title: Дело C-254/19: Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 26 март 2019 г. — Friends of the Irish Environment Limited/An Bord Pleanála

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/29

      Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 26 март 2019 г. — Friends of the Irish Environment Limited/An Bord Pleanála
      (Дело C-254/19)
      (2019/C 206/34)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      High Court (Висш съд) (Ирландия)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Friends of the Irish Environment Limited

         Ответник: An Bord Pleanála

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Представлява ли решението за удължаване на срока на разрешение за осъществяване на проект одобрение на проект, което да задейства член 6, параграф 3 от Директива 92/43/ЕИО (1) на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (наричана по-нататък „Директивата за местообитанията“)?

                  2.

                  От значение ли е за отговора на въпрос 1 някое от изборните по-долу съображения?

                              a)

                              Разрешението за осъществяване на проект (чиито срок се удължава) е издадено въз основа на национална разпоредба, която не транспонира правилно Директивата за местообитанията, тъй като съответният нормативен акт неправилно отъждествява проверката за целите на Директивата за местообитанията с оценката на въздействието върху околната среда за целите на Директивата за ОВОС (Директива 2011/92/ЕС (2)).

                              b)

                              В първоначално издаденото разрешение за осъществяване на проект не се посочва дали молбата за разрешение е разгледана в рамките на етап 1 или етап 2 от член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията, и не съдържа „пълни, точни и окончателни констатации и изводи, които могат да разсеят всяко разумно съмнение от научна гледна точка относно въздействието на предвидените работи върху засегнатата защитена територия“, както се изисква по дело C-404/09, Комисията/Испания (3).

                              c)

                              Първоначалният срок на разрешението за осъществяване на проект е изтекъл и в резултат на това действието на разрешението е прекратено по отношение на целия проект. До евентуалното удължаване на срока му, не могат да се извършват никакви работи въз основа на разрешението за осъществяване на проект.

                              d)

                              До момента не са извършвани никакви работи въз основа на разрешението за осъществяване на проект.

                  3)

                  При утвърдителен отговор на въпрос 1, кои въпроси трябва да разгледа компетентният орган при извършване на проверка на етап 1 съгласно член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията? Трябва ли, например, компетентният орган да разгледа някой или всеки един от следните въпроси: (i) дали има промени в предложените работи и начин на използване; (ii) дали са настъпили промени в екологичния контекст, например определяне на европейски територии след приемане на решението за издаване на разрешение за осъществяване на проекта; (iii) дали има релевантни промени в научната област, напр. по-актуални проучвания във връзка с нормативно установени интереси на европейски територии? Трябва ли вместо това компетентният орган да извърши оценка на въздействието върху околната среда на целия проект?

                  4)

                  Трябва ли да се прави разграничение между (i) разрешение за осъществяване на проект, с което се налага срок за осъществяване на определена дейност (експлоатационна фаза), и (ii) разрешение за осъществяване на проект, с което се налага срок за извършване на строителните работи (строителна фаза), но ако строителните работи приключат в този срок, не е предвиден срок за осъществяване на дейността или за експлоатация?

                  5)

                  Обусловено ли е, и в каква степен, задължението на национален съд да тълкува законодателството във възможно най-голяма степен в съответствие с разпоредбите на Директивата за местообитанията и Орхуската конвенция, от изискването страните по спора да са повдигнали изрично тези тълкувателни въпроси? По-конкретно, ако националното законодателство предвижда две процедури за вземане на решения, само една от които гарантира спазването на Директивата за местообитанията, длъжен ли е националният съд да тълкува националното законодателство в смисъл, че е възможно позоваване само на процедурата, която гарантира спазване на Директивата, независимо от това, че точно това тълкуване не е било изрично направено от страните по делото пред съда?

                  6)

                  Ако отговорът на въпрос 2, подточка А по-горе е, че въпросът — дали разрешението за осъществяване на проект (чийто срок се удължава) е било издадено въз основа на национална разпоредба, която не транспонира правилно Директивата за местообитанията — е релевантен, трябва ли националният съд да остава без приложение правило на националното процесуално право, което не позволява на възразяващия да постави под въпрос валидността на по-ранно (изтекло) разрешение за осъществяване на проект в контекста на последваща молба за издаване на разрешение за осъществяване на проект? Несъвместимо ли е такова правило от националното процесуално право със задължението за приемане на коригиращи мерки, което наскоро бе препотвърдено от Съда по дело C-348/15, Stadt Wiener (4)?

         (1)  ОВ L 206, 1992 г., стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109.

         (2)  Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (ОВ, L 26, 2012 г., стр. 1).

         (3)  EU:C:2011:768.

         (4)  EU:C:2016:882.


title: Дело C-257/19: Иск, предявен на 26 март 2019 г. — Европейска комисия/Ирландия

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/31

      Иск, предявен на 26 март 2019 г. — Европейска комисия/Ирландия
      (Дело C-257/19)
      (2019/C 206/36)
      Език на производството: английски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: S. L. Kalėda и N. Yerrell)

         Ответник: Ирландия

         Искания на ищеца

                  —

                  Да се обяви, че като не е предвидила разследващ орган, който е независим по отношение на своето устройство, правна структура и процес на вземане на решение от която и да е страна, чиито интереси биха могли да влязат в конфликт с поверената му задача, Ирландия не е изпълнила задълженията си по член 8, параграф 1 от Директива 2009/18/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 година за определяне на основните принципи, които уреждат разследването на произшествия в областта на морския транспорт, и за изменение на Директива 1999/35/ЕО на Съвета и Директива 2002/59/ЕО на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  да се осъди Ирландия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Съгласно член 8, параграф 1 от Директива 2009/18/ЕО държавите членки гарантират, че разследванията на безопасността се провеждат под отговорността на безпристрастен постоянен разследващ орган. За да се проведе безпристрастно разследване на безопасността, член 8, параграф 1 изисква разследващият орган да е независим, по отношение на своето устройство, правна структура и процес на вземане на решение, от която и да е страна, чиито интереси биха могли да влязат в конфликт с поверената му задача.
      Комисията счита, че това изискване не е спазено при създадения от Ирландия Marine Casualty Investigation Board, тъй като двама от неговите петима членове имат общи регулаторни и правоприлагащи правомощия във връзка с морската безопасност на плавателни съдове под ирландски флаг и с проверките за безопасност в ирландски води.

         (1)  ОВ L 131, 2009 г., стр. 114.


title: Дело C-263/19: Преюдициално запитване от Fővárosi Törvényszék (Унгария), постъпило на 28 март 2019 г. — T-Systems Magyarország Zrt. и др./Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság и др.

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/32

      Преюдициално запитване от Fővárosi Törvényszék (Унгария), постъпило на 28 март 2019 г. — T-Systems Magyarország Zrt. и др./Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság и др.
      (Дело C-263/19)
      (2019/C 206/37)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Fővárosi Törvényszék

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: T-Systems Magyarország Zrt., BKK Budapesti Közlekedési Központ Zrt., Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság

         Ответници: Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság, BKK Budapesti Közlekedési Központ Zrt., T-Systems Magyarország Zrt.

         Подпомагаща страна: Közbeszerzési Hatóság Elnöke

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допускат ли член 41, параграф 1 и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и съображения 10, 29, 107, 109 и 111, член 1, параграф 2 и член 72 от Директива 2014/24/ЕС (1) на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО, национална уредба или практика за тълкуване и прилагане на тази уредба, която предвид договорното правоотношение между договарящите страни, предвижда, че не само възложителят е извършил нарушение, изразяващо се в неправомерно непровеждане на процедура за възлагане на обществена поръчка в евентуално нарушение на разпоредбите относно изменението на договорите и в неспазване на разпоредбите, уреждащи изменението на договорите, но и това нарушение е било извършено и от изпълнителя, сключил договор с възложителя, тъй като незаконосъобразното изменение на договорите изисква общи действия на страните [?]

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос, имайки предвид член 41, параграф 1 и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и съображения 10, 29, 107, 109 и 111, член 1, параграф 2 и член 72 от Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО, допускат ли съображения 19, 20 и 21 от Директива 2007/66/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2007 година за изменение на директиви 89/665/ЕИО и 92/13/ЕИО (2) на Съвета с оглед повишаване на ефективността на процедурите за преразглеждане при възлагане на обществени поръчки и член 2, параграф 2 от директиви 89/665/ЕИО (3) на Съвета от 21 декември 1989 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прилагането на производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки за доставки и за строителство, и 92/13/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1992 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно прилагането на правилата на Общността по възлагане на обществени поръчки на субекти, извършващи дейност във водния, енергийния, транспортния и телекомуникационния сектор, национална уредба или практика за тълкуване и прилагане на тази уредба, която допуска на изпълнителя, сключил договор с възложителя, също да бъде наложена санкция (глоба) — различна от ограничаването на действието на договора във времето — поради неправомерното непровеждане на процедура за възлагане на обществена поръчка и поради неспазване на разпоредбите относно изменението на договорите [?]

                  3)

                  При утвърдителен отговор на първите два въпроса запитващата юрисдикция иска от Съда на Европейския съюз да ѝ предостави насоки и по въпроса дали за определянето на размера на санкцията (глоба) е достатъчно обстоятелството, че съществува договорно правоотношение между страните, без да се анализират действията и приносът на страните, извършили изменението на договора.

         (1)  ОВ L 94, 2014 г., стр. 65.

         (2)  ОВ L 335, 2007 г., стр. 31.

         (3)  ОВ L 395, 1989 г., стр. 33.


title: Дело C-265/19: Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 29 март 2019 г. — Recorded Artists Actors Performers Ltd/Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/33

      Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 29 март 2019 г. — Recorded Artists Actors Performers Ltd/Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General
      (Дело C-265/19)
      (2019/C 206/38)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      High Court (Ирландия)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Recorded Artists Actors Performers Ltd

         Ответници: Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Задължението на националния съд да тълкува Директива 2006/115 (1) за правото на отдаване под наем и в заем, както и за някои права, свързани с авторското право в областта на интелектуалната собственост (наричана по-нататък „Директивата“) в светлината на целта на Римската конвенция (2) и/или на Договор на СОИС (3) ограничено ли е до понятия, които са изрично посочени в Директивата, или при условията на евентуалност обхваща и понятия, които съществуват само в двете международни споразумения? По-специално до каква степен член 8 от Директивата трябва да се тълкува в светлината на изискването за „приложение в рамките на национални юрисдикции“ съгласно член 4 от Договора на СОИС?

                  2)

                  Има ли дадена държава членка право на преценка да определи критерии за изпълнители като „съответните изпълнители“ съгласно член 8 от Директивата? По-специално може ли дадена държава членка да ограничи правото на дял на справедливо възнаграждение до обстоятелства, при които: i) изпълнението се извършва в държава от Европейското икономическо пространство (ЕИП) или ii) изпълнителите са с местожителство или пребивават в държава от ЕИП?

                  3)

                  С какво право на преценка разполага дадена държава членка в отговор на изключение, въведено от друга договаряща се страна съгласно член 15, параграф 3 от Договора на СОИС? По-специално необходимо ли е държавата членка да отрази точно условията на изключението, въведено от другата договаряща се страна? Договарящата се страна длъжна ли е да не прилага правилото за 30 дни, предвидено в член 5 от Римската конвенция, доколкото то може да доведе до това продуцент от страна, въвела изключение, да получи възнаграждение по член 15, параграф 1, а изпълнителите на същия запис да не получат възнаграждение? При условията на евентуалност, отговарящата страна има ли право да предостави на гражданите на страната, която се позовава на изключение, по-широки права, отколкото им е предоставила самата позоваваща се на изключението страна, т.е. може ли отговарящата страна да предостави права, които не са реципрочни на тези, предоставени от страната, която се позовава на изключението?

                  4)

                  Допустимо ли е при каквито и да е обстоятелства правото на справедливо възнаграждение да бъде ограничено до продуцентите на звукозаписи, т.е. да се отрече правото на изпълнителите, чиито изпълнения са били записани в този звукозапис?

         (1)  ОВ L 376, 2006 г., стр. 28, Специално издание на български език; 2007 г., глава 17, том 3, стр. 14.

         (2)  Международна конвенция за закрила на артистите-изпълнители, продуцентите на звукозаписи и излъчващите организации (1961 г).

         (3)  Договор на Световната организация за интелектуална собственост за изпълненията и звукозаписите, 1996 г.


title: Дело C-276/19: Иск, предявен на 1 април 2019 г. — Европейска комисия/Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/35

      Иск, предявен на 1 април 2019 г. — Европейска комисия/Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия
      (Дело C-276/19)
      (2019/C 206/40)
      Език на производството: английски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: A. X. P. Lewis, J. Jokubauskaitė)

         Ответник: Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия

         Искания на ищеца

      Ищецът иска от Съда:

                  —

                  да обяви, че като е въвело нови мерки за опростяване, които разширяват предвиденото в първоначалната Terminal Markets Order 1973 (Наредба за крайните пазари от 1973 г.) прилагане на нулева данъчна ставка и на изключението от стандартното изискване за водене на отчетност във връзка с данъка върху добавената стойност, без да се обърне към Комисията с цел да бъде упълномощено за това от Съвета, Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия не е изпълнило задълженията си по член 395, параграф 2 от Директива 2006/112/ЕО (1) на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност („Директивата за ДДС“),

                  —

                  да осъди Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      На 28 декември 1977 г. Обединеното кралство изпраща уведомление за приемането на специални мерки, включващи Value Added Tax (Terminal Markets) Order 1973 (Наредба за данъка върху добавената стойност (крайни пазари) от 1973 г.), която дава възможност на някои пазари в Обединеното кралство стоковите фючърси да се търгуват без ДДС и, при определени условия, без водене на отчетност за ДДС.
      Value Added Tax (Terminal Markets) Order 1973 е променяна неколкократно, за да се добавят в обхвата ѝ няколко стокови пазари, които не са включени в списъка на първоначалното уведомление.
      Комисията твърди, че измененията, направени във Value Added Tax (Terminal Markets) Order 1973, разширяват обхвата на първоначалната дерогация, за която Обединеното кралство е изпратило уведомление през 1977 г. Ето защо в съответствие с член 395, параграф 1 от Директивата за ДДС, за тях е трябвало да бъде направено уведомление, но това не е било сторено.

         (1)  OB L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


title: Дело C-286/19: Преюдициално запитване от Tribunal d’instance d’Aulnay-sous-Bois (Франция), постъпило на 5 април 2019 г. — JE, KF/XL Airways SA

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/37

      Преюдициално запитване от Tribunal d’instance d’Aulnay-sous-Bois (Франция), постъпило на 5 април 2019 г. — JE, KF/XL Airways SA
      (Дело C-286/19)
      (2019/C 206/42)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal d’instance d’Aulnay-sous-Bois

         Страни в главното производство

         Ищци: JE, KF

         Ответник: XL Airways SA

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Относно приложимостта на член 3, параграф 2, буква а) в случай на закъснение на полет в неговите два аспекта:

                              a)

                              С оглед на факта, че правото на обезщетение в случай на отказан достъп на борда или отмяна на полет, предвидено в член 7 от Регламент (ЕО) № 261/2004 (1) от 11 февруари 2004 г., е разширено от съдебната практика и спрямо закъснението на полет (Съд на Европейския съюз (четвърти състав), решение от 19 ноември 2009 г., Sturgeon, С-402/07 и C-432/07), изричното условие, във връзка с явяването на пътника на гишето за регистрация, предвидено в член 3, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 261/2004 от 11 февруари 2004 г., което се прилага единствено в случай на отказан достъп на борда, приложимо ли е и в контекста на обезщетение, поискано от пътник, който е претърпял закъснение на полет, а не му е отказан достъп на борда?

                              б)

                              При утвърдителен отговор на въпрос 1, буква а), като се вземат предвид целите на срока, предвиден в член 3, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 261/2004 („не по-късно от 45 минути преди обявения час на излитане“), които са свързани с проблема с дублирането на места и с целите за сигурност, трябва ли този срок да се тълкува в случая като „не по-късно от 45 минути преди новия час на излитане на закъснелия полет, публикуван на информационните табла на летището или съобщен на пътниците“?

                  2)

                  Относно тежестта на доказване на „явяването на пътника на гишето за регистрация“:
                  При утвърдителен отговор на въпрос 1, буква а), т.е. в случай на прилагане на член 3, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 261/2004 от 11 февруари 2004 г. към обезщетение, поискано от пътник, който е претърпял закъснение на полет:

                              a)

                              С оглед на технологичните промени, които вече позволяват електронното издаване на бордни карти без хартиен носител, липсата на каквото и да е отбелязване на час и дата на бордните карти на хартиен носител, съответната липса на каквото и да било задължение за физическо явяване на гише за регистрация и обстоятелството, че единствено въздушните превозвачи разполагат с цялата информация във връзка с регистрацията на пътниците до приключване на действията по регистрацията, предварителни условия за прилагането на регламента ли са условията, предвидени в член 3, параграф 2, буква а), които потребителят трябва да докаже, или те са основание за освобождаване на въздушния превозвач, което му дава възможност да представи списъка на пътниците, за да докаже, че пътникът не се е явил на гишето за регистрация, „както е предвидено и в час, посочен предварително и в писмен вид (включително по електронен път) от въздушния превозвач, туроператора или упълномощен пътнически агент, или ако не е посочен час, не по-късно от 45 минути преди обявения час на излитане“ съгласно в член 3, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 261/2004 от 11 февруари 2004 г.?

                              б)

                              С оглед на технологичните промени, които вече позволяват електронното издаване на бордни карти без хартиен носител, липсата на каквото и да е отбелязване на час и дата на бордните карти на хартиен носител, съответната липса на каквото и да било задължение за физическо явяване на гише за регистрация и обстоятелството, че единствено въздушните превозвачи разполагат с цялата информация във връзка с регистрацията на пътниците до приключване на действията по регистрацията, допускат ли принципът на полезно действие, целите на Регламент (ЕО) № 261/2004 от 11 февруари 2004 г. и високото равнище на защита на пътниците и на потребителите като цяло, гарантирани от Регламент (ЕО) № 261/2004 от 11 февруари 2004 г. или от други разпоредби или норми на общностното право, възлагането изцяло само върху пътника на тежестта на доказване на явяването му на гишето за регистрация „както е предвидено и в час, посочен предварително и в писмен вид (включително по електронен път) от въздушния превозвач, туроператора или упълномощен пътнически агент, или ако не е посочен час, не по-късно от 45 минути преди обявения час на излитане“, предвидено в член 3, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 261/2004 от 11 февруари 2004 г.?

         (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело C-288/19: Преюдициално запитване от Finanzgericht des Saarlandes (Германия), постъпило на 9 април 2019 г. — QM/Finanzamt Saarbrücken

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/38

      Преюдициално запитване от Finanzgericht des Saarlandes (Германия), постъпило на 9 април 2019 г. — QM/Finanzamt Saarbrücken
      (Дело C-288/19)
      (2019/C 206/43)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Finanzgericht des Saarlandes

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: QM

         Ответник: Finanzamt Saarbrücken

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 56, параграф 2 Директивата за ДДС (1) да се тълкува в смисъл, че под „отдаване под […] наем […] на превозни средства на данъчно незадължено лице“ следва да се разбира и предоставянето за ползване на превозно средство, включено в стопанските активи на данъчнозадължено лице (служебно превозно средство), на наетия от него персонал, ако съответният работник или служител не заплаща възнаграждение за ползването на превозното средство, като това не представлява (част от) неговите трудови задължения и следователно не извършва плащане, не изразходва за целта част от получаваното парично възнаграждение и освен това не избира между различни предлагани от данъчнозадълженото лице предимства съгласно споразумение между страните, според което правото на ползване на служебното превозно средство е свързано с отказа от други предимства?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7), изменена с Директива 2008/8/ЕО на Съвета от 12 февруари 2008 г. (ОВ L 44, 2008 стр. 11).


title: Дело T-226/17: Решение на Общия съд от 11 април 2019 г. — Adapta Color/EUIPO — Coatings Foreign IP (Rustproof System ADAPTA) (Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Словна марка на Европейския съюз „Rustproof system ADAPTA“ — Обявяване на частична недействителност от апелативния състав — Абсолютно основание за отказ — Отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Липса на отличителен характер, придобит чрез използване — Член 7, параграф 3 от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 3 от Регламент 2017/1001) — Нарушение на правото на изслушване — Задължение за мотивиране — Член 75 от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 94 от Регламент 2017/1001) — Доказателства, представени за първи път пред Общия съд)

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/40

      Решение на Общия съд от 11 април 2019 г. — Adapta Color/EUIPO — Coatings Foreign IP (Rustproof System ADAPTA)
      (Дело T-226/17) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство за обявяване на недействителност - Словна марка на Европейския съюз „Rustproof system ADAPTA“ - Обявяване на частична недействителност от апелативния състав - Абсолютно основание за отказ - Отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001) - Липса на отличителен характер, придобит чрез използване - Член 7, параграф 3 от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 3 от Регламент 2017/1001) - Нарушение на правото на изслушване - Задължение за мотивиране - Член 75 от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 94 от Регламент 2017/1001) - Доказателства, представени за първи път пред Общия съд)
      (2019/C 206/44)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Adapta Color, SL (Пенискола, Испания) (представители: G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal и E. Armero Lavie, avocats)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: E. Markakis, A. Söder и D. Walicka)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Coatings Foreign IP Co. LLC (Уилмигтън, Делауер, Съединени щати) (представители: A. Rajendra, solicitor, и S. Malynicz, QC)

         Предмет

      Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 6 февруари 2017 г. (преписка R 2408/2015-5), постановено в производство за обявяване на недействителност със страни Coatings Foreign IP и Adapta Color

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда Adapta Color, SL да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 202, 26.6.2017 г.


title: Дело T-481/18: Определение на Общия съд от 8 април 2019 г. — Electroquimica Onubense/ECHA (REACH — Представителство от адвокат, който няма качеството на трето лице — Явна недопустимост)

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/41

      Определение на Общия съд от 8 април 2019 г. — Electroquimica Onubense/ECHA
      (Дело T-481/18) (1)

      (REACH - Представителство от адвокат, който няма качеството на трето лице - Явна недопустимост)
      (2019/C 206/45)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Electroquimica Onubense, SL (Палос де ла фронтера, Испания) (представител: D. González Blanco, avocat)

         Ответник: Европейска агенция по химикали (представители: J.-P. Trnka, C.-M. Bergerat и M. Heikkilä, подпомагани от C. García Molyneux, avocat)

         Предмет

      Жалба срещу решение МСП D(2018)2931-DC на ECHA от 31 май 2018 г., с което се установява, че жалбоподателят не отговаря на условията, за да се ползва от намалена такса, предвидена за малките предприятия, и му е наложена административна такса

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата като явно недопустима.

                  2)

                     Осъжда Electroquimica Onubense, SL да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 352, 1.10.2018 г.


title: Дело T-79/19 R: Определение на председателя на Общия съд от 2 април 2019 г. — Lantmännen и Lantmännen Agroetanol/Комисия (Обезпечително производство — Конкуренция — Процедура за постигане на споразумение — Достъп до документите — Липса на неотложност)

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/41

      Определение на председателя на Общия съд от 2 април 2019 г. — Lantmännen и Lantmännen Agroetanol/Комисия
      (Дело T-79/19 R)
      (Обезпечително производство - Конкуренция - Процедура за постигане на споразумение - Достъп до документите - Липса на неотложност)
      (2019/C 206/46)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Lantmännen ek för (Стокхолм, Швеция) и Lantmännen Agroetanol AB (Норшьопинг, Швеция) (представители: S. Perván Lindeborg, A. Johansson, адвокати, и R. Bachour, solicitor)

         Ответник: Европейска комисия (представители: F. Jimeno Fernández, G. Conte и C. Urraca Caviedes)

         Предмет

      Искане по членове 278 и 279 ДФЕС за спиране на изпълнението на Решение C(2019) 743 окончателен на Европейската комисия от 28 януари 2019 година по възражение срещу разкриване на информация, направено от Lantmännen ek för и Lantmännen Agroetanol AB на основание член 8 от Решение 2011/695/ЕС на председателя на Европейската комисия от 13 октомври 2011 година относно функцията и мандата на служителя по изслушването в някои производства по конкуренция (Преписка AT.40054 — Референтни стойности за етанол)

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля молбата за постановяване на временни мерки.

                  2)

                     Отменя определение от 14 февруари 2019 г., Lantmännen и Lantmännen Agroetanol/Комисия (T-79/19 R).

                  3)

                     Не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело T-99/19: Иск, предявен на 18 февруари 2019 г. — Magnan/Комисия

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/42

      Иск, предявен на 18 февруари 2019 г. — Magnan/Комисия
      (Дело T-99/19)
      (2019/C 206/47)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: Nathaniel Magnan (Екс ан Прованс, Франция) (представител: J. Fayolle, avocat)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Ищецът моли Общия съд:

                  —

                  да обяви за допустим настоящия иск срещу Европейската комисия за установяване на неправомерно бездействие и да ангажира извъндоговорната отговорност на Комисията на основание член 340 ДФЕС,

                  —

                  да обяви за допустимо настоящото искане за отмяна на решението на Европейската комисия с мълчалив отказ да предприеме действия, в писмо от 20 декември 2018 г.,

                  —

                  по същество, първо,

                              —

                              да постанови решение, в което уточни, че член 55 а) от Закона за медицинската застраховка нарушава:

                                          —

                                          член 2 (недискриминация), член 7 (право на равно третиране) и член 13 (задължение за непредприемане на действия) от Споразумението за свободното движение на хора,

                                          —

                                          член 55 от Директива 2005/36/ЕО относно признаването на професионалните квалификации,

                              —

                              да установи, че хоризонталната директива на Кантон Женева относно „Процедура за назначаване в рамките на публични институции и субсидирани структури“ нарушава Споразумението за свободното движение на хора между Швейцария и Европейския съюз и че всички останали разпоредби на федералното законодателство на Швейцария относно националните преференции нарушават Споразумението за свободното движение на хора,

                              —

                              в замяна да установи липсата на дискриминационни мерки по отношение на лекари, граждани на Швейцария, от страна на държавите членки на Европейския съюз,

                              —

                              да установи неправомерното бездействие на Европейската комисия, която трябва да гарантира прилагането на Договорите, довело до нарушение на принципа на оправданите правни очаквания и на принципа на правна сигурност на придобитите права на д-р Magnan Nathaniel,

                              —

                              да установи причинно-следствена връзка между неправомерното бездействие на Европейската комисия и причинените на д-р Magnan Nathaniel вреди,

                              —

                              да осъди Комисията за неправомерно бездействие,

                              —

                              да осъди Европейската комисията да заплати на д-р Magnan Nathaniel сумата от 1 141 198,10 евро (един милион сто четиридесет и една хиляди сто деветдесет и осем евро и 10 цента с обменна стойност, която към 7 януари 2019 г. в 11:39 UTC) възлиза на 1 281 444 CHF (един милион двеста осемдесет и една хиляди четиристотин четиридесет и четири швейцарски франка), съответстваща на вече претърпяната след 2013 г. вреда във връзка с извъндоговорната отговорност на Комисията на основание член 340 ДФЕС,

                              —

                              да осъди Европейската комисия да заплаща, на основание член 340 ДФЕС за неправомерно бездействие, периодична имуществена санкция в размер 500 евро (петстотин евро) всеки работен ден на д-р Magnan Nathaniel във връзка с продължаващи, постоянни и действително претърпени имуществени вреди, съответстващи на ежедневните имуществени вреди, до прилагане от страна на Конфедерация Швейцария на Споразумението за свободното движение на хора или до излизане на една от страните от споразумението,

                  —

                  второ,

                              —

                              да установи, че писмото с отговора на Европейската комисия от 20 декември 2018 г. представлява решение за отказ,

                              —

                              да отмени това решение с мълчалив отказ на Европейската комисия да предприеме действия срещу Конфедерация Швейцария за нарушение на Договорите и да поправи причинените вреди.

         Основания и основни доводи

      Ищецът изтъква пет основания в подкрепа на иска.

                  1.

                  Първото основание е изведено от неспазването от Швейцария на Споразумението между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Швейцарската конфедерация, от друга страна, относно свободното движение на хора (ОВ, L 114, 2002 г., стр.6; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 74, стр.97) и на Директива №2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 година относно признаването на професионалните квалификации (ОВ L 255, 2005 г., стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр.3). Всъщност, ищецът счита, че през юли 2013 г., Швейцарската конфедерация е приела разпоредба, която ограничава възможността на лекари в зони с твърде много персонал да практикуват за сметка на задължителната швейцарска здравноосигурителна система, което представлявало непряка дискриминация въз основа на гражданство, доколкото това ограничение не се отнасяло за лекари с тригодишен опит в швейцарски университетски болници.

                  2.

                  Второто основание е изведено от липсата на дискриминационни мерки от страна на Европейския съюз по отношение на лекари, граждани на Швейцария, с оглед на принципа на реципрочност в международното право и която, според ищеца, следва да бъде установена от Общия съд.

                  3.

                  Третото основание е изведено от неправомерното бездействие на Комисията, доколкото последната е длъжна да предприеме действия, в качеството си на пазител на Договорите съгласно член 17, параграф 1 от ДЕС и на основните права на гражданите на ЕС. В това отношение, ищецът изтъква принципите на оправданите правни очаквания към институциите и на правна сигурност на придобитите права.

                  4.

                  Четвъртото основание е изведено от обстоятелството, че непредприемането на действия във връзка с поканата, отправена от ищеца до Комисията за незабавни действия, фактически представлявало мълчалив отказ и следователно, решение с неблагоприятни последици.

                  5.

                  Петото основание е изведено от извъндоговорната отговорност на Комисията на основание член 340 ДФЕС за неправомерно бездействие.


title: Дело T-181/19: Жалба, подадена на 27 март 2019 г. — Dickmanns/EUIPO

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/47

      Жалба, подадена на 27 март 2019 г. — Dickmanns/EUIPO
      (Дело T-181/19)
      (2019/C 206/50)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Sigrid Dickmanns (Гран Алакант, Испания) (представител: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост

         Искания

      Жалбоподателката моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решенията на EUIPO, съобщени с писмо от 4 юни 2018 г., с които се отхвърлят следните искания на жалбоподателката, представени с нейно писмо от 25 януари 2018 г.:

                              i.

                              да се премахне клаузата за прекратяване в член 5 от договора на жалбоподателката и този договор да се преобразува в договор за неопределено време съгласно член 2, буква е) от Условията за работа на другите служители на Европейските общности (наричани по-нататък „УРДС“), както и, доколкото е необходимо, да се оттегли решението от 14 декември 2017 г., и

                              ii.

                              да се удължи повторно срокът на договора ѝ съгласно член 2, буква е) от УРДС след 30 юни 2018 г. (съответно предвид отложения заради заболяването на жалбоподателката краен срок — след 30 септември 2018 г.) или най-малкото жалбоподателката да бъде включена в производството за повторно удължаване на срока на договорите на срочно наетите служители по член 2, буква е) от УРДС с изтичащ срок на договорите през 2018 г. в съответствие с Насоките от 28 януари 2016 г. за удължаване на срока на договорите на срочно наетите служители (наричани по-нататък „Насоките“),

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати на жалбоподателката обезщетение в подходящ размер, определен по преценка на Общия съд, за неимуществените вреди, които тя е претърпяла вследствие от посоченото по-горе решение на EUIPO, и

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателката изтъква следните основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Явна грешка в преценката, неупражняване от страна на ответника на дискреционното му правомощие, нарушение на принципите за недопускане на дискриминация и за равно третиране, както и на забраната за произвол.

                  2.

                  Противоправност на клаузата за прекратяване поради противоречието ѝ с Насоките, с принципа на добра администрация, с принципите за недопускане на дискриминация и за равно третиране, както и с принципа, че за прекратяването на договора на срочно нает служител е необходимо да има основателна причина („iusta causa“), а също и поради противоречието ѝ с член 30 от Хартата на основните права на Европейския съюз, с Директива 1999/70/ЕО (1), с Рамковото споразумение (по-конкретно клауза 1, буква б) и клауза 5, параграф 1) и с член 4 от Конвенция № 158 на МОТ за прекратяването на трудовите правоотношения по инициатива на работодателя.

                  3.

                  Нарушение на Насоките, което представлява също така съществено процесуално нарушение, както и нарушение на принципите за недопускане на дискриминация и за равно третиране, на принципа на добра администрация и принципа на добро финансово управление, нарушение на правото на изслушване преди приемането на акт с неблагоприятни последици (член 41, параграф 2, буква а) от Хартата на основните права на Европейския съюз) и неизпълнение от страна на ответника на задължението му за полагане на дължимата грижа и на задължението му да вземе предвид законните интереси на жалбоподателката, а също и явна грешка в преценката при претеглянето на интересите на жалбоподателката с интересите на службата и нарушение на забраната за произвол.

                  4.

                  Тъй като е сключен в противоречие с член 8, параграф 1, второ и трето изречение от УРДС и в противоречие със забраната на последователните срочни трудови договори, договорът на жалбоподателката трябва да се смята за сключен за неопределено време, без клауза за прекратяване.

                  5.

                  Незаконосъобразно запазване на клаузата за прекратяване като част от протокола за реинтеграция, както и нарушение на оправданите правни очаквания и на законните интереси на жалбоподателката и неизпълнение на задължението за полагане на дължимата грижа в резултат на прилагането на спорната клауза.

                  6.

                  Нарушение на оправданите правни очаквания на жалбоподателката, неизпълнение от страна на ответника на задължението му за полагане на дължимата грижа спрямо жалбоподателката, както и незачитане на законните интереси на жалбоподателката при отказа да се удължи служебният ѝ договор, а също и явна грешка в преценката при определянето на интереса на службата.

         (1)  Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 175, 1999 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129).


title: Дело T-192/19: Жалба, подадена на 4 април 2019 г. — Ceramica Flaminia/EUIPO — Ceramica Cielo (goclean)

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/48

      Жалба, подадена на 4 април 2019 г. — Ceramica Flaminia/EUIPO — Ceramica Cielo (goclean)
      (Дело T-192/19)
      (2019/C 206/51)
      Език на жалбата: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Ceramica Flaminia SpA (Чивита Кастелана, Италия) (представители: A. Improda и R. Arista, avvocati)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Ceramica Cielo SpA (Фабрика ди Рома, Италия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз със словния елемент „goclean“ — Марка на Европейския съюз № 13 270 046

         Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 30 януари 2019 г. по преписка R 991/2018-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени и измени обжалваното решение
                  и следователно

                  —

                  да признае действителността на марка на Европейския съюз „goclean“ № 13270046, регистрирана на 9 февруари 2013 г., по отношение на всички или част от стоките от клас 11 (изравнителни резервоари за тоалетни, тоалетни чинии, водни разпределителни инсталации);

                  —

                  да осъди EUIPO и/или възразяващата страна Ceramica Cielo S.p.A. да заплатят на Ceramica Flaminia S.p.A. съдебните разноски във връзка с настоящото производство, както и разноските в двете предходни фази пред отдела по споровете и апелативния състав.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение и неправилно прилагане на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета;

                  —

                  Тълкуване на отличителния характер съгласно член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета;

                  —

                  Неоснователна квалификация на марката като лозунг;

                  —

                  Нарушение и неправилно прилагане на член 95, параграф 1 във връзка с член 59 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета;

                  —

                  Нарушение и неправилно прилагане на член 7, параграф 3 и член 59, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-193/19: Жалба, подадена на 4 април 2019 г. — Achema и Achema Gas Trade/Комисия

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/50

      Жалба, подадена на 4 април 2019 г. — Achema и Achema Gas Trade/Комисия
      (Дело T-193/19)
      (2019/C 206/52)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Achema AB (Йонава, Литва) и Achema Gas Trade UAB (Йонава) (представители: J. Ruiz Calzado, J. Wileur, и N. Solárová, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение C(2018) 7141 окончателен, прието от Европейската комисия на 31 октомври 2018 г. по дело за държавна помощ SA.44678 (2018/N) — Литва — Изменение на помощта за терминала за втечнен природен газ в Литва,

                  —

                  да осъди Комисията и евентуалните встъпили страни да заплатят съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват едно единствено основание в подкрепа на жалбата, а именно, че Комисията не е започнала официална процедура по разследване, с което е лишила тях и други трети заинтересовани лица от процесуалните права по член 108, параграф 2 ДФЕС.

                  —

                  Жалбоподателите твърдят, че всички доказателства по делото сочат, че Комисията е трябвало да има съмнения относно съвместимостта на държавната помощ с вътрешния пазар и поради това е трябвало да започне официално разследване. Доказателствата обхващат продължителността на предварителното разследване, други обстоятелства, свързани с приемането на обжалваното решение, и недостатъците в неговото съдържание, като решението е недостатъчно мотивирано и опорочено от сериозни грешки в преценката. Твърди се също, че Комисията е пренебрегнала важни аспекти, които е трябвало да вземе предвид, преди да достигне до извода, че разполага с достатъчно информация да обяви помощта за съвместима с вътрешния пазар.

                  —

                  По-конкретно жалбоподателите твърдят, че: i) преценката относно необходимостта от услуга от общ икономически интерес (УОИИ) и нейния обхват е опорочена и недостатъчна; ii) Комисията е допуснала грешка, като е констатирала, че помощта е в съответствие с изискванията относно УОИИ; iii) обжалваното решение не преценява в достатъчна степен последните изменения в помощта и поради това не съдържа адекватни мотиви; iv) преценката, която е направена в обжалваното решение, относно нуждата и пропорционалността на помощните мерки е опорочена и недостатъчна; и v) обжалваното решение не преценява в достатъчна степен значителното въздействие върху конкуренцията при предлагането на газ в Литва и търговията с други държави членки.


title: Дело T-195/19: Жалба, подадена на 3 април 2019 г. — GEA Group/Комисия

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/51

      Жалба, подадена на 3 април 2019 г. — GEA Group/Комисия
      (Дело T-195/19)
      (2019/C 206/53)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: GEA Group AG (Дюселдорф, Германия) (представители: I. du Mont, R. van der Hout и C. Wagner, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решение BUDG/DGAl/C/4/PL/Ares(2019) s. 283284 на Комисията от 24 януари 2019 г., и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: обжалваното решение нарушава член 266 ДФЕС, тъй като отказва възстановяването на сумите по глобите, платени от жалбоподателя в изпълнение на решение C(2016) 3920 на Комисията от 29 юни 2016 г.

                  2.

                  Второ основание: обжалваното решение нарушава член 266 ДФЕС, тъй като фактически прилага отново решение C(2010) 727 (окончателен) от 8 февруари 2010 г. или решение C(2016) 3920 на Комисията от 29 юни 2016 г., отменени от Общия съд съответно с решение от 15 юли 2015 г., GEA Group/Комисия, T-189/10, EU:T:2015:504 и с решение от 18 октомври 2018 г., GEA Group/Комисия, T-640/16, EU:T:2018:700.


title: Дело T-199/19: Жалба, подадена на 4 април 2019 г. — Glaswerk Ernstthal/Комисия

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/53

      Жалба, подадена на 4 април 2019 г. — Glaswerk Ernstthal/Комисия
      (Дело T-199/19)
      (2019/C 206/55)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Glaswerk Ernstthal GmbH (Лауша, Германия) (представители: F. Wagner и N. Voß, Rechtsanwälte)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 (ОВ L 14, 2019 г., стр. 1) за годините 2012 и 2013,

                  —

                  при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 г. нотифицирано под номер C(2018) 3166 за 2013 г. по отношение на жалбоподателя,

                  —

                  също при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166, в частта, в която определя за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа използване годишно възстановяване от над 20 %, за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа използване годишно възстановяване от над 15 % и за потребители на базова електроенергия с минимум 8 000 часа използване годишно възстановяване от над 10 % от публикуваните такси за мрежата,

                  —

                  при условията на евентуалност спрямо предходното да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 по отношение на жалбоподателя, в частта, в която определя за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа използване годишно възстановяване от над 15 % от публикуваните такси за мрежата,

                  —

                  отново при условията на евентуалност спрямо предходното да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 по отношение на жалбоподателя, в частта, в която постановява възстановяване от над 20 % от публикуваните такси за мрежата, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски, включително разноските за адвокат и пътните разходи.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните основания:

                  1.

                  Неправилно е прието наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС
                  С първото основание се твърди, че при проверката на разглежданото освобождаване от такси за мрежата ответникът е допуснал грешка при прилагане на правото приемайки, че е налице използване на държавни ресурси.
                  Освен това при проверката на условието „селективност“ референтната система е определена неправилно и непълно.
                  Освен това се твърди, че въз основа на непълното определяне на референтната система ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 296, втора алинея ДФЕС.

                  2.

                  Нарушение на принципа на равно третиране
                  С второто основание се твърди, че с решението на ответника се определят само задължения за допълнителни плащания на потребителите на базова електроенергия, които през годините 2012 и 2013 са били изцяло освободени от такси за мрежата. По този начин тези потребители на базова електроенергия се третират по различен начин и необосновано се поставят в по-неблагоприятно положение спрямо потребители на базова електроенергия, които за същия период са се ползвали от фиксирани намаления на таксите за мрежата и за които не са определени задължения за допълнителни плащания.
                  Освен това се твърди, че във връзка с различното третиране ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 263, втора алинея ДФЕС и член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз. Различното третиране нарушавало и забраната на дискриминацията съгласно член 32, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО (1).

                  3.

                  Нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания
                  С третото основание се твърди, че въз основа на индивидуални за случая обстоятелства жалбоподателят е могъл да има оправдано правно очакване да продължи да ползва специалните такси за мрежата, които са му били предоставени.

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело T-206/19: Жалба, подадена на 5 април 2019 г. — Egger Beschichtungswerk Marienmünster/Комисия

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/57

      Жалба, подадена на 5 април 2019 г. — Egger Beschichtungswerk Marienmünster/Комисия
      (Дело T-206/19)
      (2019/C 206/57)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Egger Beschichtungswerk Marienmünster GmbH & Co. KG (Мариенмюнстер-Фюрден, Германия) (представители: N. Voß и D. Fouquet, Rechtsanwältinnen)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 (ОВ L 14, 2019 г., стр. 1) за годините 2012 и 2013,

                  —

                  при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 г. нотифицирано под номер C(2018) 3166 за годините 2012 и 2013 по отношение на жалбоподателя,

                  —

                  също при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 20 %, за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа годишно пълно използване възстановяване от над 15 % и за потребители на базова електроенергия с минимум 8 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 10 % от публикуваните такси за мрежата,

                  —

                  при условията на евентуалност спрямо предходното да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 по отношение на жалбоподателя, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 20 % от публикуваните такси за мрежата, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски, включително разноските за адвокат и пътните разходи.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните основания:

                  1.

                  Неправилно е прието наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС
                  С първото основание се твърди, че при проверката на разглежданото освобождаване от такси за мрежата ответникът е допуснал грешка при прилагане на правото приемайки, че е налице използване на държавни ресурси.
                  Освен това при проверката на условието „селективност“ референтната система е определена неправилно и непълно.
                  В допълнение се твърди, че поради непълното определяне на референтната система ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 296, втора алинея ДФЕС.

                  2.

                  Нарушение на принципа на равно третиране
                  С второто основание се твърди, че с решението на ответника се определят само задължения за допълнителни плащания на потребителите на базова електроенергия, които през годините 2012 и 2013 са били изцяло освободени от такси за мрежата. По този начин тези потребители на базова електроенергия се третират по различен начин и необосновано се поставят в по-неблагоприятно положение спрямо потребители на базова електроенергия, които за същия период са се ползвали от фиксирани намаления на таксите за мрежата и за които не са определени задължения за допълнителни плащания.
                  Освен това се твърди, че във връзка с различното третиране ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 263, втора алинея ДФЕС и член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз. Различното третиране нарушавало и забраната на дискриминацията съгласно член 32, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО (1).

                  3.

                  Нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания
                  С третото основание се твърди, че въз основа на индивидуални за случая обстоятелства жалбоподателят е могъл да има оправдано правно очакване да продължи да ползва специалните такси за мрежата, които са му били предоставени.

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело T-207/19: Жалба, подадена на 5 април 2019 г. — Yara Brunsbüttel/Комисия

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/59

      Жалба, подадена на 5 април 2019 г. — Yara Brunsbüttel/Комисия
      (Дело T-207/19)
      (2019/C 206/58)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Yara Brunsbüttel GmbH (Бютел, Германия) (представители: N. Voß и D. Fouquet, Rechtsanwältinnen)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 (ОВ L 14, 2019 г., стр. 1) за годините 2012 и 2013,

                  —

                  при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 г. нотифицирано под номер C(2018) 3166 за годините 2012 и 2013 по отношение на жалбоподателя,

                  —

                  също при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 20 %, за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа годишно пълно използване възстановяване от над 15 % и за потребители на базова електроенергия с минимум 8 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 10 % от публикуваните такси за мрежата,

                  —

                  при условията на евентуалност спрямо предходното да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 по отношение на жалбоподателя, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа годишно пълно използване възстановяване от над 15 % от публикуваните такси за мрежата,

                  —

                  при условията на евентуалност спрямо предходното да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 по отношение на жалбоподателя, в частта, в която постановява възстановяване от над 20 % от публикуваните такси за мрежата, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски, включително разноските за адвокат и пътните разходи.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните основания:

                  1.

                  Неправилно е прието наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС
                  С първото основание се твърди, че при проверката на разглежданото освобождаване от такси за мрежата ответникът е допуснал грешка при прилагане на правото приемайки, че е налице използване на държавни ресурси.
                  Освен това при проверката на условието „селективност“ референтната система е определена неправилно и непълно.
                  В допълнение се твърди, че поради непълното определяне на референтната система ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 296, втора алинея ДФЕС.

                  2.

                  Нарушение на принципа на равно третиране
                  С второто основание се твърди, че с решението на ответника се определят само задължения за допълнителни плащания на потребителите на базова електроенергия, които през годините 2012 и 2013 са били изцяло освободени от такси за мрежата. По този начин тези потребители на базова електроенергия се третират по различен начин и необосновано се поставят в по-неблагоприятно положение спрямо потребители на базова електроенергия, които за същия период са се ползвали от фиксирани намаления на таксите за мрежата и за които не са определени задължения за допълнителни плащания.
                  Освен това се твърди, че във връзка с различното третиране ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 263, втора алинея ДФЕС и член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз. Различното третиране нарушавало и забраната на дискриминацията съгласно член 32, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО (1).

                  3.

                  Нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания
                  С третото основание се твърди, че въз основа на индивидуални за случая обстоятелства жалбоподателят е могъл да има оправдано правно очакване да продължи да ползва специалните такси за мрежата, които са му били предоставени.

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело T-208/19: Жалба, подадена на 5 април 2019 г. — Nolte Holzwerkstoff/Комисия

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/60

      Жалба, подадена на 5 април 2019 г. — Nolte Holzwerkstoff/Комисия
      (Дело T-208/19)
      (2019/C 206/59)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Nolte Holzwerkstoff GmbH & Co. KG (Гермерсхайм, Германия) (представители: N. Voß и D. Fouquet, Rechtsanwältinnen)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 (ОВ L 14, 2019 г., стр. 1) за годините 2012 и 2013,

                  —

                  при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 г. нотифицирано под номер C(2018) 3166 за годините 2012 и 2013 по отношение на жалбоподателя,

                  —

                  също при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 20 %, за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа годишно пълно използване възстановяване от над 15 % и за потребители на базова електроенергия с минимум 8 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 10 % от публикуваните такси за мрежата,

                  —

                  при условията на евентуалност спрямо предходното да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 по отношение на жалбоподателя, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 20 % от публикуваните такси за мрежата, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски, включително разноските за адвокат и пътните разходи.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните основания:

                  1.

                  Неправилно е прието наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС
                  С първото основание се твърди, че при проверката на разглежданото освобождаване от такси за мрежата ответникът е допуснал грешка при прилагане на правото приемайки, че е налице използване на държавни ресурси.
                  Освен това при проверката на условието „селективност“ референтната система е определена неправилно и непълно.
                  В допълнение се твърди, че поради непълното определяне на референтната система ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 296, втора алинея ДФЕС.

                  2.

                  Нарушение на принципа на равно третиране
                  С второто основание се твърди, че с решението на ответника се определят само задължения за допълнителни плащания на потребителите на базова електроенергия, които през годините 2012 и 2013 са били изцяло освободени от такси за мрежата. По този начин тези потребители на базова електроенергия се третират по различен начин и необосновано се поставят в по-неблагоприятно положение спрямо потребители на базова електроенергия, които за същия период са се ползвали от фиксирани намаления на таксите за мрежата и за които не са определени задължения за допълнителни плащания.
                  Освен това се твърди, че във връзка с различното третиране ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 263, втора алинея ДФЕС и член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз. Различното третиране нарушавало и забраната на дискриминацията съгласно член 32, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО (1).

                  3.

                  Нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания
                  С третото основание се твърди, че въз основа на индивидуални за случая обстоятелства жалбоподателят е могъл да има оправдано правно очакване да продължи да ползва специалните такси за мрежата, които са му били предоставени.

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело T-216/19: Жалба, подадена на 8 април 2019 г. — Glatfelter Steinfurt/Комисия

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/64

      Жалба, подадена на 8 април 2019 г. — Glatfelter Steinfurt/Комисия
      (Дело T-216/19)
      (2019/C 206/61)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Glatfelter Steinfurt GmbH (Щайнфурт, Германия) (представители: N. Voß и D. Fouquet, Rechtsanwältinnen)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 (ОВ L 14, 2019 г., стр. 1) за годините 2012 и 2013,

                  —

                  при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 г. нотифицирано под номер C(2018) 3166 за годините 2012 и 2013 по отношение на жалбоподателя,

                  —

                  също при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 20 %, за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа годишно пълно използване възстановяване от над 15 % и за потребители на базова електроенергия с минимум 8 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 10 % от публикуваните такси за мрежата,

                  —

                  при условията на евентуалност спрямо предходното да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 по отношение на жалбоподателя, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 20 % от публикуваните такси за мрежата, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски, включително разноските за адвокат и пътните разходи.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните основания:

                  1.

                  Неправилно е прието наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС
                  С първото основание се твърди, че при проверката на разглежданото освобождаване от такси за мрежата ответникът е допуснал грешка при прилагане на правото приемайки, че е налице използване на държавни ресурси.
                  Освен това при проверката на условието „селективност“ референтната система е определена неправилно и непълно.
                  В допълнение се твърди, че поради непълното определяне на референтната система ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 296, втора алинея ДФЕС.

                  2.

                  Нарушение на принципа на равно третиране
                  С второто основание се твърди, че с решението на ответника се определят само задължения за допълнителни плащания на потребителите на базова електроенергия, които през годините 2012 и 2013 са били изцяло освободени от такси за мрежата. По този начин тези потребители на базова електроенергия се третират по различен начин и необосновано се поставят в по-неблагоприятно положение спрямо потребители на базова електроенергия, които за същия период са се ползвали от фиксирани намаления на таксите за мрежата и за които не са определени задължения за допълнителни плащания.
                  Освен това се твърди, че във връзка с различното третиране ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 263, втора алинея ДФЕС и член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз. Различното третиране нарушавало и забраната на дискриминацията съгласно член 32, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО (1).

                  3.

                  Нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания
                  С третото основание се твърди, че въз основа на индивидуални за случая обстоятелства жалбоподателят е могъл да има оправдано правно очакване да продължи да ползва специалните такси за мрежата, които са му били предоставени.

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело T-217/19: Жалба, подадена на 8 април 2019 г. — Schott/Комисия

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/65

      Жалба, подадена на 8 април 2019 г. — Schott/Комисия
      (Дело T-217/19)
      (2019/C 206/62)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Schott AG (Майнц, Германия) (представител: N. Voß, Rechtsanwältin)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 (ОВ L 14, 2019 г., стр. 1) за годините 2012 и 2013,

                  —

                  при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 г. нотифицирано под номер C(2018) 3166 за годините 2012 и 2013 по отношение на жалбоподателя,

                  —

                  също при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 20 %, за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа годишно пълно използване възстановяване от над 15 % и за потребители на базова електроенергия с минимум 8 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 10 % от публикуваните такси за мрежата,

                  —

                  при условията на евентуалност спрямо предходното отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 20 % и за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа годишно пълно използване възстановяване от над 15 % от публикуваните такси за мрежата, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски, включително разноските за адвокат и пътните разходи.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните основания:

                  1.

                  Неправилно е прието наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС
                  С първото основание се твърди, че при проверката на разглежданото освобождаване от такси за мрежата ответникът е допуснал грешка при прилагане на правото приемайки, че е налице използване на държавни ресурси.
                  Освен това при проверката на условието „селективност“ референтната система е определена неправилно и непълно.
                  В допълнение се твърди, че поради непълното определяне на референтната система ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 296, втора алинея ДФЕС.

                  2.

                  Нарушение на принципа на равно третиране
                  С второто основание се твърди, че с решението на ответника се определят само задължения за допълнителни плащания на потребителите на базова електроенергия, които през годините 2012 и 2013 са били изцяло освободени от такси за мрежата. По този начин тези потребители на базова електроенергия се третират по различен начин и необосновано се поставят в по-неблагоприятно положение спрямо потребители на базова електроенергия, които за същия период са се ползвали от фиксирани намаления на таксите за мрежата и за които не са определени задължения за допълнителни плащания.
                  Освен това се твърди, че във връзка с различното третиране ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 263, втора алинея ДФЕС и член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз. Различното третиране нарушавало и забраната на дискриминацията съгласно член 32, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО (1).

                  3.

                  Нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания
                  С третото основание се твърди, че въз основа на индивидуални за случая обстоятелства жалбоподателят е могъл да има оправдано правно очакване да продължи да ползва специалните такси за мрежата, които са му били предоставени.

         (1)  Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело T-218/19: Жалба, подадена на 8 април 2019 г. — Evonik Degussa/Комисия

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/67

      Жалба, подадена на 8 април 2019 г. — Evonik Degussa/Комисия
      (Дело T-218/19)
      (2019/C 206/63)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Evonik Degussa GmbH (Есен, Германия) (представители: N. Voß и D. Fouquet, Rechtsanwältinnen)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 (ОВ L 14, 2019 г., стр. 1) за годините 2012 и 2013,

                  —

                  при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 г. нотифицирано под номер C(2018) 3166 за годините 2012 и 2013 по отношение на жалбоподателя,

                  —

                  също при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 20 %, за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа годишно пълно използване възстановяване от над 15 % и за потребители на базова електроенергия с минимум 8 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 10 % от публикуваните такси за мрежата,

                  —

                  при условията на евентуалност спрямо предходното да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 по отношение на жалбоподателя, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 20 % и за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа годишно пълно използване възстановяване от над 15 % от публикуваните такси за мрежата, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски, включително разноските за адвокат и пътните разходи.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните основания:

                  1.

                  Неправилно е прието наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС
                  С първото основание се твърди, че при проверката на разглежданото освобождаване от такси за мрежата ответникът е допуснал грешка при прилагане на правото приемайки, че е налице използване на държавни ресурси.
                  Освен това при проверката на условието „селективност“ референтната система е определена неправилно и непълно.
                  В допълнение се твърди, че поради непълното определяне на референтната система ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 296, втора алинея ДФЕС.

                  2.

                  Нарушение на принципа на равно третиране
                  С второто основание се твърди, че с решението на ответника се определят само задължения за допълнителни плащания на потребителите на базова електроенергия, които през годините 2012 и 2013 са били изцяло освободени от такси за мрежата. По този начин тези потребители на базова електроенергия се третират по различен начин и необосновано се поставят в по-неблагоприятно положение спрямо потребители на базова електроенергия, които за същия период са се ползвали от фиксирани намаления на таксите за мрежата и за които не са определени задължения за допълнителни плащания.
                  Освен това се твърди, че във връзка с различното третиране ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 263, втора алинея ДФЕС и член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз. Различното третиране нарушавало и забраната на дискриминацията съгласно член 32, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО (1).

                  3.

                  Нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания
                  С третото основание се твърди, че въз основа на индивидуални за случая обстоятелства жалбоподателят е могъл да има оправдано правно очакване да продължи да ползва специалните такси за мрежата, които са му били предоставени.

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело T-219/19: Жалба, подадена на 8 април 2019 г. — Julius Schulte Trebsen/Комисия

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/69

      Жалба, подадена на 8 април 2019 г. — Julius Schulte Trebsen/Комисия
      (Дело T-219/19)
      (2019/C 206/64)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Julius Schulte Trebsen GmbH & Co. KG (Требсен, Германия) (представители: N. Voß и D. Fouquet, Rechtsanwältinnen)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 (ОВ L 14, 2019 г., стр. 1) за годините 2012 и 2013,

                  —

                  при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 г. нотифицирано под номер C(2018) 3166 за 2012 г. по отношение на жалбоподателя,

                  —

                  също при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 20 %, за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа годишно пълно използване възстановяване от над 15 % и за потребители на базова електроенергия с минимум 8 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 10 % от публикуваните такси за мрежата,

                  —

                  при условията на евентуалност спрямо предходното да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 по отношение на жалбоподателя, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа годишно пълно използване възстановяване от над 15 % от публикуваните такси за мрежата,

                  —

                  при условията на евентуалност спрямо предходното да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 по отношение на жалбоподателя, в частта, в която постановява възстановяване от над 20 % от публикуваните такси за мрежата, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски, включително разноските за адвокат и пътните разходи.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните основания.

                  1.

                  Неправилно е прието наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС
                  С първото основание се твърди, че при проверката на разглежданото освобождаване от такси за мрежата ответникът е допуснал грешка при прилагане на правото приемайки, че е налице използване на държавни ресурси.
                  Освен това при проверката на условието „селективност“ референтната система е определена неправилно и непълно.
                  В допълнение се твърди, че поради непълното определяне на референтната система ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 296, втора алинея ДФЕС.

                  2.

                  Нарушение на принципа на равно третиране
                  С второто основание се твърди, че с решението на ответника се определят само задължения за допълнителни плащания на потребителите на базова електроенергия, които през годините 2012 и 2013 са били изцяло освободени от такси за мрежата. По този начин тези потребители на базова електроенергия се третират по различен начин и необосновано се поставят в по-неблагоприятно положение спрямо потребители на базова електроенергия, които за същия период са се ползвали от фиксирани намаления на таксите за мрежата и за които не са определени задължения за допълнителни плащания.
                  Освен това се твърди, че във връзка с различното третиране ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 263, втора алинея ДФЕС и член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз. Различното третиране нарушавало и забраната на дискриминацията съгласно член 32, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО (1).

                  3.

                  Нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания
                  С третото основание се твърди, че въз основа на индивидуални за случая обстоятелства жалбоподателят е могъл да има оправдано правно очакване да продължи да ползва специалните такси за мрежата, които са му били предоставени.

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело T-220/19: Жалба, подадена на 8 април 2019 г. — Mitsubishi Polyester Film/Комисия

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/70

      Жалба, подадена на 8 април 2019 г. — Mitsubishi Polyester Film/Комисия
      (Дело T-220/19)
      (2019/C 206/65)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Mitsubishi Polyester Film GmbH (Висбаден, Германия) (представители: N. Voß и D. Fouquet, Rechtsanwältinnen)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 (ОВ L 14, 2019 г., стр. 1) за годините 2012 и 2013,

                  —

                  при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 г. нотифицирано под номер C(2018) 3166 за годините 2012 и 2013 по отношение на жалбоподателя, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски, включително разноските за адвокат и пътните разходи.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните основания:

                  1.

                  Неправилно е прието наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС
                  С първото основание се твърди, че при проверката на разглежданото освобождаване от такси за мрежата ответникът е допуснал грешка при прилагане на правото приемайки, че е налице използване на държавни ресурси.
                  Освен това при проверката на условието „селективност“ референтната система е определена неправилно и непълно.
                  В допълнение се твърди, че поради непълното определяне на референтната система ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 296, втора алинея ДФЕС.

                  2.

                  Нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания
                  С второто основание се твърди, че въз основа на индивидуални за случая обстоятелства жалбоподателят е могъл да има оправдано правно очакване да продължи да ползва специалните такси за мрежата, които са му били предоставени.


title: Дело T-221/19: Жалба, подадена на 8 април 2019 г. — Nippon Gases Deutschland/Комисия

text:
               17.6.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 206/71

      Жалба, подадена на 8 април 2019 г. — Nippon Gases Deutschland/Комисия
      (Дело T-221/19)
      (2019/C 206/66)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Nippon Gases Deutschland GmbH (Дюселдорф, Германия) (представители: N. Voß и D. Fouquet, Rechtsanwältinnen)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 (ОВ L 14, 2019 г., стр. 1) за годините 2012 и 2013,

                  —

                  при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 г. нотифицирано под номер C(2018) 3166 за годините 2012 и 2013 по отношение на жалбоподателя,

                  —

                  също при условията на евентуалност да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 20 %, за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа годишно пълно използване възстановяване от над 15 % и за потребители на базова електроенергия с минимум 8 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 10 % от публикуваните такси за мрежата,

                  —

                  при условията на евентуалност спрямо предходното да отмени Решение SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) от 28 май 2018 година нотифицирано под номер C(2018) 3166 по отношение на жалбоподателя, в частта, в която постановява за потребители на базова електроенергия с минимум 7 000 часа годишно пълно използване възстановяване от над 20 % и за потребители на базова електроенергия с минимум 7 500 часа годишно пълно използване възстановяване от над 15 % от публикуваните такси за мрежата, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски, включително разноските за адвокат и пътните разходи.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните основания:

                  1.

                  Неправилно е прието наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС
                  С първото основание се твърди, че при проверката на разглежданото освобождаване от такси за мрежата ответникът е допуснал грешка при прилагане на правото приемайки, че е налице използване на държавни ресурси.
                  Освен това при проверката на условието „селективност“ референтната система е определена неправилно и непълно.
                  В допълнение се твърди, че поради непълното определяне на референтната система ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 296, втора алинея ДФЕС.

                  2.

                  Нарушение на принципа на равно третиране
                  С второто основание се твърди, че с решението на ответника се определят само задължения за допълнителни плащания на потребителите на базова електроенергия, които през годините 2012 и 2013 са били изцяло освободени от такси за мрежата. По този начин тези потребители на базова електроенергия се третират по различен начин и необосновано се поставят в по-неблагоприятно положение спрямо потребители на базова електроенергия, които за същия период са се ползвали от фиксирани намаления на таксите за мрежата и за които не са определени задължения за допълнителни плащания.
                  Освен това се твърди, че във връзка с различното третиране ответникът е нарушил задължението си за мотивиране съгласно член 263, втора алинея ДФЕС и член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз. Различното третиране нарушавало и забраната на дискриминацията съгласно член 32, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО (1).

                  3.

                  Нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания
                  С третото основание се твърди, че въз основа на индивидуални за случая обстоятелства жалбоподателят е могъл да има оправдано правно очакване да продължи да ползва специалните такси за мрежата, които са му били предоставени.

         (1)  Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).