват търговски сделки в Италия чрез него, трябва да могат да се ползват от обичайния механизъм на приспадане, предвиден в Шеста директива, дори когато някои търговски сделки е трябвало да се извършат пряко от основното място на икономическа дейност.

      (1)  ОВ L 331, стр. 11; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 34.

      (2)  ОВ L 326, стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 81.

      (3)  ОВ L 145, стр. 1 — Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа.


title: Дело C-492/11: Преюдициално запитване, отправено от Giudice di Pace di Mercato San Severino (Италия) на 26 септември 2011 г. — Ciro Di Donna/Società imballaggi metallici Salerno Srl (SIMSA)

text:
               26.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 347/16

         Преюдициално запитване, отправено от Giudice di Pace di Mercato San Severino (Италия) на 26 септември 2011 г. — Ciro Di Donna/Società imballaggi metallici Salerno Srl (SIMSA)
   (Дело C-492/11)
   2011/C 347/25
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Giudice di Pace di Mercato San Severino

      Страни в главното производство

      Ищец: Ciro Di Donna

      Ответник: Società imballaggi metallici Salerno Srl (SIMSA)

      Преюдициални въпроси

   „Допускат ли членове 6 и 13 от Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи, член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, прогласена на 7 декември 2000 г. в Ница, както е приета на 12 декември 2007 г. в Страсбург, Директива 2008/52/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2008 година относно някои аспекти на медиацията по гражданскоправни и търговскоправни въпроси, основният принцип на правото на Съюза на ефективна съдебна защита и по принцип правото на Съюза като цяло въвеждането в държава членка на Европейския съюз на правна уредба като установената в Италия със Законодателен декрет № 28/2010 и с Министерски указ № 180/2010, изменен с Министерски указ № 145/2011, според която:

               —

               съдът може, в последващото съдебно производство, да направи доказателствени изводи в ущърб на страната, която, без наличието на основателна причина, не е участвала в процедура по задължителна медиация,

               —

               съдът трябва да изключи възстановяването на разноските, направени от спечелилата страна, която е отхвърлила предложение за споразумение, отнасящи се до периода след отправянето на предложението, и да я осъди да възстанови разноските, направени от загубилата страна през същия период, както и да внесе в държавния бюджет допълнителна сума, съответстваща на сумата, която вече е платена за дължимата държавна такса (стандартна такса), ако съдебното решение, с което се произнася по образуваното след оправянето на отхвърленото предложение съдебно производство, съответства изцяло на съдържанието на това предложение,

               —

               съдът, като се позове на сериозни и извънредни причини, може да изключи възстановяването на разноските, направени от спечелилата страна, за възнаграждението на медиатора и на вещото лице, дори когато постановеното в съдебното производство не съответства изцяло на съдържанието на предложението,

               —

               съдът трябва да осъди страната, която, без наличието на основателна причина, не е участвала в процедурата по медиация, да внесе в държавния бюджет сума, която съответства на дължимата за съдебното производство стандартна такса,

               —

               медиаторът може, дори трябва, да направи предложение за споразумение, дори при липсата на съгласие между страните и при неучастие на страните в процедурата,

               —

               срокът, в който трябва да приключи опитът за медиация, може да достигне до четири месеца,

               —

               дори след изтичането на четиримесечния срок от започване на процедурата по медиация, съдебното производство може да се образува само след получаването от секретариата на медиаторската организация на съставения от медиатора протокол за липсата на споразумение, в който се излага отхвърленото предложение,

               —

               не е изключено процедурите по медиация да се умножат — с произтичащото от това удължаване на сроковете за решаване на спора — толкова пъти колкото са новите искания, направени редовно в ход на междувременно образуваното съдебно производство,

               —

               разноските за процедурата по задължителна медиация са поне два пъти по-големи от тези за съдебното производство, което процедурата по медиация се стреми да избегне, и непропорционалността се увеличава съществено с увеличаването на стойността на спора (като може да се стигне до там, че разноските за медиацията да бъдат над шест пъти по-големи от разноските за съдебното производство) или с увеличаването на сложността на спора (възможно е да възникне необходимостта от назначаване на вещо лице, разноските за което се разпределят между страните в процедурата, което да подпомогне медиатора по спорове, които изискват специални технически познания, като направеното от вещото лице експертно заключение или извлечената от това заключение информация не могат да се ползват в последващото съдебно производство)“.

      (1)  ОВ L 136, стр. 3.


title: Дело F-19/16: Жалба, подадена на 5 април 2016 г. — ZZ/ЕИБ

text:
               4.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 243/52

         Жалба, подадена на 5 април 2016 г. — ZZ/ЕИБ
   (Дело F-19/16)
   (2016/C 243/57)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представители: A. Senes и L. Payot, lawyers)

      Ответник: Европейска инвестиционна банка (ЕИБ)

      Предмет на производството

   Възстановяване на претърпените от жалбоподателя вреди в резултат на загубата на пенсионни права, ведно с лихвите; при условията на евентуалност—възстановяване, ведно с лихвите, на пенсионните права по националната пенсионна система, които се твърди, че са били загубени след прехвърлянето им по пенсионната схема на ответника.

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се осъди Европейската инвестиционна банка да възстанови вредите, които жалбоподателят е претърпял в резултат на загубата на пенсионни права, в размер на 55 641,17 EUR, ведно с лихвата, изчислена по приложимия за съответния период лихвен процент със задна дата, така все едно съществуващите пенсионни права на жалбоподателя в Istituto Nazionale della Previdenza Sociale са били действително изцяло заплатени при първоначалното поискване;

               —

               при условията на евентуалност, ЕИБ да се осъди да възстанови незабавно на ZZ пенсионни месеци в размер на 55 641,17 EUR, ведно с лихвата, изчислена по приложимия за съответния период лихвен процент със задна дата, така все едно съществуващите пенсионни права на жалбоподателя в Istituto Nazionale della Previdenza Sociale са били действително изцяло заплатени. В този случай изчисленията следва да бъдат направени по член 71.1.1. oт Правилника относно пенсионната схема на служителите на ЕИБ;

               —

               ЕИБ да се осъди да предостави всяко друго удовлетворение, което Общият съд счита за справедливо;

               —

               ЕИБ да се осъди да заплати съдебните разноски в настоящото производство в размер на 3 000 EUR.


title: Дело C-252/09: Определение на председателя на Съда от 19 ноември 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Португалска република

text:
               27.2.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/29

         Определение на председателя на Съда от 19 ноември 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Португалска република
   (Дело C-252/09) (1)

   2010/C 51/56

      Език на производството: португалски

   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ 205, 29.8.2009 г.


title: Дело C-312/13: Преюдициално запитване, отправено от Curtea de Apel Alba Iulia (Румъния) на 7 юни 2013 г. — Claudiu Roșu/Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu — Activitatea de Inspecție Fiscală

text:
               3.8.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 226/7

         Преюдициално запитване, отправено от Curtea de Apel Alba Iulia (Румъния) на 7 юни 2013 г. — Claudiu Roșu/Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu — Activitatea de Inspecție Fiscală
   (Дело C-312/13)
   (2013/C 226/11)
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Curtea de Apel Alba Iulia

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Claudiu Roșu

      Ответник: Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu — Activitatea de Inspecție Fiscală

      Преюдициални въпроси

   Трябва ли членове 73 и 78 от Директива 2006/112/ЕО (1) на Съвета да се тълкуват в смисъл, че когато положението на продавача по отношение на задължението за ДДС се промени и се приеме, че той е данъчно задължено по ДДС лице и насрещната престация (цената) за прехвърлянето на недвижим имот е определена от страните без каквото и да било позоваване на ДДС, облагаемата основа се формира от:

               а)

               насрещната престация (цената) за прехвърлянето на имота, определена от страните, намалена с процента на ДДС, или

               б)

               насрещната престация (цената) за прехвърлянето на имота, договорена от страните?

      (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-177/06: Решение на Съда (втори състав) от 20 септември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Испания (Държавни помощи — Схема за помощи — Несъвместимост с общия пазар — Решение на Комисията — Изпълнение — Премахване на схемата за помощи — Преустановяване на неизплатени помощи — Възстановяване на предоставени помощи — Неизпълнение на задължения от държава-членка — Средства за защита — Незаконосъобразност на решението — Пълна невъзможност за изпълнение)

text:
               10.11.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/13

         Решение на Съда (втори състав) от 20 септември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Испания
   (Дело C-177/06) (1)

   (Държавни помощи - Схема за помощи - Несъвместимост с общия пазар - Решение на Комисията - Изпълнение - Премахване на схемата за помощи - Преустановяване на неизплатени помощи - Възстановяване на предоставени помощи - Неизпълнение на задължения от държава-членка - Средства за защита - Незаконосъобразност на решението - Пълна невъзможност за изпълнение)
   (2007/C 269/25)
   Език на производството: испански
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности [представители: F. Castillo de la Torre и C. Urraca Caviedes]

      Ответник: Кралство Испания [представител: N. Díaz Abad]
   Предмет
   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Неприемане, в определения срок, на мерките, необходими да се гарантира прилагането на членове 2 и 3 от решения на Комисията от 20 декември 2001 г.относно схема за държавна помощ, въведена в действие от Испания през 1993 г. за някои новосъздадени предприятия в провинция Guipúzcoa (Испания) (C(2002)4448) (ОВ L 77, стр. 1), в провинция Álava (Испания) (C(2001)4475) (ОВ L 17, стр. 20) и в провинция Vizcaya (Испания) (C(2001)4478) (ОВ L 40, стр. 11)
   Диспозитив

               1)

               Като не е приело в определения срок всички необходими мерки, за да се съобрази с разпоредбите на членове 2 и 3 от всяко от решенията:

                           —

                           2003/28/ЕО на Комисията от 20 декември 2001 г. относно схема за държавна помощ, въведена в действие от Испания през 1993 г. за някои новосъздадени предприятия в провинция Álava (Испания),

                           —

                           2003/86/ЕО на Комисията от 20 декември 2001 г. относно схема за държавна помощ, въведена в действие от Испания през 1993 г. за някои новосъздадени предприятия в провинция Vizcaya (Испания),

                           —

                           2003/192/ЕО на Комисията от 20 декември 2001 г. относно схема за държавна помощ, въведена в действие от Испания през 1993 г. за някои новосъздадени предприятия в провинция Guipúzcoa (Испания),

                     Кралство Испания не е изпълнило задълженията си, които произтичат от тези разпоредби.

               2)

               Осъжда Кралство Испания да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 143, 17.6.2006 г.


title: Дело C-215/07: Определение на председателя на четвърти състав на Съда от 25 юни 2008 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof, Германия) — Verlag Schawe GmbH/Sächsisches Druck- und Verlagshaus AG

text:
               8.11.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 285/32

         Определение на председателя на четвърти състав на Съда от 25 юни 2008 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof, Германия) — Verlag Schawe GmbH/Sächsisches Druck- und Verlagshaus AG
   (Дело C-215/07) (1)

   (2008/C 285/53)

      Език на производството: немски

   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 155, 7.7.2007 г.


title: Дело T-63/09: Решение на Общия съд от 21 март 2012 г. — Volkswagen/СХВП — Suzuki Motor (SWIFT GTi) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Общността „SWIFT GTi“ — По-ранна международна и по-ранна национална марка „GTI“ — Относителни основания за отказ — Сходство на стоките — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009) — Преценка на вероятността от объркване — Отхвърляне на възражението)

text:
               5.5.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 133/22

         Решение на Общия съд от 21 март 2012 г. — Volkswagen/СХВП — Suzuki Motor (SWIFT GTi)
   (Дело T-63/09) (1)

   (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността „SWIFT GTi“ - По-ранна международна и по-ранна национална марка „GTI“ - Относителни основания за отказ - Сходство на стоките - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009) - Преценка на вероятността от объркване - Отхвърляне на възражението)
   2012/C 133/42
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Volkswagen AG (Wolfsburg, Германия) (представители: H.-P. Schrammek, C. Drzymalla и S. Risthaus, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: G. Schneider)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП: Suzuki Motor Corp. (Shizuoka-ken, Япония)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 9 декември 2008 г. (преписка R 749/2007-2) относно производство по възражение между Volkswagen AG и Suzuki Motor Corp.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Volkswagen AG да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 102, 1.5.2009 г.


title: Дело C-340/13: Преюдициално запитване, отправено от Cour d'appel de Bruxelles (Белгия) на 21 юни 2013 г. — bpost SA/Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

text:
               10.8.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 233/5

         Преюдициално запитване, отправено от Cour d'appel de Bruxelles (Белгия) на 21 юни 2013 г. — bpost SA/Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)
   (Дело C-340/13)
   2013/C 233/08
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour d'appel de Bruxelles

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: bpost SA

      Ответник: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

      Преюдициални въпроси

               1.

               Член 12, пето тире от Директива 1997/67/ЕО (1), изменена с Директиви 2002/39/ЕО (2) и 2008/6/ЕО (3), следва ли да се тълкува в смисъл, че налага задължение за недопускане на дискриминация, по-специално в отношенията между доставчика на универсалната услуга и посредниците, с оглед на предоставяните от този доставчик оперативни отстъпки, при положение че за отстъпките, единствено свързани с количествата, продължава да се прилага член 12, четвърто тире?

               2.

               Ако отговорът на първия въпрос е положителен, отстъпките, единствено свързани с количествата, отговарят ли на изискването за недопускане на дискриминация, предвидено в член 12, четвърто тире, след като въведеното с тях ценово разграничение се основава на обективен фактор с оглед на съответния географски пазар и пазар на услуги и няма действие на изключване или стимулиране на лоялност?

               3.

               Ако отговорът на първия въпрос е отрицателен, количествената отстъпка, предоставяна на посредник, нарушава ли принципа на недопускане на дискриминация, предвиден в член 12, пето тире, след като не се равнява на отстъпката, предоставяна на подател, предал същия брой пратки, а на сбора от отстъпките, предоставяни за всички податели въз основа на броя на събраните от посредника от всеки един от тях пратки?

      (1)  Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и заподобряването на качеството на услугата (ОВ L 158, стр. 14; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 3, стр. 12)

      (2)  Директива 2002/39ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 10 юни 2002 година за изменение на Директива 97/67/ЕО относно по-нататъшното отваряне на пощенските услуги в Общността за конкуренция (ОВ L 176, стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 4, стр. 178)

      (3)  Директива 2008/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 февруари 2008 година за изменение на Директива 97/67/ЕО с оглед пълното изграждане на вътрешния пазар на пощенски услуги в Общността (ОВ L 52, стр. 3)


title: Дело T-318/14: Жалба, подадена на 2 май 2014 г.  — Vinnolit/Комисия

text:
               14.7.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/61

         Жалба, подадена на 2 май 2014 г. — Vinnolit/Комисия
   (Дело T-318/14)
   2014/C 223/63
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Vinnolit GmbH & Co. KG (Исманинг, Германия) (представител: M. Geipel, Rechtsanwalt)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на Европейската комисия от 18 декември 2013 г. по преписка SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), доколкото се отнася до намалената допълнителна такса по EEG,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет правни основания.

               1.

               Първо правно основание: липса на помощ по смисъла на член 107 ДФЕС

                           —

                           Жалбоподателят твърди, че намалената допълнителна такса, която Gesetzes für den Vorrang erneuerbarer Energien (Законът за приоритета на възобновяемите енергийни източници, наричан по-нататък „EEG“) предвижда за енергоемките потребители, представлява разновидност на гражданско правен компенсационен режим. Липсвало каквото и да било предоставяне на икономическо предимство чрез държавни или контролирани от държавата ресурси.

               2.

               Второ правно основание: липса на каквато и да било помощ

                           —

                           Жалбоподателят също твърди, че намалената допълнителна такса по EEG за енергоемките потребители не представлява нова помощ по смисъла на член 108 ДФЕС, тъй като досега Европейската комисия е приемала, че механизмът за финансиране на подкрепата за електроенергия от възобновяеми източници във Федерална република Германия съответства на правилата за държавни помощи, а този механизъм по същество не е променен.

               3.

               Трето правно основание: нарушение на основните права и на принципа на пропорционалност

                           —

                           В това отношение жалбоподателят твърди, че Европейската комисия не е упражнила или е упражнила неправилно предоставеното ѝ право на преценка, тъй като не е взела предвид значителните неблагоприятни последици за съответните потребители от откриването на официална процедура по разследване и тъй като е открила тази процедура по-рано от необходимото.

               4.

               Четвърто правно основание: нарушение на принципа за защита на оправданите правни очаквания

                           —

                           Жалбоподателят твърди, че с решението си Европейската комисия е нарушила оправданите правни очаквания на съответните потребители, тъй като досега е приемала, че механизмът за финансиране на подкрепата за електроенергия от възобновяеми източници във Федерална република Германия съответства на правилата за държавни помощи, а този механизъм по същество не е променен.

               5.

               Пето правно основание: злоупотреба с власт

                           —

                           Накрая, жалбоподателят твърди, че с приемането на обжалваното решение Европейската комисия е злоупотребила с предоставената ѝ власт, тъй като неоснователно е ограничила правото на преценка, което първичното и вторичното право предоставят на Федерална република Германия по отношение на начина на организиране на подкрепата за електроенергия от възобновяеми източници.


title: Дело T-2/08: Жалба, подадена на 2 януари 2008 г. — Landesanstalt für Medien Nordrhein — Westfalen/Комисия

text:
               8.3.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 64/54

         Жалба, подадена на 2 януари 2008 г. — Landesanstalt für Medien Nordrhein — Westfalen/Комисия
   (Дело T-2/08)
   (2008/C 64/86)
   Език на производството: немски
   Страни

      Жалбоподател: Landesanstalt für Medien Nordrhein — Westfalen (LfM) (Дюселдорф, Германия) [представители: Rechtsanwälte A. Rosenfeld и G.-B. Lehr]

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени Решение на Решение С(2007) 5109 окончателен на Комисията от 23 октомври 2007 г. относно държавната помощ, която Федерална република Германия възнамерява да предостави за въвеждането на цифровото телевизионно радиоразпръскване (DVB-T) в Северен Рейн Вестфалия,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Жалбоподателят оспорва Решение С(2007) 5109 окончателен на Комисията от 23 октомври 2007 г. относно държавна помощ С 34/2006 (ех N 29/2005 и ех СР 13/2004), с което Комисията приема за несъвместима с общия пазар държавната помощ, която Федерална република Германия възнамерява да предостави на частните радио- и телевизионни оператори при въвеждането на цифрово телевизионно радиоразпръскване (DVB-T) в Северен Рейн Вестфалия и за която помощ Комисията е уведомена.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят посочва на първо място, че спорното решение нарушава член 87, параграф 1 ЕО, тъй като неправилно се приема, че мярката има характер на помощ. В този контекст се изтъква и нарушение на член 253 ЕО.
   Освен това се твърди, че е използван недопустим модел за проверка при проверката по член 87, параграф 3, буква в) ЕО. В това отношение жалбоподателят изтъква по-нататък, че е налице неправилно упражняване на дискреционни правомощия, грешка в преценката и нарушение на член 253 ЕО.
   Твърди се и нарушение на член 87, параграф 3, букви б) и г) поради неправилно упражняване на дискреционни правомощия и грешка в преценката.
   В заключение жалбоподателят посочва, че съответната мярка във всички случаи попада в предвиденото в член 86, параграф 2 ЕО отраслово изключение. И в този аспект се изтъква нарушение на член 253 ЕО.


title: Дело T-908/16: Определение на Общия съд от 7 февруари 2017 г. — Starbucks (HK)/EUIPO — Now Wireless (nowwireless)

text:
               10.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/51

         Определение на Общия съд от 7 февруари 2017 г. — Starbucks (HK)/EUIPO — Now Wireless (nowwireless)
   (Дело T-908/16) (1)

   (2017/C 112/72)
   Език на производството: английски
   Председателят на осми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 46, 13.2.2017 г.


title: Дело T-140/16 R II: Определение на председателя на Общия съд от 16 февруари 2017 г. — Le Pen/Парламент (Обезпечително производство — Член на Европейския парламент — Събиране чрез прихващане на надбавки, изплатени за възстановяване на разходите за парламентарни сътрудници — Молба за спиране на изпълнението — Нова молба — Нови факти — Липса на неотложност)

text:
               18.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 121/30

         Определение на председателя на Общия съд от 16 февруари 2017 г. — Le Pen/Парламент
   (Дело T-140/16 R II)
   ((Обезпечително производство - Член на Европейския парламент - Събиране чрез прихващане на надбавки, изплатени за възстановяване на разходите за парламентарни сътрудници - Молба за спиране на изпълнението - Нова молба - Нови факти - Липса на неотложност))
   (2017/C 121/43)
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Jean-Marie Le Pen (Saint-Cloud, Франция) (представители: M. Ceccaldi и J.-P. Le Moigne, avocats)

      Ответник: Европейски парламент (представители: G. Corstens и S. Alonso de León)

      Предмет

   Жалба на основание членове 278 и 279 ДФЕС за спиране на изпълнението на решението на генералния секретар на Парламента от 29 януари 2016 г., с което се разпорежда жалбоподателят да възстанови сумата от 320 026,23 EUR, и на Дебитно известие № 2016-195 от 4 февруари 2016 г., издадено въз основа на посоченото решение

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля искането за спиране на изпълнението.

               2)

               Не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело T-339/08: Жалба, подадена на 18 август 2008 г. — BVGD/Комисия

text:
               25.10.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 272/40

         Жалба, подадена на 18 август 2008 г. — BVGD/Комисия
   (Дело T-339/08)
   (2008/C 272/80)
   Език на производството: английски
   Страни

      Жалбоподател: Belgische Vereniging van handelaars in- en uitvoerders geslepen diamant (BVGD) (Антверпен, Белгия) (представители: L. Levi и C. Ronzi, lawyers)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               настоящата жалба да бъде приета за допустима,

               —

               да се отмени Решение на Комисията от 5 юни 2008 г., с което Комисията отхвърля подадената от страна на жалбоподателя жалба във връзка с последиците от възпиране на въвеждането на пазарите, тъй като липсват на достатъчно основания за предприемане на действия по тази жалба (дело COMP/39.221/E-2-De Beers/DTC Supplier of Choice).

               —

               Комисията да бъде задължена да предостави:

                           —

                           подходящ и разбираем вариант на дадените от De Beers и Alrosa отговори на Комисията в рамките на т.н. „допълнителна процедура“,

                           —

                           всички неповерителни варианти на жалбите и свързаните с тях документи, подадени пред Комисията във връзка със SOC и търговското споразумение между De Beers и Alrosa,

                           —

                           всички неповерителни варианти на документите във връзка с разследването, които се отнасят до SOC и търговското споразумение между De Beers и Alrosa,

                           —

                           направеното от Alrosa искане по дело T-170/06,

                           —

                           известията за нарушения, на които Комисията се позовава в „допълнителното решение за отказ“,

                           —

                           годишните отчети за ангажиментите на De Beers, изготвени от лицето, натоварено с управлението,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   След като на 11 юли 2007 г. Първоинстанционният съд отменя Решение на Комисията от 22 февруари 2006 г. (Решение по дело Alrosa/Комисия, T-170/06), Комисията решава да започне допълнителна процедура въз основа на член 7 от Регламент (ЕО) № 773/2004, за да прецени възможното влияние на отмяната на решението за утвърждаване поемането на ангажименти върху общия извод относно възпиране на въвеждането на пазарите, установен в Решение от 26 януари 2007 г. (2007)D/200338 (дело COMP/39.221/E-2-De Beers/DTC Supplier of Choice) за отхвърляне на жалбата на жалбоподателя, подадена до Комисията на 14 юли 2005 г., в която се твърдят нарушения на членове 81 ЕО и 82 ЕО във връзка с използваната от De Beers Group система „Supplier of Choice“ за дистрибутиране на необработени диаманти („решението за отказ“). Жалбоподателят оспорва законосъобразността на това решение с жалба, подадена пред Съда на 6 април 2007 г., която понастоящем е предмет на производството по дело T-104/07 (1).
   С настоящата жалба жалбоподателят иска отмяна на допълнителното Решение на Комисията от 5 юни 2008 г. (2008)D/203543, прието в съответствие с Регламент (ЕО) № 773/2004 (2), в което Комисията прави извод, че няма основания за преразглеждане на решението за отказ доколкото във връзка с възпиране на въвеждането на пазарите, интересът на Общността не е достатъчен за провеждане на по-нататъшно разследване на твърдяните нарушения.
   Жалбоподателят изтъква три основни правни основания в подкрепа на исканията си:
   Първо, жалбоподателят твърди, че член 7 Регламент (ЕО) № 773/2004 не е правилното правно основание на допълнителната процедура и на обжалваното решение. Всъщност той поддържа, че посочената разпоредба не оправомощава Комисията да преразгледа дадено положение, а се отнася само до отхвърлянето на жалби и в тази връзка позволява на Комисията да информира жалбоподателя, че не са налице достатъчно основания за предприемане на действия по жалбата, като определи срок, в който жалбоподателят може писмено да изрази становището си. Освен това жалбоподателят твърди, че Комисията не е приложила правилно общите правни принципи относно отмяната с обратно действие на административните актове.
   Второ, жалбоподателят твърди, че са нарушени процесуалните му права, произтичащи от членове 7 и 8 от Регламент (ЕО) № 773/2004, тъй като бил възпрепятстван да упражни правото си на достъп до документите, въз основа на които Комисията е направила временната си преценка. По този въпрос жалбоподателят твърди, че Комисията не е доказала, че ограниченият достъп до досието може да се обоснове с необходимостта да се гарантира поверителността по отношение на търговската тайна.
   Трето, жалбоподателят твърди, че обжалваното решение нарушава членове 2 ЕО и 3 ЕО и понятието за интерес на Общността, както и задължението за предоставяне на мотиви.

      (1)  ОВ C 129, 2007 г., стр. 18.

      (2)  Регламент (ЕО) № 773/2004 на Комисията от 7 април 2004 г. относно водените от Комисията производства съгласно членове 81 и 82 от Договора за ЕО (ОВ L 123, 2004 г., стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 242).


title: Дело T-539/11: Жалба, подадена на 13 октомври 2011 г. — Deutsche Bank/СХВП (Leistung aus Leidenschaft)

text:
               14.1.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 13/16

         Жалба, подадена на 13 октомври 2011 г. — Deutsche Bank/СХВП (Leistung aus Leidenschaft)
   (Дело T-539/11)
   2012/C 13/34
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Deutsche Bank AG (Frankfurt am Main, Германия) (представители: R. Lange, T. Götting и G. Hild, Rechtsanwälte)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска:

               —

               да се отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 3 август 2011 г. по преписка R 188/2011-4;

               —

               да се осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: Словна марка „Leistung aus Leidenschaft“ за стоки от класове 35, 36 и 38.

      Решение на проверителя: Отхвърля заявката.

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009, тъй като разглежданата марка на Общността няма отличителен характер.


title: Дело C-320/10: Преюдициално запитване, отправено от Rechtbank Haarlem (Нидерландия) на 2 юли 2010 г. — X/Inspecteur der Belastingsdienst/Y

text:
               11.9.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 246/27

         Преюдициално запитване, отправено от Rechtbank Haarlem (Нидерландия) на 2 юли 2010 г. — X/Inspecteur der Belastingsdienst/Y
   (Дело C-320/10)
   ()
   2010/C 246/46
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Rechtbank Haarlem

      Страни в главното производство

      Ищец: X BV

      Ответник: Inspecteur der Belastingsdienst P

      Преюдициални въпроси

               1.

               Възможно ли е в рамките на тълкуването и/или на преценката на действителността на Регламенти 535/94 (1), 1832/2002 (2), 1871/2003 (3) и 2344/2003 (4), с които е приета и изменена допълнителна забележка 7 (КН) от глава 2 (към тогавашния момент носеща номер 8), да се прави позоваване на решението на DSB [Dispute Settlement Body] от 27 септември 2005 г. относно тълкуването на термина „осолен“ в позиция 0210, дори в случаите, в които митническата декларация за „допускане за свободно обращение“ е подадена преди тази дата?

               2.

               При утвърдителен отговор на въпрос 1):
               Как трябва да се прецени дали характерът на пилешкото месо е претърпял промяна?

               3.

               При утвърдителен отговор на въпрос 1):

                           а)

                           Предвид решението на DSB от 27 септември 2005 г. действителни ли са цитираните по-горе регламенти, доколкото за целите на позиция 0210 в тях се посочва, че месото се счита за „осолено“, ако то има общо съдържание на сол от 1,2 % или повече тегловно?

                           б)

                           Предвид решението на DSB от 27 септември 2005 г. трябва ли горецитираните регламенти да се тълкуват в смисъл, че допълнителна забележка 7 (КН) от глава 2, в която се предвижда, че месото с общо съдържание на сол от 1,2 % или повече тегловно се счита за претърпяло промяна на характера и се определя като „осолено“ по смисъла на позиция 0210, както и че месото с общо съдържание на сол, по-ниско от 1,2 % или повече тегловно, претърпяло трайна промяна на характера вследствие на добавянето на сол, не е изключено от класирането под позиция 0210?

               4.

               При утвърдителен отговор на въпрос 3) a):
               Как трябва да се определи дали дълготрайното съхранение на пилешкото месо се гарантира чрез осоляването?

      (1)  Регламент (ЕО) № 535/94 на Комисията от 9 март 1994 година за изменение на Приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (ОВ L 68, стр. 15).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1832/2002 на Комисията от 1 август 2002 година за изменение на Приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (ОВ L 290, стр. 1).

      (3)  Регламент (ЕО) № 1871/2003 на Комисията от 23 октомври 2003 година за изменение на Приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (ОВ L 275, стр. 5).

      (4)  Регламент (ЕО) № 2344/2003 на Комисията от 30 декември 2003 година за изменение на Приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (ОВ L 346, стр. 38).


title: Дело C-151/10: Определение на Съда (шести състав) от 7 април 2011 г. (преюдициално запитване от Arbeidshof te Antwerpen — Белгия) — Dai Cugini NV/Rijksdienst voor Sociale Zekerheid (Член 104, параграф 3, първа алинея от Процедурния правилник — Директива 97/81/ЕО — Равно третиране на работниците на пълно и непълно работно време — Дискриминация — Пречка от административно естество, която може да ограничи възможностите за работа при непълно работно време — Задължително оповестяване и съхраняване на договорите и на документите относно работното време)

text:
               16.7.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 211/7

         Определение на Съда (шести състав) от 7 април 2011 г. (преюдициално запитване от Arbeidshof te Antwerpen — Белгия) — Dai Cugini NV/Rijksdienst voor Sociale Zekerheid
   (Дело C-151/10) (1)

   (Член 104, параграф 3, първа алинея от Процедурния правилник - Директива 97/81/ЕО - Равно третиране на работниците на пълно и непълно работно време - Дискриминация - Пречка от административно естество, която може да ограничи възможностите за работа при непълно работно време - Задължително оповестяване и съхраняване на договорите и на документите относно работното време)
   2011/C 211/12
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Arbeidshof te Antwerpen

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Dai Cugini NV

      Ответник: Rijksdienst voor Sociale Zekerheid

      Предмет

   Преюдициално запитване — Arbeidshof te Antwerpen (Afdeling Hasselt) — Тълкуване на Директива 97/81/ЕО на Съвета от 15 декември 1997 година относно Рамково споразумение за работа при непълно работно време, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ЕКП) (ОВ L 14, 1998 г., стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 35) — Национално законодателство, предвиждащо система за оповестяване и контрол на работните часове на работниците на непълно работно време, съгласно която трябва да се изготвят и съхраняват документи с точни данни за отработените часове от всеки работник, като за неизпълнението на тези задължения се предвиждат наказателноправни или административноправни санкции

      Диспозитив

   Клауза 4 от Рамковото споразумение за работа при непълно работно време, приложено към Директива 97/81/ЕО на Съвета от 15 декември 1997 година относно Рамково споразумение за работа при непълно работно време, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ЕКП), трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която предвижда в тежест на работодателите задължения за съхраняване и оповестяване на договорите и на документите относно работните часове на работниците на непълно работно време, ако е установено, че тази правна уредба не води до по-малко благоприятно третиране на последните в сравнение с работниците на пълно работно време, които се намират в сравнимо положение или, когато съществува подобна разлика в третирането, ако е установено, че тя е обоснована по обективни причини и не надхвърля необходимото за постигане на така преследваните цели.
   Запитващата юрисдикция следва да извърши необходимата фактическа и правна проверка, по-специално относно приложимото национално право, за да прецени дали е такъв случаят по делото, с което е сезирана.
   В хипотезата, в която запитващата юрисдикция стигне до извода, че разглежданата в главното производство национална уредба е несъвместима с клауза 4 от Рамковото споразумение за работа при непълно работно време, приложено към Директива 97/81, клауза 5, точка 1 от това споразумение следва да се тълкува в смисъл, че също не допуска такава правна уредба.

      (1)  ОВ C 161, 19.6.2010 г.


title: Дело T-455/12: Решение на Общия съд от 16 октомври 2013 г. — Zoo Sport/СХВП — K-2 (zoo sport) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Общността „ZOO Sport“ — По-ранна словна марка на Общността „ZOOT“ и по-ранна фигуративна марка на Общността „SPORTS ZOOT SPORTS“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               30.11.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 352/16

         Решение на Общия съд от 16 октомври 2013 г. — Zoo Sport/СХВП — K-2 (zoo sport)
   (Дело T-455/12) (1)

   (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността „ZOO Sport“ - По-ранна словна марка на Общността „ZOOT“ и по-ранна фигуративна марка на Общността „SPORTS ZOOT SPORTS“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2013/C 352/29
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Zoo Sport Ltd (Лийдс, Обединено кралство) (представител: I. Rungg, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: A. Folliard-Monguiral)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: K-2 Corp. (Сиатъл, Съединени щати) (представител: M. Graf, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 9 август 2012 г. (преписка R 1395/2011-4), постановено в производство по възражение със страни K-2 Corp. и Zoo Sport Ltd.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Zoo Sport Ltd да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 399, 22.12.2012 г.


title: Дело T-90/15: Жалба, подадена на 18 февруари 2015 г.  — Schoeller Corporation/СХВП — Sqope (SCOPE)

text:
               13.4.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 118/44

         Жалба, подадена на 18 февруари 2015 г. — Schoeller Corporation/СХВП — Sqope (SCOPE)
   (Дело T-90/15)
   (2015/C 118/57)
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Schoeller Corporation GmbH (Берлин, Германия) (представител: D. van Ackeren, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Sqope SA (Люксембург, Люксембург)

      Данни за производството пред СХВП

      Притежател на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Общността „SCOPE“, заявка за регистрация № 4 502 341

      Производство пред СХВП: производство по обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на СХВП от 21 ноември 2014 г. по преписка R 2381/2013-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               при условията на евентуалност, да отмени обжалваното решение в частта му, която се отнася до услугите по финансов анализ и предоставяне на финансова информация,

               —

               да осъди загубилата делото страна да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 207/2009,

               —

               нарушение на член 52, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009.