title: Дело T-345/19: Жалба, подадена на 10 юни 2019 г. — Santini/Парламент

text:
               5.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 263/51

      Жалба, подадена на 10 юни 2019 г. — Santini/Парламент
      (Дело T-345/19)
      (2019/C 263/59)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Giacomo Santini (Тренто, Италия) (представител: M. Paniz, avvocato)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени съобщението на Генерална дирекция „Финанси“ на Европейския парламент, в което е възпроизведено решение № 14/2018 от 12 юли 2018 г. на Ufficio di Presidenza della Camera dei Deputati (Бюрото на председателството на камарата на депутатите, Италия) и/или решение № 6/2018 на Consiglio di Presidenza del Senato della Repubblica (Съвета на председателството на Сената на републиката), както и

                  —

                  да отмени новото определяне и преизчисляване на пожизнената надбавка, отпусната от Европейския парламент,

                  —

                  въз основа на това да приеме и да постанови, че жалбоподателят има право да се запази въпросната пожизнена надбавка до получения размер, чийто падеж изтича въз основа на правната уредба в сила преди решение № 14/2018 на Ufficio di Presidenza della Camera и/или решение № 6/2018 на Consiglio di Presidenza del Senato della Repubblica, като осъди Европейския парламент да му заплати всички неоснователно удържани суми, при отчитане на паричната ревалоризация и ведно със законната лихва от датата на удържането до окончателното изплащане, както и

                  —

                  да осъди Европейския парламент да изпълни решението, което ще бъде постановено и да възстанови незабавно и изцяло в първоначалния размер на пожизнената надбавка и да поправи всички евентуални щети, основание за обезщетяване на жалбоподателя,

                  —

                  при всяко положение да осъди Европейския парламент да заплати всички разноски, включително адвокатското възнаграждение, ДДС, данъци и такси и фиксирани разходи.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят излага осем основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушаване на компетентността на бюрото на председателството на Европейския парламент
                  Жалбоподателят твърди, че преизчисляването на европейската пожизнена престация е незаконосъобразно, тъй като е направено едностранно и ретроактивно и постоянно въз основа на заявено (несъществуващо) автоматично прилагане на решение № 14/2018 на Камарата на депутатите, без преди това да има решение на бюрото на председателството на Европейския парламент, което има пълна изключителна компетентност по въпроса (вж. член 25 от Правилника за дейността на Европейския парламент).

                  2.

                  Второ основание нарушение на правната уредба за дейността на Европейския парламент
                  Жалбоподателят твърди, че преизчисляването на европейската пожизнена престация е незаконосъобразно, тъй като противоречи на член 1 от приложение III към Правилника за изплащане на разноски и надбавки на членовете на Европейския парламент в сила до 2009 г. Когато евродепутатът приключи мандата си неговото социално осигурително положение се поема окончателно при предвидените към този момент условия за депутатите в италианския парламент. Евентуални изменения на тези условия, въведени след години не могат да се отразят ретроактивно на вече уредено и ликвидирано от Европейския парламент положение при действащите в момента на възникване на правото условия, като Камарата на депутатите след този момент няма никакви права в това отношение.

                  3.

                  Трето основание нарушение на член 28 от Устава на членовете на Европейския парламент
                  Жалбоподателят твърди, че преизчисляването на европейската пожизнена престация е незаконосъобразно, тъй като противоречи на член 28 от Устава на членовете на Европейския парламент и на членове 75 и 76 от правилата за прилагането му, които предвиждат, че придобитите преди влизането на новия Устав права са окончателно придобити и ще се спазват при предвидените тогава условия. Жалбоподателят смята, че не е възможно изключение от тези защитни клаузи, особено въз основа на обикновено решение на бюрото на председателството на Камарата на депутатите с ретроактивно и постоянно действие, без да бъдат нарушени тези клаузи, както и оправданите правни очаквания на тези лица да не бъде изменено in peius отпускането на пожизнена надбавка и нейния размер, особено със задна дата и в резултат на прилагане на друга система на изчисляване, въведена произволно и с обратно действие.

                  4.

                  Четвърто основание: репресивен характер на мярката за намаляване и нарушение на принципите на законосъобразност, на недопускане на обратно действие и на недопускане на дискриминация
                  Жалбоподателят твърди, че преизчисляването на европейската пожизнена престация е незаконосъобразно, тъй като има репресивен и дискриминационен характер по отношение само на една категория лица (бивши италиански членове на Парламента) и представлява изцяло символична мярка с политическа насоченост, която не е свързана с целта за реализиране на икономии, тъй като направеното сега със задна дата преизчисляване на пожизнената престация въз основа на други правила и с постоянно действие води до необоснована разлика в третирането в сравнение с бившите членове на Парламента от другите държави членки, както и с евродепутатите, избрани сле 2009 г. и с всички други граждани, на които не се налагат такива мерки за намаляване.

                  5.

                  Пето основание нарушение на член 1 от Допълнителен протокол 1 към Европейската конвенция за защита правата на човека
                  Според жалбоподателя пожизнената надбавка е икономическа престация, която е постъпила и е неразделна част от личното имущество на депутатите, които я получават или които отговарят на условията, за да я получават в бъдеще. Внезапното ѝ намаляване, особено ако то е следствие на преизчисляване на престацията направено ретроактивно с различни критирии за изплащане, определени едностранно и произволно от Камарата на депутатите е равнозначно на данъчно облагане на личното имущество на депутатите, което като такова не може да бъде предвидено в закона и поради това трябва да бъде обосновано от конкретен обществен интерес, какъвто в случая не е посочен и не съществува, като се има предвид, че това ново определяне на пожизнената престация няма да доведе до никакво конкретно спестяване.

                  6.

                  Шесто основание нарушение на принципите на оправданите правни очаквания на правната сигурност и на защитата на придобитите права.
                  Жалбоподателят твърди, че е налице незаконосъобразност поради явно нарушаване на принципите на сигурност на правните норми и отношения, на оправданите прави очаквания и на защитата на придобитите права. Според него преизчисляването на пожизнената престация има обратно действие като налага ретроактивно нова методология за определяне на престацията, изчисляване, което води до съществено намаляване на размера (в случая с 50 % по-малко), окончателно и постоянно, след като бенефициерът е придобил това право много преди приемането на посоченото решение. По този начин е грубо нарушено оправданото и естествено доверие на адресатите в ефективността и устойчивостта във времето на пожизнената престация, при липсата на каквото и да е основание,годно да оправдае такова радикално и постоянно отражение върху положения, които вече са настъпили и осъществени отдавна.

                  7.

                  Седмо основание нарушение на принципите на разумност, на равно третиране, на недопускане на дискриминация и на солидарност.
                  Жалбоподателят твърди, че мярката е незаконосъобразна, тъй като е приета без да бъдат изложени мотивите за нея и целите ѝ и излиза извън пределите на изключителността и на съответствието, като води до явно противоречие на принципа на равенство и на разума.

                  8.

                  Осмо основание са други нарушения на принципите на разумност, на пропорционалност, на равно третиране, на недопускане на дискриминация и на солидарност.
                  Жалбоподателят твърди, че мярката е незаконосъобразна, тъй като противоречи на принципите на разумност, на пропорционалност, на солидарност, на равно третиране, тъй като: 1) въвежда ретроактивно система с вноски на лица на които престацията е била отпусната много преди решение № 14/2018 на Камарата на депутатите, ако не и дори преди влизането в сила на системата с вноски с така наречената Реформа Dini (1996); 2) променя правния статус на удържаните от бившия депутат суми, без да се споменава нищо за преките данъци удържани от камарата като заместващ данък 3) въвежда ретроактивно прилагане на система с вноски, която обаче няма изобщо характер на система с вноски нито с оглед на правилата нито на целите 4) прилага нерационално и неправилно коефициентите за преобразуване на критериите за прогнозно изчисляване, като ги свързва с вече познатото минало, а не с бъдещето; 5) е очевидна проява на волята за изравняване на третирането на пожизнените престации с това на социалното осигуряване на държавните служители въпреки че става въпрос за заплащания от различно естество.


title: Дело C-387/19: Преюдициално запитване от Raad van State (Белгия), постъпило на 17 май 2019 г. — RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel/Vlaams Gewest

text:
               12.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/19

      Преюдициално запитване от Raad van State (Белгия), постъпило на 17 май 2019 г. — RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel/Vlaams Gewest
      (Дело C-387/19)
      (2019/C 270/21)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Raad van State

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel

         Ответник: Vlaams Gewest

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 57, параграф 4, букви в) и ж) във връзка с параграфи 6 и 7 от Директива 2014/24/ЕС (1) на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО да се тълкува в смисъл, че не допуска прилагане, при което икономически оператор се задължава по собствена инициатива да представи доказателства за мерките, предприети от него, за да докаже своята надеждност?

                  2)

                  При положителен отговор: има ли тълкуваният в този смисъл член 57, параграф 4, букви в) и ж) във връзка с параграфи 6 и 7 от Директива 2014/24/ЕС директен ефект?

         (1)  ОВ L 94, 2014 г., стр. 65.


title: Дело C-388/19: Преюдициално запитване от Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Португалия), постъпило на 17 май 2019 г. — MK/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               12.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/20

      Преюдициално запитване от Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Португалия), постъпило на 17 май 2019 г. — MK/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Дело C-388/19)
      (2019/C 270/22)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: MK

         Ответник: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 12 във връзка с членове 56, 57 и 58 от Договора за създаване на Европейската общност [понастоящем членове 18, 63, 64 и 65 от Договора за функционирането на Европейския съюз] да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като разглежданата в настоящото производство (член 43, параграф 2 от Кодекса за ДДФЛ, одобрен с Декрет-закон № 442.o-A/88 от 30 ноември 1988 г., изменен със Закон № 109-B/2001 от 27 декември 2001 г., с изменения, въведени със Закон № 67.o-A/2007 от 31 декември 2007 г., с добавянето на параграфи 7 и 8 (понастоящем 9 и 10) към член 72 от Кодекса за ДДФЛ, за да се позволи капиталовите печалби, получени от продажбата на недвижими имоти с местонахождение в една държава членка (Португалия), да не се облагат факултативно с данъчна тежест, надхвърляща приложимата за същия вид сделка към доходите, получени от местно лице за държавата по местонахождение на имотите?


title: Дело C-392/19: Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 21 май 2019 г. — VG Bild-Kunst/Stiftung Preußischer Kulturbesitz

text:
               12.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/20

      Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 21 май 2019 г. — VG Bild-Kunst/Stiftung Preußischer Kulturbesitz
      (Дело C-392/19)
      (2019/C 270/23)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател в ревизионното производство: VG Bild-Kunst

         Ответник в ревизионното производство: Stiftung Preußischer Kulturbesitz

         Преюдициален въпрос

      Представлява ли поставянето на уебсайт на трето лице посредством фрейминг на произведение, което се намира на разположение на свободно достъпен уебсайт със съгласие на притежателя на правата, публично разгласяване на произведението по смисъла на член 3, параграф 1 от Директива 2001/29/ЕО (1), ако това поставяне се осъществява при заобикаляне на мерките за защита срещу фрейминг, предприети или разпоредени от притежателя на правата?

         (1)  Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (ОВ L 167, 2001 г., стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230).


title: Дело C-403/19: Преюдициално запитване от Conseil d’État (Франция), постъпило на 24 май 2019 г. — Société Générale SA/Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               12.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/22

      Преюдициално запитване от Conseil d’État (Франция), постъпило на 24 май 2019 г. — Société Générale SA/Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Дело C-403/19)
      (2019/C 270/25)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d’État

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Société Générale SA

         Ответник: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Преюдициален въпрос

      С оглед на член 56 от Договора за създаване на Европейската общност, понастоящем член 63 от Договора за функционирането на Европейския съюз, обстоятелството, че прилагането на [данъчни] правила с оглед компенсиране на двойното данъчно облагане на дивидентите, изплатени на дружество, облагаемо с корпоративен данък в държавата членка, в която то е местно лице, от дружество, което е местно лице в друга държава членка и което поради упражнените от тази държава данъчни правомощия подлежи на облагане с данък при източника, може да доведе до запазване на неблагоприятно третиране на сделките с ценни книжа на чуждестранни дружества, извършени от дружества, облагаеми с корпоративен данък в първата държава, предполага ли, че тази държава — предвид избора да се компенсира двойното данъчно облагане — трябва да отиде по-далеч от отказа да събере данъчните приходи, които би получила от облагането с корпоративен данък на разглежданите дивиденти?


title: Дело C-441/19: Преюдициално запитване от Rechtbank Den Haag, zittingsplaats ’s-Hertogenbosch (Нидерландия), постъпило на 12 юни 2019 г. — TQ/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               12.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/24

      Преюдициално запитване от Rechtbank Den Haag, zittingsplaats ’s-Hertogenbosch (Нидерландия), постъпило на 12 юни 2019 г. — TQ/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Дело C-441/19)
      (2019/C 270/27)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Rechtbank Den Haag, Sitzungsort ’s-Hertogenbosch

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: TQ

         Ответник: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Трябва ли член 10 от Директива 2008/115/ЕО (1) (наричана по-нататък „Директивата за връщането“) във връзка с членове 4 и 24 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), съображение 22 и член 5, буква а) от Директивата за връщането, както и член 15 от Директива 2011/95/ЕС (2) (наричана по-нататък „Директивата за признаването“) да се тълкуват в смисъл, че преди да наложи задължение за връщане на непридружен малолетен или непълнолетен чужденец, държавата членка трябва да се увери и да изследва дали в страната на произход най-малкото по принцип е предвидена и е на разположение подходяща възможност за приемане?

                  2.

                  Трябва ли член 6, параграф 1 от Директивата за връщането във връзка с член 21 от Хартата да се тълкуват в смисъл, че държавата членка няма право да прави разграничение по възраст, когато признава правото на законно пребиваване на своята територия, ако се установи, че непридружен малолетен или непълнолетен чужденец не може да получи нито статут на бежанец, нито субсидиарна закрила?

                  3.

                  Трябва ли член 6, параграф 4 от Директивата за връщането да се тълкува в смисъл, че ако непридружен малолетен или непълнолетен чужденец не спази задължението за връщане и държавата членка не предприеме и не възнамерява да предприеме никакви конкретни действия за експулсирането му, изпълнението на задължението за връщане следва да бъде спряно и следва да му бъде признато право на законно пребиваване? Трябва ли член 8, параграф 1 от Директивата за връщането да се тълкува в смисъл, че издаването на решение за връщане на непридружен малолетен или непълнолетен чужденец, без след това да се предприемат действия за експулсирането му до навършването на 18 години, представлява нарушение на принципа на лоялност и на принципа на взаимното доверие?

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни (ОВ L 348, 2008 г., стр. 98).

         (2)  Директива на Европейския парламент и Съвета от 13 декември 2011 г. относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила (ОВ L 337, 2011 г., стр. 9).


title: Дело C-445/19: Преюдициално запитване от Østre Landsret (Дания), постъпило на 6 юни 2019 г. — Viasat Broadcasting UK Ltd v TV 2/Danmark A/S, Kingdom of Denmark

text:
               12.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/24

      Преюдициално запитване от Østre Landsret (Дания), постъпило на 6 юни 2019 г. — Viasat Broadcasting UK Ltd v TV 2/Danmark A/S, Kingdom of Denmark
      (Дело C-445/19)
      (2019/C 270/28)
      Език на производството: датски

         Запитваща юрисдикция

      Østre Landsret

         Страни в главното производство

         Ищец: Viasat Broadcasting UK Ltd

         Ответници: TV 2/Danmark A/S, Kingdom of Denmark

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съществува ли задължение за националния съд да разпореди на получателя на помощта да плати лихва за неправомерност (вж. решение по дело CELF (1)) и в случай като настоящия, в който неправомерната държавна помощ представлява приета впоследствие за съвместима с вътрешния пазар съгласно член 106, параграф 2 ДФЕС компенсация за обществена услуга и в който одобрението се основава на оценка на общото финансово състояние на цялото предприятие, предоставящо обществена услуга, включително на неговата капитализация?

                  2)

                  Съществува ли задължение за националния съд да разпореди на получателя на помощта да плати лихва за неправомерност (вж. решение по дело CELF) и по отношение на суми, които при обстоятелства като тези в настоящия случай са прехвърлени от получателя на помощта на свързани с него предприятия по силата на публичноправно задължение, но с окончателно решение на Комисията са квалифицирани като представляващи предимство за получателя на помощта по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС?

                  3)

                  Съществува ли задължение за националния съд да разпореди на получателя на помощта да плати лихва за неправомерност (вж. решение по дело CELF) и по отношение на държавна помощ, която получателят на помощта при обстоятелства като тези в настоящия случай е получил от публично контролирано предприятие, при положение че част от средствата на последното са от продажби на услугите на получателя на помощта?

         (1)  Решение от 12 февруари 2008 г. (дело C-199/06, CELF и Ministre de la Culture et de la Communication, EU:C:2008:79).


title: Дело C-475/19 P: Жалба, подадена на 20 юни 2019 г. от Федерална република Германия срещу решението, постановено от Общия съд (първи състав) на 10 април 2019 г. по дело T-229/17, Федерална република Германия/Европейска Комисия

text:
               12.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/25

      Жалба, подадена на 20 юни 2019 г. от Федерална република Германия срещу решението, постановено от Общия съд (първи състав) на 10 април 2019 г. по дело T-229/17, Федерална република Германия/Европейска Комисия
      (Дело C-475/19 P)
      (2019/C 270/29)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: J. Möller, представител, M. Kottmann, M. Winkelmüller, F. van Schewick, адвокати)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Република Финландия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  1.

                  да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 10 април 2019 г. по дело T-229/17, Федерална република Германия срещу Европейската комисия,

                  2.

                  да отмени Решение (ЕС) 2017/133 на Комисията от 25 януари 2017 година относно запазването с ограничение в Официален вестник на Европейския съюз на позоваването на хармонизирания стандарт EN 14342:2013 „Подова настилка от дървесина и паркет: Характеристики, оценка на съответствието и маркировка“ в съответствие с Регламент (ЕС) № 305/2011 на Европейския парламент и на Съвета (1),

                  3.

                  да отмени Решение (ЕС) 2017/145 на Комисията от 25 януари 2017 година относно запазването с ограничение в Официален вестник на Европейския съюз на позоваването на хармонизирания стандарт EN 14904:2006 „Покрития за спортни площадки. Използване на покрития за много спортове на закрито. Изисквания“ в съответствие с Регламент (ЕС) № 305/2011 на Европейския парламент и на Съвета (2),

                  4.

                  да отмени Съобщенията на Комисията в рамките на изпълнението на Регламент (ЕС) № 305/2011 на Европейския парламент и на Съвета за определяне на хармонизирани условия за предлагането на пазара на строителни продукти и за отмяна на Директива 89/106/ЕИО на Съвета от 10 март 2017 г., 11 август 2017 г., 15 декември 2017 г. и 9 март 2018 г. (3), в частта в която се отнасят до стандарти EN 14342:2013 и EN 14904:2006,

                  5.

                  при условията на евентуалност съответно към точки 2, 3 и 4, да върне делото на Общия съд,

                  6.

                  да осъди Комисията за да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага следните три основания:
      Първо, обжалваното съдебно решение нарушавало член 263, първа алинея ДФЕС, тъй като исканията на Федерална република Германия за отмяна на обжалваните съобщения са отхвърлени като недопустими. Общият съд не съобразил, че обжалваните съобщения са предназначени да създадат задължителни правни последици, които не са идентични с правните последици на обжалваните решения.
      Второ, обжалваното съдебно решение нарушавало член 18, параграф 2 във връзка с член 17, параграф 5 от Регламент № 305/2011. Общият съд не съобразил, че чрез тези разпоредби Комисията има правото, но и задължението да приеме една от препоръчаните от Федерална република Германия мерки.
      Трето, обжалваното съдебно решение нарушавало член 18, параграф 2 във връзка с член 3, параграфи 1 и 2 и член 17, параграф 3 от Регламент № 305/2011. Общият съд не съобразил, че чрез тези разпоредби Комисията е задължена да прецени дали стандартите, предмет на делото, застрашават спазването на основните изисквания към строежите.

         (1)  ОВ L 21, 2017 г., стр. 113.

         (2)  ОВ L 22, 2017 г., стр. 62.

         (3)  ОВ C 76, 2017 г., стр. 32; ОВ C 267, 2017 г., стр. 16; ОВ C 435, 2017 г., стр. 41; ОВ C 92, 2018 г., стр. 139.


title: Дело C-498/19 P: Жалба, подадена на 27 юни 2019 г. от Румъния срещу определението, постановено от Общия съд (осми състав) на 30 април 2019 г. по дело T-530/18, Румъния/Комисия

text:
               12.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/27

      Жалба, подадена на 27 юни 2019 г. от Румъния срещу определението, постановено от Общия съд (осми състав) на 30 април 2019 г. по дело T-530/18, Румъния/Комисия
      (Дело C-498/19 P)
      (2019/C 270/30)
      Език на производството: румънски

         Страни

         Жалбоподател: Румъния (представители: C.-R, Canțăr, E. Gane, O.-C. Ichim, M. Chicu)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя:

                  —

                  да се уважи жалбата, да се отмени изцяло определение на Общия съд по дело T-530/18, да се преразгледа дело T-530/18, като бъде уважено искането за частична отмяна на Решение за изпълнение (ЕС) 2018/873 от 13 юни 2018 г. за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки по линия на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (1):

                              а.

                              изцяло по отношение на подмярка 1a (в размер на 13 184 846,61 EUR за финансовите години 2015 и 2016)

                              б.

                              изцяло по отношение на подмерки 3а, 5а, 3б, 4б (в размер на 45 532 000,96 EUR за финансовите години 2014, 2015 и 2016) и, при условията на евентуалност, частично за периода преди 19 септември 2015 г. (в размер 21 315 857,50 EUR)
                              или

                  —

                  да се уважи жалбата, да се отмени изцяло определение на Общия съд по дело T-530/18, да се върне дело T-530/18 за ново разглеждане на Общия съд, който при новото разглеждане да уважи искането за отмяна и да отмени частично Решение за изпълнение (ЕС) 2018/873 от 13 юни 2018 г. по описания по-горе начин.

                  —

                  да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

                  A.

                     Нарушение на членове 263 и 297 ДФЕС и на принципа на правната сигурност

                              i.

                                 Общият съд не е оценил правилно от правна страна пълнотата и правилността на уведомлението и неправилно преценява, че срокът по член 263 ДФЕС може да започне да тече от уведомлението на Комисията. Този подход на Общия съд нарушава и принципа на правната сигурност.

                              Румъния счита, че наличието на каквато и да е грешка относно основните елементи на решение като Решение 2018/873 може да опорочи уведомяването и създава сериозни проблеми от гледна точка на принципа на правната сигурност. Поради това е достатъчно наличието на грешки, като установените от Общия съд, за да не може срокът по член 263 ДФЕС да започне да тече от уведомлението на Комисията.
                              Общият съд определя като минимални разликите между публикуваната и съобщената версия на Решение 2018/873, като се основава на факта, че това не пречи текстът да бъде разбран, тъй като думата „sumă“ (размер) може да съответства само на вида корекция „sumă estimată“ (предвиждана сума). Тъй като такъв вид корекция не съществува, Румъния счита, че правните доводи на Общия съд са грешни и че това очевидно пречи на разбирането на текста на решението и че уведомлението за него е опорочено.

                              ii.

                                 Общият съд допуска грешка при тълкуването на член 263 ДФЕС във връзка с член 297 ДФЕС, като пропуска да вземе предвид ефекта от публикуването на Решение 2018/873 в ОВ от гледна точка на ефективната информация и принципа на правната сигурност.

                              От гледна точка на член 263, шеста алинея ДФЕС важно за упражняването на правото на иск/жалба е точното познаване на съдържанието на оспорвания акт на Европейския съюз, а не моментът, от който той влиза в сила/произвежда правни последици.
                              Моментът, от който започва да тече срокът от 2 месеца, в който може да се иска отмяната на акт като Решение 2018/873, за което трябва да бъде изпратено съобщение, но което въз основа на постоянна и утвърдена практика на автора на акта се публикува в Официален вестник, трябва да бъде моментът на публикуването, към който следва да се добавят предвидените в член 59 от Процедурния правилник на Общия съд 14 дни.
                              Това разрешение се налага в още по-голяма степен с оглед на конкретните обстоятелства, при които Решение 2018/873 е съобщено на румънските органи и публикувано — обстоятелства, които разкриват разликите между основни елементи на съобщения и публикувания текст на решението.

                              iii.

                                 Общият съд е нарушил принципа на правната сигурност, като е приел, че едно от несъответствията, посочени от Румъния (относно вида на корекцията „sumă estimată“ — предвиждана сума) вместо „rată forfetară“ — фиксирана сума), представлява минимална грешка във формулировката, допусната в съобщения и в публикувания текст, която обаче не е допусната нито в хода на административната процедура, нито в обобщаващия доклад и не води до неяснота относно вида на корекцията.

                              iv.

                                 Общият съд на ЕС е нарушил член 263 ДФЕС, като е приел, че разликите между съобщения и публикувания в Официален вестник текст относно разпоредбите на Решение 2018/873, които се отнасят до други държави — членки на Европейския съюз, са неотносими и без значение с оглед на качеството на държавата членка на привилегирован жалбоподател.

                  B.

                     Нарушение на принципа на състезателност, включително от гледна точка на член 64 от Процедурния правилник на Общия съд

                  Румъния счита, че Общият съд е нарушил принципа на състезателност, като не е дал възможност на румънските органи да вземат становище по съобщената от Комисията информация в отговор на въпрос на съда на Съюза, информация обосновала отхвърлянето на жалбата като недопустима.

         (1)  Решение за изпълнение (ЕС) 2018/873 на Комисията от 13 юни 2018 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки по линия на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 152, 2018 г., стр. 29).


title: Дело T-488/18: Жалба, подадена на 17 юни 2019 г. — XC/Комисия

text:
               12.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/29

      Жалба, подадена на 17 юни 2019 г. — XC/Комисия
      (Дело T-488/18)
      (2019/C 270/31)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: XC (представител: C. Bottino, avvocato)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени на основание 270 ДФЕС акта за изключване на жалбоподателя от конкурс на общо основание EPSO/AD/338/17,

                  —

                  а на основание член 263, параграф 4 ДФЕС — решение на C(2018) 3969 Европейската комисия,

                  —

                  и на основание член 270 ДФЕС — списъка за бъдещи назначения по конкурс на общо основание EPSO/AD/356/18,

                  —

                  както и да му присъди обезщетение за вреди, определено от Общия съд по справедливост, а също и да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят твърди следното в подкрепа на жалбата:
      По искането за отмяна на основание член 270 ДФЕС на изключването от конкурс на общо основание EPSO/AD/338/17:

                  1.

                  Първо, че е налице нарушение на членове 3 и 7 от приложение III към Правилника съгласно тълкуването му, специално в решения Pachitis/Комисия (T-361/10) и HM/Комисия (T-587/16).

                  2.

                  Второ, че процедурата за подготовка на изпита e-tray представлява неизпълнение на задължението за опазване на тайната в работата на конкурсната комисия съгласно член 6 от приложение III към Правилника.

                  3.

                  Трето, че провеждането на изпита e-tray по реда и условията, предвидени от EPSO, представлявало непряка дискриминация на жалбоподателя поради увреждане и нарушение на задължението за осигуряване на reasonable adjustement [разумно адаптиране].
                  По искането за отмяна на основание член 263, параграф 4 ДФЕС на решение C(2018) 3969 на Комисията:

                  4.

                  Четвърто, нарушение на принципите, изведени в решения Alexandrou/Комисия (T-516/14) и Typke/Комисия (C-491/15 P).
                  По искането за отмяна на основание член 270 ДФЕС на списъка за бъдещи назначения по конкурс на общо основание EPSO/AD/356/18:

                  5.

                  Пето, липса на компетентност на EPSO поради това, че не е предала надлежно на конкурсната комисия искането за преразглеждане по смисъла на точка 4.2.2 от общите разпоредби във връзка с конкурса или е заместила последната при вземането на решения и/или представянето на мотиви.

                  6.

                  Шесто, нарушение на нормите на Правилника и на директивата в областта на дискриминацията, основана на увреждане.


title: Дело C-474/19: Преюдициално запитване от Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen (Швеция), постъпило на 18 юни 2019 г. — Naturskyddsföreningen i Härryda, Göteborgs Ornitologiska Förening

text:
               26.8.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/34

      Преюдициално запитване от Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen (Швеция), постъпило на 18 юни 2019 г. — Naturskyddsföreningen i Härryda, Göteborgs Ornitologiska Förening
      (Дело C-474/19)
      (2019/C 288/41)
      Език на производството: шведски

         Запитваща юрисдикция

      Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Naturskyddsföreningen i Härryda, Göteborgs Ornitologiska Förening

         Ответници: Länsstyrelsen i Västra Götalands län, U.T.B.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 5 от Директива 2009/147/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 година относно опазването на дивите птици да се тълкува в смисъл, че не допуска национална практика, съгласно която забраната обхваща само видовете, които са изброени в приложение 1 към Директива 2009/147, изложени са на някакъв риск или са засегнати от намаляване на популациите в дългосрочен план?

                  2)

                  Трябва ли понятията „умишлено убиване/обезпокояване/разрушаване или унищожаване“ в член 5, букви а)—г) от Директива 2009/147 и в член 12, букви а)—в) от Директива 92/43/ЕИО (2) на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална практика, при която, ако целта на мерките е очевидно различна от убиването или обезпокояването на видовете (например мерки в областта на горското стопанство или развитие на земите), трябва да съществува риск мерките да доведат до неблагоприятни последици за състоянието на запазване на видовете, за да се прилагат забраните?

                  3)

                  Ако отговорът на която и да е част от втория въпрос е, че за прилагането на забраната се изисква да се направи оценка на вредата на ниво, различно от индивидуалното, трябва ли оценката да се извърши в един от следните мащаби или на едно от следните нива:

                              а.

                              определена и ограничена в географски план част от популацията, както е определено в буква а), например в рамките на региона, държавата членка или Европейския съюз;

                              б.

                              засегнатата местна популация (биологично изолирана от други популации на вида);

                              в.

                              съответната метапопулация;

                              г.

                              цялата популация на вида в съответния биогеографски регионален участък от областта на разпространение на вида?

                  4)

                  Трябва ли съдържащият се в член 12, буква г) от Директива 92/43 израз „повреждане или унищожаване“ на местата за размножаване да се тълкува в смисъл, че изключва национална практика, съгласно която за прилагането на забраната трябва, въпреки предприемането на предпазни мерки, да е налице загуба на постоянната екологична функция (ПЕФ) на местообитанието на съответния вид поради увреждане, унищожаване или влошаване, пряко или косвено, индивидуално или кумулативно, така че забраната се прилага само ако състоянието на запазване на съответния вид има вероятност да се влоши на едно от посочените във въпрос 3 нива?

                  5)

                  Ако отговорът на четвъртия въпрос е отрицателен, тоест за прилагането на забраната се изисква да се направи оценка на вредата на ниво, различно от местообитанието в индивидуалния район, трябва ли оценката да се извърши в един от следните мащаби или на едно от следните нива:

                              a.

                              определена и ограничена в географски план част от популацията, както е определено в буква а), например в рамките на региона, държавата членка или Европейския съюз;

                              б.

                              засегнатата местна популация (биологично изолирана от други популации на вида);

                              в.

                              съответната метапопулация;

                              г.

                              цялата популация на вида в съответния биогеографски регионален участък от областта на разпространение на вида?
                              Въпроси 2 и 4, поставени от Mark- och miljödomstolen (Съд по дела, свързани с недвижими имоти и с околната среда, Швеция), включват въпроса дали предвидената в директивите строга защита спира да се прилага за видовете, за които е постигната целта на съответната директива (благоприятно състояние на запазване).

         (1)  ОВ L 20, 2010 г., стр. 7.

         (2)  ОВ L 206, 1992 г., стр. 7.


title: Дело C-651/18: Преюдициално запитване, отправено от Općinski građanski sud u Zagrebu — Stalna služba u Sesvetama (Хърватия) с актове от 30 юли 2018 г. и 15 януари 2019 г. — QB, RA/Jadransko osiguranje d.d.

text:
               2.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/2

      Преюдициално запитване, отправено от Općinski građanski sud u Zagrebu — Stalna služba u Sesvetama (Хърватия) с актове от 30 юли 2018 г. и 15 януари 2019 г. — QB, RA/Jadransko osiguranje d.d.
      (Дело C-651/18)
      (2019/C 295/02)
      Език на производството: хърватски

         Запитваща юрисдикция

      Općinski građanski sud u Zagrebu — Stalna služba u Sesvetama

         Страни в главното производство

         Ищци: QB, RA

         Ответник: Jadransko osiguranje d.d.

         С определение от 11 юли 2019 г. Съдът (девети състав) постанови, че преюдициалното запитване, отправено от Općinski građanski sud u Zagrebu (Общински граждански съд Загреб, Хърватия) с актове от 30 юли 2018 г. и 15 януари 2019 г., е явно недопустимо.


title: Дело C-800/18 P: Жалба, подадена на 19 декември 2018 г. от Хасковска търговско-промишлена палата срещу решението на Общия съд (осми състав), постановено на 25 октомври 2018 г. по дело T-122/17 — Девин/EUIPO — Хасково

text:
               2.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/2

      Жалба, подадена на 19 декември 2018 г. от Хасковска търговско-промишлена палата срещу решението на Общия съд (осми състав), постановено на 25 октомври 2018 г. по дело T-122/17 — Девин/EUIPO — Хасково
      (Дело C-800/18 P)
      (2019/C 295/03)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Хасковска търговско-промишлена палата (представители: Ив. Пакиданска и Д. Димитрова, адвокати)

         Други страни в производството:„Девин“ АД, Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      С определение от 11 юли 2019 г. Съдът (девети състав) отхвърля жалбата като отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна и осъжда Хасковска търговско-промишлена палата да заплати направените от нея съдебни разноски.


title: Дело C-170/19 P: Жалба, подадена на 25 февруари 2019 г. от CheapFlights International Ltd срещу определението на Общия съд (втори състав), постановено на 11 декември 2018 г. по дело T-565/17 — CheapFlights International/EUIPO — Momondo Group

text:
               2.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/3

      Жалба, подадена на 25 февруари 2019 г. от CheapFlights International Ltd срещу определението на Общия съд (втори състав), постановено на 11 декември 2018 г. по дело T-565/17 — CheapFlights International/EUIPO — Momondo Group
      (Дело C-170/19 P)
      (2019/C 295/04)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: CheapFlights International Ltd (представители: A. von Mühlendahl и H. Hartwig, Rechtsanwälte)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      С определение от 10 юли 2019 г. Съдът (осми състав) постанови, че жалбата е явно неоснователна.


title: Дело C-196/19 P: Жалба, подадена на 27 февруари 2019 г. от UC срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 14 декември 2018 г. по дело T-572/17, UC/Парламент

text:
               2.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/3

      Жалба, подадена на 27 февруари 2019 г. от UC срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 14 декември 2018 г. по дело T-572/17, UC/Парламент
      (Дело C-196/19 P)
      (2019/C 295/05)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: UC (представител: A. Tymen, avocate)

         Друга страна в производството: Европейски парламент
      С определение от 23 юли 2019 г. Съдът (осми състав) отхвърля жалбата.


title: Дело C-300/19: Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (Испания), постъпило на 12 април 2019 г. — UQ/Marclean Technologies, S.L.U.

text:
               2.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/4

      Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (Испания), постъпило на 12 април 2019 г. — UQ/Marclean Technologies, S.L.U.
      (Дело C-300/19)
      (2019/C 295/06)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona

         Страни в главното производство

         Ищец: UQ

         Ответник: Marclean Technologies, S.L.U.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 1, параграф 1, буква а), подточки i) и ii) от Директива 98/59/ЕО (1) на Съвета [от 20 юли 1998 година] за сближаване на законодателствата на държавите членки в областта на колективните уволнения да се тълкува в смисъл, че референтният период от 30 или 90 дни, определен с оглед на преценката за наличието на колективно уволнение, винаги трябва да се изчислява, като се отчита времето преди датата, на която е извършено спорното индивидуално уволнение?

                  2)

                  Може ли член 1, параграф 1, буква а), подточки i) и ii) от Директива 98/59/ЕО на Съвета за сближаване на законодателствата на държавите членки в областта на колективните уволнения да се тълкува в смисъл, че референтният период от 30 или 90 дни, определен с оглед на преценката за наличието на колективно уволнение, може да се изчислява, като се отчита времето след датата, на която е извършено спорното индивидуално уволнение, без да е необходимо посочените последващи прекратявания на трудови договори да се приемат за извършени с цел заобикаляне на закона?

                  3)

                  Допускат ли референтните периоди по член 1, параграф 1, буква а), подточки i) и ii) от Директива 98/59/ЕО на Съвета за сближаване на законодателствата на държавите членки в областта на колективните уволнения тълкуване, което позволява да се вземат предвид уволненията или прекратяванията на трудови договори, настъпили в рамките на период от 30 или 90 дни, обхващащ спорното уволнение?

         (1)  OB L 225, 1998 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 95.


title: Дело C-359/19 P: Жалба, подадена на 5 май 2019 г. от Meblo Trade d.o.o. срещу решението на Общия съд (трети състав), постановено на 5 март 2019 г. по дело T-263/18 — Meblo Trade/EUIPO — Meblo Int

text:
               2.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/4

      Жалба, подадена на 5 май 2019 г. от Meblo Trade d.o.o. срещу решението на Общия съд (трети състав), постановено на 5 март 2019 г. по дело T-263/18 — Meblo Trade/EUIPO — Meblo Int
      (Дело C-359/19 P)
      (2019/C 295/07)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Meblo Trade d.o.o. (представител: A. Иванова, адвокат)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Meblo Int, proizvodnja izdelkov za spanje d.o.o.
      С определение от 10 юли 2019 г. Съдът (състав по допустимостта на жалбите) приема, че жалбата е недопустима и Meblo Trade d.o.o. трябва да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-393/19: Преюдициално запитване, отправено от Апелативен съд — Пловдив (България) на 21 май 2019 година — наказателно производство срещу OM

text:
               2.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/5

      Преюдициално запитване, отправено от Апелативен съд — Пловдив (България) на 21 май 2019 година — наказателно производство срещу OM
      (Дело C-393/19)
      (2019/C 295/08)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Апелативен съд — Пловдив

         Страна в главното производство

      OM

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Дали член 17, § 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска, заради компрометиране на точния баланс между обществения интерес и изискването за защита на правото на собственост, национална правна уредба като тази по чл. 242, ал. 8 от НК на РБългария, предвиждаща отнемане в полза на държавата на послужилото за извършване на квалифицирана митническа контрабанда превозно средство, собственост на трето лице, което не е знаело, нито е трябвало и можело да знае за извършване на престъплението от страна на свой служител.

                  2.

                  Дали чл. 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като тази по чл. 242, ал. 8 от НК на РБългария, даваща възможност да бъде отнето превозно средство, собственост на лице, което не съвпада с лицето, извършило престъплението, без на лицето — собственик да бъде осигурен пряк достъп до правосъдие с цел излагане на гледната му точка.


title: Дело C-414/19: Преюдициално запитване от Amtsgericht Erding (Германия), постъпило на 28 май 2019 г. — E. M., M. S./Eurowings GmbH

text:
               2.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/6

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Erding (Германия), постъпило на 28 май 2019 г. — E. M., M. S./Eurowings GmbH
      (Дело C-414/19)
      (2019/C 295/09)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Erding

         Страни в главното производство

         Ищци: E. M., M. S.

         Ответник: Eurowings GmbH

         Преюдициален въпрос

      При въздушен превоз, който се състои от повече сегменти, следва ли при определяне на разстоянието по член 7, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 261//2004 (1) да се вземе предвид първият междинен полет, който не е засегнат от настъпил при свързващия полет инцидент?

         (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело C-480/19: Преюдициално запитване от Korkein hallinto-oikeus (Финландия), постъпило на 24 юни 2019 г. — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

text:
               2.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/6

      Преюдициално запитване от Korkein hallinto-oikeus (Финландия), постъпило на 24 юни 2019 г. — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö
      (Дело C-480/19)
      (2019/C 295/10)
      Език на производството: фински

         Запитваща юрисдикция

      Korkein hallinto-oikeus

         Страни в главното производство

      Жалбоподател: E

         Ответник: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли членове 63 ДФЕС и 65 ДФЕС да се разбират в смисъл, че не допускат национално тълкуване, съгласно което доходите на живеещо във Финландия физическо лице, получени от установено в друга държава членка предприятие за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа, учредено въз основа на устав по смисъла на Директива 2009/65/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (OB L 302, 2009г., стр. 32) (ПКИПЦК във формата на инвестиционно дружество), се третират при подоходното облагане различно от доходите от финландски инвестиционен фонд, учреден в съответствие с договорното право (ПКИПЦК, учредено в съответствие с договорното право), поради несъответствието на правната форма на установеното в другата държава членка ПКИПЦК с правната структура на местния инвестиционен фонд?

         (1)  Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (ОВ L 302, 2009 г., стр. 32).


title: Дело C-484/19: Преюдициално запитване от Högsta förvaltningsdomstolen (Швеция), постъпило на 25 юни 2019 г. — Lexel/Skatteverke

text:
               2.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/7

      Преюдициално запитване от Högsta förvaltningsdomstolen (Швеция), постъпило на 25 юни 2019 г. — Lexel/Skatteverke
      (Дело C-484/19)
      (2019/C 295/11)
      Език на производството: шведски

         Запитваща юрисдикция

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Lexel AB

         Ответник: Skatteverket

         Преюдициален въпрос

      Съвместим ли е с член 49 ДФЕС отказът да се признае на шведско дружество правото да приспадне платените лихви на дружество, което е част от същата група от свързани предприятия и е установено в друга държава членка, с мотива че основната причина за възникването на задължението е групата от свързани предприятия да получи съществено данъчно облекчение, каквото не би било налице, ако двете дружества бяха шведски, тъй като биха попаднали в приложното поле на разпоредбите относно вътрешногруповите прехвърляния?


title: Дело C-486/19: Преюдициално запитване от Korkein oikeus (Финландия), постъпило на 25 юни 2019 г. — A и B/Syyttäjä и Tulli

text:
               2.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/8

      Преюдициално запитване от Korkein oikeus (Финландия), постъпило на 25 юни 2019 г. — A и B/Syyttäjä и Tulli
      (Дело C-486/19)
      (2019/C 295/12)
      Език на производството: фински

         Запитваща юрисдикция

      Korkein oikeus

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: A и B

         Ответници: Syyttäjä и Tulli

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли правото на Съюза да се тълкува в смисъл, че не допуска на физическо лице, действащо от името на данъчнозадължено предприятие, да бъде наложена наказателноправна санкция поради неизпълнение на задълженията във връзка с наложения върху сладоледени изделия акциз, ако освобождаването от данъци в полза на други предприятия, които извършват дейност, свързана със сходни продукти, се разглежда като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос: национална данъчна система за акциз върху сладоледени изделия като прилаганата в периода, в който е извършено престъплението, отговаря ли на критерия за селективност като неразделна част от понятието „държавна помощ“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС?


title: Дело C-500/19: Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 1 юли 2019 г. — Puls 4 TV GmbH & Co. KG/YouTube LLC и Google Austria GmbH

text:
               2.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/8

      Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 1 юли 2019 г. — Puls 4 TV GmbH & Co. KG/YouTube LLC и Google Austria GmbH
      (Дело C-500/19)
      (2019/C 295/13)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberster Gerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Puls 4 TV GmbH & Co. KG

         Ответници: YouTube LLC, Google Austria GmbH

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 14, параграф 1 от Директива 2000/31/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че операторът на платформа за онлайн споделяне на видеоклипове като доставчик на хостинг услуги играе активна роля, която води до неприлагане на освобождаването от отговорност, когато в допълнение към предоставянето на място за съхранение на чуждо съдържание, предоставя или предлага на ползвателя следните допълнителни дейности:

                              —

                              предлагане на видео материали по тематични области,

                              —

                              улесняване на търсенето на заглавия или съдържание от посетителите чрез електронно съдържание, при което ползвателят може да посочи данни за заглавие или съдържание,

                              —

                              предоставяне на онлайн информация относно използването на услугата („помощ“),

                              —

                              ако ползвателят е съгласен, качените от него видеоклипове да се свържат с реклама (без да се саморекламират от оператора на платформата) след избор на целевата група от ползвателя?

                  2)

                  В съответствие ли е с член 11, първо изречение от Директива 2004/48/ЕО (2) национална правна уредба, съгласно която задължението за въздържане на доставчик на хостинг услуги (посредник) с активна роля като помагач на извършено от ползвател нарушение на права е налице само при условие че помагачът съзнателно е съдействал за нарушението на правата от ползвателя, или тази разпоредба трябва да се тълкува в смисъл, че държавите членки не могат да обуславят исковете от носителите на права за преустановяване на нарушения срещу помагачите от съзнателно съдействие за нарушението на правата от ползвателя?

                  3)

                  Трябва ли членове 12—14 от Директива 2000/31/ЕО относно отговорността на посредниците да се преценяват като хоризонтални ограничения на отговорността, които са в полза за всеки посредник с неутрална роля, дори ако от гледна точка на авторските права дейността му следва да се класифицира като извършено от самия него публично разгласяване?

                  4)

                  Трябва ли член 14, параграф 3 (както и член 12, параграф 3 и член 13, параграф 2) от Директива 2000/31/ЕО, член 8, параграф 3 от Директива 2001/29/ЕО (3) и член 11, трето изречение от Директива 2004/48/ЕО да се тълкуват в смисъл, че доставчик на хостинг услуги (посредник) с неутрална роля също има възможност за освобождаване от отговорност по член 14, параграф 1 от Директива 2000/31/ЕО и при предявен срещу него иск за преустановяване на нарушение, и поради това съдебно разпореждане за преустановяване на нарушение срещу такъв посредник е допустимо само когато той има сведения за незаконна дейност или информация, или такова съдебно разпореждане за преустановяване на нарушение е допустимо и когато след конкретно предупреждение доставчикът на хостинг услуги не отстрани незабавно или не спре съдържанието, за което се твърди, че нарушава права, и нарушението на правата се установи в съдебното производство?

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (Директива за електронната търговия) (ОВ L 178, 2000 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 29, стр. 257).

         (2)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (ОВ L 157, 2004 г., стр. 45; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 56).

         (3)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (ОВ L 167, 2001 г., стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230).


title: Дело C-514/19: Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 8 юли 2019 г. — Union des industries de la protection des plantes/Premier ministre, Ministre de la transition écologique et solidaire, Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Agence nationale de sécurité sanitaire de l'alimentation, de l'environnement et du travail

text:
               2.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/10

      Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 8 юли 2019 г. — Union des industries de la protection des plantes/Premier ministre, Ministre de la transition écologique et solidaire, Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Agence nationale de sécurité sanitaire de l'alimentation, de l'environnement et du travail
      (Дело C-514/19)
      (2019/C 295/14)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d'État

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Union des industries de la protection des plantes

         Ответници: Premier ministre, Ministre de la transition écologique et solidaire, Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Agence nationale de sécurité sanitaire de l'alimentation, de l'environnement et du travail

         Други страни: Association Générations futures, Union nationale de l’apiculture française (UNAF), Syndicat national de l’apiculture

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Когато на основание член 5 от Директива (ЕС) 2015/1535 от 9 септември 2015 г. (1) Комисията е уведомена официално за национална мярка, чиято цел е да се ограничи употребата на активни вещества, като при все това са представени данните, въз основа на които държавата членка счита, че веществото може да представлява сериозен риск за здравето на хората или на животните или за околната среда, и при действащата правна уредба този риск може да бъде задоволително овладян само посредством предприемането на мерки от държавата членка, и това е обяснено достатъчно ясно, така че Комисията да не може да се заблуди, и да приеме, че основанието за уведомяването е Регламент № 1107/2009 от 21 октомври 2009 г. (2), следва ли Европейската комисия да приеме, че това уведомяване е направено съгласно предвидената в членове 69 и 71 от този регламент процедура и евентуално да предприеме действия по събиране на допълнителни доказателства или да вземе мерки, отговарящи както на изискванията на тази правна уредба, така и на изразената от тази държава членка загриженост?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на този въпрос, трябва ли Регламенти за изпълнение № 2018/783 (3), 2018/784 (4) и 2018/785 (5) от 29 май 2018 г., с които употребата на веществата тиаметоксам, клотианидин и имидаклоприд се забранява, считано от 19 декември 2018 г., с изключение на третирането на култури в постоянна оранжерия на растенията, осъществяващи целия си жизнен цикъл в такава оранжерия, да се считат за мерки, предприети в отговор на искането, отправено от Франция на 2 февруари 2017 г., за обща забрана на употребата на продуктите за растителна защита, съдържащи вещество или вещества от групата на неоникотиноидите и на семената, третирани с тези продукти?

                  3)

                  При утвърдителен отговор на последния въпрос, какво може да направи държавата членка, поискала от Комисията на основание член 69 от Регламент № 1107/2009 да предприеме мерки, чиято цел е да се ограничи или забрани употребата на продуктите за растителна защита, съдържащи вещество или вещества от групата на неоникотиноидите и на семената, третирани с тези продукти, ако тя уважи само частично искането ѝ, като не ограничи употребата на всички вещества от групата на неоникотиноидите, а само на три от тях?

         (1)  Директива (ЕС) 2015/1535 на Европейския парламент и на Съвета от 9 септември 2015 година установяваща процедура за предоставянето на информация в сферата на техническите регламенти и правила относно услугите на информационното общество (ОВ L 241, 2015 г., стр. 1).

         (2)  Регламент (ЕО) № 1107/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 година относно пускането на пазара на продукти за растителна защита и за отмяна на директиви 79/117/ЕИО и 91/414/ЕИО на Съвета (ОВ L 309, 2009 г., стр. 1).

         (3)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/783 на Комисията от 29 май 2018 година за изменение на Регламент за изпълнение (ЕС) № 540/2011 по отношение на условията за одобрение на активното вещество имидаклоприд (ОВ L 132, 2018 г., стр. 31).

         (4)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/784 на Комисията от 29 май 2018 година за изменение на Регламент за изпълнение (ЕС) № 540/2011 по отношение на условията за одобрение на активното вещество клотианидин (ОВ L 132, 2018 г., стр. 35).

         (5)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/785 на Комисията от 29 май 2018 година за изменение на Регламент за изпълнение (ЕС) № 540/2011 по отношение на условията за одобрение на активното вещество тиаметоксам (ОВ L 132, 2018 г., стр. 40).


title: Дело C-91/18: Решение на Съда (седми състав) от 11 юли 2019 г. — Европейска комисия/Република Гърция (Неизпълнение на задължения от държава членка — Акцизи върху алкохола и алкохолните напитки — Член 110 ДФЕС — Директива 92/83/ЕИО — Директива 92/84/ЕИО — Регламент (ЕО) № 110/2008 — Прилагане на по-ниска акцизна ставка за производството на национални продукти, наречени tsipouro и tsikoudia)

text:
               9.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 305/14

      Решение на Съда (седми състав) от 11 юли 2019 г. — Европейска комисия/Република Гърция
      (Дело C-91/18) (1)

      (Неизпълнение на задължения от държава членка - Акцизи върху алкохола и алкохолните напитки - Член 110 ДФЕС - Директива 92/83/ЕИО - Директива 92/84/ЕИО - Регламент (ЕО) № 110/2008 - Прилагане на по-ниска акцизна ставка за производството на национални продукти, наречени tsipouro и tsikoudia)
      (2019/C 305/17)
      Език на производството: гръцки

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: A. Kyratsou и F. Tomat)

         Ответник: Република Гърция (представители: M. Tassopoulou и D. Tsagkaraki)

         Диспозитив

                  1)

                  Република Гърция не е изпълнила задълженията си:

                              —

                              по членове 19 и 21 във връзка с член 23, параграф 2 от Директива 92/83/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година за хармонизиране на структурата на акцизите върху алкохола и алкохолните напитки, като е приела и е запазила в сила законодателство, с което се прилага акцизна ставка, намалена с 50 % спрямо стандартната национална ставка, приложима за tsipouro и tsikoudia, произведени от дестилационни предприятия, наричани „системно работещи дестилерии“, и

                              —

                              по членове 19 и 21 от Директива 92/83 във връзка с член 22, параграф 1 от същата директива и с член 3, параграф 1 от Директива 92/84/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година относно сближаването на акцизните ставки на алкохола и алкохолните напитки, като е приела и е запазила в сила законодателство, с което при предвидените в това законодателство условия се прилага значително намалена акцизна ставка за tsipouro и за tsikoudia, произведени от малки дестилерии, наричани „инцидентно работещи“.

                  2)

                  Осъжда Република Гърция да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 142, 23.4.2018 г.


title: Дело T-502/19: Жалба, подадена на 12 юли 2019 г. — Corneli/ЕЦБ

text:
               16.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/39

      Жалба, подадена на 12 юли 2019 г. — Corneli/ЕЦБ
      (Дело T-502/19)
      (2019/C 312/32)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Francesca Corneli (Велетри, Италия) (представители: M. Condinanzi, L. Boggio и F. Ferraro, avvocati)

         Ответник: Европейска централна банка

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви обжалваното решение за нищожно, като преди това установи неговата незаконосъобразност,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски и

                  —

                  да разпореди като процесуално-организационно действие представянето на съответните пълни текстове на обжалваното решение и на последващото решение за продължаване.

         Основания и основни доводи

      Настоящата жалба е срещу решение ECB-SSM-2019-ITCAR-11 на Управителния съвет на Европейската централна банка от 1 януари 2019 г., прието въз основа на проект на решение на Надзорния съвет на основание член 26, параграф 8 от Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета (1), съгласно членове 69 octiesdecies, 70 и 98 от Законодателен декрет № 385 от 1 септември 1993 г. („TUB“), които въвеждат във вътрешното право член 29 от Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета във връзка с член 9, параграф 2 от Регламент (ЕС) 1024/2013, да разпусне управителните и надзорни органи на Banca Carige S.p.A., със седалище в Генуа, и да ги замени съответно с трима извънредни управители и надзорен съвет, съставен от трима членове.
      Жалбоподателят изтъква пет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на принципа на пропорционалност, на членове 28 и 29 от Директива 2014/59/ЕС (2) и член 69 octiesdecies и сл. от TUB.

                              —

                              В това отношение изтъква, че мерките за ранна намеса изискват постепенност на намесата, която в случая не е спазена. Поради това разпоредената по-инвазивна мярка е незаконосъобразна и нищожна.

                  2.

                  Второ основание: недостатъчност на мотивите във връзка с изискванията за пропорционалност и постепенност, които общата система на мерките за ранна намеса налага.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на член 29, последно изречение от Директива 2014/59/ЕС и на принципа на добра администрация, приложим в публичната администрация.

                              —

                              В това отношение изтъква, че назначаването като временни управители на членове на предишния управителен съвет нарушава задължението за недопускане на конфликт на интереси.

                  4.

                  Четвърто основание: нарушение на член 70 от TUB относно злоупотреба с власт и липса на мотиви.

                              —

                              В това отношение изтъква, че извънредно управление, разпоредено при тежки нарушения или нередности, прави мярката противоречива и непоследователна.

                  5.

                  Пето основание: нарушение на нормите относно правата на акционерите, съдържащи се в Директива (ЕС) 2017/1132 (3) и в италианския Граждански кодекс, както и при прилагането на основните принципи, закрепени в Хартата на основните права на Европейския съюз, в Европейската конвенция за правата на човека и в италианската Конституция, в областта на защитата на правото на собственост, на спестяванията и на частната стопанска инициатива, и на самоопределението на гражданина в личния му избор.

         (1)  Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета от 15 октомври 2013 година за възлагане на Европейската централна банка на конкретни задачи относно политиките, свързани с пруденциалния надзор над кредитните институции (ОВ 2013, L 287, стр. 63).

         (2)  Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници (ОВ L 173, 2014 г., стр. 190).

         (3)  Директива (ЕС) 2017/1132 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно някои аспекти на дружественото право (ОВ L 169, 2017 г., стр. 46 и поправка в OB L 154, 2018 г., стр. 38).


title: Дело T-513/19: Жалба, подадена на 17 юли 2019 г. — Lux/Комисия

text:
               16.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/42

      Жалба, подадена на 17 юли 2019 г. — Lux/Комисия
      (Дело T-513/19)
      (2019/C 312/34)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Catherine Lux (Страсбург, Франция) (представител: N. de Montigny, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателката моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решение от 21 септември 2018 г. на PMO.4, с което прехвърлянето на договора на жалбоподателката от ЕОБХ и ЕААБ е счетено за нов трудов договор и спрямо нея не са приложени преходните мерки по членове 21 и 22 от приложение XIII към Правилника;

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателката изтъква пет основания в подкрепа на жалбата си.

                  1.

                  Първо основание, изведено от нарушение на членове 21 и 22 от приложение XIII към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз, доколкото Комисията е дала погрешно тълкуване на понятието за постъпване на служба.

                  2.

                  Второ основание, изведено от нарушение на членове 10 и 12 от общите разпоредби за прилагане, с мотив, че тези разпоредби са били приети с цел да насърчат мобилитета между агенциите, като по този начин те утвърждават възможността за европейска кариера в рамките на агенциите.

                  3.

                  Трето основание, изведено от нарушение на принципите на правна сигурност и на недопускане на обратно действие. Жалбоподателката изтъква в това отношение, че е взела решението си да продължи работата си в рамките на ЕААБ през 2017 г. въз основа на потвърждението от страна на службата за човешки ресурси на ЕААБ на факта, че това продължаване ще ѝ осигури също продължаването на условията във връзка с нейните пенсионни права, придобити в рамките на ЕОБХ.

                  4.

                  Четвърто основание, изведено от нарушение на принципа на непрекъснатост на кариерата и заетостта на срочно наетите служители. Жалбоподателката поддържа, че Комисията не би могла да остави без приложение членове 10 и 12 от общите разпоредби за прилагане, доколкото именно тя е въвела принцип за общ и последователен анализ на заетостта на срочно нает служител в рамките на агенциите.

                  5.

                  Пето основание, изведено от нарушение на принципа на равно третиране. Жалбоподателката поддържа в това отношение, че не съществува никакво съображение, което да обосновава различно третиране между длъжностно лице и служител на Съюза в областта на пенсионните права.


title: Дело C-494/19: Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Steiermark (Австрия), постъпило на 26 юни 2019 г. — QM

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/20

      Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Steiermark (Австрия), постъпило на 26 юни 2019 г. — QM
      (Дело C-494/19)
      (2019/C 328/21)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: QM

         Ответник: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Друга участваща страна: Finanzpolizei

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Трябва ли член 56 ДФЕС, Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 година относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги (1) и Директива 2014/67/ЕС (2) да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която в случай на нарушение на формалните задължения при трансгранично използване на работници, като недържането на разположение на документите за заплата или неуведомяването на централния координационен орган (уведомления на ЦКО), предвижда много високи парични санкции, в частност високи минимални санкции, кумулативно налагани за всеки засегнат работник?

                  2.

                  Ако отговорът на първия въпрос не е утвърдителен:

                              Трябва ли член 56 ДФЕС, Директива 96/71 и Директива 2014/67 да се тълкуват в смисъл, че не допускат налагането на кумулативни парични санкции в случай на нарушение на формалните задължения при трансгранично използване на работници, без да е налице абсолютен максимален размер?

                  3.

                  Трябва ли член 56 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която в случай на предсрочно прекратяване и/или прекъсване на временната дейност в приемащата държава предвижда задължително изпращане на уведомление за промяна до ЦКО?

                  4.

                  Трябва ли член 56 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която не предвижда разумен срок за изпращането на уведомлението за промяна?

                  5.

                  Трябва ли член 56 ДФЕС и член 9 от Директива 2014/67 да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която предвижда, че изискването за предоставяне на документите не е изпълнено, ако тези документи постъпят впоследствие, в рамките на разумен и релевантен срок?

                  6.

                  Трябва ли член 56 ДФЕС и член 9 от Директива 2014/67 да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, съгласно която от чуждестранния доставчик на услуги се изисква да представи документи, които са извън посочените в член 9 от Директива 2014/67 и не са нито релевантни, нито целесъобразни, и не са по-подробно определени в националното право, като например регистри във връзка със заплати, фишове за заплати, банкови извлечения от заплати, декларации за данък върху трудовото възнаграждение, регистрация и отписване, здравно осигуряване, списъци за регистрация и изравняване с допълнителни суми, документи относно класирането от гледна точка на заплата, удостоверения?

         (1)  ОВ L 18, 1997 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 29.

         (2)  Директива 2014/67/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за осигуряване на изпълнението на Директива 96/71/ЕО относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги и за изменение на Регламент (ЕС) № 1024/2012 относно административно сътрудничество посредством Информационната система за вътрешния пазар (ОВ L 159, 2014 г., стр. 11).


title: Дело C-433/18: Преюдициално запитване от Korkein oikeus (Финландия), постъпило на 2 юли 2018 г. — ML/OÜ Aktiva Finants

text:
               1.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 352/18

      Преюдициално запитване от Korkein oikeus (Финландия), постъпило на 2 юли 2018 г. — ML/OÜ Aktiva Finants
      (Дело C-433/18)
      (2018/C 352/23)
      Език на производството: фински

         Запитваща юрисдикция

      Korkein oikeus

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: ML

         Ответник: OÜ Aktiva Finants

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съвместимо ли е производството по допускане на жалбите до по-нататъшно разглеждане, предвидено в рамките на националната система на способите за обжалване, с гарантираното в член 43, параграф 1 от Регламент № 44/2001 (1) право на всяка от страните на ефективно обжалване, когато се обжалва акт на първоинстанционен съд относно признаването и изпълнението на съдебно решение съгласно Регламент № 44/2001?

                  2)

                  Изпълнени ли са в производството по допускане на жалбите до по-нататъшно разглеждане условията за състезателност на производството по смисъла на член 43, параграф 3 от Регламент № 44/2001, когато ответникът по жалбата не се изслушва преди произнасянето по допускането ѝ? Изпълнени ли са тези условия, ако ответникът по жалбата се изслушва преди произнасянето по нейното допускане до по-нататъшно разглеждане?

                  3)

                  Има ли значение за тълкуването обстоятелството, че жалба може да подаде не само страната, която иска изпълнение и чиято молба е била отхвърлена, но и страната, спрямо която се иска изпълнение, когато молбата е била уважена?

         (1)  Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74).


title: Дело T-786/14: Решение на Общия съд от 13 юли 2018 г. — Bourdouvali и др./Съвет и др. (Извъндоговорна отговорност — Икономическа и парична политика — Програма за подпомагане на стабилността в Кипър — Решение на Управителния съвет на ЕЦБ относно спешната помощ за осигуряване на ликвидност във връзка с искане на централната банка на Кипър — Декларации на Еврогрупата от 25 март, 12 април, 13 май и 13 септември 2013 г. относно Кипър — Решение 2013/236/ЕС — Меморандум за разбирателство от 26 април 2013 г. относно специфичните условия на икономическата политика, сключен между Кипър и Европейския механизъм за стабилност — Компетентност на Общия съд — Допустимост — Изисквания за форма — Изчерпване на вътрешноправните средства за защита — Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти — Право на собственост — Оправдани правни очаквания — Равно третиране)

text:
               1.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 352/29

      Решение на Общия съд от 13 юли 2018 г. — Bourdouvali и др./Съвет и др.
      (Дело T-786/14) (1)

      ((Извъндоговорна отговорност - Икономическа и парична политика - Програма за подпомагане на стабилността в Кипър - Решение на Управителния съвет на ЕЦБ относно спешната помощ за осигуряване на ликвидност във връзка с искане на централната банка на Кипър - Декларации на Еврогрупата от 25 март, 12 април, 13 май и 13 септември 2013 г. относно Кипър - Решение 2013/236/ЕС - Меморандум за разбирателство от 26 април 2013 г. относно специфичните условия на икономическата политика, сключен между Кипър и Европейския механизъм за стабилност - Компетентност на Общия съд - Допустимост - Изисквания за форма - Изчерпване на вътрешноправните средства за защита - Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти - Право на собственост - Оправдани правни очаквания - Равно третиране))
      (2018/C 352/34)
      Език на производството: английски

         Страни

         Ищци: Eleni Pavlikka Bourdouvali (Менеу, Кипър) и други 51 ищци, чиито имена са посочени в приложение към съдебното решение (представител: P. Tridimas, barrister)

         Ответници: Съвет на Европейския съюз (представители: A. de Gregorio Merino, E. Moro и E. Chatziioakeimidou), Европейска комисия (представители: J.-P. Keppenne, M. Konstantinidis и L. Flynn), Европейска централна банка (представители: K. Laurinavičius и M. Szablewska, подпомагани от H.-G. Kamann, avocat), Еврогрупа, представлявана от Съвета на Европейския съюз (представители: A. de Gregorio Merino, E. Moro и E. Chatziioakeimidou) и Европейски съюз, представляван от Европейската комисия (представители: J.-P. Keppenne, M. Konstantinidis и L. Flynn)

         Предмет

      Искане на основание член 268 ДФЕС за присъждане на обезщетение за вредите, които ищците твърдят, че са претърпели в резултат на решението на управителния съвет на ЕЦБ от 21 март 2013 г. относно спешната помощ за осигуряване на ликвидност във връзка с искане на централната банка на Кипър, декларациите на Еврогрупата от 25 март, 12 април, 13 май и 13 септември 2013 г. относно Кипър, Решение 2013/236/EС на Съвета от 25 април 2013 година, отправено до Кипър относно конкретни мерки за възстановяване на финансовата стабилност и устойчивия растеж (ОВ L 141, 2013 г., стр. 32), Меморандума за разбирателство от 26 април 2013 г. относно специфичните условия на икономическата политика, сключен между Кипър и Европейския механизъм за стабилност (ЕМС), както и други актове и действия на Комисията, Съвета, ЕЦБ и Еврогрупата, свързани с предоставянето на инструмент за финансова помощ на Република Кипър

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля иска.

                  2)

                  Осъжда г-жа Eleni Pavlikka Bourdouvali и другите ищци, чиито имена са посочени в приложение, да понесат, наред със собствените си съдебни разноски, и съдебните разноски, направени от Съвета на Европейския съюз, от Европейската комисия и от Европейската централна банка (ЕЦБ).

         (1)  ОВ C 73, 2.3.2015 г.


title: Съединени дела C-96/16 и C-94/17: Решение на Съда (пети състав) от 7 август 2018 г. (преюдициални запитвания от Juzgado de Primera Instancia n° 38 de Barcelona и Tribunal Supremo — Испания) — Banco Santander, SA/Mahamadou Demba, Mercedes Godoy Bonet (C-96/16), Rafael Ramón Escobedo Cortés/Banco de Sabadell SA (C-94/17) (Преюдициално запитване — Директива 93/13/ЕИО — Неравноправни клаузи — Приложно поле — Прехвърляне на вземане — Договор за потребителски кредит — Критерии за преценка на неравноправния характер на клауза от този договор, с която се определя размерът на мораторни лихви — Последици от неравноправния характер)

text:
               1.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 352/2

      Решение на Съда (пети състав) от 7 август 2018 г. (преюдициални запитвания от Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona и Tribunal Supremo — Испания) — Banco Santander, SA/Mahamadou Demba, Mercedes Godoy Bonet (C-96/16), Rafael Ramón Escobedo Cortés/Banco de Sabadell SA (C-94/17)
      (Съединени дела C-96/16 и C-94/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Директива 93/13/ЕИО - Неравноправни клаузи - Приложно поле - Прехвърляне на вземане - Договор за потребителски кредит - Критерии за преценка на неравноправния характер на клауза от този договор, с която се определя размерът на мораторни лихви - Последици от неравноправния характер))
      (2018/C 352/02)
      Език на производството: испански

         Запитващи юрисдикции

      Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona, Tribunal Supremo

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Banco Santander, SA (C-96/16), Rafael Ramón Escobedo Cortés (C-94/17)

         Ответници: Mahamadou Demba, Mercedes Godoy Bonet (C-96/16), Banco de Sabadell SA (C-94/17)

         Диспозитив

                  1)

                  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори трябва да се тълкува в смисъл, че от една страна, тя не се прилага за търговска практика на прехвърляне или закупуване на вземане към потребител, без такава възможност за прехвърляне да е предвидена в договора за кредит, сключен с този потребител, без той да е предварително информиран за това прехвърляне или да е дал съгласието си за това и без да му бъде предоставена възможност да изкупи обратно своя дълг — и по този начин да го погаси — чрез възстановяване на платената от приобретателя цена при прехвърлянето заедно със съответните разходи и лихви. От друга страна, тази директива не се прилага и за национални разпоредби като съдържащите се в член 1535 от Código Civil (Гражданският кодекс) и в членове 17 и 540 от Ley 1/2000 de Enjuiciamiento Civil (Закон 1/2000 за приемане на граждански процесуален кодекс) от 7 януари 2000 г., които предвиждат такава възможност за обратно изкупуване и уреждат заместването на прехвърлителя от приобретателя във висящите производства.

                  2)

                  Директива 93/13 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална съдебна практика като разглежданата в главното производство практика на Tribunal Supremo (Върховен съд, Испания), съгласно която клауза от договор за потребителски кредит, която не е договорена индивидуално и с която се определя приложимият размер на мораторните лихви, е неравноправна, с мотива че при забава на плащането изисква от потребителя да изплати неоснователно висока неустойка, при положение че този размер надвишава с повече от два процентни пункта предвидения в същия договор размер на редовните лихви.

                  3)

                  Директива 93/13 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална съдебна практика като разглежданата в главното производство практика на Tribunal Supremo (Върховния съд, Испания), съгласно която последицата от неравноправния характер на клауза от договор за потребителски кредит, която не е договорена индивидуално и с която се определя размерът на мораторните лихви, се състои в пълното премахване на тези лихви, като продължават да текат предвидените в този договор редовни лихви.

         (1)  ОВ C 145, 25.4.2016 г.

         ОВ C 151, 15.5.2017 г.


title: Дело T-733/16: Решение на Общия съд от 13 юли 2018 г. — Banque postale/ЕЦБ (Икономическа и парична политика — Пруденциален надзор над кредитните институции — Член 4, параграф 1, буква г) и параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1024/2013 — Изчисляване на отношението на ливъридж — Отказ на ЕЦБ да разреши на жалбоподателя да изключи при изчисляването на отношението на ливъридж експозициите, които отговарят на определени условия — Член 429, параграф 14 от Регламент (ЕС) № 575/2013 — Дискреционни правомощия на ЕЦБ — Грешки при прилагане на правото — Явна грешка в преценката)

text:
               1.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 352/30

      Решение на Общия съд от 13 юли 2018 г. — Banque postale/ЕЦБ
      (Дело T-733/16) (1)

      ((Икономическа и парична политика - Пруденциален надзор над кредитните институции - Член 4, параграф 1, буква г) и параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1024/2013 - Изчисляване на отношението на ливъридж - Отказ на ЕЦБ да разреши на жалбоподателя да изключи при изчисляването на отношението на ливъридж експозициите, които отговарят на определени условия - Член 429, параграф 14 от Регламент (ЕС) № 575/2013 - Дискреционни правомощия на ЕЦБ - Грешки при прилагане на правото - Явна грешка в преценката))
      (2018/C 352/35)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: La Banque postale (Париж, Франция) (представители: E. Guillaume и L. Coudray, адвокати)

         Ответник: Европейска централна банка (представители: K. Lackhoff, R. Bax и G. Bassani, подпомагани от H.-G. Kamann и F. Louis, адвокати)

         Встъпила страна в подкрепа на ответника: Република Финландия (представител: S. Hartikainen)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение ECB/SSM/2016-96950066U5XAAIRCPA 78/16 на ЕЦБ от 24 август 2016 г., взето съгласно член 4, параграф 1, буква г) и член 10 от Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета от 15 октомври 2013 година за възлагане на Европейската централна банка на конкретни задачи относно политиките, свързани с пруденциалния надзор над кредитните институции (ОВ L 287, 2013 г., стр. 63) и член 429, параграф 14 от Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (ОВ L 176, 2013 г., стр. 1 и поправки в ОВ L 208, 2013 г., стр. 68, ОВ L 321, 2013 г., стр. 6 и ОВ L 20, 2017 г., стр. 3).

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя Решение ECB/SSM/2016-96950066U5XAAIRCPA 78/16 на Европейската централна банка (ЕЦБ) от 24 август 2016 г.

                  2)

                  Осъжда ЕЦБ да заплати съдебните разноски.

                  3)

                  Република Финландия понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 454, 5.12.2016 г.


title: Дело C-435/18: Преюдициално запитване от Obersten Gerichtshof (Австрия), постъпило на 29 юни 2018 г. — Otis Gesellschaft m.b.H. и др./Land Oberösterreich и др.

text:
               1.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 352/19

      Преюдициално запитване от Obersten Gerichtshof (Австрия), постъпило на 29 юни 2018 г. — Otis Gesellschaft m.b.H. и др./Land Oberösterreich и др.
      (Дело C-435/18)
      (2018/C 352/24)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Obersten Gerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Otis Gesellschaft m.b.H., Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone Aktiengesellschaft, ThyssenKrupp Aufzüge Gesellschaft m.b.H.

         Ответници: Land Oberösterreich, Gemeinnützige Wohnungsgenossenschaft „Lebensräume“ eingetragene Gen.m.b.H., EBS Wohnungsgesellschaft mbH, WAG Wohnungsanlagen Gesellschaft m.b.H., WSG Gemeinnützige Wohn- und Siedlergemeinschaft reg.Gen.m.b.H., Neue Heimat Oberösterreich Gemeinnützige Wohnungs- und SiedlungsgesmbH, BRW Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft „Baureform Wohnstätte“ eingetragene Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft „Familie“ eingetragene Gen.m.b.H., VLW Vereinigte Linzer Wohnungsgenossenschaften Gemeinnützige GmbH, Gemeinnützige Steyrer Wohn- und Siedlungs Genossenschaft „Styria“ reg.Gen.m.b.H., Innviertler Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft reg.Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft der Stadt Steyr GmbH, Gemeinnützige Industrie-Wohnungsaktiengesellschaft, Gemeinnützige Siedlungsgesellschaft m.b.H. für den Bezirk Vöcklabruck, GEWOG Neues Heim Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft m.b.H.

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 85 от Договора за ЕО, член 81 ЕО, съответно член 101 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че за постигане на пълна ефективност на тези разпоредби и на полезното действие на произтичащата от тези разпоредби забрана е необходимо обезщетение за вреди от участниците в картела да могат да искат и онези лица, които не развиват дейност като доставчици или потребители на съответния засегнат от картела продуктов и географски пазар, но като лица, които предоставят подпомагане, осигуряват съгласно действащото законодателство заеми при изгодни условия на купувачите на предлаганите на засегнатия от картела пазар продукти, и чиито вреди се изразяват в това, че отпуснатите от тях заеми, представляващи процент от разходите за продукта, са били по-големи, отколкото биха били без картелно споразумение, вследствие на което те не могат да инвестират тези суми така, че да им носят печалба?


title: Дело C-123/17: Решение на Съда (първи състав) от 7 август 2018 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — Nefiye Yön/Landeshauptstadt Stuttgart (Преюдициално запитване — Асоцииране ЕИО—Турция — Решение № 2/76 — Член 7 — Клауза „standstill“ — Право на пребиваване на членовете на семейството на турски работник — Задължение за получаване на виза за достъп до територията на държава членка)

text:
               1.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 352/9

      Решение на Съда (първи състав) от 7 август 2018 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — Nefiye Yön/Landeshauptstadt Stuttgart
      (Дело C-123/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Асоцииране ЕИО—Турция - Решение № 2/76 - Член 7 - Клауза „standstill“ - Право на пребиваване на членовете на семейството на турски работник - Задължение за получаване на виза за достъп до територията на държава членка))
      (2018/C 352/12)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesverwaltungsgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Nefiye Yön

         Ответник: Landeshauptstadt Stuttgart

         в присъствието на: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Диспозитив

      Член 7 от Решение № 2/76 от 20 декември 1976 г., прието от Съвета по асоцииране, създаден със Споразумението за асоцииране между Европейската икономическа общност и Турция, подписано в Анкара на 12 септември 1963 г. от Република Турция, от една страна, и от държавите — членки на ЕИО, и Общността, от друга страна, и сключено, одобрено и утвърдено от името на последната с Решение 64/732/ЕИО на Съвета от 23 декември 1963 г., трябва да се тълкува в смисъл, че мярка на националното право като разглежданата в главното производство, въведена в периода от 20 декември 1976 г. до 30 ноември 1980 г., която поставя издаването на разрешение за пребиваване с цел събиране на семейството в полза на граждани на трети държави, които са членове на семейството на турски работник, пребиваващ законно в съответната държава членка, в зависимост от получаването от тези лица, преди да влязат на територията на страната, на виза с оглед на това събиране, представлява „ново ограничение“ по смисъла на тази разпоредба. Такава мярка все пак може да бъде обоснована от съображения, свързани с ефективния контрол на имиграцията и управлението на миграционните потоци, но би могла да се приложи само ако условията за прилагането ѝ не надхвърлят необходимото за постигане на преследваната цел, което следва да бъде проверено от запитващата юрисдикция.

         (1)  ОВ C 318, 25.9.2017 г.