               19.9.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/9

         Молба за консултативно становище на Съда на ЕАСТ, подадена от Héraðsdómur Reykjavíkur, от 16 април 2013 г. по дело Creditinfo Lánstraust hf./Registers Iceland и Исландия
   (Дело Е-7/13)
   2013/C 270/07
   С писмо от 16 април 2013 г., получено в деловодството на Съда на 29 април 2013 г., е отправена молба до Съда на ЕАСТ от Héraðsdómur Reykjavíkur (Районен съд на Рейкявик) за консултативно становище по дело Creditinfo Lánstraust hf./Registers Iceland и Исландия по следните въпроси:

               1.

               Съвместимо ли е с правото на ЕИП, и по-специално с член 6 от Директива 2003/98/ЕО относно повторната употреба на информацията в обществения сектор (вж. Решение на Съвместния комитет на ЕИП № 105/2005 за изменение на приложение XI (Телекомуникационни услуги) към Споразумението за ЕИП), удържането на такса за всяко механично запитване за информация от регистъра, ако към момента на определянето на таксата не са калкулирани „общият приход“ и „стойността“ по смисъла на член 6 от Директивата?

               2.

               Съвместимо ли е с член 6 от Директивата, ако при определянето на „стойността“, посочена в член 6 от Директивата, не се вземат предвид:

                           а)

                           приходите на държавата при събиране на документи — под формата на такси, плащани от физически лица и предприятия за вписването на договори в регистрите на правни актове; и

                           б)

                           приходите на държавата при събиране на документи — под формата на такси, които се събират като държавна такса за вписани правни актове в момента, в който гражданите и предприятията подават заявление за вписване в регистрите на правни актове?

               3.

               Съвместимо ли е с член 6 от Директивата, ако при определянето на „стойността“ съгласно член 6 от Директивата се вземат предвид разходите, направени от публичен орган във връзка със събирането на документи, които е правно задължен да събира, независимо от това дали има искане от лицата или предприятията за повторното им използване?

               4.

               Съвместимо ли е с член 6 от Директивата, ако при определянето на „стойността“ съгласно посочения член законодателят определя размера на таксата в законодателството, без конкретна сума да е била предмет на разглеждане по същество?

               5.

               Би ли било съвместимо с член 6 от Директивата, ако при определянето на „стойността“ съгласно Директивата се взема съответно предвид общо изискване в националното законодателство за самофинансиране на публичните органи?

               6.

               Ако отговорът на въпрос № 5 е утвърдителен, какво точно включва това и какви елементи на разходите в публичния сектор могат да се вземат предвид в тази връзка?


title: Дело F-70/09: Жалба, подадена на 30 юли 2009 г. — Nikolchov/Комисия

text:
               10.10.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 244/16

         Жалба, подадена на 30 юли 2009 г. — Nikolchov/Комисия
   (Дело F-70/09)
   2009/C 244/28
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Vladimir Nikolchov (Брюксел, Белгия) (представител: адв. M. Hammouche)

      Ответник: Комисия на Европейските общности

      Предмет на производството

   Отмяна на решението на Органа, оправомощен да сключва договори за назначаване, с което за място на наемане на жалбоподателя се определя Аахен (Германия) и с което срокът, за който му се предоставят дневните надбавки, се определя на 120 дни.

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се установи нарушение на Решението на Комисията от 15 април 2004 г. за приемане на общи разпоредби за изпълнение въ връзка с прилагането на член 7, параграф 3 от Приложение VII към Правилника и на член 10 от Приложение VII към Правилника;

               —

               Вследствие на това да се разпоредби отмяната на Решение № R/9/09 от 21 април 2009 г. на Органа, оправомощен да сключва договорите за назначаване, с което се отхвърля искането на жалбоподателя за определяне на България за място на неговото наемане и за определяне на срока на предоставяне на дневните надбавки съгласно член 10, параграф 2, буква б), второ тире от Приложение VII към Правилника;

               —

               Да се разпореди на ответника да изплати на жалбоподателя неизплатените дневни надбавки в размер на 6 942,32 евро, или всяка друга сума, която бъде определена от Първоинстанционния съд, заедно с лихвите за забава, считано от датата на подаване на жалбата, до пълното изплащане на неизплатените суми;

               —

               да се осъди Комисията на Европейските Общности да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-164/14: Жалба, подадена на 7 март 2014 г.  — Calberson GE/Комисия

text:
               16.6.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 184/32

         Жалба, подадена на 7 март 2014 г. — Calberson GE/Комисия
   (Дело T-164/14)
   2014/C 184/54
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Calberson GE (Villeneuve-la-Garenne, Франция) (представители: T. Gallois и E. Dereviankine, avocats)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да осъди Европейската комисия да му плати следните суми:

                           —

                           финансовите разходи, породени от късното освобождаване на гаранцията за доставка: 7 691,60 евро (в това число данъците);

                           —

                           мораторните лихви, изтекли между датата на падежа на фактурите за транспорт и момента на действителното плащане по тях: 81 817,25 евро (без данъци) и 6 344,17 USD;

                           —

                           „мораторни лихви върху мораторните лихви“: 2 % месечно при забава на плащането на посочените по-горе мораторни лихви (81 817,25 евро (без данъци) и 6 344,17 USD);

                           —

                           остатъка от сумата по фактура за транспорт: 17 400 евро (в това число данъците);

                           —

                           курсовата разлика: 30 580,41 евро (в това число данъците);

               —

               да осъди Европейската комисия да заплати разноските.

      Правни основания и основни доводи

   Вследствие Регламент № 111/1999 (1) и Регламент № 1799/1999 (2) на жалбоподателя е възложена поръчката за транспорт на говеждо месо за Руската федерация в рамките на програма за снабдяване на тази страна със селскостопански продукти.
   Вследствие Решение на Съда от 17 януари 2013 г. по дело Geodis Calberson GE (C 623/11, все още непубликувано в Сборника), което възлага на съда на Съюза компетентността да разглежда искания за обезщетение на вреда, причинена от нарушения, допуснати от националната интервенционна агенция, жалбоподателят иска обезщетение за претърпяната от него при изпълнението на посочената поръчка вреда.
   Така жалбоподателят твърди, че националната интервенционна агенция, FranceAgriMer, е допуснала нарушения — а именно i) късното освобождаване на учредената от жалбоподателя гаранция за добро изпълнение на поръчката, ii) късното плащане по неоспорените фактури, iii) липсата на плащане по някои неоспорени фактури и iv) плащането по някои фактури в парична единица, различна от предвидената в поръчката —, които са причинили вреда на жалбоподателя.

      (1)  Регламент (ЕО) № 111/1999 на Комисията от 18 януари 1999 година относно определяне на основните правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 2802/98 на Съвета относно програма за снабдяване на Руската федерация със селскостопански продукти (ОВ L 14, стр. 3; Специално издание на български език, 2007, глава 3, том 26, стр. 166)

      (2)  Регламент (ЕО) № 1799/1999 на Комисията от 16 август 1999 година относно доставката на говеждо месо на Русия (ОВ, L 217, стр. 20)


title: Дело C-189/13: Преюдициално запитване, отправено от Tribunal de grande instance de Bayonne (Франция) на 15 април 2013 г. — Raquel Gianni Da Silva/Préfet des Pyrénées-Atlantiques

text:
               8.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 164/12

         Преюдициално запитване, отправено от Tribunal de grande instance de Bayonne (Франция) на 15 април 2013 г. — Raquel Gianni Da Silva/Préfet des Pyrénées-Atlantiques
   (Дело C-189/13)
   2013/C 164/22
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal de grande instance de Bayonne

      Страни в главното производство

      Молител: Raquel Gianni Da Silva

      Ответник: Préfet des Pyrénées-Atlantiques

      Преюдициален въпрос

   Правото на Съюза допуска ли национална правна уредба, която предвижда наказание лишаване от свобода за незаконното влизане на гражданин на трета страна, на когото не са наложени принудителните мерки, предвидени в Директива 2008/115/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. (1)?

      (1)  Директива 2008/115/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни (ОВ L 348, стр. 98).


title: Дело C-327/13: Решение на Съда (първи състав) от 4 септември 2014 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Bruxelles — Белгия) — Burgo Group SpA/Illochroma SA, в ликвидация, Jérôme Theetten, действащ в качеството на ликвидатор на дружеството Illochroma SA (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Производство по несъстоятелност — Понятие за предприятие — Група от дружества — Предприятие — Право на образуване на вторично производство по несъстоятелност — Критерии — Лице, оправомощено да поиска образуването на вторично производство по несъстоятелност)

text:
               10.11.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 395/17

      Решение на Съда (първи състав) от 4 септември 2014 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Bruxelles — Белгия) — Burgo Group SpA/Illochroma SA, в ликвидация, Jérôme Theetten, действащ в качеството на ликвидатор на дружеството Illochroma SA
      (Дело C-327/13) (1)

      ((Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по граждански дела - Производство по несъстоятелност - Понятие за предприятие - Група от дружества - Предприятие - Право на образуване на вторично производство по несъстоятелност - Критерии - Лице, оправомощено да поиска образуването на вторично производство по несъстоятелност))
      (2014/C 395/21)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour d'appel de Bruxelles

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Burgo Group SpA

         Ответник: Illochroma SA, в ликвидация, Jérôme Theetten, действащ в качеството на ликвидатор на дружеството Illochroma SA

         Диспозитив

                  1)

                  Член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1346/2000 на Съвета от 29 май 2000 година относно производството по несъстоятелност трябва да се тълкува в смисъл, че в рамките на ликвидация на дружество в държава членка, различна от тази, в която е неговото седалище, за това дружество може да се открие вторично производство по несъстоятелност и в другата държава членка, в която е седалището му и в която то притежава правосубектност.

                  2)

                  Член 29, буква б) от Регламент № 1346/2000 трябва да се тълкува в смисъл, че въпросът кое лице или орган е оправомощен(о) да поиска образуването на вторично производство по несъстоятелност, следва да се преценява въз основа на националното законодателство на държавата членка, на чиято територия е поискано образуването на това производство. Правото да поискат образуване на вторично производство по несъстоятелност обаче не може да бъде ограничено само до кредиторите, чието местоживеене или седалище е в държавата членка, на чиято територия е разположено съответното предприятие, или само до кредиторите, чиито вземания са възникнали във връзка с експлоатацията на това предприятие.

                  3)

                  Регламент № 1346/2000 трябва да се тълкува в смисъл, че щом главното производство по несъстоятелност е процедура по ликвидация, въпросът дали сезираната с искане за образуване на вторично производство по несъстоятелност юрисдикция да вземе предвид критерии за целесъобразност, попада в обхвата на националното право на държавата членка, на чиято територия е поискано образуването на това производство. Когато установяват условията за образуването на такова производство обаче държавите членки трябва да спазват правото на Съюза, и по-специално неговите общи принципи, както и другите разпоредби от Регламент № 1346/2000.

         (1)  ОВ C 226, 3.8.2013 г.


title: Дело C-438/12: Преюдициално запитване, отправено от Oberlandesgerichts München (Германия) на 2 октомври 2012 г. — Irmengard Weber/Mechthilde Weber

text:
               8.12.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 379/16

         Преюдициално запитване, отправено от Oberlandesgerichts München (Германия) на 2 октомври 2012 г. — Irmengard Weber/Mechthilde Weber
   (Дело C-438/12)
   2012/C 379/28
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Oberlandesgericht München

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Irmengard Weber

      Ответник: Mechthilde Weber

      Преюдициални въпроси

               1.

               Обхваща ли приложното поле на член 27 от Регламент (ЕО) № 44/2001 (1) (по-нататък: „Регламентът“) и случаи, при които в единия правен спор две от страните са ответници, защото срещу тях е подаден иск от трето лице, а в другия правен спор са ищец и ответник? Става ли въпрос в такъв случай за дело „между същите страни“ или предявените различни искания в едното производство от ищеца срещу двамата ответници трябва да се разгледат отделно, в резултат на което не може да се приеме, че става въпрос за спор „между същите страни“?

               2.

               Налице ли е дело „с един и същ предмет“ по смисъла на член 27 от Регламента, когато петитумът и основанието на исковете действително са различни, но:

                           а)

                           за постановяване на решение по двете производства трябва да се разреши същият преюдициален въпрос, или

                           б)

                           в едното производство в рамките на субсидиарен петитум на иска се иска да се установи дадено правоотношение, което играе ролята на преюдициален въпрос в другото производство?

               3.

               Става ли въпрос за дело, което по смисъла на член 22, параграф 1 от Регламента има за предмет вещни права върху недвижим имот, когато е поискано да се установи, че ответникът не е упражнил валидно безспорното му според германското право вещно право на предпочтително изкупуване на недвижим имот, който се намира в Германия?

               4.

               Трябва ли съгласно член 27, параграф 1 от Регламента по-късно сезираният съд в рамките на съдебното си решение и следователно преди постановено съдебно решение по въпроса за компетентността на първия сезиран съд да изследва дали първият сезиран съд е некомпетентен на основание член 22, параграф 1 от Регламента, защото подобна некомпетентност на първия сезиран съд би довела до това евентуално съдебно решение на първия сезиран съд да не бъде признато? Дали член 27, параграф 1 от Регламента е неприложим за по-късно сезирания съд, когато според по-късно сезирания съд първият сезиран съд е некомпетентен на основание член 22, параграф 1 от Регламента?

               5.

               Трябва ли съгласно член 27, параграф 1 от Регламента по-късно сезираният съд в рамките на съдебното си решение и следователно преди постановено съдебно решение по въпроса за компетентността на първия сезиран съд да изследва възражението на една от страните, че другата страна е извършила злоупотреба с правото, сезирайки първия съд? Дали член 27, параграф 1 от Регламента е неприложим за по-късно сезирания съд, когато според по-късно сезирания съд е извършена злоупотреба с правото, като е сезиран първият съд?

               6.

               Допуска ли прилагането на член 28, параграф 1 от Регламента, че по-късно сезираният съд е решил преди това, че в конкретния случай член 27 от Регламента не намира приложение?

               7.

               Може ли в рамките на упражняването на свободата на преценка, предоставена с член 28, параграф 1 от Регламента, да се вземе предвид:

                           а)

                           че първият съзиран съд се намира в държава членка, в която от статистическа гледна точка производствата продължават значително по-дълго време в сравнение с държавата членка, в която се намира сезираният по-късно съд,

                           б)

                           че по преценка на по-късно сезирания съд трябва да се приложи правото на държавата членка, в която се намира по-късно сезираният съд,

                           в)

                           възрастта на една от страните,

                           г)

                           изгледите за успех на иска пред първия сезиран съд?

               8.

               Трябва ли при тълкуването и прилагането на членове 27, 28 от Регламента, освен целта да се избегнат несъвместими, съответно противоречиви решения, да се вземе предвид и претенцията за гарантиране на правосъдие на предявилите по-късно иск?

      (1)  Регламент (ЕО) № 44/2001 от 22 декември 2000 година на Съвета относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ, L 12, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3 стр. 74).


title: Дело T-456/13: Решение на Общия съд от 25 март 2015 г. — Sea Handling/Комисия (Достъп до документи — Регламент (ЕО) № 1049/2001 — Документи, свързани с производство за контрол върху държавни помощи — Отказ за достъп — Изключение, свързано със защитата на целите на дейности по инспектиране, разследване и одит — Изключение, свързано със защитата на търговските интереси на трето лице — Задължение за извършване на конкретна и индивидуална проверка — По-висш обществен интерес — Частичен достъп)

text:
               11.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 155/24

         Решение на Общия съд от 25 март 2015 г. — Sea Handling/Комисия
   (Дело T-456/13) (1)

   ((Достъп до документи - Регламент (ЕО) № 1049/2001 - Документи, свързани с производство за контрол върху държавни помощи - Отказ за достъп - Изключение, свързано със защитата на целите на дейности по инспектиране, разследване и одит - Изключение, свързано със защитата на търговските интереси на трето лице - Задължение за извършване на конкретна и индивидуална проверка - По-висш обществен интерес - Частичен достъп))
   (2015/C 155/27)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Sea Handling SpA (Сома Ломбардо, Италия) (представители: B. Nascimbene и M. Merola, адвокати)

      Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално D. Grespan и C. Zadra, впоследствие D. Grespan и F. Clotuche-Duvieusart)

      Предмет

   Жалба за отмяна на решението на Комисията от 12 юни 2013 г., с което на Sea Handling е отказан достъп до документи, отнасящи се до процедура по контрол на държавни помощи.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Sea Handling SpA понася направените от него разноски и разноските, направени от Европейската комисия.

      (1)  ОВ C 298, 12.10.2013 г.


title: Дело C-49/13: Преюдициално запитване, отправено от Úřad průmyslového vlastnictví (Чешка република) на 29 януари 2013 г. — MF 7 a.s./MAFRA a.s.

text:
               18.5.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 141/10

         Преюдициално запитване, отправено от Úřad průmyslového vlastnictví (Чешка република) на 29 януари 2013 г. — MF 7 a.s./MAFRA a.s.
   (Дело C-49/13)
   2013/C 141/16
   Език на производството: чешки

      Запитваща юрисдикция

   Úřad průmyslového vlastnictví

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: MF 7 a.s.

      Ответник: MAFRA a.s.

      Преюдициални въпроси

               1.

               Трябва ли член 3, параграф 2, буква г) от Директива [2008/95/ЕО] (1) да се тълкува в смисъл, че за да се прецени дали заявител на марка е действал добросъвестно са релевантни само обстоятелства, настъпили преди или към момента на подаването на заявката за марката, или могат да се вземат предвид и обстоятелства, настъпили след подаването на заявката като доказателства в подкрепа на факта, че заявителят е действал добросъвестно?

               2.

               Необходимо ли е да се приложи Решение по съединени дела C-414/99—C-416/99 (2) общо за всички дела, в които се преценява дали притежателят на марка е дал съгласието си за поведение, което може да доведе до отслабване или ограничаване на неговите изключителни права?

               3.

               Възможно ли е да се направи извод за добросъвестност от страна на заявител на по-късна марка от факта, че притежателят на по-ранна марка е сключил споразумения с него, въз основа на които този притежател е дал съгласие за публикуването на периодични печатни материали, чието наименование е сходно с това на марката, заявена от заявителя на по-късната марка, дал е съгласие за регистрацията на посочените печатни материали от заявителя на по-късната марка и му е предложил подкрепа за тяхното публикуване, въпреки че съответните споразумения не уреждат изрично въпроса за правата на интелектуална собственост?

               4.

               В случай че обстоятелствата, настъпили след подаването на заявката за марка също могат да бъдат релевантни за преценката дали заявителят на марката е действал добросъвестно, възможно ли е при условията на евентуалност да се направи извод, че заявителят е действал добросъвестно, поради факта че притежателят на по-ранната марка съзнателно е търпял съществуването на спорната марка в продължение на поне десет години?

      (1)  Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 299, стр. 25).

      (2)  Recueil, стр. I-8691.


title: Дело C-701/15: Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Италия), постъпило на 31 декември 2015 г. — Malpensa Logistica Europa SpA/SEA — Società Esercizi Aeroportuali SpA

text:
               18.4.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 136/7

         Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Италия), постъпило на 31 декември 2015 г. — Malpensa Logistica Europa SpA/SEA — Società Esercizi Aeroportuali SpA
   (Дело C-701/15)
   (2016/C 136/11)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Malpensa Logistica Europa SpA

      Ответник: SEA — Società Esercizi Aeroportuali SpA

      Преюдициални въпроси

   Допуска ли член 7 от Директива 2004/17/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година — който координира процедурите за възлагане на обществени поръчки от възложители, извършващи дейност във водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги, при положение че за дейностите във връзка с разработването на географски район с цел предоставяне на летища на въздушни превозвачи, както са определени в националната съдебна практика, припомнена в точки 6.4 и 6.5, се прилага правната уредба относно възлагането на обществени поръчки по общностното право — национална правна уредба като съдържащата се в членове 4 и 11 от Законодателен декрет № 18/1999, която не предвижда предварителна процедура за възлагане на обществена поръчка за всеки случай на предоставяне, макар и временно, на площи за тази цел.

      (1)  Директива 2004/17/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координиране на процедурите за възлагане на обществени поръчки от възложители, извършващи дейност във водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги (OB L 134, 30.4.2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 3).


title: Дело T-352/09 R: Определение на председателя на Първоинстанционния съд от 29 октомври 2009 г. — Novácke chemické závody/Комисия (Обезпечително производство — Конкуренция — Решение на Комисията, с което се налага глоба — Банкова гаранция — Молба за спиране на изпълнението — Липса на неотложност)

text:
               19.12.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/29

         Определение на председателя на Първоинстанционния съд от 29 октомври 2009 г. — Novácke chemické závody/Комисия
   (Дело T-352/09 R)
   (Обезпечително производство - Конкуренция - Решение на Комисията, с което се налага глоба - Банкова гаранция - Молба за спиране на изпълнението - Липса на неотложност)
   2009/C 312/49
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Novácke chemické závody, a.s. (Nováky, Словакия) (представител: A. Černejová, avocat)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: F. Castillo de la Torre и N. von Lingen)

      Предмет

   Молба за спиране на изпълнението на Решение на Комисията от 22 юли 2009 г. относно производство по прилагане на член 81 ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП (преписка № COMP/F/39.396 — реактиви на основата на калциев карбид и магнезий за стоманодобивната и газовата промишленост), доколкото то се отнася до жалбоподателя.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.

               2.

               Председателят на Първоинстанционния съд не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело T-304/07: Решение на Първоинстанционния съд от 5 ноември 2008 г. — Calzaturificio Frau/СХВП — Camper (Изображение на стилизиран лък със запълнена повърхност) (Марка на Общността — Процедура по възражение — Заявка за фигуративна марка на Общността, представляваща стилизиран лък със запълнена повърхност — Предходна фигуративна марка на Общността, представляваща стилизиран лък — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94(ЕО)

text:
               20.12.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 327/23

         Решение на Първоинстанционния съд от 5 ноември 2008 г. — Calzaturificio Frau/СХВП — Camper (Изображение на стилизиран лък със запълнена повърхност)
   (Дело T-304/07) (1)

   (Марка на Общността - Процедура по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността, представляваща стилизиран лък със запълнена повърхност - Предходна фигуративна марка на Общността, представляваща стилизиран лък - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94(ЕО)
   (2008/C 327/41)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Жалбоподател: Calzaturificio SpA (San Giovanni Ilarione, Italie) (представител: адв. A. Rizzoli)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представители: O. Montalto и L. Rampini)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Първоинстанционния съд: Camper, SL (Inca, Espagne) (представител: адв. I. Temiño Ceniceros)
   Предмет
   Жалба срещу Решението на първи апелативен състав на СХВП от 14 юни 2007 година (преписка R 768/2006-1) относно процедура по възражение между Camper, SL и Calzaturificio Frau SpA.
   Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Calzaturificio Frau SpA да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 235 от 6.10.2007 г.


title: Дело T-58/11 P: Жалба, подадена на 25 януари 2011 г. от Michel Nolin срещу решението, постановено на 1 декември 2010 г. от Съда на публичната служба по дело F-82/09, Nolin/Комисия

text:
               19.3.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 89/23

         Жалба, подадена на 25 януари 2011 г. от Michel Nolin срещу решението, постановено на 1 декември 2010 г. от Съда на публичната служба по дело F-82/09, Nolin/Комисия
   (Дело T-58/11 P)
   2011/C 89/46
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Michel Nolin (Брюксел, Белгия) (представители: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и E. Marchal, avocats)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Съда:

               —

               да отмени решението на Съда на публичната служба (трети състав) от 1 декември 2010 г. по дело F-82/09 (Michel Nolin/Комисия) и

               —

               да постанови друго решение, с което

                           —

                           да отмени решението от 19 декември 2008 г. на генералния директор на генерална дирекция „Персонал и администрация“ на Европейската комисия за заличаване на всички точки за заслуги и предимство на жалбоподателя поради повишаването му в степен AD 3 на основание член 29, параграф 1, буква а), iii) от Правилника

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски по двете производства.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две правни основания:

               1.

               Първото правно основание е изведено от нарушение на принципите на законност и правна сигурност, тъй като СПС допуснал грешка при прилагане на правото, като приел, че въпреки липсата на правно основание Комисията можела да основе обжалваното решение върху общата структура на общите разпоредби за прилагане на член 45, параграф 1 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз.

               2.

               Второто правно основание е изведено от нарушение на принципа за недопускане на дискриминация, тъй като СПС допуснал грешка при прилагане на правото: i) като приел, че генералният директор на генерална дирекция „Персонал и администрация“ разполага с остатъчна компетентност, каквато не му била възложена с решение на органа по назначаване в съответствие с член 2 от Правилника, и ii) като приел, че длъжностните лица, повишени на основание членове 29 и 45 от Правилника, след назначаването или повишението си са в едно и също правно положение, въпреки че то се различава, както с оглед на процедурата, така и на функциите и отговорностите.


title: Дело C-586/08: Преюдициално запитване, отправено от Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Италия) на 29 декември 2008 г. — Angelo Rubino/Ministero dell'Università e della Ricerca

text:
               7.3.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 55/19

         Преюдициално запитване, отправено от Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Италия) на 29 декември 2008 г. — Angelo Rubino/Ministero dell'Università e della Ricerca
   (Дело C-586/08)
   (2009/C 55/30)
   Език на производството: италиански
   Запитваща юрисдикция
   Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
   Страни в главното производство

      Ищец: Angelo Rubino

      Ответник: Ministero dell'Università e della Ricerca
   Преюдициален въпрос
   Дали общностните принципи за отмяна между държавите-членки на Общността на пречките за свободното движение на хора и услуги и за взаимно признаване на дипломи, сертификати и други документи, произтичащи от член 3, параграф 1, буква в) и член 47, параграф 1 от Договора за създаване на Европейската общност, както и разпоредбите, съдържащи се в Директива 2005/36/ЕО (1) на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 година относно признаването на професионалните квалификации, не допускат национална правна уредба като италианските норми, предвидени от Законодателен декрет № 206/2007, който изключва университетските преподаватели от кръга на регулираните професии за целите на признаването на професионалните квалификации?

      (1)  ОВ L 255, стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 3.


title: Дело C-26/13: Решение на Съда (четвърти състав) от 30 април 2014 г. (преюдициално запитване от Kúria — Hongrie) — Árpád Kásler, Hajnalka Káslerné Rábai/OTP Jelzálogbank Zrt (Директива 93/13/ЕИО — Неравноправни клаузи в договори, сключвани между продавач или доставчик и потребител — Член 4, параграф 2 и член 6, параграф 1 — Преценка на неравноправния характер на договорните клаузи — Изключване на клаузите, свързани с основния предмет на договора или със съответствието между цената или възнаграждението, при условие че са изразени на ясен и разбираем език — Договори за потребителски кредит, изразени в чуждестранна валута — Клаузи относно обменния курс — Разлика между обменния валутен курс купува към момента на отпускане на кредита и обменния валутен курс продава към момента на погасяването му — Правомощия на националния съд при наличие на клауза, квалифицирана като неравноправна — Заместване на неравноправна клауза с диспозитивна разпоредба от националното право — Допустимост)

text:
               24.6.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 194/5

         Решение на Съда (четвърти състав) от 30 април 2014 г. (преюдициално запитване от Kúria — Hongrie) — Árpád Kásler, Hajnalka Káslerné Rábai/OTP Jelzálogbank Zrt
   (Дело C-26/13) (1)

   ((Директива 93/13/ЕИО - Неравноправни клаузи в договори, сключвани между продавач или доставчик и потребител - Член 4, параграф 2 и член 6, параграф 1 - Преценка на неравноправния характер на договорните клаузи - Изключване на клаузите, свързани с основния предмет на договора или със съответствието между цената или възнаграждението, при условие че са изразени на ясен и разбираем език - Договори за потребителски кредит, изразени в чуждестранна валута - Клаузи относно обменния курс - Разлика между обменния валутен курс купува към момента на отпускане на кредита и обменния валутен курс продава към момента на погасяването му - Правомощия на националния съд при наличие на клауза, квалифицирана като неравноправна - Заместване на неравноправна клауза с диспозитивна разпоредба от националното право - Допустимост))
   2014/C 194/05
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Kúria

      Страни в главното производство

      Ищци/Жалбоподатели: Árpád Kásler, Hajnalka Káslerné Rábai

      Ответник: OTP Jelzálogbank Zrt

      Предмет

   Преюдициално запитване — Kúria — Тълкуване на член 4, параграф 2 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15р том 2, стр. 273) — Преценка на неравноправния характер на договорните клаузи — Обезпечен с ипотека договор за заем на парична сума, изразена в чужда валута, сключен между физическо лице и банка, по силата на който предоставянето и изплащането на заема трябва да се извършат в националната валута — Дълг, изчислен при сключването на договора по курс купува на чуждестранната валута — Клауза, предвиждаща, че месечните вноски трябва да се определят по действащия курс продава на валутата, а не по курс купува

      Диспозитив

               1)

               Член 4, параграф 2 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори трябва да се тълкува в смисъл, че:

                           —

                           понятието „основен предмет на договора“ обхваща клауза, включена в договор за кредит, изразен в чуждестранна валута, сключен между продавач или доставчик и потребител, която не е договорена индивидуално, като разглежданата в главното производство, като по силата на тази клауза при изчисляването на погасителните вноски по кредита се прилага курс продава на посочената валута само доколкото е установено, че посочената клауза определя основна престация по договора, която сама по себе си го характеризира, като запитващата юрисдикция следва да провери това с оглед на естеството, общата структура и разпоредбите на договора, както и правния и фактическия му контекст;

                           —

                           тази клауза, доколкото предполага парично задължение за потребителя по повод погасителните вноски по кредита да плати сумите, получени от разликата между курс продава и курс купува на чуждестранната валута, не може да се схваща като „възнаграждение“, а следователно и наличието на неравноправен характер на съответствието на това възнаграждение като насрещна престация за извършена от кредитодателя услуга не подлежи на преценка съгласно член 4, параграф 2 от Директива 93/13.

               2)

               Член 4, параграф 2 от Директива 93/13 трябва да се тълкува в смисъл, че що се отнася до договорна клауза като разглежданата в главното производство, изискването договорните клаузи да са изразени на ясен и разбираем език, следва да се схваща като налагащо задължение не само договорните клаузи да са ясни и разбираеми за потребителя от граматическа гледна точка, но и в договора да е прозрачно изложен точният механизъм на конвертиране на чуждестранната валута, посочен във въпросната клауза, както и отношението между този механизъм и механизма, предвиден в другите клаузи, свързани с отпускането на кредита, така че потребителят да може да предвиди въз основа на ясни и разбираеми критерии произтичащите за него икономически последици.

               3)

               Член 6, параграф 1 от Директива 93/13 трябва да се тълкува в смисъл, че при положение като разглежданото в главното производство, при което договор, сключен между продавач или доставчик и потребител, не може да се изпълни след премахването на неравноправна клауза, посочената разпоредба допуска национална правна уредба, която дава възможност на националния съд да отстрани причините за недействителността на неравноправната клауза, като замести тази клауза с диспозитивна разпоредба от националното право.

      (1)  ОВ C 156, 1.6.2013 г.


title: Дело F-78/15: Жалба, подадена на 18 май 2015 г. — ZZ и др./ЕИБ

text:
               24.8.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/56

         Жалба, подадена на 18 май 2015 г. — ZZ и др./ЕИБ
   (Дело F-78/15)
   (2015/C 279/72)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: ZZи др. (представител: L. Levi, avocat)

      Ответник: Европейска инвестиционна банка (ЕИБ)

      Предмет на производството

   От една страна, отмяна на решенията, които се съдържат в извлеченията от платежната ведомост за февруари 2015 г. и които ограничават годишната корекция на възнагражденията за 2015 г. на 1,2 %, отмяна на последващите извлечения от платежната ведомост, както и отмяна на информационните съобщения, изпратени от ответника до жалбоподателите на 6 и 10 февруари 2015 г. От друга страна, осъждане на ЕИБ да заплати обезщетение за имуществените и неимуществените вреди, които се твърди, че са претърпени.

      Искания на жалбоподателите

               —

               настоящата жалба да се обяви за допустима и основателна, включително и съдържащото се в нея възражение за незаконосъобразност;

               —

               вследствие на това:

                           —

                           да се отмени решението, което се съдържа в извлеченията от платежната ведомост на жалбоподателите за месец февруари 2015 г. и което ограничава годишната корекция на възнагражденията за 2015 г. на 1,2 %, като съответно се отменят сходните решения, които се съдържат в последващите извлечения от платежната ведомост и доколкото е необходимо да се отменят две информационни съобщения, изпратени от ответника до жалбоподателите на 6 февруари 2015 г. и 10 февруари 2015 г.;

               —

               затова ответникът да бъде осъден:

                           —

                           да заплати на всеки жалбоподател като обезщетение за имуществените вреди i) остатъка от възнаграждението, съответстващ на прилагането на годишната корекция за 2015 г., тоест увеличение от 0,4 % за периода 1 януари 2015 г. — 31 декември 2015 г.; ii) остатъка от възнаграждението, съответстващ на резултата от прилагането на годишната корекция от 1,2 % за 2015 г. върху размера на възнагражденията, които ще бъдат изплащани, считано от януари 2016 г.; iii) лихви за забава върху дължимите остатъци от възнагражденията до пълното изплащане на дължимите суми, като приложимият лихвен процент трябва да се изчисли въз основа на приложимия през съответния период определен от Европейската централна банка за основните операции по рефинансиране процент, увеличен с три пункта, и iv) обезщетение за вреди поради загубата на покупателна способност като пълният размер на тази имуществена вреда е оценен неокончателно на 30  000 евро за всеки жалбоподател;

                           —

                           да заплати по 1  000 евро на всеки жалбоподател като обезщетение за неимуществени вреди;

               —

               да се осъди ЕИБ да заплати съдебните разноски.


20150731059617102015/C 270/402812015TC27020150817BG01BGINFO_JUDICIAL20150526323322Дело T-281/15: Жалба, подадена на 26 май 2015 г. — Pirelli Tyre/СХВП (Пневматични покрития за колела на автомобили)
 ---documentbreak--- C2702015BG3220120150526BG0040322332Жалба, подадена на 26 май 2015 г. — Pirelli Tyre/СХВП (Пневматични покрития за колела на автомобили)
   (Дело T-281/15)2015/C 270/40Език на производството: италиански
      Страни

      Жалбоподател: Pirelli Tyre SpA (Милано, Италия) (представители: D. Caneva и G. Fucci, адвокати)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Данни за производството пред СХВП

      Спорен промишлен дизайн: промишлен дизайн на Общността (пневматични покрития за колела на автомобили) — заявка за регистрация № 4 700-0001

      Обжалвано решение: решение на трети апелативен състав на СХВП от 11 февруари 2015 г. по преписка R 1287/2014-3

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

            —

            да отмени обжалваното решение,

            —

            да уважи искането за restitutio in integrum, направено от Pirelli Tyre SpA по смисъла на член 67 от Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета относно промишления дизайн на Общността, като обяви за редовно плащането на таксата за запазване за втория 5-годишен период с удържане от текуща сметка № 000069, открита на името на Bugnion SpA, както и че въпросната регистрация понастоящем следователно поражда действие,

            —

            да осъди ответника да заплати съдебните разноски на Pirelli Tyre SpA, направени в хода на настоящото производство.

      Изложено основание

            —

            Нарушение на член 67 от Регламент (ЕО) № 6/2002 относно промишления дизайн на Общността.


               30.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/1

         (2008/C 223/01)
   Последна публикация на Съда в Официален вестник на Европейския съюз

         ОВ C 209, 15.8.2008 г.

   Предишни публикации

      ОВ C 197, 2.8.2008 г.

      ОВ C 183, 19.7.2008 г.

      ОВ C 171, 5.7.2008 г.

      ОВ C 158, 21.6.2008 г.

      ОВ C 142, 7.6.2008 г.

      ОВ C 128, 24.5.2008 г.

   Може да намерите тези текстове на:

               EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Дело C-329/08: Определение на председателя на Съда от 6 март 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Белгия

text:
               16.5.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/29

         Определение на председателя на Съда от 6 март 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Белгия
   (Дело C-329/08) (1)

   2009/C 113/57

      Език на производството: френски

   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 272, 25.10.2008 г.


title: Дело T-396/08: Решение на Общия съд от 8 юли 2010 г. — Freistaat Sachsen и Land Sachsen-Anhalt/Комисия (Държавни помощи — Помощи за обучение — Решение, с което помощта се обявява отчасти за съвместима, отчасти за несъвместима с общия пазар — Необходимост от помощта — Положителни външни ефекти — Задължение за мотивиране)

text:
               28.8.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 234/33

         Решение на Общия съд от 8 юли 2010 г. — Freistaat Sachsen и Land Sachsen-Anhalt/Комисия
   (Дело T-396/08) (1)

   (Държавни помощи - Помощи за обучение - Решение, с което помощта се обявява отчасти за съвместима, отчасти за несъвместима с общия пазар - Необходимост от помощта - Положителни външни ефекти - Задължение за мотивиране)
   2010/C 234/58
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподатели: Freistaat Sachsen (Германия) и Land Sachsen-Anhalt (Германия) (представители: T. Müller-Ibold и T. Graf, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: F. França, K. Gross и B. Martenczuk)

      Предмет

   Жалба за частична отмяна на Решение 2008/878/ЕО на Комисията от 2 юли 2008 година относно държавната помощ, която Германия възнамерява да приведе в действие в полза на DHL (ОВ L 312, стp. 31).

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Freistaat Sachsen и провинция Sachsen-Anhalt да понесат направените от тях съдебни разноски, както и разноските, направени от Европейската комисия.

      (1)  ОВ C 327, 20.12.2008 г.


title: Дело C-273/08: Иск, предявен на 25 юни 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Велико херцогство Люксембург

text:
               15.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/36

         Иск, предявен на 25 юни 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Велико херцогство Люксембург
   (Дело C-273/08)
   (2008/C 209/55)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: G. Rozet и A. Alcover San Pedro)

      Ответник: Велико херцогство Люксембург
   Искания на ищеца

               —

               да се приеме за установено, че като не е съобщило на Комисията на Европейските общности нито програмите си за намаляванe на националните емисии на серен двуоксид (SO2), на азотни окиси (NOx), на летливи органични съединения (ЛОС) и на амоняк (NH3), нито инвентаризациитe на националните си емисии на SO2, на NOx, на ЛОС и на NH3, нито годишните си предвиждания за SO2, за NOx, за ЛОС и за NH3 за 2010 година, Великото херцогство Люксембург не е изпълнило задълженията, които има по силата на член 6, параграфи 1, 2 и 3, член 7, параграфи 1 и 2 и член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 2001/81/EО на Европейския Парламент и на Съвета от 23 октомври 2001 година относно националните тавани за емисии на някои атмосферни замърсители (1);

               —

               да бъде осъдено Великото Херцогство Люксембург да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Комисията изтъква, че Великото херцогство Люксембург не е предало, в определените в Директива 2001/81/EО срокове, три вида документи относно установяването на национални тавани за емисии на серен двуоксид (SO2), на азотен окис (NOx), на летливи органични съединения (ЛОС) и на амоняк (NH3).
   На първо място, ответната страна не била изпълнила задължението, предвидено в член 6, параграфи 1, 2 и 3 от директивата, да изработи програми за постепенно намаляване на националните емисии на посочените по-горе замърсители.
   На второ и трето място, тя не била спазила, по отношение на същите замърсители, разпоредбите на член 7, параграфи 1 и 2, във връзка с изготвянето и ежегодното актуализиране на инвентаризациите на националните емисии и на предвижданията за националните емисии за 2010 година.
   И на последно място, тя не била изпълнила задължението си да предаде тези три вида документи на Комисията, в предвидени в член 8, параграфи 1 и 2 от директивата срокове.

      (1)  OВ L 309, стp. 22, Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 231.


title: Дело T-561/08: Иск, предявен на 15 декември 2008 г.  — Bactria и Gutknecht/Комисия

text:
               7.3.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 55/37

         Иск, предявен на 15 декември 2008 г. — Bactria и Gutknecht/Комисия
   (Дело T-561/08)
   (2009/C 55/67)
   Език на производството: английски
   Страни

      Ищци: Bactria Industriehygiene-Service Verwaltungs GmbH (Kirchheimbolanden, Германия), Jürgen Gutknecht (Kirchheimbolanden, Германия) (представители: K. Van Maldegem и C. Mereu, lawyers)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищците

               —

               Да се обяви искът за допустим и основателен,

               —

               да се осъди Европейската общност да заплати претърпените от ищците вреди в резултат от (i) незаконосъобразното приемане на член 6, параграф 2 от Първия регламент за преразглеждане, както и от Втория регламент за преразглеждане и от Регламент 1451/2007 на Комисията; или при условията на евентуалност от (ii) невземането на необходимите мерки от страна на Комисията, за да се осигури запазване на правата на защита на данните на ищците по ДБ и за да се избегне извличането на полза от чужди достижения по време на програмата за преглед — вреди, възлизащи на обща стойност от 3 912 569 EUR или на друга сума, установена впоследствие от ищците в хода на това производство, или от Съда ex aequo et bono,

               —

               при условията на евентуалност, да се постанови междинно решение, съгласно което Европейската общност се задължава да поправи претърпените загуби и се разпорежда на страните да представят на Съда в разумен срок от датата на решението данни относно сумата на обезщетението, по което страните са постигнали съгласие, или при липсата на съгласие, да се осъдят страните да представят на Съда в същия срок своите претенции, подробно подкрепени с цифри,

               —

               да се осъди Европейската общност да заплати компенсаторна лихва на ищците в размер на лихвата за забава от датата на възникване на претърпените загуби,

               —

               да бъде осъдена Европейската общност да заплати лихва за забава в размер на 8 % или друг подходящ процент, определен от Съда, върху дължимата сума от датата на решението на Съда до действителното й изплащане, и

               —

               да бъде осъдена Комисията да заплати всички съдебни разноски във връзка с това производство.

         Правни основания и основни доводи
   В молбата си ищците претендират обезщетение в съответствие с член 235 ЕО за вредите, които твърдят, че са претърпели от приемането на член 6, параграф 2 от Регламент 1896/2000 на Комисията от 7 септември 2000 година (1) oтносно първата фаза на програмата, посочена в член 16, параграф 2 oт Директива 98/8/EО на Европейския парламент и на Съвета относно пускането на пазара на биоциди (2), както и от Регламент 2032/20033 (3) на Комисията и от Регламент 1451/2007 (4) на Комисията.
   При условията на евентуалност ищците искат обезщетение за вредите, които твърдят, че са претърпели поради това, че Комисията не е осигурила защита на правата на защита на данните, предоставени на извършващите нотификация съгласно член 12 от Директива 98/8. По-нататък те посочват, че претърпяната от ищците вреда в резултат от незаконосъобразното поведение на Комисията се състои в значително намаляване на стойността на предприятието на първия ищец и в пропуснати ползи (lucrum cessans), които той би получил от продажбата на разглежданите биоциди и съдържащите се в тях активни вещества в отсъствието на такова поведение от страна на Общността.
   Освен вредата, която вторият ищец твърди, че е претърпял като съдружник, а следователно и като собственик на предприятието на първия ищец, се посочва, че вторият ищец е претърпял и загуба на източника си на средства за издръжка. Накрая ищците искат компенсаторна лихва в размер на лихвата за забава от датата на възникване на твърдените загуби.

      (1)  Регламент (EО) № 1896/2000 на Комисията oт 7 септември 2000 година oтносно първата фаза на програмата, посочена в член 16, параграф 2 oт Директива 98/8/EО на Европейския парламент и на Съвета относно биоцидите (ОВ L 228, 2000 г., стр. 6; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 34, стр. 202).

      (2)  Директива 98/8/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 1998 година относно пускането на пазара на биоциди (ОВ L 123, 1998 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 24, стр. 67).

      (3)  Регламент (EО) № 2032/2003 на Комисията от 4 ноември 2003 година относно втората фаза на 10-годишната работна програма, посочена в член 16, параграф 2 от Директива 98/8/EО на Европейския парламент и на Съвета относно пускането на пазара на биоциди и за изменение на Регламент (EО) № 1896/2000 (ОВ L 307, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 51, стр. 39).

      (4)  Регламент (ЕО) № 1451/2007 на Комисията от 4 декември 2007 година относно втората фаза на 10-годишната работна програма, посочена в член 16, параграф 2 от Директива 98/8/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно пускането на пазара на биоциди (ОВ L 235, 2007 г., стр. 3).


title: Дело C-317/15: Решение на Съда (девети състав) от 15 февруари 2017 г. (преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden — Нидерландия) — X/Staatssecretaris van Financiën (Преюдициално запитване — Свободно движение на капитали — Член 64 ДФЕС — Движение на капитали към и от трети страни, свързано с предоставянето на финансови услуги — Финансови активи в швейцарска банкова сметка — Акт за установяване на допълнителни данъчни задължения — Срок за установяване на такива задължения — Удължаване на срока по отношение на активите, държани извън държавата членка по местопребиваването)

text:
               10.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/6

         Решение на Съда (девети състав) от 15 февруари 2017 г. (преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden — Нидерландия) — X/Staatssecretaris van Financiën
   (Дело C-317/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Свободно движение на капитали - Член 64 ДФЕС - Движение на капитали към и от трети страни, свързано с предоставянето на финансови услуги - Финансови активи в швейцарска банкова сметка - Акт за установяване на допълнителни данъчни задължения - Срок за установяване на такива задължения - Удължаване на срока по отношение на активите, държани извън държавата членка по местопребиваването))
   (2017/C 112/09)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Hoge Raad der Nederlanden

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: X

      Ответник: Staatssecretaris van Financiën

      Диспозитив

               1)

               Член 64, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че се прилага по отношение на национална правна уредба, с която върху посочените в тази разпоредба видове движение на капитали се въвежда ограничение като обсъждания в главното производство удължен срок за установяване на допълнителни данъчни задължения, дори когато това ограничение се прилага и в случаи, които нямат връзка с преките инвестиции, установяването, предоставянето на финансови услуги или допускането на ценни книжа на капиталовите пазари.

               2)

               Откриването на сметка за ценни книжа от местно за дадена държава членка лице в банкова институция извън Европейския съюз като обсъжданото в главното производство попада в обхвата на понятието за движение на капитали, свързано с предоставянето на финансови услуги по смисъла на член 64, параграф 1 ДФЕС.

               3)

               Предоставената с член 64, параграф 1 ДФЕС възможност на държавите членки да прилагат някои ограничения по отношение на движението на капитали, свързано с предоставянето на финансови услуги, важи и за ограниченията, които, подобно на обсъждания в главното производство удължен срок за установяване на допълнителни данъчни задължения, не засягат нито доставчика на услугите, нито условията и правилата за предоставянето на тези услуги.

      (1)  ОВ C 311, 21.9.2015 г.


title: Дело C-54/16: Решение на Съда (пети състав) от 8 юни 2017 г. (преюдициално запитване от Tribunale Ordinario di Venezia — Италия) — Vinyls Italia SpA, в несъстоятелност/Mediterranea di Navigazione SpA (Преюдициално запитване — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Производство по несъстоятелност — Регламент (ЕО) № 1346/2000 — Членове 4 и 13 — Действия, увредили всички кредитори — Обстоятелства, при които съответното действие може да бъде оспорвано — Действие, което се урежда от закона на държава членка, различна от държавата на образуване на производството — Действие, което не може да бъде оспорвано на основание на този закон — Регламент (ЕО) № 593/2008 — Член 3, параграф 3 — Право, избрано от страните — Разположение на всички елементи, относими към съответната ситуация, в държавата на образуване на производството — Последици)

text:
               31.7.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 249/8

         Решение на Съда (пети състав) от 8 юни 2017 г. (преюдициално запитване от Tribunale Ordinario di Venezia — Италия) — Vinyls Italia SpA, в несъстоятелност/Mediterranea di Navigazione SpA
   (Дело C-54/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Пространство на свобода, сигурност и правосъдие - Производство по несъстоятелност - Регламент (ЕО) № 1346/2000 - Членове 4 и 13 - Действия, увредили всички кредитори - Обстоятелства, при които съответното действие може да бъде оспорвано - Действие, което се урежда от закона на държава членка, различна от държавата на образуване на производството - Действие, което не може да бъде оспорвано на основание на този закон - Регламент (ЕО) № 593/2008 - Член 3, параграф 3 - Право, избрано от страните - Разположение на всички елементи, относими към съответната ситуация, в държавата на образуване на производството - Последици))
   (2017/C 249/11)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale Ordinario di Venezia

      Страни в главното производство

      Ищец: Vinyls Italia SpA, в несъстоятелност

      Ответник: Mediterranea di Navigazione SpA

      Диспозитив

               1)

               Член 13 от Регламент (ЕО) № 1346/2000 на Съвета от 29 май 2000 година относно производството по несъстоятелност трябва да се тълкува в смисъл, че формата и срока, в които лицето, което се е възползвало от действие, увредило всички кредитори, трябва да повдигне възражение по този член, за да оспори иска за отмяна на това действие съгласно разпоредбите на lex fori concursus, както и въпросът дали този член може да се приложи и служебно от компетентния съд евентуално след изтичането на предоставения срок на заинтересованата страна, се определят от процесуалното право на държавата, на чиято територия е висящ спорът. Това право обаче не трябва да е по-малко благоприятно от правото, което урежда подобни положения по вътрешното право (принцип на равностойност), и не трябва да прави практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правата, предоставени от правото на Съюза (принцип на ефективност), което трябва да се провери от запитващата юрисдикция

               2)

               Член 13 от Регламент № 1346/2000 трябва да се тълкува в смисъл, че страната, която носи тежестта на доказване, трябва да докаже, че когато lex causae допуска възможността да се оспорва действие, което се приема за увреждащо, в конкретния случай не са изпълнени условията, различни от тези на lex fori concursus, които се изискват, за да може да бъде прието оспорването на това действие.

               3)

               Член 13 от Регламент № 1346/2000 може надлежно да се изтъкне, когато страните по договора, които са със седалище в една и съща държава членка, на чиято територия се намират и всички други относими към съответната ситуация елементи, са избрали като приложимо право към този договор правото на друга държава членка, при условие че тези страни не са избрали това право с измамна цел или с цел злоупотреба, което трябва да се провери от запитващата юрисдикция.

      (1)  ОВ C 156, 2.5.2016 г.


title: Дело F-6/14: Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 23 март 2015 г. — Borghans/Комисия (Публична служба — Възнаграждение — Наследствена пенсия — Член 27, първа алинея от Приложение VIII към Правилника — Бивш съпруг на починало длъжностно лице — Наличие на издръжка към датата на смъртта на длъжностното лице — Член 42 от Приложение VIII към Правилника — Срок за предявяване на правото на пенсия)

text:
               11.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 155/41

         Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 23 март 2015 г. — Borghans/Комисия
   (Дело F-6/14) (1)

   ((Публична служба - Възнаграждение - Наследствена пенсия - Член 27, първа алинея от Приложение VIII към Правилника - Бивш съпруг на починало длъжностно лице - Наличие на издръжка към датата на смъртта на длъжностното лице - Член 42 от Приложение VIII към Правилника - Срок за предявяване на правото на пенсия))
   (2015/C 155/60)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Julia Borghans (Аудергем, Белгия) (представители: F. Van der Schueren и C. Lefèvre, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: J. Currall и A.-C. Simon)

      Предмет

   Искане за отмяна на решението, с което на жалбоподателката е отказано отпускането на наследствена пенсия след смъртта на бившия ѝ съпруг.

      Диспозитив

               1)

               Отменя решението от 3 юни 2013 г., с което Европейската комисия отказва да отпусне наследствена пенсия на г-жа Borghans.

               2)

               Осъжда Европейската комисия да понесе направените от нея съдебни разноски и да заплати съдебните разноски, направени от г-жа Borghans.

      (1)  ОВ C 85, 22.3.2014 г., стр. 28.


title: Дело C-394/14: Определение на Съда (пети състав) от 14 ноември 2014 г. (преюдициално запитване от Amtsgericht Rüsselsheim — Германия) — Sandy Siewert и др./Condor Flugdienst GmbH (Преюдициално запитване — Процедурен правилник — Член 99 — Въздушен транспорт — Регламент (ЕО) № 261/2004 — Голямо закъснение на полет — Право на обезщетение на пътниците — Условия за освобождаване на въздушния превозвач от задължението му за обезщетение — Понятие „извънредни обстоятелства“ — Самолет, повреден от специализиран автомобил с подвижната стълба за качване и слизане на пътниците по време на предходен полет)

text:
               19.1.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 16/15

      Определение на Съда (пети състав) от 14 ноември 2014 г. (преюдициално запитване от Amtsgericht Rüsselsheim — Германия) — Sandy Siewert и др./Condor Flugdienst GmbH
      (Дело C-394/14) (1)

      (Преюдициално запитване - Процедурен правилник - Член 99 - Въздушен транспорт - Регламент (ЕО) № 261/2004 - Голямо закъснение на полет - Право на обезщетение на пътниците - Условия за освобождаване на въздушния превозвач от задължението му за обезщетение - Понятие „извънредни обстоятелства“ - Самолет, повреден от специализиран автомобил с подвижната стълба за качване и слизане на пътниците по време на предходен полет)
      (2015/C 016/23)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Rüsselsheim

         Страни в главното производство

         Ищци: Sandy Siewert, Emma Siewert, Nele Siewert

         Ответник: Condor Flugdienst GmbH

         Диспозитив

      Член 5, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 трябва да се тълкува в смисъл, че събитие като това по главното производство, представляващо сблъсък между специализиран летищен автомобил с подвижната стълба за качване и слизане на пътниците и самолет, не може да се квалифицира като „извънредно обстоятелство“, което освобождава въздушния превозвач от задължението за обезщетение на пътниците в случай на голямо закъснение на полет, осъществен с този самолет.

         (1)  ОВ C 372, 20.10.2014 г.


20150731040616982015/C 270/412822015TC27020150817BG01BGINFO_JUDICIAL20150526333311Дело T-282/15: Жалба, подадена на 26 май 2015 г. — Pirelli Tyre/СХВП (Грайфери на автомобилни гуми)
 ---documentbreak--- C2702015BG3310120150526BG0041331331Жалба, подадена на 26 май 2015 г. — Pirelli Tyre/СХВП (Грайфери на автомобилни гуми)
   (Дело T-282/15)2015/C 270/41Език на производството: италиански
      Страни

      Жалбоподател: Pirelli Tyre SpA (Милано, Италия) (представители: D. Caneva и G. Fucci, адвокати)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Данни за производството пред СХВП

      Спорен промишлен дизайн: промишлен дизайн на Общността (грайфери на автомобилни гуми) — заявка за регистрация № 4 700-0002

      Обжалвано решение: решение на трети апелативен състав на СХВП от 11 февруари 2015 г. по преписка R 1288/2014-3

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

            —

            да отмени обжалваното решение,

            —

            да уважи искането за restitutio in integrum, направено от Pirelli Tyre SpA по смисъла на член 67 от Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета относно промишления дизайн на Общността, като обяви за редовно плащането на таксата за запазване за втория 5-годишен период с удържане от текуща сметка № 000069, открита на името на Bugnion SpA, както и че въпросната регистрация понастоящем следователно поражда действие,

            —

            да осъди ответника да заплати съдебните разноски на Pirelli Tyre SpA, направени в хода на настоящото производство.

      Изложено основание

            —

            Нарушение на член 67 от Регламент (ЕО) № 6/2002 относно промишления дизайн на Общността.


title: Дело C-575/08: Иск, предявен на 22 декември 2008 г.  — Комисия на Европейските общности/Кралство Белгия

text:
               21.2.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 44/39

         Иск, предявен на 22 декември 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Белгия
   (Дело C-575/08)
   (2009/C 44/66)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: V. Peere и P. Dejmek)

      Ответник: Кралство Белгия
   Искания на ищеца

               —

               да се приеме за установено, че като не е приело всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за да се съобрази с Директива 2005/56/EО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 година относно презграничните сливания на дружества с ограничена отговорност (1), Кралство Белгия не е изпълнило задълженията си по тази директива;

               —

               да се осъди Кралство Белгия да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Срокът за транспониране на Директива 2005/56/EО е изтекъл на 14 декември 2007 г. Към момента на предявяване на настоящия иск обаче ответната страна не е приела всички необходими мерки за транспониране или, във всички случаи, все още не ги е съобщила на Комисията.

      (1)  ОВ L 310, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 107.


title: Дело C-211/07: Иск, предявен на 20 април 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Ирландия

text:
               7.7.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 155/11

         Иск, предявен на 20 април 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Ирландия
   (Дело C-211/07)
   (2007/C 155/21)
   Език на производството: английски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представител: N. Yerrell)

      Ответник: Ирландия
   Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като оставя в сила раздели 5.2 и 5.3 от Motor Insurance Agreement [Споразумение относно застраховките на моторните превозни средства] от 31 май 2004 г. и в частност: i) като изключва изплащането на обезщетение на ползващите превозни средства лица, ако всички участвали в произшествието превозни средства не са застраховани, и ii) като ограничава правото на обезщетение по отношение на лицата в незастраховано превозно средство, които не са причинили вреди или телесни повреди, Ирландия не е изпълнила задълженията си, произтичащи от Директива 84/5/ЕИО на Съвета от 30 декември 1983 година относно сближаването на законодателствата на държавите-членки, свързани със застраховките гражданска отговорност при използването на моторни превозни средства, и в частност член 1, параграф 4, алинея трета от същата, и

               —

               да се осъди Ирландия да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Раздел 5.3 от Споразумението между ирландското Министерство на транспорта и Motor Insurers' Bureau of Ireland (Националното бюро на Ирландия като страна членка на системата „Зелена карта“) от 31 май 2004 г. (наричано по-нататък „Споразумението“) предвижда да бъдат изключени от изплащане на обезщетение всички водачи на незастраховани превозни средства, независимо дали са причинили произшествието или не, и по този начин превишава разрешените предели на изключване на изплащането на обезщетение, залегнали в член 1, параграф 4, алинея трета от директивата.
   Що се отнася до положението на пътниците, превозвани в незастраховани превозни средства, раздел 5.2 от Споразумението предвижда общо изключване от изплащане на обезщетение за всички случаи, когато увреденото лице „е знаело или от гледна точка на разума е трябвало да знае, че е нямало действаща одобрена застрахователна полица“. В следствие на това, всички пътници в незастраховани превозни средства са третирани по един и същ начин, независимо дали са пътували в превозното средство, причинило вредите или телесните повреди, или не. Това е в явно противоречие с текста на член 1, параграф 4, алинея трета от директивата, който прави изрично разграничение между тези две ситуации и ограничава изключването от изплащане на обезщетение по отношение на тези лица (включително и водача) в превозното средство, причинило вредите или телесните повреди.


title: Дело T-341/15: Жалба, подадена на 27 юни 2015 г. — Polski Koncern Naftowy Orlen/СХВП (форма на бензиностанция)

text:
               24.8.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/47

         Жалба, подадена на 27 юни 2015 г. — Polski Koncern Naftowy Orlen/СХВП (форма на бензиностанция)
   (Дело T-341/15)
   (2015/C 279/59)
   Език на производството: полски

      Страни

      Жалбоподател: Polski Koncern Naftowy Orlen SA (Плоцк, Полша) (представител: M. Siciarek, adwokat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Данни за производството пред СХВП

      Спорна марка: триизмерна марка на Общността (форма на бензиностанция) — заявка за регистрация № 12 411 138

      Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на СХВП от 2 април 2015 г. по преписка R 2248/2014-5

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разноски, в това число разноските на жалбоподателя в производството пред апелативния състав на СХВП и в производството пред Общия съд.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква б), член 7, параграф 2 и член 75 от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-494/14: Решение на Съда (пети състав) от 15 октомври 2015 г. (преюдициално запитване от Tribunal de première instance de Bruxelles — Белгия) — Европейски съюз/Axa Belgium SA (Преюдициално запитване — Длъжностни лица — Правилник за длъжностните лица — Членове 73, 78 и 85а — Пътнотранспортно произшествие — Национално право, което установява режим на обективна отговорност — Суброгиране на Европейския съюз — Понятие „трето лице“ — Самостоятелно понятие на правото на Съюза — Понятие, което се отнася до всяко лице, което по силата на националното право е длъжно да поправи вредата, претърпяна от пострадалото лице или от неговите правоприемници — Плащания, които не остават окончателно за сметка на Съюза)

text:
               7.12.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 406/12

         Решение на Съда (пети състав) от 15 октомври 2015 г. (преюдициално запитване от Tribunal de première instance de Bruxelles — Белгия) — Европейски съюз/Axa Belgium SA
   (Дело C-494/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Длъжностни лица - Правилник за длъжностните лица - Членове 73, 78 и 85а - Пътнотранспортно произшествие - Национално право, което установява режим на обективна отговорност - Суброгиране на Европейския съюз - Понятие „трето лице“ - Самостоятелно понятие на правото на Съюза - Понятие, което се отнася до всяко лице, което по силата на националното право е длъжно да поправи вредата, претърпяна от пострадалото лице или от неговите правоприемници - Плащания, които не остават окончателно за сметка на Съюза))
   (2015/C 406/12)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal de première instance de Bruxelles

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Европейски съюз

      Ответник: Axa Belgium SA

      Диспозитив

               1)

               Понятието „трето лице“, посочено в член 85а, параграф 1 от Правилника за длъжностните лица на Европейските общности, установен с Регламент (ЕИО, Евратом, ЕОВС) № 259/68 на Съвета от 29 февруари 1968 година относно Правилника за длъжностните лица на Европейските общности и Условията за работа на другите служители на Общностите, и за установяване на специални мерки, временно приложими за длъжностните лица на Комисията, изменен с Регламент (ЕО, ЕОВС, Евратом) № 781/98 на Съвета от 7 април 1998 г., трябва да получи самостоятелно и еднакво тълкуване в рамките на правния ред на Съюза.

               2)

               Понятието „трето лице“, посочено в член 85а, параграф 1 от Правилника за длъжностните лица на Европейските общности, установен с Регламент № 259/68, изменен с Регламент № 781/98, се отнася до всяко лице, включително застрахователите, което по силата на националното право е длъжно да поправи вредата, претърпяна от пострадалото лице или от неговите правоприемници.

               3)

               Правилникът за длъжностните лица на Европейските общности, установен с Регламент № 259/68, изменен с Регламент № 81/98, не може да се тълкува в смисъл, че в рамките на пряк иск по член 85а, параграф 4 от този правилник плащанията, които Съюзът е длъжен да извърши на основание член 73 от посочения правилник за покриване на рисковете заболяване и злополука, от една страна, и на основание член 78 от същия правилник за пенсия за инвалидност, от друга страна, трябва да останат окончателно за негова сметка.

      (1)  ОВ C 34, 2.2.2015 г.


title: Дело T-693/15: Жалба, подадена на 27 ноември 2015 г. — Clover Canyon/СХВП — Kaipa Sportswear (CLOVER CANYON)

text:
               1.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 38/68

         Жалба, подадена на 27 ноември 2015 г. — Clover Canyon/СХВП — Kaipa Sportswear (CLOVER CANYON)
   (Дело T-693/15)
   (2016/C 038/92)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Clover Canyon, Inc. (Лос Анжелис, САЩ) (представител: T. Schmitz, адвокат)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Kaipa Sportswear GmbH (Хайлброн, Германия)

      Данни за производството пред СХВП

      Заявител: Жалбоподателят

      Спорна марка: посочваща Европейския съюз международна регистрация на словната марка „CLOVER CANYON“ — заявка за регистрация № 1 120 485

      Производство пред СХВП: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на СХВП от 4 август 2015 г. по преписка R 3018/2014-5

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски, както и разноските за производството пред апелативния състав на СХВП
               или

               —

               да осъди другата страна в производството пред апелативния състав на СХВП да заплати съдебните разноски, както и разноските за производството пред апелативния състав на СХВП.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело T-352/09: Жалба, подадена на 14 септември 2009 г. — Novácke chemické závody/Комисия

text:
               7.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 267/77

         Жалба, подадена на 14 септември 2009 г. — Novácke chemické závody/Комисия
   (Дело T-352/09)
   2009/C 267/138
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Novácke chemické závody, a.s. (Nováky, Словашка република) (представител: A. Černejová, lawyer)

      Ответник: Комисия на Европейските общности

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени обжалваното решение по отношение на жалбоподателя и в резултат от това да се отмени наложената на жалбоподателя глоба, или

               —

               при условията на евентуалност, да се отмени наложената в член 2 от решението глоба на жалбоподателя или поне тази глоба да бъде намалена значително, и

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   С настоящата жалба жалбоподателят иска да бъде отменено Решение на Комисията от 22 юли 2009 г. (преписка № COMP/F/39.396 — реактиви на основата на калций и магнезий за стоманодобивната и газовата промишленост), в което Комисията установява отговорността на жалбоподетеля и други предприятия за нарушение на член 81 ЕО и на член 53 ЕИП посредством подялба на пазари, квоти, разпределяне на клиенти, определяне на цени и обмен на чувствителна търговска информация между доставчиците на калциев карбид и магнезиеви гранули. При условията на евентуалност, жалбоподателят иска отмяна или намаляване на глобата, наложена му на основание член 31 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета.
   Правните основания на жалбата се следните:

               Първо, жалбоподателят твърди, че като е наложила прекомерна и непропорционална глоба на жалбоподателя, Комисията е нарушила принципите на пропорционалност и на равно третиране, които са основни принципи на общностното право.

               Второ, жалбоподателят твърди, че Комисията не е проучила способността му да плати глобата и риска глобата да доведе до изпадането му в несъстоятелност. Жалбоподателят изтъква по-специално, че Комисията не е спазила съществените процесуални изисквания, че не е разгледала надлежно представеното от него доказателство, което сочи за непосредствен риск от производство по несъстоятелност, ако Комисията му наложи глоба. Поради това се твърди, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като не е установила посочения риск и не е приложила по отношение на жалбоподателя точка 35 от Насоките.

               Трето, жалбоподателят твърди, че налагането му на посочената глоба пряко ще доведе до изпадането му в несъстоятелност, както и до отстраняването му като конкурент на съответния пазар. Поради това според жалбоподателя Комисията е нарушила член 3, параграф 1, буква ж) ЕО посредством нарушаване или отстраняване на конкуренцията на съответния пазар.


title: Дело C-427/09: Преюдициално запитване, отправено от High Court of Justice (Chancery Division) (England and Wales) на 28 октомври 2009 г. — Generics (UK) Ltd/Synaptech Inc

text:
               16.1.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 11/18

         Преюдициално запитване, отправено от High Court of Justice (Chancery Division) (England and Wales) на 28 октомври 2009 г. — Generics (UK) Ltd/Synaptech Inc
   (Дело C-427/09)
   2010/C 11/29
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   High Court of Justice (Chancery Division) (England and Wales)

      Страни в главното производство

      Ищец: Generics (UK) Ltd

      Ответник: Synaptech Inc

      Преюдициални въпроси

               1.

               За целите на член 13, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 1768/92 (1) на Съвета „първото разрешително за пускане на пазара на продукт в Общността“ ли е първото разрешително за пускане на пазара в Общността, което е издадено в съответствие с Директива 65/65/ЕИО (2) (понастоящем заменена с Директива 2001/83/EC (3)) или е достатъчно всякакво разрешително, което е пуснато на пазара в Общността или ЕИП?

               2.

               Ако за целите на член 13, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 1768/92 на Съвета „първото разрешително за пускане на пазара на продукт в Общността“ трябва да бъде издадено в съответствие с Директива 65/65/ЕИО (понастоящем заменена с Директива 2001/83/ЕО), следва ли разрешително, предоставено през 1963 г. в Австрия в съответствие с действащото национално законодателство към този момент (което не съответства на изискванията на Директива 65/65/ЕИО) и което никога не е изменяно, за да бъде в съответствие с Директива 65/65/ЕИО, и впоследствие оттеглено през 2001 г., да се третира за тази цел като разрешително предоставено в съответствие с Директива 65/65/ЕИО?

      (1)  Регламент (ЕИО) № 1768/92 от 18 юни 1992 година относно създаването на сертификат за допълнителна закрила на лекарствените продукти (ОВ L 182, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 11, стр. 130).

      (2)  Директива 65/65/ЕИО на Съвета от 26 януари 1965 година относно сближаването на законовите, подзаконови и административни разпоредби, свързани с лекарствените продукти (ОВ 22, 1965 г., стр. 369).

      (3)  Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствените продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, стр. 67; Специално издание на български език 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3).


title: Дело C-379/07: Преюдициално запитване, отправено от Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно (Гърция) на 8 август 2007 г. — Charikleia Giannoudi/Dimos Geropotamou

text:
               10.11.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/25

         Преюдициално запитване, отправено от Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно (Гърция) на 8 август 2007 г. — Charikleia Giannoudi/Dimos Geropotamou
   (Дело C-379/07)
   (2007/C 269/48)
   Език на производството: гръцки
   Препращаща юрисдикция
   Първоинстанционен съд (едноличен състав) в Ретимно
   Страни в главното производство

      Ищец: Charikleia Giannoudi

      Ответник: Dimos Geropotamou
   Преюдициални въпроси

               1)

               Дали клауза 5 и клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено между CES [Европейската конфедерация на профсъюзите], UNICE [Съюза на индустриалците в Европейската общност] и CEEP [Европейския център на предприятията с държавно участие], което представлява неразделна част от Директива 1999/70/ЕО на Съвета (ОВ L 175, 10 юли 1999 г., стр. 42; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129), следва да се тълкуват в смисъл, че общностното право не позволява на държава-членка, като се позовава на изискването за прилагане на това Рамково споразумение, да приема разпоредби, когато:

                           а)

                           в националната правна уредба отпреди влизането в сила на директивата вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от рамковото споразумение, и

                           б)

                           когато с приетите за прилагане на Рамковото споразумение разпоредби в националната правна уредба се намалява общото ниво на закрила, предоставена на работниците на срочни трудови договори?

               2)

               При положителен отговор на първия въпрос, в случай че в националната правна уредба при влизането в сила на Директива 1999/70/ЕО вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение, като член 8, параграф 3 от Закон № 2112/1920, за който става въпрос в спора по главното производство, дали представлява непозволено намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори в националната правна уредба по смисъла на клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение приемането на нормативна разпоредба, обоснована с изискването за прилагане на Рамковото споразумение, като член 11 от Президентски указ № 164/2004, за който става въпрос в делото по главното производство:

                           а)

                           когато тази нормативна разпоредба, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, е приета след изтичането на срока за транспониране на Директива 1999/70/ЕО, но в нейния обсег на приложение във времето попадат само срочни трудови договори и правоотношения, действащи към момента на нейното влизане в сила или изтекли в рамките на определен период преди влизането ѝ в сила, но след изтичането на срока за транспониране на директивата, докато предшестващите еквивалентни правни мерки нямат ограничен във времето обсег на приложение и обхващат всички срочни трудови договори, които са били сключени, действали са или са изтекли към датата на влизане в сила на Директива 1999/70/ЕО и на изтичане на срока за нейното транспониране;

                           б)

                           когато в приложното поле на тази нормативна разпоредба, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, попадат само срочни трудови договори или правоотношения, които — за да се считат за последователни по смисъла на посочената разпоредба — трябва да отговарят едновременно на следните условия:

                                       1)

                                       между тях да има период, не по-дълъг от три месеца;

                                       2)

                                       те да имат обща продължителност от поне 24 месеца към момента на влизане в сила на тази разпоредба, независимо от броя на подновяванията на договорите, или въз основа на тези подновявания да е имало общ период на работа от поне 18 месеца в рамките на общ период от 24 месеца, считано от първоначалния договор, при условие че има поне три подновявания след първоначалния договор, докато предшестващите еквивалентни правни мерки не поставят такива изисквания, а обхващат всички срочни (последователни) трудови договори, независимо от минимален период на работа и минимален брой подновявания на договори;

                           в)

                           когато разглежданата национална правна мярка, насочена към прилагането на Рамковото споразумение, предвижда като правна последица във връзка със закрилата на работниците на срочни трудови договори и предотвратяването на злоупотреба по смисъла на Рамковото споразумение за срочната работа квалифицирането на срочния трудов договор като договор с неопределена продължителност с действие занапред (ex nunc), докато предшестващите еквивалентни правни мерки предвиждат квалифицирането на срочните трудови договори като договори с неопределена продължителност от момента на първоначалното им сключване (ex tunc)?

               3)

               При положителен отговор на първия въпрос, в случай че в националната правна уредба при влизането в сила на Директива 1999/70/ЕО вече съществуват еквивалентни правни мерки по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение за срочната работа, което представлява неразделна част от тази директива, като член 8, параграф 3 от Закон № 2112/1920, за който става въпрос в разглежданото дело, дали представлява непозволено намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори в националната правна уредба по смисъла на клаузи 8.1 и 8.3 от Рамковото споразумение приемането на нормативна разпоредба, обоснована с изискването за прилагане на Рамковото споразумение, като член 7 от Президентски указ № 164/2004, представляващ предмет на разглеждане в делото по главното производство, когато този член предвижда като единствен способ за закрила на работниците на срочни трудови договори срещу злоупотреба задължението от страна на работодателя за заплащане на възнаграждението и на обезщетението за уволнение, в случай на противозаконно наемане на работници с последователни срочни трудови договори, като се отчита фактът, че:

                           а)

                           задължението за заплащане на възнаграждението и на обезщетението за уволнение е предвидено от националното право във всеки случай на трудово правоотношение и не е специално насочено към предотвратяване на злоупотреба по смисъла на Рамковото споразумение и

                           б)

                           прилагането на предшестващата еквивалентна правна мярка има за правна последица признаването на срочни трудови договори за договори с неопределена продължителност?

               4)

               При положителен отговор на предишните въпроси, дали националният съд при тълкуване на своето национално право в съответствие с Директива 1999/70/ЕО следва да остави без приложение несъответстващите на тази директива разпоредби, съдържащи се в законовата уредба, приета с позоваване на изискването за прилагане на Рамковото споразумение, която обаче предвижда намаляване на общото ниво на закрила на работниците на срочни трудови договори във вътрешната правна уредба, като разпоредбите на член 7 и член 11 от Президентски указ № 164/2004, и да приложи вместо тях разпоредбите, съдържащи се в еквивалентната национална уредба, предшестваща влизането в сила на директивата, като разпоредбите на член 8, параграф 3 от Закон № 2112/1920?

               5)

               В случай, че националният съд възприеме по принцип за приложима по дело, отнасящо се до срочната работа, разпоредба (в конкретния случай член 8, параграф 3 от Закон № 2112/1920), която представлява еквивалентна правна мярка по смисъла на клауза 5.1 от Рамковото споразумение за срочната работа, представляващо неразделна част от Директива 1999/70/ЕО, и — въз основа на тази разпоредба — констатацията, че ако последователни трудови договори са сключени като срочни договори без обективна причина, свързана с естеството, с вида и с всички характеристики на предоставяната дейност, това води след себе си признаването, че тези договори са трудови договори с неопределена продължителност:

                           а)

                           дали е съвместимо с общностното право тълкуване и прилагане на националното право от страна на националния съд, съгласно което във всеки случай представлява обективна причина за сключването на срочни трудови договори обстоятелството, че като правно основание за сключването им е използвана разпоредба относно работата по срочни трудови договори за задоволяването на нужди със сезонен, периодичен, временен или извънреден характер, дори и в действителност задоволяваните нужди да са „устойчиви и дълготрайни“;

                           б)

                           дали е съвместимо с общностното право тълкуване и прилагане на националното право от страна на националния съд, съгласно което разпоредба, забраняваща преобразуването на срочни трудови договори в обществения сектор в трудови договори с неопределена продължителност, следва да се тълкува в смисъл, че в обществения сектор във всички случаи съществува абсолютна забрана за преобразуването на срочен трудов договор или правоотношение в договор или правоотношение с неопределена продължителност, даже в случай, че противозаконно е сключен като срочен договор, доколкото в действителност задоволяваните нужди са „устойчиви и дълготрайни“, и на националния съд не е оставена възможността в такива случаи да прогласи действителния характер на разглежданото трудово правоотношение и неговата правилна квалификация като договор с неопределена продължителност; или тази забрана следва да се ограничи единствено до срочните трудови договори, които действително са сключени за задоволяването на временни, непредвидими, спешни, извънредни или други подобни нужди, а не и в случай, при който всъщност са сключени за задоволяването на „устойчиви и дълготрайни“ нужди?


title: Дело T-262/13: Решение на Общия съд от 15 октомври 2014 г.  — Skysoft Computersysteme/СХВП — British Sky Broadcasting Group и Sky IP International (SKYSOFT) ( „Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Общността „SKYSOFT“  — По-ранна словна марка на Общността „SKY“  — Относително основаниe за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б)от Регламент (ЕО) № °207/2009“ )

text:
               24.11.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 421/37

         Решение на Общия съд от 15 октомври 2014 г. — Skysoft Computersysteme/СХВП — British Sky Broadcasting Group и Sky IP International (SKYSOFT)
   (Дело T-262/13) (1)

   ((„Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността „SKYSOFT“ - По-ранна словна марка на Общността „SKY“ - Относително основаниe за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б)от Регламент (ЕО) №o207/2009“))
   2014/C 421/50
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Skysoft Computersysteme GmbH (Kleinmachnow, Германия) (представители: P. Ehrlinger и T. Hagen, адвокати)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: P. Bullock и N. Bambara)

      Други страни в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпили в производството пред Общия съд: British Sky Broadcasting Group plc (Isleworth, Обединено кралство) и Sky IP International Ltd (Isleworth) (представители: J. Barry, S. Wright, solicitors, и P. Roberts, barrister)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 20 март 2013 г. (преписка R 2503/2011-4), отнасящо се до производство по възражение със страни British Sky Broadcasting Group plc и Sky IP International Ltd, от една страна, и Skysoft Computersysteme GmbH, от друга

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Skysoft Computersysteme GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 207, 20.7.2013 г.


title: Дело C-129/15: Определение на Съда (девети състав) от 7 юли 2016 г. (преюдициално запитване от Административен съд София-град — България) — X. M./Агенция за държавна финансова инспекция (АДФИ) (Преюдициално запитване — Обществени поръчки за доставки — Директива 2004/18/ЕО — Член 1, параграф 9 — Понятие за публичноправна организация — Създадено със стопанска цел болнично заведение, чийто капитал е изцяло частна собственост — Приходи, от които над 50 % или 30 % произтичат от плащания от държавното задължително здравно осигуряване за предоставянето на медицински услуги — Член 7, буква б) — Прогнозна стойност на поръчката — Недостигнат праг — Сигурен трансграничен интерес — Липса на информация — Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда — Явна недопустимост)

text:
               19.9.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 343/10

         Определение на Съда (девети състав) от 7 юли 2016 г. (преюдициално запитване от Административен съд София-град — България) — X. M./Агенция за държавна финансова инспекция (АДФИ)
   (Дело C-129/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Обществени поръчки за доставки - Директива 2004/18/ЕО - Член 1, параграф 9 - Понятие за публичноправна организация - Създадено със стопанска цел болнично заведение, чийто капитал е изцяло частна собственост - Приходи, от които над 50 % или 30 % произтичат от плащания от държавното задължително здравно осигуряване за предоставянето на медицински услуги - Член 7, буква б) - Прогнозна стойност на поръчката - Недостигнат праг - Сигурен трансграничен интерес - Липса на информация - Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда - Явна недопустимост))
   (2016/C 343/13)
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Административен съд София-град

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: X. M.

      Ответник: Агенция за държавна финансова инспекция (АДФИ)

      Диспозитив

   Преюдициалното запитване, отправено от Административен съд София-град (България) с акт от 4 март 2015 г., е явно недопустимо.

      (1)  ОВ C 171, 26.5.2015 г.