title: Дело C-614/14: Решение на Съда (голям състав) от 5 юли 2016 г. (преюдициално запитване от Софийски градски съд — България) — Наказателно производство срещу Атанас Огнянов (Преюдициално запитване — Член 267 ДФЕС — Член 94 от Процедурния правилник на Съда — Съдържание на преюдициалното запитване — Национално правило, което предвижда отвод на националния съд поради изразяване на предварително становище в преюдициалното запитване при установяване на фактическата и правната обстановка — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 47, втора алинея и член 48, параграф 1)

text:
               12.9.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 335/8

         Решение на Съда (голям състав) от 5 юли 2016 г. (преюдициално запитване от Софийски градски съд — България) — Наказателно производство срещу Атанас Огнянов
   (Дело C-614/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Член 267 ДФЕС - Член 94 от Процедурния правилник на Съда - Съдържание на преюдициалното запитване - Национално правило, което предвижда отвод на националния съд поради изразяване на предварително становище в преюдициалното запитване при установяване на фактическата и правната обстановка - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 47, втора алинея и член 48, параграф 1))
   (2016/C 335/10)
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Софийски градски съд

      Страна в главното производство

   Атанас Огнянов

      в присъствието на: Софийска градска прокуратура

      Диспозитив

               1)

               Член 267 ДФЕС и член 94 от Процедурния правилник на Съда във връзка с член 47, втора алинея и член 48, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национално правило, което се тълкува така, че задължава запитващата юрисдикция да си направи отвод по висящото дело, поради това че в преюдициалното си запитване е изложила фактическата и правната обстановка по това дело.

               2)

               Правото на Съюза, по-специално член 267 ДФЕС, трябва да се тълкува в смисъл, че не изисква, нито забранява след постановяване на решението по преюдициалното запитване запитващата юрисдикция да изслуша отново страните и да събере нови доказателства, които могат да я накарат да промени фактическите и правните констатации, които е направила в акта за преюдициално запитване, при условие че гарантира пълното действие на даденото от Съда на Европейския съюз тълкуване на правото на Съюза.

               3)

               Правото на Съюза трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска запитващата юрисдикция да приложи национално правило като разглежданото в главното производство, за което е прието, че противоречи на правото на Съюза.

      (1)  ОВ C 96, 23.3.2015 г.


title: Дело T-144/15: Решение на Общия съд от 28 април 2016 г. — L’Oréal/EUIPO — Theralab (VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „IDEALINA“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               13.6.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 211/51

      Решение на Общия съд от 28 април 2016 г. — L’Oréal/EUIPO — Theralab (VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA)
      (Дело T-144/15) (1)

      ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA“ - По-ранна словна марка на Европейския съюз „IDEALINA“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
      (2016/C 211/64)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: L’Oréal (Париж, Франция) (представител: J. Sena Mioludo, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (представител: A. Lukošiūtė)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: Theralab — Produtos Farmacêuticos e Nutracêuticos, Lda (Висеу, Португалия)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти състав на EUIPO от 22 януари 2015 г. (преписка R 1097/2014-4), постановено в производство по възражение със страни Theralab — Produtos Farmacêuticos e Nutracêuticos и L’Oréal.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда L’Oréal, SA да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 171, 26.5.2015 г.


title: Дело T-4/15: Решение на Общия съд от 7 септември 2016 г. — Beiersdorf/EUIPO (Q10) (Марка на Европейския съюз — Заявка за регистрация на фигуративна марка на Европейския съюз „Q10“ — Отказ за регистрация на декларация за обхвата на защитата — Член 37, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Абсолютни основания за отказ — Описателен характер — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 207/2009)

text:
               17.10.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 383/13

         Решение на Общия съд от 7 септември 2016 г. — Beiersdorf/EUIPO (Q10)
   (Дело T-4/15) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Заявка за регистрация на фигуративна марка на Европейския съюз „Q10“ - Отказ за регистрация на декларация за обхвата на защитата - Член 37, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Абсолютни основания за отказ - Описателен характер - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 207/2009))
   (2016/C 383/18)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Beiersdorf AG (Хамбург, Германия) (представители: първоначално A. Renck и J. Fuhrmann, впоследствие J. Fuhrmann, адвокати)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: S. Hanne)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 8 октомври 2014 г. (преписка R 2050/2013-1) относно заявка за регистрация на фигуративния знак „Q10“ като марка на Европейския съюз.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Beiersdorf AG да понесе направените от него съдебни разноски, както и тези на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO).

      (1)  ОВ C 65, 23.2.2015 г.


title: Дело T-212/09: Решение на Общия съд от 3 юли 2012 г. — Дания/Комисия (ФЕОГА — Секция „Гарантиране“ — Разходи, изключени от финансиране — Арабски култури — Необработване на площите)

text:
               11.8.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 243/15

         Решение на Общия съд от 3 юли 2012 г. — Дания/Комисия
   (Дело T-212/09) (1)

   (ФЕОГА - Секция „Гарантиране“ - Разходи, изключени от финансиране - Арабски култури - Необработване на площите)
   2012/C 243/27
   Език на производството: датски

      Страни

      Жалбоподател: Кралство Дания (представители: първоначално J. Bering Liisberg, впоследствие V. Pasternak Jørgensen, подпомагани от адв. P. Biering и адв. J. Pinborg)

      Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално N. Rasmussen и F. Jimeno Fernández, впоследствие F. Jimeno Fernández, подпомагани от T. Ryhl)

      Предмет

   Жалба за частична отмяна на Решение 2009/253/ЕО на Комисията от 19 март 2009 г. за изключване от общностно финансиране на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, и на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) (ОВ L 75, стр. 15), доколкото с него се изключват от общностно финансиране някои разходи, направени от Кралство Дания на основание необработване на площите.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 193, 15.8.2009 г.


title: Дело T-492/15: Жалба, подадена на 26 август 2015 г. — Deutsche Lufthansa/Комисия

text:
               3.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 363/41

         Жалба, подадена на 26 август 2015 г. — Deutsche Lufthansa/Комисия
   (Дело T-492/15)
   (2015/C 363/50)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Deutsche Lufthansa AG (Кьолн, Германия) (представител: A. Martin-Ehlers, Rechtsanwalt)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени решението на Европейската комисия от 1 октомври 2014 г. по преписка SA.21121 (C 29/2008) (ex NN 54/2007) — Летище Франкфурт-Хан и Райънеър;

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си по същество жалбоподателят твърди следното.

               —

               процесуални нарушения поради липсата на по-нататъшно обсъждане с жалбоподателя през 2014 г.,

               —

               непълно представяне на случая, въпреки че към момента на постановяване на обжалваното решение положението на ответника било известно,

               —

               неправилно описание на фактическата обстановка, тъй като с неотчитането на някои факти Комисията представила погрешна картина на случая,

               —

               явни противоречия в обжалваното решение,

               —

               неправилна правна преценка на мерките в полза на съответното летище, доколкото определени мерки не били квалифицирани като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, а други били квалифицирани като съвместима с общия пазар държавна помощ,

               —

               неправилна правна преценка на мерките в полза на съответното летище, тъй като представлявали държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.


title: Дело T-317/08: Жалба, подадена на 12 август 2008 г. — Societa' di armatori G. padre dei F.lli Incorvaia G.I. e S./Комисия

text:
               25.10.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 272/34

         Жалба, подадена на 12 август 2008 г. — Societa' di armatori G. padre dei F.lli Incorvaia G.I. e S./Комисия
   (Дело T-317/08)
   (2008/C 272/65)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Жалбоподател: Societa' di armamento Gaetano padre dei fratelli Incorvaia Giuseppe, Ignazio e Salvatore Snc (Licata, Италия) (представители: A. Maiorana, avvocato, A. De Matteis, avvocato, A. De Francesco, avvocato)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Регламент (ЕО) № 530/2008 на Комисията от 12 юни 2008 г., публикуван в ОВ L 155 от 13 юни 2008 г.,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски и разходите за защита.

         Правни основания и основни доводи
   Правните основания и основните доводи са тези, посочени по Дело T-313/08 — Veromar di Tudisco Alfio & Salvatore Snc/Комисия.


title: Съединени дела T-494/13 и T-495/13: Решение на Общия съд от 4 декември 2014 г.  — Sales & Solutions/СХВП — Inceda (WATT и WATT) (Марка на Общността — Производство за обявяване на недействителност — Фигуративна марка на Общността „WATT“ и словна марка на Общността „WATT“  — Абсолютно основание за отказ — Описателен характер — Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               26.1.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 26/27

         Решение на Общия съд от 4 декември 2014 г. — Sales & Solutions/СХВП — Inceda (WATT и WATT)
   (Съединени дела T-494/13 и T-495/13) (1)

   ((Марка на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Фигуративна марка на Общността „WATT“ и словна марка на Общността „WATT“ - Абсолютно основание за отказ - Описателен характер - Член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   (2015/C 026/32)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Sales & Solutions GmbH (Франкфурт на Майн, Германия) (представител: K. Gründig-Schnelle, адвокат)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: G. Schneider)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Inceda Holding GmbH (Кьолн, Германия) (представители: J. Wald и D. Thrun, адвокати)

      Предмет

   По дело T-494/13 — жалба срещу решението на четвърти апелативен състав от 15 юли 2013 г. по преписка R 1192/2012-4, а по дело T-495/13 — жалба срещу решението на четвърти апелативен състав от 15 юли 2013 г. по преписка R 1193/2012-4, постановени в производства за обявяване на недействителност със страни Inceda Holding GmbH и Sales & Solutions GmbH

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбите.

               2)

               Sales & Solutions GmbH понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) и на Inceda Holding GmbH по съединени дела T-494/13 и T-495/13.

      (1)  ОВ C 344, 23.11.2013 г.


title: Дело F-35/15: Определение на Съда на публичната служба от 15 юли 2015 г. — De Esteban Alonso/Комисия (Публична служба — Член 24 от Правилника — Искане за съдействие — Наказателно производство пред национална юрисдикция — Конституиране на на Комисията като граждански ищец — Явно неоснователна жалба)

text:
               24.8.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/54

         Определение на Съда на публичната служба от 15 юли 2015 г. — De Esteban Alonso/Комисия
   (Дело F-35/15) (1)

   ((Публична служба - Член 24 от Правилника - Искане за съдействие - Наказателно производство пред национална юрисдикция - Конституиране на на Комисията като граждански ищец - Явно неоснователна жалба))
   (2015/C 279/68)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представител: C. Huglo, avocat)

      Ответник: Европейска комисия (представители: J. Currall и C. Ehrbar)

      Предмет

   Искане за отмяна на решението на Комисията, с което тя отказва да уважи направеното от жалбоподателя искане за съдействие, когато бил разследван за присвояване на средства от общностния бюджет.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата като явно неоснователна.

               2)

               Г-н De Esteban Alonso понася направените от него съдебни разноски и се осъжда да заплати съдебните разноски, направени от Европейската комисия.

      (1)  ОВ C 146, 4.5.2015 г., стр. 52.


title: Дело T-336/10: Жалба, подадена на 10 август 2010 г. — Abercrombie & Fitch Europe/СХВП — Gilli (GILLY HICKS)

text:
               9.10.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 274/29

         Жалба, подадена на 10 август 2010 г. — Abercrombie & Fitch Europe/СХВП — Gilli (GILLY HICKS)
   (Дело T-336/10)
   ()
   2010/C 274/44
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Abercrombie & Fitch Europe SA (Mendrisio, Швейцария) (представители: S. Malynicz, Barrister, D. Stone и L. Ritchie, Solicitors)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Gilli Srl (Милано, Италия)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 24 май 2010 г. по преписка R 832/2008-1, и

               —

               да се осъдят ответникът и другата страна в производството пред апелативния състав да платят съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „GILLY HICKS“ за стоки и услуги от класове 3, 14, 25 и 35 — Заявка за марка на Общността № 5194543

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: регистрация на марка на Общността № 3566007 за фигуративна марка „GILLI“ за стоки от класове 3, 9, 14 и 25

      Решение на отдела по споровете: уважава частично възражението.

      Решение на апелативния състав: отменя частично оспорваното решение.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав не е извършил правилно визуално, звуково или концептуално сравнение на марките и затова е допуснал грешка по отношение на вероятността от объркване.


title: Дело T-255/12: Жалба, подадена на 8 юни 2012 г. — Vakili/Съвет

text:
               25.8.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 258/23

         Жалба, подадена на 8 юни 2012 г. — Vakili/Съвет
   (Дело T-255/12)
   2012/C 258/43
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Bahman Vakili (Техеран, Иран) (представител: адв. J.-M. Thouvenin)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска Общият съд:

               —

               да отмени решението на Съвета за включване на жалбоподателя в списъка със санкционираните лица, приет въз основа на Решение 2011/783/ОВППС, на Регламент за изпълнение (ЕС) № 1245/2011 на Съвета от 1 декември 2011 г. и на писмото на Съвета от 23 март 2012 г.;

               —

               да отмени Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕС) № 961/2010, доколкото чрез него жалбоподателят е включен в списъка със санкционираните лица;

               —

               да осъди Съвета да поеме съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага шест правни основания в подкрепа на своята жалба.

               1.

               Първото правно основание е изведено от порок в мотивирането, доколкото посочването на мотивите за наложената на жалбоподателя санкция не съдържало никакво специфично и конкретно основание, което да обосновава санкцията.

               2.

               Второто правно основание е изведено от нарушението на правото на защита и правото на ефективна съдебна защита, доколкото жалбоподателят не бил изслушан в рамките на процедурата, довела до наложената му санкция, тъй като Съветът не му предявил приетите срещу него доказателства и жалбоподателят не могъл да изложи надлежно своята гледна точка по този въпрос.

               3.

               Третото правно основание е изведено от грешка при прилагане на правото, доколкото Съветът не бил оправомощен да санкционира дадено лице само защото то е председател на управителния съвет и управляващ директор на образувание, което всъщност самото то е санкционирано.

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от допусната фактическа грешка, доколкото от жалбоподателя не можело да се търси отговорност за насочените срещу Export Development Bank of Iran претенции за времето отпреди неговото встъпване в длъжност в управлението на това дружество. Освен това жалбоподателят оспорва истинността на фактите, които се претендират по отношение на ръководеното от него дружество.

               5.

               Петото правно основание е изведено от нарушение на принципа на пропорционалност, доколкото наложената санкция не била от естество да позволи достигане на целите, които се предполага, че преследва.

               6.

               Шестото правно основание е изведено от нарушение на правото на зачитане на собствеността, доколкото жалбоподателят не бил в състояние да предяви правата си по ефективен начин и бил санкциониран въз основа на несъществуващи правни основания.


title: Дело C-183/05: Решение на Съда (втори състав) от 11 януари 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Ирландия (Неизпълнение на държава — Директива 92/43/ЕИО — Член 12, параграфи 1 и 2, 13, параграф 1, буква б) и 16 — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Опазване на видовете)

text:
               24.2.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 42/4

         Решение на Съда (втори състав) от 11 януари 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Ирландия
   (Дело C-183/05) (1)

   (Неизпълнение на държава - Директива 92/43/ЕИО - Член 12, параграфи 1 и 2, 13, параграф 1, буква б) и 16 - Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна - Опазване на видовете)
   (2007/C 42/07)
   Език на производството: английски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности [представители: M. van Beek, представител, M. Wemaëre, адвокат]

      Ответник: Ирландия [представител: D. O'Hagan, аgent]
   Предмет
   Неизпълнение на държава — Неправилно транспониране на членове 12, параграфи 1 и 2, 13, параграф 1 б) и 16 от Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (OB L 206, стр. 7)
   Диспозитив

               1)

                           —

                           Като не е предприела всички специфични мерки, необходими за ефикасното прилагане на строгата система за опазване, предвидена в член 12, параграф 1 от Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна,

                           —

                           като е оставила в сила разпоредбите на член 23, параграф 7 а) до в) от Закона за дивата флора и фауна (Wildlife Act) от 1976 година, в тяхната редакция след закона за изменение на закона за дивата флора и фауна [Wildlife (Amendment) Act] от 2000 година, които не са съвместими с тези на член 12, параграфи 1 и 16 от Директива 92/43,

                     Ирландия не се е съобразила с горепосочените членове от тази Директива и не е изпълнила задълженията си по силата на същата.

               2)

               Осъжда се Ирландия да заплати съдебните разноски.

      (1)  OB C 182 от 23.7.2005 г.


title: Дело C-240/14: Преюдициално запитване от Landesgerichts Korneuburg (Австрия), постъпило на 12 май 2014 г.  — Eleonore Prüller-Frey/Norbert Brodnig, Axa Versicherung AG

text:
               11.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 261/14

         Преюдициално запитване от Landesgerichts Korneuburg (Австрия), постъпило на 12 май 2014 г. — Eleonore Prüller-Frey/Norbert Brodnig, Axa Versicherung AG
   (Дело C-240/14)
   2014/C 261/21
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Landesgericht Korneuburg

      Страни в главното производство

      Ищец: Eleonore Prüller-Frey

      Ответник: Norbert Brodnig, Axa Versicherung AG

      Преюдициални въпроси

               1)

               Следва ли член 2, параграф 1, букви а) и в) от Регламент (ЕО) № 2027/97 на Съвета от 9 октомври 1997 година относно отговорността на въздушните превозвачи в случай на произшествия (1), член 3, букви в) и ж) от Регламент (ЕО) № 785/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно застрахователните изисквания за въздушни превозвачи и оператори на въздухоплавателни средства (2) и член 1, параграф 1 от Конвенцията за уеднаквяване на някои правила за международния въздушен превоз, подписана в Монреал на 28 май 1999 г. (3), да се тълкуват в смисъл, че претенции за обезщетение, предявени от увредено лице, което

                           —

                           е било пътник във въздухоплавателно средство, чието място на отлитане и място на кацане е едно и също място на територията на една държава членка,

                           —

                           е превозено безвъзмездно от пилота,

                           —

                           целта на полета е била да се извърши въздушен оглед на недвижимия имот за целите на планирана с пилота сделка с този имот, и

                           —

                           което в резултат на катастрофата с въздухоплавателното средство претърпява телесно увреждане,

                     трябва да се преценяват единствено въз основа на член 17 от Конвенцията за уеднаквяване на някои правила за международния въздушен превоз, подписана в Монреал на 28 май 1999 г., и националното право не се прилага?
               При утвърдителен отговор на първия въпрос:

               2)

               Следва ли член 33 от Конвенцията за уеднаквяване на някои правила за международния въздушен превоз, подписана в Монреал на 28 май 1999 г., и член 67 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (4) да се тълкуват в смисъл, че компетентността за разглеждане и произнасяне по посочените в първия въпрос претенции за обезщетение трябва да се преценява единствено въз основа на член 33 от Конвенцията за уеднаквяване на някои правила за международния въздушен превоз, подписана в Монреал на 28 май 1999 г.?
               При утвърдителен отговор на първия въпрос:

               3)

               Следва ли член 29 от Конвенцията за уеднаквяване на някои правила за международния въздушен превоз, подписана в Монреал на 28 май 1999 г., и член 18 от Регламент (ЕО) № 864/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 11 юли 2007 година относно приложимото право към извъндоговорни задължения (5) да се тълкуват в смисъл, че не допускат национални разпоредби, които предвиждат пряк иск на посоченото в първия въпрос увредено лице срещу застрахователя на гражданската отговорност на лицето, причинило вредите?
               При отрицателен отговор на първия въпрос:

               4)

               Следва ли член 7, параграф 1, буква е) от Втора директива на Съвета от 22 юни 1988 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прякото застраховане, различно от животозастраховането, и за формулиране на разпоредби за улесняване на ефективното упражняване на свободата на предоставяне на услуги, и за изменение на Директива 73/239/EИО (6) и член 18 от Регламент (ЕО) № 864/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 11 юли 2007 година относно приложимото право към извъндоговорни задължения да се тълкуват в смисъл, че условията за допустимост на прекия иск, предявен от посоченото в първия въпрос увредено лице срещу застрахователя на гражданската отговорност на лицето, причинило вредите, трябва да се преценява съгласно правото на трета държава, когато:

                           —

                           правният ред, който намира приложение съгласно приложимия закон за непозволеното увреждане, предвижда прекия иск в Закона за застрахователните договори, който е част от този правен ред,

                           —

                           страните по застрахователния договор изберат правния ред на трета държава,

                           —

                           според който се прилага правото на държавата, в която се намира седалището на застрахователя, и

                           —

                           правният ред на тази държава също така предвижда прекия иск в Закона за застрахователните договори, който е част от този правен ред?

      (1)  ОВ L 285, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 4, стр. 170.

      (2)  ОВ L 138, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 14, стр. 3.

      (3)  ОВ L 194, 2001 г., стр. 39; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 8, стр. 113.

      (4)  ОВ L 12, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74.

      (5)  ОВ L 199, стр. 40.

      (6)  ОВ L 172, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 197.


title: Дело C-244/07: Иск, предявен на 22 май 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Великото херцогство Люксембург

text:
               7.7.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 155/16

         Иск, предявен на 22 май 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Великото херцогство Люксембург
   (Дело C-244/07)
   (2007/C 155/32)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: P. Dejmek и N. Yerrell)

      Ответник: Великото херцогство Люксембург
   Искания

               —

               Да се установи, че като не е приело всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2004/50/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за изменение на Директива 96/48/ЕО на Съвета относно оперативната съвместимост на трансевропейската високоскоростна система и Директива 2001/16/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно оперативната съвместимост на трансевропейската конвенционална железопътна система (1), Великото херцогство Люксембург не е изпълнило задълженията си по член 4 от тази директива;
               При условията на евентуалност:
               Да се установи, че като не е съобщило на Комисията необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби за съобразяване с Директива 2004/50/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за изменение на Директива 96/48/ЕО на Съвета относно оперативната съвместимост на трансевропейската високоскоростна система и Директива 2001/16/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно оперативната съвместимост на трансевропейската конвенционална железопътна система, Великото херцогство Люксембург не е изпълнило задълженията си по член 4 от тази директива;

               —

               Да се осъди Великото херцогство Люксембург да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Срокът за транспониране на Директива 2004/50/ЕО е изтекъл на 29 април 2006 г.

      (1)  ОВ L 164, стр. 114, поправка, ОВ L 220, стр. 40.


title: Дело C-298/16: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Cluj (Румъния), постъпило на 25 май 2016 г. — Teodor Ispas, Anduța Ispas/Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj

text:
               29.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 314/11

         Преюдициално запитване от Curtea de Apel Cluj (Румъния), постъпило на 25 май 2016 г. — Teodor Ispas, Anduța Ispas/Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj
   (Дело C-298/16)
   (2016/C 314/16)
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Curtea de Apel Cluj

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Teodor Ispas, Anduța Ispas

      Ответник: Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj

      Преюдициален въпрос

   Съвместима ли е с принципа на зачитане на правото на защита административна практика по вземане на решения, при която се създават задължения в тежест на частноправен субект, без да му се позволява достъп до цялата информация и всички документи, които публичният орган е взел предвид при приемането на това решение — информация и документи, съдържащи се в изготвена от този орган административна преписка, която не е обществено достъпна?


title: Дело T-180/17: Жалба, подадена на 17 март 2017 г. — EM Research Organization/EUIPO — Christoph Fischer и др. (EM)

text:
               22.5.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/32

         Жалба, подадена на 17 март 2017 г. — EM Research Organization/EUIPO — Christoph Fischer и др. (EM)
   (Дело T-180/17)
   (2017/C 161/45)
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: EM Research Organization, Inc. (Окинава, Япония) (представители: J. Liesegang, M. Jost и N. Lang, Rechtsanwälte)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Christoph Fischer GmbH (Щефанскирхен, Германия), Ole Weinkath (Хюнксе-Древенак, Германия), Multikraft Produktions- und Handels GmbH (Пихл/Велс, Австрия), Phytodor AG (Букс, Швейцария)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: международна словна марка „EM“ — № 2 829 851

      Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 9 януари 2017 г. по преписка R 2442/2015-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на член 145 и член 57, параграф 5, първо изречение от Регламент № 207/2009,

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) Регламент № 207/2009.


title: Дело C-228/06: Решение на Съда (първи състав) от 19 февруари 2009 г. (преюдициално запитване от Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg, Германия) — Mehmet Soysal, Ibrahim Savatli/Bundesrepublik Deutschland (Споразумение за асоцииране между ЕИО и Турция — Свободно предоставяне на услуги — Задължение за притежаване на виза за приемане на територията на държава-членка)

text:
               18.4.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 90/2

         Решение на Съда (първи състав) от 19 февруари 2009 г. (преюдициално запитване от Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg, Германия) — Mehmet Soysal, Ibrahim Savatli/Bundesrepublik Deutschland
   (Дело C-228/06) (1)

   (Споразумение за асоцииране между ЕИО и Турция - Свободно предоставяне на услуги - Задължение за притежаване на виза за приемане на територията на държава-членка)
   2009/C 90/02
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Mehmet Soysal, Ibrahim Savatli

      Ответник: Bundesrepublik Deutschland

      В присъствието на: Bundesagentur für Arbeit

      Предмет

   Преюдициално запитване — Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg — Тълкуване на член 41, параграф 1 от Допълнителния протокол от 23 ноември 1970 г., приложен към Споразумението за асоцииране между Европейската икономическа общност и Турция (ОВ L 293, стр. 4) — Валидност на член 1 от Регламент (ЕО) № 539/2001 на Съвета от 15 март 2001 година за определяне на третите страни, чиито граждани трябва да притежават виза, когато преминават външните граници на държавите-членки, както и тези, чиито граждани се освободени от това изискване (ОВ L 81, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 97) — Нови ограничения на свободното предоставяне на услуги — Задължение за турски гражданин, нает на работа като водач на тежкотоварен автомобил от турско предприятие за превоз, да притежава виза, за да може да влезе на територията на държава-членка, след като такова задължение не е съществувало към момента на влизане в сила на Допълнителния протокол

      Диспозитив

   Член 41, параграф 1 от Допълнителния протокол, подписан на 23 ноември 1970 г. в Брюксел и сключен, одобрен и утвърден от името на Общността с Регламент (ЕИО) № 2760/72 на Съвета от 19 декември 1972 година трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска след влизането в сила на този протокол въвеждането на изискване за получаване на виза, за да се позволи на турски граждани, като жалбоподателите в главното производство, да влязат на територията на дадена държава-членка с цел да предоставят в нея услуги за сметка на установено в Турция предприятие, след като към тази дата такава виза не е била изисквана.

      (1)  ОВ C 190, 12.8.2006 г.


title: Дело C-290/11 P: Жалба, подадена на 9 юни 2011 г. от Comap SA срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 24 март 2011 г. по дело T-377/06, Comap/Комисия

text:
               27.8.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 252/18

         Жалба, подадена на 9 юни 2011 г. от Comap SA срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 24 март 2011 г. по дело T-377/06, Comap/Комисия
   (Дело C-290/11 P)
   2011/C 252/32
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Comap SA (представители: A. Wachsmann и S. de Guigné, avocats)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

                     като главно искане,

                           —

                           да се отмени в неговата цялост Решение на Общия съд от 24 март 2011 г. по дело Comap/Комисия, T-377/06, въз основа на член 256 ДФЕС и член 56 от Протокол № 3 относно Статута на Съда на Европейския съюз,

                           —

                           да се уважат исканията на Comap SA в първоинстанционното производство пред Общия съд,

                           —

                           вследствие на това,

                                       —

                                       да се отмени Решение C(2006) 4180 окончателен на Европейската комисия от 20 септември 2006 година относно производство по член 81 от Договора за ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/F-1/38.121 — Фитинги) в частта, която се отнася до Comap SA, както и мотивите, в основата на неговата разпоредителна част, тъй като с това решение се налага глоба на Comap SA;

               —

                     при условията на евентуалност,

                           —

                           да се отмени, въз основа на член 261 ДФЕС, наложената на Comap SA в член 2, буква ж) от горепосоченото решение на Европейската комисия глоба в размер на 18,56 милиона евро или да се намали тази глоба до подходящ размер, въз основа на член 261 ДФЕС,

               —

               във всички случаи да се осъди Европейската комисия да заплати всички съдебни разноски, включително и съдебните разноски на Comap SA в производството пред Общия съд.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят изтъква четири правни основания в подкрепа на жалбата си.
   С първото си правно основание Comap твърди, че е налице нарушение на правото на независим и безпристрастен съд, доколкото осъщественият от Общия съд контрол на решението на Комисията — институция, която съвместява функциите на разследващ и санкциониращ орган — се свел до явните грешки при прилагане на правото и явните фактически грешки, без Общият съд да упражни правомощието си на пълен съдебен контрол, основан на цялостно преразглеждане на фактите по делото и по-конкретно на представените доказателства.
   С второто си правно основание жалбоподателят упреква Общия съд, че по отношение на него е възприел прекалено ограничително схващане за понятието „публично разграничаване“, което не отчита изискванията на принципа на стриктното тълкуване на наказателния закон, закрепен в член 7, параграф 1 от КЗПЧ, който „постановява да не се прилага разширително наказателния закон във вреда на обвиненото лице“. Това схващане нарушавало и принципа, съгласно който съмненията трябва да бъдат в полза на предприятието адресат на решението и който се налагал с оглед на принципа на презумпцията за невиновност.
   С третото си правно основание Comap изтъква изопачаването на няколко доказателства, което е довело до погрешна правна квалификация на някои двустранни контакти между жалбоподателя и един от неговите конкуренти след проверките на Комисията.
   С четвъртото и последното си правно основание жалбоподателят накрая упреква Общия съд, че не е изпълнил задължението си за мотивиране, тъй като е приел, че Комисията е установила надлежно участието на Comap в едно-единствено и продължавано нарушение след март 2001 г.


title: Дело T-2/16: Решение на Общия съд от 30 ноември 2016 г. — K&K Group/EUIPO — Pret A Manger (Europe) (Pret A Diner) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Международна регистрация, посочваща Европейския съюз — Фигуративна марка „Pret A Diner“ — По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „PRET A MANGER“ — По-ранна национална словна марка „PRET“ — Относително основание за отказ — Реално използване на по-ранната марка — Член 42, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Неоснователно извлечена полза от отличителния характер или от репутацията на по-ранните марки — Член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009)

text:
               23.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 22/32

         Решение на Общия съд от 30 ноември 2016 г. — K&K Group/EUIPO — Pret A Manger (Europe) (Pret A Diner)
   (Дело T-2/16) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Международна регистрация, посочваща Европейския съюз - Фигуративна марка „Pret A Diner“ - По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „PRET A MANGER“ - По-ранна национална словна марка „PRET“ - Относително основание за отказ - Реално използване на по-ранната марка - Член 42, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Неоснователно извлечена полза от отличителния характер или от репутацията на по-ранните марки - Член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009))
   (2017/C 022/43)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: K&K Group AG (Шам, Швейцария) (представители: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen и N. Bertram, avocats)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: J. Crespo Carrillo)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Pret A Manger (Europe) Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представител: M. Edenborough, QC)

      Предмет

   Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 29 октомври 2015 г. (преписка R 2825/2014-5), постановено в производство по възражение между Pret A Manger (Europe) и K&K Group

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда K&K Group AG да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 78, 29.2.2016 г.


title: Дело C-73/10 P: Жалба, подадена на 9 февруари 2010 г. от Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (осми състав) на 30 ноември 2009 г. по дело T-2/09, Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG/Европейска комисия

text:
               27.3.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 80/22

         Жалба, подадена на 9 февруари 2010 г. от Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (осми състав) на 30 ноември 2009 г. по дело T-2/09, Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG/Европейска комисия
   (Дело C-73/10 P)
   2010/C 80/38
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG (представители: A. Rinne, Rechtsanwalt, S. Kon, Solicitor, C. Humpe, Solicitor, C. Vajda QC)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на Първоинстанционния съд от 30 ноември 2009 г. по дело T-2/09, и

               —

               да се обяви жалбата за отмяна на Weichert по дело T-2/09 за допустима и да се върне делото на Общия съд на Европейския съд за произнасяне по искането на Weichert за отмяна на решението на Комисията на Европейските общности от 15 октомври 2008 г. (дело COMP/39.188—Банани) в частта, отнасяща се до Weichert, и

               —

               при условията на евентуалност да върне делото на Общия съд на Европейския съд за произнасяне по допустимостта на жалбата за отмяна на Weichert по дело T-2/09.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е обявил за недопустима жалбата на основание, че може да е налице дерогация от прилагането на общностните правила относно процесуалните срокове само когато обстоятелствата са или непредвидими или са форсмажорни. Твърди се, че такъв подход е твърде стеснителен и не взема предвид или не взема предвид в достатъчна степен значението на правото на достъп до правосъдие в наказателното производство, принципа на законосъобразност в наказателното производство и принципа на пропорционалност и императивната необходимост да се избегне неправилен изход от делото.


title: Дело T-404/09: Решение на Общия съд от 12 ноември 2010 г. — Deutsche Bahn/СХВП (Хоризонтално съчетание от сив и червен цвят) (Марка на Общността — Заявка за марка на Общността, която се състои от хоризонтално съчетание от сив и червен цвят — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               15.1.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 13/25

         Решение на Общия съд от 12 ноември 2010 г. — Deutsche Bahn/СХВП (Хоризонтално съчетание от сив и червен цвят)
   (Дело T-404/09) (1)

   (Марка на Общността - Заявка за марка на Общността, която се състои от хоризонтално съчетание от сив и червен цвят - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2011/C 13/48
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Deutsche Bahn AG (Берлин, Германия) (представители: U. Hildebrandt, K. Schmidt-Hern и B. Weichhaus, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: G. Schneider)

      Предмет

   Жалба срещу Решение на първи апелативен състав на СХВП от 23 юли 2009 г. (преписка № R 379/2009-1) относно заявка за регистрация като марка на Общността на цветен знак, който се състои от съчетание на сив и червен цвят

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Deutsche Bahn AG да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 297, 5.12.2009 г.


title: Дело T-357/15 P: Определение на Общия съд от 17 декември 2015 г. — Garcia Minguez/Комисия (Обжалване — Публична служба — Назначаване — Вътрешен конкурс за Комисията, в който могат да участват срочно наетите в институцията служители — Недопускане на срочно нает в изпълнителна агенция служител — Член 29, параграф 1, буква б) от Правилника — Равно третиране — Явно неоснователна жалба)

text:
               22.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 68/28

         Определение на Общия съд от 17 декември 2015 г. — Garcia Minguez/Комисия
   (Дело T-357/15 P) (1)

   ((Обжалване - Публична служба - Назначаване - Вътрешен конкурс за Комисията, в който могат да участват срочно наетите в институцията служители - Недопускане на срочно нает в изпълнителна агенция служител - Член 29, параграф 1, буква б) от Правилника - Равно третиране - Явно неоснователна жалба))
   (2016/C 068/37)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Maria Luisa Garcia Minguez (Брюксел, Белгия) (представители: L. Ortiz Blanco и Á. Givaja Sanz, avocat)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: първоначално J. Currall, G. Gattinara и F. Simonetti, впоследствие G. Gattinara и F. Simonetti)

      Предмет

   Жалба за отмяна на определението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 28 април 2015 г., Garcia Minguez/Комисия (F-72/14, СбПС, EU:F:2015:40).

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда г-жа Maria Luisa Garcia Minguez да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 279, 24.8.2015 г.


title: Дело C-227/09: Решение на Съда (втори състав) от 21 октомври 2010 г. (преюдициално запитване от Tribunale ordinario di Torino — Италия) — Antonino Accardo и др./Comune di Torino (Социална политика — Защита на безопасността и здравето на работниците — Организация на работното време — Служители на общинската полиция — Директива 93/104/ЕО — Директива 93/104/ЕО, изменена с Директива 2000/34/ЕО — Директива 2003/88/ЕО — Членове 5, 17 и 18 — Максимална продължителност на седмичното работно време — Колективни договори или споразумения, сключени между социалните партньори на национално или регионално равнище — Дерогации във връзка с отложената междуседмична почивка и компенсационната почивка — Непосредствено действие — Съответстващо тълкуване)

text:
               18.12.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 346/15

         Решение на Съда (втори състав) от 21 октомври 2010 г. (преюдициално запитване от Tribunale ordinario di Torino — Италия) — Antonino Accardo и др./Comune di Torino
   (Дело C-227/09) (1)

   (Социална политика - Защита на безопасността и здравето на работниците - Организация на работното време - Служители на общинската полиция - Директива 93/104/ЕО - Директива 93/104/ЕО, изменена с Директива 2000/34/ЕО - Директива 2003/88/ЕО - Членове 5, 17 и 18 - Максимална продължителност на седмичното работно време - Колективни договори или споразумения, сключени между социалните партньори на национално или регионално равнище - Дерогации във връзка с отложената междуседмична почивка и компенсационната почивка - Непосредствено действие - Съответстващо тълкуване)
   2010/C 346/24
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale ordinario di Torino

      Страни в главното производство

      Ищци: Antonino Accardo, Viola Acella, Antonio Acuto, Domenico Ambrisi, Paolo Battaglino, Riccardo Bevilacqua, Fabrizio Bolla, Daniela Bottazzi, Roberto Brossa, Luigi Calabro’, Roberto Cammardella, Michelangelo Capaldi, Giorgio Castellaro, Davide Cauda, Tatiana Chiampo, Alessia Ciaravino, Alessandro Cicero, Paolo Curtabbi, Paolo Dabbene, Mauro D'Angelo, Giancarlo Destefanis, Mario Di Brita, Bianca Di Capua, Michele Di Chio, Marina Ferrero, Gino Forlani, Giovanni Galvagno, Sonia Genisio, Laura Dora Genovese, Sonia Gili, Maria Gualtieri, Gaetano La Spina, Maurizio Loggia, Giovanni Lucchetta, Sandra Magoga, Manuela Manfredi, Fabrizio Maschio, Sonia Mignone, Daniela Minissale, Domenico Mondello, Veronnica Mossa, Plinio Paduano, Barbaro Pallavidino, Monica Palumbo, Michele Paschetto, Frederica, Peinetti, Nadia Pizzimenti, Gianluca Ponzo, Enrico Pozzato, Gaetano Puccio, Danilo Ranzani, Pergianni Risso, Luisa Rossi, Paola Sabia, Renzo Sangiano, Davide Scagno, Paola Settia, Raffaella Sottoriva, Rossana Trancuccio, Fulvia Varotto, Giampiero Zucca, Fabrizio Lacognata, Guido Mandia, Luigi Rigon, Daniele Sgavetti

      Ответник: Comune di Torino

      Предмет

   Преюдициално запитване — Tribunale ordinario di Torino — Тълкуване на членове 5, 17 и 18 от Директива 93/104/ЕО на Съвета от 23 ноември 1993 година относно някои аспекти на организацията на работното време (ОВ L 307, стр. 18) — Дерогации във връзка с отложената междуседмична почивка и компенсационната почивка — Приложимост към служителите на градската полиция

      Диспозитив

               1.

               Член 17, параграф 3 от Директива 93/104/ЕО на Съвета от 23 ноември 1993 година относно някои аспекти на организацията на работното време, както в първоначалната си редакция, така и след изменението си с Директива 2000/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 2000 г. има самостоятелен обхват спрямо параграф 2 от същия член, поради което фактът, че дадена професия не е изброена в параграф 2, не пречи тя да попадне в дерогацията по член 17, параграф 3 от Директива 93/104 в посочените две редакции.

               2.

               При обстоятелства като тези по делото по главното производство, факултативните дерогации, предвидени в член 17 от Директива 93/104 и от Директива 93/104, изменена с Директива 2002/34, както и евентуално с членове 17 и/или 18 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време, не могат да бъдат противопоставени на частноправни субекти като ищците по главното производство. Освен това тези разпоредби не могат да се тълкуват в смисъл, че допускат или забраняват прилагането на колективни трудови договори като разглежданите по главното производство, тъй като прилагането на последните зависи от вътрешното право.

      (1)  ОВ C 205, 29.8.2009 г.


title: Дело C-378/07: Преюдициално запитване, отправено от Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно (Гърция) на 8 август 2007 г. — Kyriaki Angelidaki и др./Nomarchiaki Aftodioikisi Rethimnis

text:
               10.11.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/24

         Преюдициално запитване, отправено от Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно (Гърция) на 8 август 2007 г. — Kyriaki Angelidaki и др./Nomarchiaki Aftodioikisi Rethimnis
   (Дело C-378/07)
   (2007/C 269/47)
   Език на производството: гръцки
   Препращаща юрисдикция
   Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно
   Страни в главното производство

      Ищец: Kyriaki Angelidaki и др.

      Ответник: Nomarchiaki Aftodioikisi Rethimnis
   Преюдициални въпроси

               1)

               Дали клауза 5 и клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено между CES [Европейската конфедерация на профсъюзите], UNICE [Съюза на индустриалците в Европейската общност] и CEEP [Европейския център на предприятията с държавно участие], което представлява неразделна част от Директива 1999/70/ЕО на Съвета (ОВ L 175, 10 юли 1999 г., стр. 42; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129), следва да се тълкуват в смисъл, че общностното право не позволява на държава-членка, като се позовава на изискването за прилагане на това Рамково споразумение, да приема разпоредби, когато: а) в националната правна уредба отпреди влизането в сила на директивата вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от рамковото споразумение, и б) когато с приетите за прилагане на Рамковото споразумение разпоредби в националната правна уредба се намалява общото ниво на закрила, предоставена на работниците на срочни трудови договори?

               2)

               При положителен отговор на първия въпрос, дали намаляването на предвидената закрила за работниците на срочни трудови договори в случаи не на многократни и последователни срочни трудови договори, а на самостоятелен и единствен договор, който обаче всъщност има за цел предоставянето от страна на работника на услуги за задоволяването не на временни, извънредни или спешни, а на „устойчиви и дълготрайни“ нужди, е свързано с прилагането на посоченото Рамково споразумение и на посочената директива и съответно дали такова намаляване на закрилата е забранено или позволено от гледна точка на общностното право?

               3)

               При положителен отговор на първия въпрос, в случай че в националната правна уредба при влизането в сила на Директива 1999/70/ЕО вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение, като член 8, параграф 3 от Закон № 2112/1920, за който става въпрос в делото по главното производство, дали представлява непозволено намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори в националната правна уредба по смисъла на клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение приемането на нормативна разпоредба, обоснована с изискването за прилагане на Рамковото споразумение, като член 11 от Президентски указ № 164/2004, за който става въпрос в делото по главното производство:

                           а)

                           когато в приложното поле на споменатата нормативна разпоредба, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, са обхванати единствено случаите на многократни последователни срочни трудови договори или правоотношения, а не са включени случаите на работници, които са сключили самостоятелен и единствен срочен трудов договор (а не многократни и последователни договори) с оглед задоволяването от страна на работника на „устойчиви и дълготрайни“ нужди на работодателя, докато предшестващата еквивалентна правна мярка се отнася до всички случаи на срочни трудови договори, включително случаите, при които работникът е сключил само един срочен трудов договор, който обаче в действителност има за цел предоставянето от страна на работника на услуги, насочени към задоволяването не на временни, извънредни или спешни, а на „устойчиви и дълготрайни“ нужди;

                           б)

                           когато въпросната национална правна мярка, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, предвижда като правна последица във връзка със закрилата на работниците на срочни трудови договори и предотвратяването на злоупотреба по смисъла на Рамковото споразумение за срочната работа квалифицирането на срочните трудови договори като договори с неопределена продължителност с действие занапред (ex nunc), докато предшестващите еквивалентни правни мерки предвиждат квалифицирането на срочните трудови договори като договори с неопределена продължителност с действие от момента на първоначалното им сключване (ex tunc)?

               4)

               При положителен отговор на първия въпрос, в случай че в националната правна уредба при влизането в сила на Директива 1999/70/ЕО вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение за срочната работа, което представлява неразделна част от тази директива, като член 8, параграф 3 от Закон № 2112/1920, за който става въпрос в делото по главното производство, дали представлява непозволено намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори в националната правна уредба по смисъла на клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение направеният от гръцкия законодател при транспонирането на посочената директива в гръцката правна уредба избор, изразяващ се, от една страна, в това да бъдат изключени от обхвата на закрилата на споменатия по-горе Президентски указ № 164/2004 посочените случаи на злоупотреба, при които работникът е сключил самостоятелен и единствен срочен трудов договор, който обаче в действителност има за цел предоставянето на услуги от страна на работника, насочени към задоволяването не на временни, извънредни или спешни, а на „устойчиви и дълготрайни“ нужди, и, от друга страна, в това да не се приеме аналогична, специфична за конкретния случай и ефикасна разпоредба, която има за правна последица закрила на работниците по отношение на този специфичен случай на злоупотреба, в допълнение към общата закрила, която е стандартно предвидена от общото гръцко трудово право при всеки случай на полагане на труд въз основа на недействителен договор, независимо от съществуването на злоупотреба по смисъла на Рамковото споразумение, и която включва претенция от страна на работника за заплащане на възнаграждението и на обезщетението за уволнение, независимо дали той е работил по действителен или недействителен трудов договор, като се отчита фактът, че:

                           а)

                           задължението за заплащане на възнаграждението и на обезщетението за уволнение е предвидено от националното право във всеки случай на трудово правоотношение и не е специално насочено към предотвратяване на злоупотреба по смисъла на Рамковото споразумение и

                           б)

                           прилагането на предшестващата еквивалентна правна мярка има за правна последица признаването на (самостоятелния и единствен) срочен трудов договор за договор с неопределена продължителност?

               5)

               При положителен отговор на предишните въпроси, дали националният съд при тълкуване на своето национално право в съответствие с Директива 1999/70/ЕО следва да остави без приложение несъответстващите на тази директива разпоредби, съдържащи се в законовата уредба, приета с позоваване на изискването за прилагане на Рамковото споразумение, която обаче предвижда намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори във вътрешната правна уредба, като разпоредбите на Президентски указ № 164/2004, които мълчаливо и непряко, но ясно изключват съответна закрила в случаите на злоупотреба, при които работникът е сключил самостоятелен и единствен срочен трудов договор, който обаче в действителност има за цел предоставянето на услуги от страна на работника, насочени към задоволяването не на временни, извънредни или спешни, а на „устойчиви и дълготрайни“ нужди, и да приложи вместо тях разпоредбите, съдържащи се в еквивалентната национална уредба, предшестваща влизането в сила на директивата, като разпоредбите на член 8, параграф 3 от Закон № 2112/1920?

               6)

               В случай, че националният съд възприеме по принцип за приложима по дело, отнасящо се до срочната работа, разпоредба (в конкретния случай член 8, параграф 3 от Закон № 2112/1920), която представлява еквивалентна правна мярка по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение за срочната работа, представляващо неразделна част от Директива 1999/70/ЕО, и — въз основа на тази разпоредба — констатацията, че дори ако само един трудов договор е сключен като срочен трудов договор без обективна причина, свързана с естеството, с вида и с всички характеристики на предоставяната дейност, това води след себе си признаването, че този договор е трудов договор с неопределена продължителност:

                           а)

                           дали е съвместимо с общностното право тълкуване и прилагане на националното право от страна на националния съд, съгласно което във всеки случай представлява обективна причина за сключването на срочни трудови договори обстоятелството, че като правно основание за сключването им е използвана разпоредба относно работата по срочни трудови договори за задоволяването на обществени нужди със сезонен, периодичен, временен, извънреден или допълнителен характер (в конкретния случай разпоредбите на Закон № 3250/2004, FEK A' 124/7-7-2004), дори и в действителност задоволяваните нужди да са устойчиви и дълготрайни;

                           б)

                           дали е съвместимо с общностното право тълкуване и прилагане на националното право от страна на националния съд, съгласно което разпоредба, забраняваща преобразуването на срочни трудови договори в обществения сектор в трудови договори с неопределена продължителност, следва да се тълкува в смисъл, че в обществения сектор във всички случаи съществува абсолютна забрана за преобразуването на срочен трудов договор или правоотношение в договор или правоотношение с неопределена продължителност, даже в случай, че противозаконно е сключен като срочен договор, доколкото в действителност задоволяваните нужди са устойчиви и дълготрайни, и на националния съд не е оставена възможността в такива случаи да прогласи действителния характер на разглежданото трудово правоотношение и неговата правилна квалификация като договор с неопределена продължителност; или тази забрана следва да се ограничи единствено до срочните трудови договори, които действително са сключени за задоволяването на временни, непредвидими, спешни, извънредни или други подобни нужди, а не и в случай, при който всъщност са сключени за задоволяването на устойчиви и дълготрайни нужди?


title: Дело C-439/09: Преюдициално запитване, отправено от Cour d'appel de Paris (Франция) на 10 ноември 2009 г. — Pierre Fabre Dermo-Cosmétique SAS/Président de l'Autorité de la Concurrence, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi

text:
               30.1.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 24/27

         Преюдициално запитване, отправено от Cour d'appel de Paris (Франция) на 10 ноември 2009 г. — Pierre Fabre Dermo-Cosmétique SAS/Président de l'Autorité de la Concurrence, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi
   (Дело C-439/09)
   2010/C 24/49
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour d'appel de Paris

      Страни в главното производство

      Ищец: Pierre Fabre Dermo-Cosmétique SAS

      Ответници: Président de l'Autorité de la Concurrence, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi

      Преюдициални въпроси

   Общата и абсолютна забрана за продажба чрез Интернет на крайните потребители на продукти — предмет на договора за дистрибуция, наложена на оторизираните дистрибутори в рамките на мрежа на селективна дистрибуция, съставлява ли в действителност съществено ограничение на конкуренцията с оглед на целта по смисъла на член 81, параграф 1 ЕО, което не се обхваща от предвиденото в Регламент № 2790/1999 (1) групово освобождаване, но което евентуално може да се ползва от индивидуално освобождаване, в приложение на член 81, параграф 3 от Договора за ЕО?

      (1)  Регламент (ЕО) № 2790/1999 на Комисията от 22 декември 1999 година за прилагането на член 81, параграф 3 от Договора за категориите вертикални споразумения и съгласувани практики (ОВ L 336, стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 66).


title: Дело C-513/11: Преюдициално запитване, отправено от Työtuomioistuin (Финландия) на 3 октомври 2011 г. — Ylemmät Toimihenkilöt YTN ry/Teknologiateollisuus ry, Nokia Siemens Networks Oy

text:
               26.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 347/25

         Преюдициално запитване, отправено от Työtuomioistuin (Финландия) на 3 октомври 2011 г. — Ylemmät Toimihenkilöt YTN ry/Teknologiateollisuus ry, Nokia Siemens Networks Oy
   (Дело C-513/11)
   2011/C 347/36
   Език на производството: фински

      Запитваща юрисдикция

   Työtuomioistuin

      Страни в главното производство

      Ищец: Ylemmät Toimihenkilöt YTN ry

      Ответници: Teknologiateollisuus ry, Nokia Siemens Networks Oy

      Преюдициален въпрос

   Директива 2006/54/ЕО (1) на Европейския Парламент и на Съвета от 5 юли 2006 година за прилагане на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите и Директива 92/85/ЕИО (2) на Съвета от 19 октомври 1992 година за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето по време на работа на бременни работнички и на работнички родилки или кърмачки допускат ли тълкуване на национален колективен трудов договор, според което на работничка или служителка, която преминава от неплатен отпуск за отглеждане на малко дете в отпуск по майчинство, не следва да се изплаща възнаграждение по време на отпуска по майчинство съгласно колективния трудов договор?

      (1)  ОВ L 204, стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 262.

      (2)  ОВ L 348, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 3, стр. 3.


title: Дело T-376/07: Решение на Първоинстанционния съд от 25 ноември 2009 г. — Германия/Комисия (Държавни помощи — Помощи за малките и средните предприятия — Решение, съдържащо разпореждане за предоставяне на информация, свързана с две схеми за държавни помощи — Контролни правомощия на Комисията съгласно член 9, параграф 2, четвърто изречение от Регламент (ЕО) № 70/2001)

text:
               16.1.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 11/24

         Решение на Първоинстанционния съд от 25 ноември 2009 г. — Германия/Комисия
   (Дело T-376/07) (1)

   (Държавни помощи - Помощи за малките и средните предприятия - Решение, съдържащо разпореждане за предоставяне на информация, свързана с две схеми за държавни помощи - Контролни правомощия на Комисията съгласно член 9, параграф 2, четвърто изречение от Регламент (ЕО) № 70/2001)
   2010/C 11/45
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: M. Lumma, J. Möller и B. Klein)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: K. Gross и B. Martenczuk)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение C(2007) 3226 на Комисията от 18 юли 2007 година, съдържащо разпореждане за предоставяне на информация, свързана с две схеми за държавни помощи, за които се прилага Регламент (ЕО) № 70/2001 на Комисията от 12 януари 2001 година за прилагане на членове [87 ЕО] и [88 ЕО] по отношение на държавните помощи за малките и средните предприятия (ОВ L 10, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 98)

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Федерална република Германия да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 297, 8.12.2007 г.


title: Дело T-741/14: Жалба, подадена на 27 октомври 2014 г.  — Hersill/СХВП — KCI Licensing (VACUP)

text:
               15.12.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 448/37

         Жалба, подадена на 27 октомври 2014 г. — Hersill/СХВП — KCI Licensing (VACUP)
   (Дело T-741/14)
   (2014/C 448/46)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Hersill, SL (Мостолес, Испания) (представител: M. Aznar Alonso, адвокат)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: KCI Licensing, Inc. (Сан Антонио, САЩ)

      Данни за производството пред СХВП

      Заявител: другата страна в производството пред апелативния състав.

      Спорна марка: заявка за марка на Общността № 9 9 43  499.

      Производство пред СХВП: производство по възражение.

      Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на СХВП от 14 август 2014 г. по преписка R 1520/2013-2.

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да приеме за основателна настоящата жалба и да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди СХВП и другата страна в производството пред апелативния състав, ако се явяват като страни в настоящото производство, да заплатят съдебните разноски.

      Изложени основания

               —

               Нарушение на член 42, параграф 2 от Регламент № 207/2009 и на правило 22, параграф 3 от Регламент № 2868/95,

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-55/12: Иск, предявен на 2 февруари 2012 г. — Европейска комисия/Ирландия

text:
               24.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 89/18

         Иск, предявен на 2 февруари 2012 г. — Европейска комисия/Ирландия
   (Дело C-55/12)
   2012/C 89/28
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: R. Lyal, W. Mölls)

      Ответник: Ирландия

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че Ирландия е не е спазила своите задължения, предвидени от Директива 2003/96/ЕО (1) на Съвета, като е освободила от акцизи горивата за моторните превозни средства на хората с увреждания, без да зачита определените от тази директива минимални данъчни ставки;

               —

               да се осъди Ирландия да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Комисията поддържа, че като запазва освобождаването от акцизи на моторните горива, използвани от хората с увреждания, Ирландия нарушава своите задължения по тази директива.

      (1)  Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (ОВ L 283, стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 98).


title: Дело T-676/13: Решение на Общия съд от 4 февруари 2016 г. — Italian International Film/EACEA (Програма за подпомагане на европейския аудио-визуален сектор (МЕДИА 2007) — Мерки за подпомагане на транснационалното разпространение на европейски филми — Поканата за представяне на предложения в рамките на „Избирателна система за подпомагане“ 2013 г. — Акт на EACEA, с които жалбоподателят е уведомен за отхвърлянето на заявлението му за филма „Only God Forgives“ — Акт на EACEA, който потвърждава отхвърлянето, но съдържа нови мотиви — Компетентност — Разпределение на задачите между Комисията и EACEA — Обвързана компетентност — Жалба за отмяна — Обжалваем акт — Допустимост — Задължение за мотивиране — Насоки 2012-2013 — Споразумение за физическо разпространение — Липса на предварително уведомяване на EACEA — Недопустимо заявление)

text:
               21.3.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 106/30

         Решение на Общия съд от 4 февруари 2016 г. — Italian International Film/EACEA
   (Дело T-676/13) (1)

   ((Програма за подпомагане на европейския аудио-визуален сектор (МЕДИА 2007) - Мерки за подпомагане на транснационалното разпространение на европейски филми - Поканата за представяне на предложения в рамките на „Избирателна система за подпомагане“ 2013 г. - Акт на EACEA, с които жалбоподателят е уведомен за отхвърлянето на заявлението му за филма „Only God Forgives“ - Акт на EACEA, който потвърждава отхвърлянето, но съдържа нови мотиви - Компетентност - Разпределение на задачите между Комисията и EACEA - Обвързана компетентност - Жалба за отмяна - Обжалваем акт - Допустимост - Задължение за мотивиране - Насоки 2012-2013 - Споразумение за физическо разпространение - Липса на предварително уведомяване на EACEA - Недопустимо заявление))
   (2016/C 106/33)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Italian international film Srl (Рим, Италия) (представители: A. Fratini, B. Bettelli и M. Bottino, адвокати)

      Ответник: Изпълнителна агенция за образование, аудиовизия и култура (EACEA) (представители: H. Monet и D. Homann, подпомагани от D. Fosselard и A. Duron, адвокати)

      Предмет

   Искане за отмяна на решението, с което се отхвърля кандидатурата на жалбоподателя за отпускане на субсидия за филма „Only God Forgives“, във връзка с Поканата за представяне на предложения — EACEA/21/12 МЕДИА 2007 — Подпомагане на транснационалното разпространение на европейски филми — „Избирателна система за подпомагане“ 2013 г. (ОВ C 300, 2012 г., стр. 5), публикувана в рамките на Решение № 1718/2006/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 ноември 2006 година за прилагане на програма за подпомагане на европейския аудио-визуален сектор (МЕДИА 2007) (ОВ L 327, стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 54, стр. 266), за периода от 1 януари 2007 г. до 31 декември 2013 г.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Italian International Film Srl и Изпълнителната агенция за образование, аудиовизия и култура (EACEA) понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 45, 15.2.2014 г.


title: Дело T-33/16: Жалба, подадена на 26 януари 2016 г. — TestBioTech/Комисия

text:
               18.4.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 136/36

         Жалба, подадена на 26 януари 2016 г. — TestBioTech/Комисия
   (Дело T-33/16)
   (2016/C 136/51)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: TestBioTech eV (Мюнхен, Германия) (представители: K. Smith, QC, J. Stevenson, Barrister, R. Stein, Solicitor)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да приеме жалбата за допустима и основателна,

               —

               да отмени решението от 16 ноември 2015 г. на Комисията, с което се отхвърля искането на жалбоподателя за вътрешно преразглеждане на Решение за изпълнение (ЕС) 2015/686 на Комисията от 24 април 2015 година (1), Решение за изпълнение (ЕС) 2015/696 на Комисията от 24 април 2015 година (2) и Решение за изпълнение (ЕС) 2015/698 на Комисията от 24 април 2015 година (3), предоставящи на Monsanto или Pioneer три разрешения за пускането на пазара съгласно Регламент (ЕО) № 1829/2003 (4) (наричан по-нататък „регламентът относно генетично модифицираните храни и фуражи“) на произведена от тях генетично модифицирана соя MON 87769, MON 87705 и/или 305423;

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски на жалбоподателя; и

               —

               да наложи други мерки, които приеме за необходими.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага две основания в подкрепа на своята жалба.

               1.

               Съгласно първото основание изводът на Комисията, че по-голямата част от искането за вътрешно преразглеждане се отнася до обстоятелства извън обхвата на Орхуския регламент (5), нарушава член 10, параграф 1 във връзка с член 2, букви е) и ж), и съображения 11 и 18 — 21 от този регламент.

                           —

                           Отговарящата на условията неправителствена организация има право да поиска вътрешно преразглеждане на административен акт, приет въз основа на законодателството относно околната среда. Регламентът относно генетично модифицираните храни и фуражи е такъв закон. Поради това организацията може да поиска преразглеждане на всеки административен акт, приет въз основа на този закон, включително разрешението за пускане на продукт на пазара.

                           —

                           Като се имат предвид условията, предмета и целите на Конвенцията на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации (ИКЕ на ООН) за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда от 25 юни 1998 година („Орхуска конвенция“), и тези на Орхуския регламент, както и на Ръководството за прилагане на Орхуската конвенция, неоснователен е изводът на Комисията, че може да разделя приетите въз основа на регламента относно генетично модифицираните храни и фуражи решения като отчасти попадащи в приложното поле на Орхуския регламент и отчасти попадащи извън него.

                           —

                           Генетично модифицираните организми са елементи от околната среда. Неправилен по същество е доводът на Комисията, че въздействието на подобни организми върху човешкото здраве не е въпрос на околната среда, поради което не се покрива от Орхуския регламент.

               2.

               Съгласно второто основание непредоставянето до 16 ноември 2015 г. от страна на Комисията на отговор на подаденото на 29 май 2015 г. искане за вътрешно преразглеждане, нарушава член 10, параграф 3 от Орхуския регламент.

                           —

                           Комисията приема обжалваното решение на 16 ноември 2015 г., около двадесет и четири седмици след подаването на искането за вътрешно преразглеждане. Комисията не е предоставила подходящо обяснение за нарушаването от нейна страна на обичайното изискване за предоставяне на отговор в срок от дванадесет седмици и при всички случаи не е спазила крайния срок за предоставяне на отговор от осемнадесет седмици.

      (1)  Решение за изпълнение (ЕС) 2015/686 на Комисията за разрешаване на пускането на пазара на продукти, съдържащи, състоящи се или произведени от генетично модифицирана соя MON 87769 (MON-87769-7) съгласно Регламент (ЕО) № 1829/2003 (OB L 112, стр. 16).

      (2)  Решение за изпълнение (ЕС) 2015/696 на Комисията за разрешаване на пускането на пазара на продукти, съдържащи, състоящи се или произведени от генетично модифицирана соя MON87705 (MON-877Ø5-6), съгласно Регламент (ЕО) № 1829/2003 (OB L 112, стр. 60).

      (3)  Решение за изпълнение (ЕС) 2015/698 на Комисията за разрешаване на пускането на пазара на продукти, съдържащи, състоящи се или произведени от генетично модифицирана соя 305423 (DP-3Ø5423-1), съгласно Регламент (ЕО) № 1829/2003 (OB L 112, стр. 71).

      (4)  Регламент (ЕО) № 1829/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 22 септември 2003 година относно генетично модифицираните храни и фуражи (OB L 268, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 41, стр. 3; поправка в ОВ L 57, 2015 г., стр. 18).

      (5)  Регламент (ЕО) № 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността (OB L 264, стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15 том 17 стр. 126).


               7.3.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 66/28

         Дело, заведено на 4 декември 2012 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Княжество Лихтенщайн
   (Дело E-14/12)
   2013/C 66/08
   На 4 декември 2012 г. пред Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Княжество Лихтенщайн от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Xavier Lewis, Clémence Perrin и Catherine Howdle в качеството им на представители, с адрес: Rue Belliard 35, 1040 Brussels, Belgium.
   Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ:

               1.

               Да постанови, че като е запазило в сила законодателство, което задължава лицата, пребиваващи в Лихтенщайн и отговорни за агенция за временна заетост, да представят гаранция в размер на 50 000 швейцарски франка, докато от лицата, извършващи подобни функции, но пребиваващи извън Лихтенщайн, и от агенциите, които желаят да предоставят услуги в областта на временната заетост зад граница, се изисква гаранция в размер на 100 000 швейцарски франка, Княжество Лихтенщайн (наричано по-нататък „Лихтенщайн“) не е изпълнило задълженията си по член 31 и член 36 от Споразумението за създаване на Европейското икономическо пространство.

               2.

               Да осъди Княжество Лихтенщайн да заплати разноските за съдебното производство.

      Правен и фактически контекст и правни аргументи в подкрепа на твърденията:

               —

               Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че Лихтенщайн не се е съобразил с мотивирано становище на Надзорния орган на ЕАСТ от 25 януари 2012 г. относно неизпълнение на задълженията на Лихтенщайн по членове 31 и 36 от Споразумението за ЕИП в областта на временната заетост и на службите по заетостта.

               —

               Разпоредбите на Лихтенщайн, предмет на разглеждане, са членове 25 и 26 от Verordnung vom 11. Juli 2000 zum Gesetz über die Arbeitsvermittlung und den Personalverleih (Постановление от 11 юли 2000 г. във връзка със Закона относно службите по заетостта и временното предоставяне на услуги).
               Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че с посочените мерки националното законодателство на Лихтенщайн задължава лицата, пребиваващи в тази страна и отговорни за агенция за временна заетост, да представят гаранция в размер на 50 000 швейцарски франка. Същото законодателство задължава лицата, извършващи подобни функции, които пребивават извън Лихтенщайн, да представят гаранция от 100 000 швейцарски франка при предоставяне на услуги в областта на временната заетост. Гаранция от 100 000 швейцарски франка се изисква и от агенциите за временна заетост, установени извън Лихтенщайн, които желаят да предоставят такива услуги зад граница.

               —

               Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че като е запазил в сила законодателството си в настоящия му вид Лихтенщайн е нарушил задълженията си по членове 31 и 36 от Споразумението за ЕИП.


title: Дело T-87/12: Жалба, подадена на 23 февруари 2012 г. — Duff Beer/СХВП — Twentieth Century Fox Film (Duff)

text:
               14.4.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 109/32

         Жалба, подадена на 23 февруари 2012 г. — Duff Beer/СХВП — Twentieth Century Fox Film (Duff)
   (Дело T-87/12)
   2012/C 109/64
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Duff Beer UG (Ешвеге, Германия) (представител: N. Schindler, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Twentieth Century Fox Film Corporation (Лос Анджелис, Съединени американски щати)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 12 декември 2011 г. (преписка R 0456/2011-4) и решението на отдела по споровете на СХВП от 14 януари 2011 г. (№ B 1 603 771);

               —

               да осъди СХВП да заплати направените от нея съдебни разноски и съдебните разноски на жалбоподателя;

               —

               при условията на евентуалност, да спре производството по делото до постановяване на окончателно решение по висящото пред СХВП искане за отмяна по преписка 000005227 C, както и до влизане в законова сила на решенията на The Court of Commerce of Brussels по дела № 2009/6122 и № 2009/6129, с които е обявил недействителността на марка на Общността № 001341130.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят.

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративната марка „Duff“, оцветена в черно, бяло и червено, за стоки и услуги от класовете 32, 35 и 41 (заявка № 8 351 091).

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Twentieth Century Fox Film Corporation.

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: фигуративната марка „Duff BEER“ (марка на Общността № 1 341 130) за стоки от клас 32.

      Решение на отдела по споровете: уважава частично възражението за стоки и услуги от класове 32 и 35.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 2, буква б) от Регламент № 207/2009, тъй като между конфликтните марки не съществува вероятност от объркване, както и нарушение на правило 20, параграф 7, буква в), във връзка с правило 50, параграф 1 от Регламент № 2868/95, тъй като е допусната грешка при упражняване на правото на преценка по отношение на молбата на жалбоподателя за спиране на производството по обжалване.


title: Дело T-24/11: Решение на Общия съд от 6 септември 2013 г. — Bank Refah Kargaran/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки срещу Иран, взети с цел да се предотврати разпространението на ядрено оръжие — Замразяване на средства — Задължение за мотивиране — Право на защита — Право на ефективна съдебна защита)

text:
               19.10.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 304/14

         Решение на Общия съд от 6 септември 2013 г. — Bank Refah Kargaran/Съвет
   (Дело T-24/11) (1)

   (Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки срещу Иран, взети с цел да се предотврати разпространението на ядрено оръжие - Замразяване на средства - Задължение за мотивиране - Право на защита - Право на ефективна съдебна защита)
   2013/C 304/24
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Bank Refah Kargaran (Техеран, Иран) (представител: J.-M. Thouvenin, avocat)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bishop и R. Liudvinaviciute-Cordeiro)

      Встъпила стрна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: първоначално F. Erlbacher и M. Konstantinidis, впоследствие A. Bordes и M. Konstantinidis)

      Предмет

   Първо, искане Решение 2010/413/ОВППС от 26 юли 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС (ОВ L 195, стр. 39) да се обяви за неприложимо спрямо жалбоподателя, второ, искане да се отменят Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕО) № 423/2007 (ОВ L 281, стр. 1), Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕС) № 961/2010 (ОВ L 88, стр. 1) и Регламент (ЕС) № 1263/2012 на Съвета от 21 декември 2012 година за изменение на Регламент (ЕС) № 267/2012 (ОВ L 356, стр. 34), както и всички бъдещи регламенти, които биха били приети с оглед да допълнят или заменят тези регламенти до произнасяне на окончателното съдебно решение в настоящата инстанция, доколкото тези актове се отнасят до жалбоподателя, трето, искане да се отменят Решение 2010/644/ОВППС на Съвета от 25 октомври 2010 година за изменение на Решение 2010/413 (ОВ L 281, стр. 81), Решение 2011/783/ОВППС на Съвета от 1 декември 2011 година за изменение на Решение 2010/413 (ОВ L 319, стр. 71), Регламент за изпълнение (ЕС) № 1245/2011 на Съвета от 1 декември 2011 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 961/2010 (ОВ L 319, стр. 11) и Решение 2012/829/ОВППС на Съвета от 21 декември 2012 година за изменение на Решение 2010/413 (ОВ L 356, стр. 71), както и всички бъдещи актове, които биха били приети с оглед да допълнят или заменят посочените актове до произнасяне на окончателното съдебно решение в настоящата инстанция, доколкото тези актове се отнасят до жалбоподателя, и четвърто, искане да се отменят решенията, които се съдържат в писмата от 28 октомври 2010 г. и 5 декември 2011 г.

      Диспозитив

               1.

               Отменя, доколкото се отнасят до Bank Refah Kargaran:

                           —

                           приложение II към Решение 2010/413/ОВППС на Съвета от 26 юли 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Обща позиция 2007/140/ОВППС, изменено с Решение 2010/644/ОВППС на Съвета от 25 октомври 2010 година, а впоследствие с Решение 2011/783/ОВППС на Съвета от 1 декември 2011 година,

                           —

                           Решение 2010/644,

                           —

                           приложение VIII към Регламент (ЕС) № 961/2010 на Съвета от 25 октомври 2010 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент (ЕО) № 423/2007, изменен с Регламент за изпълнение (ЕС) № 1245/2011 на Съвета от 1 декември 2011 година за прилагане на Регламент № 961/2010,

                           —

                           Решение 2011/783,

                           —

                           Регламент за изпълнение № 1245/2011,

                           —

                           приложение IX към Регламент (ЕС) № 267/2012 на Съвета от 23 март 2012 година относно ограничителни мерки срещу Иран и за отмяна на Регламент № 961/2010.

               2.

               По отношение на Bank Refah Kargaran се запазва действието на приложение II към Решение 2010/413, изменено с Решение 2010/644, а впоследствие с Решение 2011/783, до момента, в който отмяната на приложение IX към Регламент № 267/2012, що се отнася до Bank Refah Kargaran, породи действие.

               3.

               Липсва основание за произнасяне по искането Решение 2010/413 да се обяви за неприложимо спрямо Bank Refah Kargaran.

               4.

               Отхвърля иска в останалата му част.

               5.

               Съветът на Европейския съюз понася, освен направените от него съдебни разноски, и тези на Bank Refah Kargaran.

               6.

               Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 80, 12.3.2011 г.


title: Дело C-157/09: Иск, предявен на 7 май 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Нидерландия

text:
               1.8.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 180/25

         Иск, предявен на 7 май 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Нидерландия
   (Дело C-157/09)
   2009/C 180/44
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: H. Støvlbæk и W. Roels)

      Ответник: Кралство Нидерландия

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като е одобрило и оставило в сила член 6, параграф 1 от Закона за регламентиране на професията на нотариус от 3 април 1999 г., Кралство Нидерландия не е изпълнило задълженията си по Договора за създаване на Европейската общност и по-конкретно по членове 43 ЕО и 45 ЕО,

               —

               да се осъди Кралство Нидерландия да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   На първо място Комисията твърди, че изискването за националност за целите на предоставяне на достъп и упражняване на професията на нотариус представлява непропорционална пречка пред гарантираната в член 43 ЕО свобода на установяване на нотариусите, които са граждани на друга държава-членка. Член 45 ЕО всъщност предвиждал освобождаване от прилагането на разпоредбите относно свободата на установяване макар и само за дейностите, които са свързани пряко и конкретно с упражняването на публична власт. Комисията счита, че задачите, изпълнявани от нотариус съгласно нидерландското право, представляват упражняване на публична власт само в много ограничена част, поради което с оглед на постоянната съдебна практика, свързана с член 45 ЕО, това обстоятелство не би могло да оправдае пречката.
   На второ място Комисията изтъква, че с оглед на член 43 ЕО изискването за националност във всички случаи не е подходящо, за да се осигури определено равнище на професионална квалификация, което гарантира защитата на потребителя. Съществувало и друго — възпрепятстващо в по-малка степен свободното движение — средство за гарантиране на изискваното високо равнище на професионална квалификация за упражняване на дейността на нотариус, а именно възможността за приемащата държава-членка да изисква съблюдаването на една от компенсаторните мерки, предвидени в член 4 от Директива 89/48/ЕИО (1).

      (1)  Директива 89/48/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година относно обща система за признаване на дипломите за висше образование, издадени след завършването на професионално образование и обучение с минимална продължителност от три години (ОВ L 19, стp. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 2, стр. 76).


title: Дело T-391/12: Определение на Общия съд от 7 май 2015 г. — Lidl Stiftung/СХВП — Adveo Group International (UNITED OFFICE) (Марка на Общността — Производство за обявяване на недействителност — Оттегляне на искането за обявяване на недействителност — Установяване на липса на основание за произнасяне по същество)

text:
               13.7.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 228/11

         Определение на Общия съд от 7 май 2015 г. — Lidl Stiftung/СХВП — Adveo Group International (UNITED OFFICE)
   (Дело T-391/12) (1)

   ((Марка на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Оттегляне на искането за обявяване на недействителност - Установяване на липса на основание за произнасяне по същество))
   (2015/C 228/13)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Германия) (представители: M. Wolter и S. Paul, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: A. Poch и S. Hanne)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Adveo Group International, SA, по-рано Unipapel Industria, Comercio y Servicios, SL (Tres Cantos, Испания) (представител: A. Tarí Lázaro, avocat)

      Предмет

   Жалба против решение на първи апелативен състав на СХВП от 21 юни 2012 г. (дело R 745/2011-1) в производство за обявяване на недействителност между Lidl Stiftung & Co. KG и Adveo Group International, SA.

      Диспозитив

               1)

               Установява отпадане на основанията за произнасяне по същество.

               2)

               Осъжда жалбоподателя да понесе собствените си съдебни разноски, както и тези на ответника. Встъпилата страна понася собствените си съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 355, 17.11.2012 г.


title: Дело F-44/10: Жалба, подадена на 11 юни 2010 г. — Lebedef/Комисия

text:
               31.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/56

         Жалба, подадена на 11 юни 2010 г. — Lebedef/Комисия
   (Дело F-44/10)
   ()
   2010/C 209/91
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Люксембург) (представител: F. Frabetti, avocat)

      Ответник: Европейска комисия

      Предмет и описание на спора

   Отмяна на решението на Комисията, с което се отхвърля искането на жалбоподателя да получи разрешение да пребивава извън мястото на работа през време на отпуск по болест.

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението от 13 август 2009 г., с което се отхвърля искането на жалбоподателя да получи разрешение да пребивава извън мястото на работа през време на неговия отпуск по болест от 3 август до 3 септември 2009 г. и, по-специално, за периода от 13 до 30 август 2009 г.,

               —

               да се присъди на жалбоподателя обезщетение за неимуществени вреди, равно на възнаграждението за 5 дни, изчислено въз основа на една двадесета част от месечното му възнаграждение за ден присъдено обезщетение,

               —

               да се осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.