title: Дело C-287/14: Решение на Съда (шести състав) от 9 юни 2016 г. (преюдициално запитване от Gyulai Törvényszék — Унгария) — Юроспийд ООД/Szegedi Törvényszék (Преюдициално запитване — Автомобилен транспорт — Регламент (ЕО) № 561/2006 — Отговорност на водача за неизпълнение на задължението за използване на тахограф)

text:
               16.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 296/5

         Решение на Съда (шести състав) от 9 юни 2016 г. (преюдициално запитване от Gyulai Törvényszék — Унгария) — Юроспийд ООД/Szegedi Törvényszék
   (Дело C-287/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Автомобилен транспорт - Регламент (ЕО) № 561/2006 - Отговорност на водача за неизпълнение на задължението за използване на тахограф))
   (2016/C 296/08)
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Gyulai Törvényszék

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Юроспийд ООД

      Ответник: Szegedi Törvényszék

      Диспозитив

   Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт, за изменение на Регламенти (ЕИО) № 3821/85 и (ЕО) № 2135/98 на Съвета и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 3820/85 на Съвета трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, съгласно която водачът, извършил нарушения на този регламент, носи отговорност за последните вместо или наред с транспортното предприятие, което го е наело.

      (1)  ОВ C 303, 8.9.2014 г.


title: Дело T-593/15: Решение на Общия съд от 28 септември 2016 г. — The Art Company B & S/EUIPO — G-Star Raw (THE ART OF RAW) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „THE ART OF RAW“ — По-ранни национална марка и марка на Европейския съюз „art“ и по-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „The Art Company“ — Относително основание за отказ — Липса на вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) №°207/2009)

text:
               14.11.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 419/44

         Решение на Общия съд от 28 септември 2016 г. — The Art Company B & S/EUIPO — G-Star Raw (THE ART OF RAW)
   (Дело T-593/15) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „THE ART OF RAW“ - По-ранни национална марка и марка на Европейския съюз „art“ и по-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „The Art Company“ - Относително основание за отказ - Липса на вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) №o207/2009))
   (2016/C 419/58)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: The Art Company B & S, SA (Кел, Испания) (представител: J. Villamor Muguerza, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: S. Palmero Cabezas)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: G-Star Raw CV (Амстердам, Нидерландия)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 9 юли 2015 г. (преписка R 1980/2014-1) относно производство по възражение между The Art Company B & S и G-Star Raw

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда The Art Company B & S, SA да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 414, 14.12.2015 г.


title: Дело T-172/07: Иск, предявен на 11 май 2007 г. — Atlantic Dawn and Others/Комисия

text:
               21.7.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 170/29

         Иск, предявен на 11 май 2007 г. — Atlantic Dawn and Others/Комисия
   (Дело T-172/07)
   (2007/C 170/58)
   Език на производството: английски
   Страни

      Ищци: Atlantic Dawn Ltd. (Killybegs, Ирландия), Antarctic Fishing Co. Ltd (Killybegs, Ирландия), Atlantean Ltd (Killybegs, Ирландия), Killybegs Fishing Enterprises Ltd (Killybegs, Ирландия), Doyle Fishing Co. Ltd (Killybegs, Ирландия), Western Seaboard Fishing Co. Ltd (Killybegs, Ирландия), O'Shea Fishing Co. Ltd (Killybegs, Ирландия), Aine Fishing Co. Ltd (Burtonport, Ирландия), Brendelen Ltd (Lifford, Ирландия), Cavankee Fishing Co. Ltd (Lifford, Ирландия), Ocean Trawlers Ltd (Killybegs, Ирландия), Eileen Oglesby (Burtonport, Ирландия), Noel McGing (Killybegs, Ирландия), Mullglen Ltd (Balbriggan, Ирландия), Bradan Fishing Co. Ltd (Sligo, Ирландия), Larry Murphy (Castletownbere, Ирландия), Pauric Conneelly (Claregalway, Ирландия), Thomas Flaherty (Kilronan, Ирландия), Carmarose Trawling Co. Ltd (Killybegs, Ирландия), Colmcille Fishing Ltd (Killybegs, Ирландия) (представители: D. Barry, Solicitor, G. Hogan, SC, N. Travers и T. O'Sullivan, Barristers)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищците
   Ищците искат от Първоинстанционния съд:

               —

               да се отмени Регламент (ЕО) № 147/2007 на Комисията от 15 февруари 2007 година за адаптиране на някои квоти за риболов от 2007 до 2012 г. съгласно член 23, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 2371/2002 на Съвета относно опазването и устойчивата експлоатация на рибните ресурси в рамките на Общата политика в областта на рибарството; при условията на евентуалност

               —

               да се отмени член 1 от Регламент (ЕО) № 147/2007 на Комисията от 15 февруари 2007 година за адаптиране на някои квоти за риболов от 2007 до 2012 г. съгласно член 23, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 2371/2002 на Съвета относно опазването и устойчивата експлоатация на рибните ресурси в рамките на Общата политика в областта на рибарството и Приложение I към него, доколкото и в степен, в която с посочените разпоредби се намалява квотата, определена за Ирландия за скумрия (Scomber scombrus) за годините от 2007 до 2012;

               —

               да се осъди Комисията на Европейските общности да заплати съдебните разноски по производството.

         Правни основания и основни доводи
   С иска си ищците търсят, съгласно член 230 ЕО, отмяната на Регламент (ЕО) № 147/2007 на Комисията от 15 февруари 2007 година за адаптиране на някои квоти за риболов от 2007 до 2012 г. съгласно член 23, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 2371/2002 на Съвета относно опазването и устойчивата експлоатация на рибните ресурси в рамките на Общата политика в областта на рибарството (1).
   Ищците изтъкват, че оспорваният регламент трябва да бъде отменен на следните четири основания:
   На първо място, ищците твърдят, че Комисията не е била компетентна да приеме оспорвания регламент за намаляване на квотите от 2007 до 2012 г., въз основа на член 23, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 2371/2002 на Съвета.
   При условията на евентуалност, ищците изтъкват, че дори Първоинстанционният съд да заключи, че Комисията е била компетентна да извършва намаления на квоти за няколко години в бъдеще въз основа на досегашния свръхулов, в конкретния случай Комисията е злоупотребила с това свое право. Всъщност ищците твърдят, че Комисията не е установила, че държавите-членки, засегнати от оспорвания регламент, а именно Ирландия и Великобритания, са превишили възможностите за риболов, които са им предоставени, както се изисква от член 23, параграф 4 от посочения регламент за намаляване на квоти. Нещо повече, ищците поддържат, че като е променила рязко трайно установената си политика на намаляване на квоти „на базата на предходната година“ и същевременно се е отклонила от текста и от произтичащата от член 5 от Регламент 874/96 на Съвета утвърдена практика, Комисията е нарушила принципа на оправданите правни очаквания.
   По-нататък ищците твърдят, че Комисията не е представила основания, които мотивират нейното решение, както се изисква съгласно член 253 ЕО. Въз основа на това те изтъкват, че оспорваният регламент е недостатъчно мотивиран, по-конкретно, доколкото той представлява ясна и радикална промяна в политиката, със силно неблагоприятни последици за ищците.
   Накрая ищците изтъкват, че Комисията е нарушила принципа за равно третиране, като не е взела мерки, съответстващи на съдържащите се в оспорвания регламент, срещу никои други риболовни флоти, в случаите, когато е била уведомена за значителен свръхулов на запаси риби, застрашени в еднаква степен.

      (1)  OВ L 46, 16.2.2007 г., стp. 10.


title: Дело T-352/08: Жалба, подадена на 25 август 2008 г. — Pannon Hőerőmű Zrt./Комисия

text:
               8.11.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 285/46

         Жалба, подадена на 25 август 2008 г. — Pannon Hőerőmű Zrt./Комисия
   (Дело T-352/08)
   (2008/C 285/85)
   Език на производството: унгарски
   Страни

      Жалбоподател: Pannon Hőerőmű Energiatermelő, Kereskedelmi és Szolgáltató Zrt. (Pécs, Унгария) (представители: M. Kohlrusz, P. Simon и G. Ormai, ügyvédek)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               като главно искане, да се отмени Решение на Комисията от 4 юни 2008 г. относно помощта, предоставена от Унгария в рамките на споразуменията за дългосрочно закупуване на електрическа енергия (C 41/2005 (ex NN 49/05) (наричано по-нататък „обжалваното решение“),

               —

               при условията на евентуалност, жалбоподателят да бъде освободен от наложеното на Унгария с обжалваното решение задължение да върне помощта.

               —

               да се осъди Комисия да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Жалбоподателят е акционерно дружество от затворен тип, което се занимава главно с производство на електрическа енергия. Преди присъединяването на Унгария към Европейския съюз някои производители на електрическа енергия, в качеството на продавачи, и MVM Trade Villamosenergia-kereskedelmi Zrt. (наричано по-нататък „MVM“) в качеството на купувач, сключват споразумения за дългосрочно закупуване на електрическа енергия (наричани по-нататък „споразумения“). По силата на посочените споразумения MVM има задължението да закупи определено минимално количество електрическа енергия от производителите, които работят в рамките на споразуменията. Съгласно обжалваното решение това задължение за закупуване съставлява несъвместима с общия пазар държавна помощ, която трябва да бъде възстановена от бенефициерите.
   В подкрепа на главното си искане за отмяна на обжалваното решение жалбоподателят твърди основно, че са налице съществени нарушения на изискванията за форма, неправилно прилагане на правните норми и задължение за доставка от общ икономически интерес.
   По отношение на съществените нарушения на изискванията за форма жалбоподателят се оплаква, на първо място, от това, че Комисията не е разгледала всяко от споразуменията по отделно, а е направила посочения общ извод по отношение на всички споразумения. На второ място, жалбоподателят твърди, че Комисията не е взела предвид дългосрочното действие на споразуменията, а е разгледала единствено периода между присъединяването на Унгария към Европейския съюз и приемането на обжалваното решение, считано от 1 май 2004 г. На трето място, жалбоподателят твърди, че Комисията е разгледала само как би постъпил даден икономически субект на мястото на MVM, а не е анализирала какво поведение би имал икономически субект на мястото на производител на електрическа енергия. На четвърто място, той твърди, че Комисията погрешно е квалифицирала като „гаранция“ механизма за определяне на цените, приет в рамките на споразуменията. На пето и последно място, добавя, че във връзка с нарушаването на конкуренцията Комисията е направила единствено общи твърдения и не е разгледала действителните обстоятелства.
   Жалбоподателят изтъква довод, основан на неправилното прилагане на правната уредба към настоящото дело, при положение че правният довод, изведен от наличието на съществени нарушения на изискванията за форма, се окаже неоснователен. Според жалбоподателя не са изпълнени изискванията за квалифицирането като държавна помощ на сключените от него споразумения На първо място, Комисията неправилно е приложила критерия за частен инвеститор, тъй като положението на MVM не можело да се сравнява с това на типичния частен инвеститор. На второ място, не можел да се установиr селективният характер на мярката, понеже подписването на споразуменията било подчинено на изрично законово задължение. На трето място, предимството не било предоставено в тежест на публични фондове, тъй като MVM е търговско дружество, което работи в условия на пазарна икономика. На четвърто място, не е налице нарушаване на конкуренцията, защото не е възможно да се уговори споразуменията да пораждат последици върху компетентността.
   Ако въпреки това Първоинстанционният съд счете, че изискванията за държавна помощ са изпълнени, жалбоподателят твърди, че доставената от него услуга има характер на услуга от общ икономически интерес и поради това сключените от жалбоподателя споразумения не съставляват държавна помощ, несъвместима с общия пазар.
   В подкрепа на искането си, предявено в жалбата му при условия на евентуалност, целящо освобождаването му от задължението за възстановяване, жалбоподателят се позовава на принципите на пропорционалност, на защита на оправданите правни очаквания и на правна сигурност, както и на правото на съдебно обжалване.


title: Дело T-312/10: Решение на Общия съд от 2 октомври 2012 г. — ELE.SI.A/Комисия (Арбитражна клауза — Шестата рамкова програма на Европейската общност за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности, допринасящи за създаването на европейско пространство за научни изследвания и иновации (2002—2006 г.) — Договор относно проекта «I-Way, Intelligent, co-operative system in cars for road safety» — Разваляне на договора — Искане за връщане на предоставената финансова помощ — Обезщетение за вреди — Иск, насочен към получаване на цялата поискана финансова помощ и към оспорване на искането за връщане — Насрещен иск)

text:
               17.11.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 355/25

         Решение на Общия съд от 2 октомври 2012 г. — ELE.SI.A/Комисия
   (Дело T-312/10) (1)

   (Арбитражна клауза - Шестата рамкова програма на Европейската общност за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности, допринасящи за създаването на европейско пространство за научни изследвания и иновации (2002—2006 г.) - Договор относно проекта «I-Way, Intelligent, co-operative system in cars for road safety» - Разваляне на договора - Искане за връщане на предоставената финансова помощ - Обезщетение за вреди - Иск, насочен към получаване на цялата поискана финансова помощ и към оспорване на искането за връщане - Насрещен иск)
   2012/C 355/54
   Език на производството: италиански

      Страни

      Ищец: Elettronica e sistemi per automazione (ELE.SI.A) SpA (Guidonia Montecelio, Италия) (представители: P. Tomassi, S. Baratti и P. Caprile, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: A. Aresu и A. Sauka)

      Предмет

   Иск за плащане на финансовата помощ, която жалбоподателят твърди, че има право да получи съгласно договор № 27195, сключен на 13 декември 2005 г. между Комисията и жалбоподателя относно проект, озаглавен „I-Way, Intelligent, co-operative system in cars for road safety“, както и насрещен иск за връщане на част от изплатената финансова помощ и за плащане на обезщетение за вреди

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля иска на Elettronica e sistemi per automazione (ELE.SI.A) SpA.

               2.

               Осъжда ELE.SI.A да заплати на Европейската комисия сумата от 184 129,74 EUR, ведно с лихвите, считано от 18 май 2010 г., както и сумата от 7 344,46 EUR, ведно с лихвите, считано от 18 юни 2010 г.

               3.

               Осъжда ELE.SI.A да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 260, 25.9.2010 г.


title: Дело T-824/14: Решение на Общия съд от 18 октомври 2016 г. — Eveready Battery Company/EUIPO — Hussain др. (POWER EDGE) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „POWER EDGE“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „EDGE“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Реално използване на по-ранната марка — Член 15, параграф 1 и член 42, параграф 2 от Регламент № 207/2009)

text:
               28.11.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 441/17

      Решение на Общия съд от 18 октомври 2016 г. — Eveready Battery Company/EUIPO — Hussain др. (POWER EDGE)
      (Дело T-824/14) (1)

      ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „POWER EDGE“ - По-ранна словна марка на Европейския съюз „EDGE“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Реално използване на по-ранната марка - Член 15, параграф 1 и член 42, параграф 2 от Регламент № 207/2009))
      (2016/C 441/21)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Eveready Battery Company, Inc. (Saint-Louis, Мисури, САЩ) (представител: N. Hebeis, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: J. Garrido Otaola и M. Fischer)

         Други страни в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Imran Hussain, Rizwana Hussain, Maariah Hussain, Danyaal Hussain и Zahra Hussain (Лийдс, САЩ) (представител: S. Malynicz, QC)

         Предмет

      Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 6 октомври 2014 г. (преписка R 38/2014-2), постановено в производство по възражение със страни Eveready Battery Company, от една страна, и г-да и г-жи Hussain, от друга страна.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Eveready Battery Company, Inc. да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 65, 23.2.2015 г.


title: Решение на Съда от 28 януари 2015 година по дело E-14/14 — Надзорен орган на ЕАСТ/Исландия (Неизпълнение от договаряща се страна на нейните задължения — Нетранспониране — Директива 2009/48/ЕО относно безопасността на детските играчки)

text:
               18.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 201/8

         РЕШЕНИЕ НА СЪДА
   от 28 януари 2015 година
   по дело E-14/14
   Надзорен орган на ЕАСТ/Исландия
   (Неизпълнение от договаряща се страна на нейните задължения — Нетранспониране — Директива 2009/48/ЕО относно безопасността на детските играчки)
   (2015/C 201/08)
   По дело E-14/14 Надзорният орган на ЕАСТ/Исландия — ИСК за постановяване, че като не е приела в определения срок и/или не е уведомила незабавно Надзорния орган на ЕАСТ за мерките, необходими за транспонирането на акта, посочен в точка 1а от глава XXIII от приложение II към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2009/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 юни 2009 г. относно безопасността на детските играчки), адаптиран към Споразумението за ЕИП с Протокол 1 към него и с Решение № 127/2012 на Съвместния комитет от 13 юли 2012 г., Исландия не е изпълнила задълженията си по акта и по член 7 от Споразумението за ЕИП — Съдът в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen и Páll Hreinsson (съдия докладчик), съдии, постанови на 28 януари 2015 г. решение, чийто диспозитив гласи:
   С настоящото Съдът:

               1.

               Постановява, че с неприемането в определения срок на мерките, необходими за транспонирането на акта, посочен в точка 1а от глава XXIII от приложение II към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2009/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 юни 2009 г. относно безопасността на детските играчки), адаптиран към Споразумението за ЕИП с Протокол 1 към него и с Решение № 127/2012 на Съвместния комитет от 13 юли 2012 г., Исландия не е изпълнила задълженията си по акта и по член 7 от Споразумението за ЕИП.

               2.

               Осъжда Исландия да заплати съдебните разноски.


title: Дело C-230/15: Решение на Съда (втори състав) от 14 юли 2016 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Den Haag — Нидерландия) — Brite Strike Technologies Inc./Brite Strike Technologies SA (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Регламент (ЕО) № 44/2001 — Член 22, точка 4 — Съдебна компетентност по споровете в областта на интелектуалната собственост — Член 71 — Конвенции, сключени от държавите членки в специфични области — Конвенция на Бенелюкс за интелектуалната собственост — Съдебна компетентност по споровете, свързани с марките, дизайните и моделите на Бенелюкс — Член 350 ДФЕС)

text:
               12.9.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 335/21

         Решение на Съда (втори състав) от 14 юли 2016 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Den Haag — Нидерландия) — Brite Strike Technologies Inc./Brite Strike Technologies SA
   (Дело C-230/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по граждански дела - Регламент (ЕО) № 44/2001 - Член 22, точка 4 - Съдебна компетентност по споровете в областта на интелектуалната собственост - Член 71 - Конвенции, сключени от държавите членки в специфични области - Конвенция на Бенелюкс за интелектуалната собственост - Съдебна компетентност по споровете, свързани с марките, дизайните и моделите на Бенелюкс - Член 350 ДФЕС))
   (2016/C 335/28)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Rechtbank Den Haag

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Brite Strike Technologies Inc.

      Ответник: Brite Strike Technologies SA

      Диспозитив

   Член 71 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела, разглеждан в светлината на член 350 ДФЕС, допуска правилото за съдебна компетентност по споровете, свързани с марките, дизайните и моделите на Бенелюкс, предвидено в член 4.6 от Конвенцията на Бенелюкс за интелектуалната собственост (марки и дизайни или модели) от 25 февруари 2005 г., подписана в Хага от Кралство Белгия, Великото херцогство Люксембург и Кралство Нидерландия, да се прилага по тези спорове.

      (1)  ОВ C 254, 3.8.2015 г.


title: Дело C-586/12 P: Решение на Съда (десети състав) от 19 декември 2013 г. — Koninklijke Wegenbouw Stevin BV/Европейска комисия (Обжалване — Картели — Нидерландски пазар на битума за пътна настилка — Определяне на брутната цена на битума за пътна настилка — Определяне на отстъпка за пътните строители — Доказателство — Принцип на равно третиране — Правомощия на пълна юрисдикция — Пропорционалност на глобата — Контрол от Съда)

text:
               22.2.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 52/21

         Решение на Съда (десети състав) от 19 декември 2013 г. — Koninklijke Wegenbouw Stevin BV/Европейска комисия
   (Дело C-586/12 P) (1)

   (Обжалване - Картели - Нидерландски пазар на битума за пътна настилка - Определяне на брутната цена на битума за пътна настилка - Определяне на отстъпка за пътните строители - Доказателство - Принцип на равно третиране - Правомощия на пълна юрисдикция - Пропорционалност на глобата - Контрол от Съда)
   2014/C 52/36
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Жалбоподател: Koninklijke Wegenbouw Stevin BV (представител: E. Pijnacker Hordijk, advocaat)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представител: F. Ronkes Agerbeek)

      Предмет

   Жалба срещу Решение на Общия съд (шести състав) от 27 септември 2012 г. по дело Koninklijke Wegenbouw Stevin/Комисия (T–357/06), с което Общият съд отхвърля жалба с предмет, като главно искане, да се отмени Решение C(2006) 4090 окончателен на Комисията от 13 септември 2006 година относно процедурата по член 81 [ЕО] (дело COMP/F/38.456 — Битум — Нидерландия) в частта, която се отнася до жалбоподателя, и при условията на евентуалност — да се намали размерът на глобата, наложена на жалбоподателя с посоченото решение

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Koninklijke Wegenbouw Stevin BV да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 71, 9.3.2013 г.


title: Дело F-116/11: Жалба, подадена на 7 ноември 2011 г. — ZZ/Комисия

text:
               28.1.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/69

      Жалба, подадена на 7 ноември 2011 г. — ZZ/Комисия
      (Дело F-116/11)
      (2012/C 25/135)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: ZZ (представител: A. Salerno, avocat)

         Ответник: Европейска комисия

         Предмет на производството

      Отмяна на решението за недопускане на жалбоподателя до изпитите в рамките на конкурс EPSO/AD/207/11

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отмени обжалваното решение;

                  —

                  да се осъди Комисията да заплати на жалбоподателя 10,000 EUR като обезщетение за нематериалните вреди, причинени вследствие на обжалваното решение;

                  —

                  да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.


title: Дело C-544/09 P: Решение на Съда (шести състав) от 15 септември 2011 г. — Федерална република Германия/Европейска комисия (Обжалване — Държавни помощи — Въвеждане на цифрова наземна телевизия в района на Берлин Бранденбург — Член 87, параграф 3, буква в) ЕО — Неефективност на пазара — Пропорционалност — Технологична неутралност — Стимулиращ ефект)

text:
               29.10.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 319/5

         Решение на Съда (шести състав) от 15 септември 2011 г. — Федерална република Германия/Европейска комисия
   (Дело C-544/09 P) (1)

   (Обжалване - Държавни помощи - Въвеждане на цифрова наземна телевизия в района на Берлин Бранденбург - Член 87, параграф 3, буква в) ЕО - Неефективност на пазара - Пропорционалност - Технологична неутралност - Стимулиращ ефект)
   2011/C 319/07
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: M. Lumma, J. Möller и B. Klein)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: H. Van Vliet и K. Gross)

      Предмет

   Жалба, подадена срещу Решение на Първоинстанционния съд (седми състав) от 6 октомври 2009 година по дело Германия/Комисия (T-21/06), с което Първоинстанционният съд отхвърля жалбата за отмяна, подадена срещу Решение 2006/513/ЕО на Комисията от 9 ноември 2005 година относно държавната помощ, предоставена от Федерална република Германия в помощ на въвеждането на цифрова наземна телевизия в района на Берлин Бранденбург (ОВ L 200, стp. 14) — Нарушение на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Федерална република Германия да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 51, 27.2.2010 г.


title: Дело C-141/11: Решение на Съда (втори състав) от 5 юли 2012 г. (преюдициално запитване от Södertörns tingsrätt — Швеция) — Torsten Hörnfeldt/Posten Meddelande AB (Равно третиране в областта на заетостта и професиите — Забрана на дискриминацията, основана на възраст — Национална правна уредба, която предоставя безусловно право на труд до навършването на 67-годишна възраст и допуска автоматично прекратяване на трудовия договор в края на месеца, през който работникът навършва тази възраст — Неотчитане на размера на пенсията за осигурителен стаж и възраст)

text:
               22.9.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 287/11

         Решение на Съда (втори състав) от 5 юли 2012 г. (преюдициално запитване от Södertörns tingsrätt — Швеция) — Torsten Hörnfeldt/Posten Meddelande AB
   (Дело C-141/11) (1)

   (Равно третиране в областта на заетостта и професиите - Забрана на дискриминацията, основана на възраст - Национална правна уредба, която предоставя безусловно право на труд до навършването на 67-годишна възраст и допуска автоматично прекратяване на трудовия договор в края на месеца, през който работникът навършва тази възраст - Неотчитане на размера на пенсията за осигурителен стаж и възраст)
   2012/C 287/18
   Език на производството: шведски

      Запитваща юрисдикция

   Södertörns tingsrätt

      Страни в главното производство

      Ищец: Torsten Hörnfeldt

      Ответник: Posten Meddelande AB

      Предмет

   Преюдициално запитване — Södertörns tingsrätt — Тълкуване на общия правен принцип на недопускане на дискриминацията, основана на възраст, и на член 6 от Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7) — Национална правна уредба и колективен трудов договор, които предоставят безусловно право на работника да работи до 67-годишна възраст и предвиждат автоматично прекратяване на трудовото правоотношение в края на месеца, в който работникът навършва 67-годишна възраст, без да се отчита пенсията, която действително може да получи това лице

      Диспозитив

   Член 6, параграф 1, втора алинея от Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална мярка като разглежданата в главното производство, която дава възможност на работодателя да прекрати трудовия договор на работника само поради това че същият е навършил 67 години и която не отчита размера на пенсията за осигурителен стаж и възраст, която ще получава заинтересованото лице, при положение че тази мярка е обективно и обосновано оправдана от законосъобразна цел, свързана с политиката по заетостта и пазара на труда, и представлява необходимо и подходящо средство за постигането на тази цел.

      (1)  ОВ C 152, 21.5.2011 г.


title: Дело T-870/16: Жалба, подадена на 7 декември 2016 г. — Miserini Johansson/ЕИБ

text:
               20.3.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 86/28

         Жалба, подадена на 7 декември 2016 г. — Miserini Johansson/ЕИБ
   (Дело T-870/16)
   (2017/C 086/38)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Virna Miserini Johansson (Люксембург, Люксембург) (представител: A. Senes, lawyer)

      Ответник: Европейска инвестиционна банка (ЕИБ)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателката иска от Общия съд:
   Главно искане:

               —

               да отмени решението на ЕИБ от 25 януари 2016 г.;

               —

               да осъди ЕИБ да възстанови в пълна степен правото ѝ на възнаграждение и всички съответни с него плащания, в това число пенсионните права и вноските по Схемата за допълнително доброволно осигуряване;

               —

               да осъди ЕИБ да възстанови сумата, съответстваща на загубата на заплата (временно изчислена на 24 000 от 31 декември 2016 г.);

               —

               да осъди ЕИБ да изчисли с обратно действие всички пенсионни права на жалбоподателката и вноските ѝ по Схемата за допълнително доброволно осигуряване, считано 1 февруари 2016 г.;

               —

               да осъди ЕИБ да заплати обезщетение на жалбоподателката за претърпените от нея неимуществени вреди, временно изчислени на 5 000 EUR;

               —

               да осъди ЕИБ да заплати разноските по настоящото производство, в това число съдебните разноски и разноските за експерти (ако е необходимо).

         При условията на евентуалност:

               —

               да осъди ЕИБ да възстанови вредите, претърпени от жалбоподателката, поради загубата на пълното ѝ право на възнаграждение, като ѝ се заплати сума, временно изчислена на 24 000 EUR, считано от 31 декември 2016 г.;

               —

               да се назначи експерт, който да определи точно окончателния размер на горепосочените суми, на пенсионните права на жалбоподателката и вноските ѝ по Схемата за допълнително доброволно осигуряване, считано от 1 февруари 2016 г.;

               —

               да осъди ЕИБ да възстанови медицинските разходи и разходите от психологически характер, породени от здравословните проблеми, получени в резултат на причинения на жалбоподателката огромен стрес, които не са възстановени от Здравноосигурителната схема на ЕИБ;

               —

               да осъди ЕИБ да обезщети жалбоподателката за причинените ѝ неимуществени вреди, оценени на 5 000 EUR, и ако Общият съд поиска, да бъде назначен експерт, който да определи точната сума;

               —

               да осъди ЕИБ да заплати съдебните разноски в настоящото производство, в това число съдебните разноски и разноските за експерти.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателката изтъква едно основание, а именно, че ЕИБ нарушила основните ѝ права, гарантирани от Хартата на основните права на Европейския съюз и практиката на Съда относно защитата на основните права (по-специално, решение от 13 декември 1979 г., Hauer v Rheinland-Pfalz, C-44/79, EU:C:1979:290).
   Според жалбоподателката ЕИБ не изпълнила общото си задължение да положи дължимата грижа спрямо нея предвид клиничното ѝ състояние и рисковете, на които то я излага. Освен това жалбоподателката не била правилно информирана за това какви процедури трябва да следва, за да докаже наличието на професионално заболяване. Жалбоподателката така или иначе твърди, че заболяването, от което страда, е обявено като професионално в своя произход от становище на лекар и че тя е предоставила на ЕИБ всички релевантни документи, които могат да установят това. От нейна страна не се изисквали други процедурни действия и ЕИБ трябвало незабавно да удовлетвори нейните искания.


title: Дело C-84/15: Преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия), постъпило на 19 февруари 2015 г. — Sonos Europe BV, друга страна в производството: Staatssecretaris van Financiën

text:
               4.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 146/18

         Преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия), постъпило на 19 февруари 2015 г. — Sonos Europe BV, друга страна в производството: Staatssecretaris van Financiën
   (Дело C-84/15)
   (2015/C 146/26)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Hoge Raad der Nederlanden

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Sonos Europe BV

      Ответник: Staatssecretaris van Financiën

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли позиции 8517, 8518, 8519 и 8527 от КН да се тълкуват в смисъл, че е допустимо изделие като описаното в настоящото решение (Zoneрlayer), което приема дигитална информация и без да я запаметява („стрийминг“), посредством пет (интегрирани) високоговорителя я възпроизвежда с усилен сигнал под формата на звук и/или я предава на други устройства, свързани в локална мрежа, да бъде класирано в една или в повече от тези тарифни позиции, и ако да, в кои позиции? Или позиция 8543 от КН трябва да се тълкува в смисъл, че устройство като Zoneрlayer подлежи на класиране в тази позиция като електрически апарат със специфична функция?


title: Дело C-408/13: Преюдициално запитване, отправено от Amtsgericht Karlsruhe (Германия) на 18 юли 2013 г. — Barbara Huber/Manfred Huber

text:
               21.9.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 274/15

         Преюдициално запитване, отправено от Amtsgericht Karlsruhe (Германия) на 18 юли 2013 г. — Barbara Huber/Manfred Huber
   (Дело C-408/13)
   2013/C 274/26
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Amtsgericht Karlsruhe

      Страни в главното производство

      Ищца: Barbara Huber

      Ответник: Manfred Huber

      Преюдициален въпрос

   Съвместим ли е с член 3, букви а) и б) от Регламент (ЕО) № 4/2009 на Съвета от 18 декември 2008 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на съдебни решения и сътрудничеството по въпроси, свързани със задължения за издръжка (1),
   член 28, алинея 1, изречение първо от германския Закон за предявяването на права на издръжка в отношенията с чужди държави [Gesetz zur Geltendmachung von Unterhaltsansprüchen im Verkehr mit ausländischen Staaten] (Auslandsunterhaltsgesetz — AUG),
   съгласно който ако обичайното местопребиваване на някоя от страните не е в Германия, по исковете за издръжка по член 3, букви а) и б) от Регламент (ЕО) № 4/2009 компетентен е единствено районният съд [Amtsgericht] по седалището на съответния върховен областен съд [Oberlandesgericht], в чийто съдебен район ответникът или взискателят обичайно пребивава?

      (1)  ОВ L 7, стр 1.


title: Дело T-83/15: Жалба, подадена на 20 февруари 2015 г. — Swatch/СХВП — L’atelier Wysiwyg (wysiwatch WhatYouSeeIsTheWatchYouGet)

text:
               20.4.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 127/34

         Жалба, подадена на 20 февруари 2015 г. — Swatch/СХВП — L’atelier Wysiwyg (wysiwatch WhatYouSeeIsTheWatchYouGet)
   (Дело T-83/15)
   (2015/C 127/46)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Swatch AG (Бил, Швейцария) (представител: P. González-Bueno Catalán de Ocón, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: L’atelier Wysiwyg (Безансон, Франция)

      Данни за производството пред СХВП

      Заявител: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: фигуративна марка на Общността, която съдържа словните елементи „wysiwatch“ и „WhatYouSeeIsTheWatchYouGet“ — заявка за регистрация № 1 1 0 41  597

      Производство пред СХВП: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на СХВП от 4 декември 2014 г. по преписка R 1873/2014-2

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди СХВП и L’atelier Wysiwyg да заплатят съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-463/12: Решение на Съда (четвърти състав) от 5 март 2015 г. (преюдициално запитване от Østre Landsret — Дания) — Copydan Båndkopi/Nokia Danmark A/S (Преюдициално запитване — Авторско право и сродни права — Директива 2001/29/ЕО — Член 5, параграф 2, буква б) и член 6 — Право на възпроизвеждане — Изключение — Копиране за лично ползване — Възпроизвеждане, извършено с помощта на карти памет на мобилни телефони — Справедливо обезщетение — Възнаграждение върху носителите — Равно третиране — Възстановяване на възнаграждението — Минимална вреда)

text:
               27.4.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 138/2

         Решение на Съда (четвърти състав) от 5 март 2015 г. (преюдициално запитване от Østre Landsret — Дания) — Copydan Båndkopi/Nokia Danmark A/S
   (Дело C-463/12) (1)

   ((Преюдициално запитване - Авторско право и сродни права - Директива 2001/29/ЕО - Член 5, параграф 2, буква б) и член 6 - Право на възпроизвеждане - Изключение - Копиране за лично ползване - Възпроизвеждане, извършено с помощта на карти памет на мобилни телефони - Справедливо обезщетение - Възнаграждение върху носителите - Равно третиране - Възстановяване на възнаграждението - Минимална вреда))
   (2015/C 138/02)
   Език на производството: датски

      Запитваща юрисдикция

   Østre Landsret

      Страни в главното производство

      Ищец/: Copydan Båndkopi

      Ответник: Nokia Danmark A/S

      Диспозитив

               1)

               Член 5, параграф 2, буква б) от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество допуска национална правна уредба, която предвижда справедливо обезщетение, въз основа на изключението от правото на възпроизвеждане за копиране за лични цели, за многофункционални носители като карти памет на мобилни телефони, независимо дали тези носители имат за главна функция изготвянето на такива копия, при условие че една от функциите на посочените носители, макар и второстепенна, позволява на притежателите си да ги използват за тази цел. Главният или второстепенен характер на тази функция обаче, както и относителната значимост на капацитета на носителя за изготвяне на копия могат да въздействат върху размера на дължимото справедливо обезщетение. Доколкото вредата, причинена на притежателите на права, се счете за минимална, предоставянето на посочената функция може да не породи задължение за плащане на това обезщетение.

               2)

               Член 5, параграф 2, буква б) от Директива 2001/29 допуска национална правна уредба, която предвижда събиране на възнаграждение, предназначено да финансира справедливото обезщетение въз основа на изключението от правото на възпроизвеждане за копиране за лично ползване, за доставката на носители, които могат да се използват за целта на копирането за лично ползване, като картите памет за мобилни телефони, но се въздържа да предвижда такова възнаграждение за доставката на компоненти с основно предназначение за съхраняване на копия за лично ползване като вътрешната памет на MP3 плеъри, доколкото тези различни категории носители и компоненти не са сравними, или различното им третиране е обосновано, което запитващата юрисдикция трябва да провери.

               3)

               Член 5, параграф 2, буква б) от Директива 2001/29 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която налага плащането на възнаграждение, предназначено да финансира справедливото обезщетение въз основа на изключението от правото на възпроизвеждане за копиране за лично ползване, на производителите и вносителите, които продават карти памет за мобилни телефони на бизнес клиенти, знаейки, че тези карти са предназначени да бъдат препродадени от тях, но без да знаят дали крайните купувачи на посочените карти са частни или бизнес клиенти, при условие че

                           —

                           въвеждането на такава схема е оправдано от практически трудности,

                           —

                           задължените лица са освободени от плащане на посоченото възнаграждение, ако установят, че са доставяли картите памет за мобилни телефони на лица, различни от физическите, за цели, явно различни от тези за копиране за лично ползване, като се има предвид, че това освобождаване не може да се ограничи само до доставката на бизнес клиентите, регистрирани в организацията, която управлява схемата на същите възнаграждения,

                           —

                           посочената схема предвижда право на възстановяване на същото възнаграждение, което е ефективно и не затруднява прекомерно връщането на платените възнаграждения, като това възстановяване може да бъде изплатено единствено на крайния приобретател на такава карта памет, който трябва да подаде заявление за тази цел до посочената организация.

               4)

               Член 5, параграф 2, буква б) от Директива 2001/29, при прочита му в светлината на съображение 35 от нея, трябва да се тълкува в смисъл, че позволява на държавите членки да предвидят в някои случаи, които попадат в приложното поле на изключението за копиране за лично ползване, освобождаване от плащането на справедливо обезщетение въз основа на това изключение, при условие че вредата, причинена на титулярите на права в тези случаи, е минимална. Тези държави са компетентни да определят прага на вредата, като се има предвид, че този праг трябва да се прилага по-конкретно в съответствие с принципа на равно третиране.

               5)

               Директива 2001/29 трябва да се тълкува в смисъл, че когато държава членка реши по силата на член 5, параграф 2 от тази директива да изключи от материалното приложно поле на тази разпоредба всяко право на притежателите на права да разрешават възпроизвеждането на техните произведения за лично ползване, даденото от притежател на права разрешение за използване на файловете, съдържащи техните произведения, не може да има отражение върху задължението за справедливо обезщетение за копията, изготвени в съответствие с член 5, параграф 2, буква б) от посочената директива с помощта на такива файлове, и не може само по себе си да породи задължение за плащане на каквото и да било възнаграждение от ползвателя на съответните файлове, на този притежател.

               6)

               Въвеждането на технически мерки по член 6 от Директива 2001/29 за устройствата, използвани за възпроизвеждане на закриляни произведения, като DVD, CD, MP3 плеър или компютър, не може да има въздействие върху задължението за справедливо обезщетение въз основа на изключението от правото на възпроизвеждане за копиране за лично ползване, извършено от такива устройства. Това въвеждане обаче би могло да има въздействие върху конкретния размер на обезщетението.

               7)

               Директива 2001/29 не допуска национална правна уредба, която предвижда справедливо обезщетение въз основа на изключението от правото на възпроизвеждане за копиране, осъществено от незаконни източници, а именно от закриляни произведения, които са предоставени на разположение на потребителите без разрешението на притежателите на права.

               8)

               Директива 2001/29 допуска национална правна уредба, която предвижда справедливо обезщетение въз основа на изключението от правото на възпроизвеждане за копиране на закриляни произведения, което е извършено от физическо лице от или с помощта на устройство, принадлежащо на трето лице.

      (1)  ОВ C 399, 22.12.2012 г.


title: Дело T-17/15: Жалба, подадена на 15 януари 2015 г.  — Италия/Комисия

text:
               9.3.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 81/27

         Жалба, подадена на 15 януари 2015 г. — Италия/Комисия
   (Дело T-17/15)
   (2015/C 081/35)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Италианска република (представители: P. Gentili, avvocato dello Stato, G. Palmieri)

      Ответник: Комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обявление за конкурс на общ основание EPSO/AD/294/14 — Администратори (AD 6) в областта на защитата на данните,

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от нарушение на членове 263 ДФЕС, 264 ДФЕС, 266 ДФЕС.

                           —

                           Комисията не се е съобразила с решението на Съда по дело C-566/10 P, с което са обявени за незаконосъобразни обявленията, ограничаващи само до английски, френски и немски езиците, които участниците в конкурсите на общо основание на Съюза могат да посочват като език 2.

               2.

               Второто основание е изведено от нарушение на член 342 ДФЕС; членове 1 и 6 Регламент 1/58.

                           —

                           В това отношение се посочва, че като ограничава до три езика езиците, които участниците могат да избират като език 2 в конкурсите на общо основание на Съюза, Комисията на практика е установила нов езиков регламент на институциите, изземвайки изключителната компетентност на Съвета в тази област.

               3.

               Третото основание е изведено от нарушение на член 12 ДЕО, понастоящем член 18 ДФЕС; член 22 от Хартата на основните права на Европейския съюз; член 6, параграф 3 ДЕС; член 1, параграфи 2 и 3 от приложение III към Правилника за длъжностните лица; членове 1 и 6 от Регламент 1/58; член 1г, параграфи 1 и 6, член 27, параграф 2, член 28, буква е) от Правилника за длъжностните лица.

                           —

                           В това отношение се посочва, че езиковото ограничение, въведено от Комисията е дискриминиращо, тъй като посочените разпоредби забраняват налагането на езикови ограничения на европейските граждани и самите длъжностни лица на институциите, които не са предвидени по общ и обективен начин във вътрешните правилници на институциите, посочени в член 6 от Регламент 1/58, и които до момента не са приети, и забраняват въвеждането на подобни ограничения при липса на конкретен и мотивиран интерес на службата.

               4.

               Четвъртото основание е изведено от нарушение на член 6, параграф 3 ДЕС в частта, в която обявява принципа на защитата на оправданите правни очаквания за основен принцип, следващ от общите конституционни традиции на държавите членки.

                           —

                           В това отношение се посочва, че Комисията е нарушила правното очакване на гражданите относно възможността да избират като език 2 всеки един от езиците на Съюза, каквато е постоянната практика до 2007 г. и както авторитетно е потвърдено в решение на Съда по дело C-566/10 P.

               5.

               Петото основание е изведено от злоупотреба с власт и нарушение на материалноправно норми, свързани с характера и целите на обявленията за конкурси, по-специално член 1г, параграфи 1 и 6, член 28, буква е), член 27, параграф 2, член 34, параграф 3 и член 45, параграф 1 от Правилника за длъжностните лица, както и от нарушение на принципа на пропорционалност.

                           —

                           В това отношение се посочва, че като предварително и по общ начин е ограничила до три езиците, които могат да бъдат избирани като език 2, Комисията фактическите е изместила проверката на езиковите умения на кандидатите във фазата на съставяне на обявлението за конкурса и на определяне на изискванията за допускане до участие, а тази проверка следва да бъде направена на етапа на конкурса. По този начин езиковите познания стават определящи по отношение на професионалните умения.

               6.

               Шестото основание е изведено от нарушение на член 18 и член 24, параграф 4 ДФЕС; член 22 от Хартата на основните права на Европейския съюз; член 2 от Регламент 1/58; член 1г, параграфи 1 и 6 от Правилника за длъжностните лица.

                           —

                           В това отношение се посочва, че като е предвидено, че заявленията за участие трябва да бъдат съставени на английски, френски или немски и че на същия език EPSO ще изпраща съобщения на кандидатите във връзка с протичането на конкурса, е нарушено правото на европейските граждани да комуникират с институциите на собствения си език и е въведена допълнителна дискриминация по отношение на лицата, които не притежават задълбочени познания по посочените три езика.

               7.

               Седмото основание е изведено от нарушение на членове 1 и 6 от Регламент 1/58; член 1г, параграфи 1 и 6, член 28, буква е) от Правилника за длъжностните лица, член 1, параграф 1, буква е) от приложение III към Правилника за длъжностните лица; член 296, параграф 2 ДФЕС (липса на мотиви), както и от нарушение на принципа на пропорционалност и изопачаване на фактите.

                           —

                           В това отношение се посочва, че Комисията е мотивирала ограниченията до трите езика с необходимостта новоназначените служители да са в състояние да общуват веднага в рамките на институциите. Този мотив представлява изопачаване на фактите, тъй като няма данни, че въпросните три езика са най-използваните при общуване между различни езикови групи в рамките на институциите; той е и непропорционален спрямо ограничението на основно право като правото да не бъдеш подлаган на езикова дискриминация, когато съществуват по-малко ограничителни начини за гарантиране на бърза вътрешна комуникация в институциите.


title: Дело C-493/06 P: Жалба, подадена на 30 ноември 2006 г. от Tesco Stores Ltd срещу решение на Първоинстанционния съд (трети състав) от 13 септември 2006 г. по дело T-191/04, МIP Group Intellectual Property GmbH & Co. KG/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)(СХВП)

text:
               10.3.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 56/13

         Жалба, подадена на 30 ноември 2006 г. от Tesco Stores Ltd срещу решение на Първоинстанционния съд (трети състав) от 13 септември 2006 г. по дело T-191/04, МIP Group Intellectual Property GmbH & Co. KG/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)(СХВП)
   (Дело C-493/06 P)
   (2007/C 56/22)
   Език на производството: английски
   Страни

      Жалбоподател: Tesco Stores Ltd (представлявано от: E. Kelly, Solicitor, S. Malynicz, Barrister)

      Други страни в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар, MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co.KG
   Искания на жалбоподателя
   Жалбоподателят предявява искания Съдът:

               —

               да отмени решението на Първоинстанционния съд от 13 септември 2006 г. по дело Т-191/04.

               —

               да възложи на ответника да заплати разноските на Tesco, направени за нуждите на настоящото производството за обжалване и за производството пред Първоинстанционния съд.

         Правни основания и основни доводи
   Жалбоподателят претендира, че оспорваното решение трябва да бъде отменено въз основа това, че Първоинстанционният съд е извършил процесуално нарушение, засягащо неблагоприятно интересите на жалбоподателя и е нарушил Общностното право. По-специално, жалбоподателят претендира, че:

               1.

               Членове 8 и 42 от Регламента относно марката на Общността (1) не изискват от възразяващия да доказва което и да е от основанията за възражение извън срока за възражение. Точното и сигурно от правна гледна точка тълкуване на разпоредбите изисква възразяващият да докаже условия като притежание и съществуване на по-ранното право само веднъж — по време на възражението;

               2.

               Правила 15, 16 и 20 от Регламент (ЕО) № 2868/95 на Комисията от 13 декември 1995 година за прилагане на Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета относно марката на Общността (2) не предвиждат изискване възразяващият, по какъвто и да било начин, да представя доказателства за по-ранната марка извън това, което вече е представено и, в частност, не предвиждат никакви задължения за същия да доказва подновяване на по-ранната марка извън срока за възражение;

               3.

               Tesco е имало оправдани правни очаквания, че от него не се изисква представяне на доказателства за негови по-ранни права, извън вече представените;

               4.

               Ако на Tesco се вмени задължението да докаже подновяване към 28 януари 2000 г., към 24 февруари 2000 г., към 13 юни 2000 г. или дори към 23 октомври 2000 г., това би означавало да се иска от Tesco да доказва с обратна сила нещо, което към тези дати или не е било в състояние да направи и/или не е било изисквано от националното право;

               5.

               Имало е процесуални нарушения пред Първоинстанционния съд, засягащи неблагоприятно интересите на Tesco, доколкото: а) СХВП се е обосновала с текст на нейните Насоки относно възраженията, който не е бил действащ към този момент; б) СХВП е представила аргументи, които излизат извън рамките на спора, така както са определени от страните.

      (1)  ОВ L 11, стр. 1.

      (2)  ОВ L 303, стр. 1.


title: Дело T-642/11 P: Определение на Общия съд от 4 септември 2012 г. — Mische/Парламент (Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица — Назначаване — Класиране в степен — Конкурс, публикуван преди влизането в сила на новия Правилник за длъжностните лица — Изопачаване на фактите — Явно неоснователна жалба)

text:
               27.10.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 331/25

      Определение на Общия съд от 4 септември 2012 г. — Mische/Парламент
      (Дело T-642/11 P) (1)

      (Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица - Назначаване - Класиране в степен - Конкурс, публикуван преди влизането в сила на новия Правилник за длъжностните лица - Изопачаване на фактите - Явно неоснователна жалба)
      (2012/C 331/48)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Harald Mische (Брюксел, Белгия) (представители: адв. R. Holland, адв. J. Mische и адв. M. Velardo)

         Други страни в производството: Европейски парламент (представители: S. Seyr и S. Alves); и Съвет на Европейския съюз (представители: A. Jensen и J. Herrmann

         Предмет

      Жалба срещу Решението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 29 септември 2011 г. по дело Mische/Parlement (F-93/05, все още непубликувано в Сборника), целяща отмяната на това решение.

         Диспозитив

                  1.

                  Отхвърля жалбата.

                  2.

                  Г-н Harald Mische понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Европейския парламент, направени в рамките на настоящото производство.

                  3.

                  Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 49, 18.2.2012 г.


title: Дело C-239/17: Преюдициално запитване от Østre Landsret (Дания), постъпило на 10 май 2017 г. — Gert Teglgaard, Fløjstrupgård I/S/Fødevareministeriets Klagecenter

text:
               10.7.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 221/13

         Преюдициално запитване от Østre Landsret (Дания), постъпило на 10 май 2017 г. — Gert Teglgaard, Fløjstrupgård I/S/Fødevareministeriets Klagecenter
   (Дело C-239/17)
   (2017/C 221/17)
   Език на производството: датски

      Запитваща юрисдикция

   Østre Landsret

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Gert Teglgaard, Fløjstrupgård I/S

      Ответник: Fødevareministeriets Klagecenter

      Преюдициални въпроси

               1)

               Когато земеделски производител не спазва законоустановените изисквания за управление и условията за добро земеделско и екологично състояние през дадена календарна година и поради това размерът на получаваните от него преки плащания трябва да бъде намален (вж. член 6, параграф 1 от Регламент № 1782/2003 (1) на Съвета във връзка с член 66, параграф 1 от Регламент № 796/2004 (2) на Комисията), как следва да се изчислява намалението на помощите:

                           а)

                           въз основа на получаваните от земеделския производител преки плащания за календарната година, в която не са спазени изискванията, или

                           б)

                           въз основа на тези плащания за календарната година, за която (впоследствие) е констатирано неспазването?

               2)

               Същият ли ще е резултатът и съгласно приетите по-късно разпоредби на член 23, параграф 1 от Регламент № 73/2009 (3) на Съвета във връзка с член 70, параграф 4 и параграф 8, буква а) от Регламент № 1122/2009 (4) на Комисията?

               3)

               Ако земеделски производител не е спазил законоустановените изисквания за управление и условията за добро земеделско и екологично състояние през 2007 г. и 2008 г., но неспазването е констатирано за пръв път през 2011 г., намалението на помощта с оглед на Регламент № 1782/2003 на Съвета във връзка с Регламент № 796/2004 на Комисията ли се изчислява или с оглед на Регламент № 73/2009 на Съвета във връзка с Регламент № 1122/2009 на Комисията?

      (1)  Регламент (EO) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители и за изменение на Регламенти (EИО) № 2019/93, (EО) № 1452/2001, (EО) № 1453/2001, (EО) № 1454/2001, (EО) 1868/94, (EО) № 1251/1999, (EО) № 1254/1999, (EО) № 1673/2000, (EИО) № 2358/71 и (EО) № 2529/2001 (ОВ L 270, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 49, стр. 177)

      (2)  Регламент (ЕО) № 796/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за определяне на подробни правила за прилагане на интегрираната система за администриране и контрол, кръстосано спазване и модулация, предвидени в Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители (ОВ L 141, 2004 г., стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 56, стр. 210)

      (3)  Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета от 19 януари 2009 година за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани, за изменение на регламенти (EО) № 1290/2005, (EО) № 247/2006, (EО) № 378/2007 и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1782/2003 (ОВ L 30, 2009 г., стр. 16)

      (4)  Регламент (ЕО) № 1122/2009 на Комисията от 30 ноември 2009 година за определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета относно кръстосано спазване, модулация и интегрираната система за администриране и контрол по схемите за директно подпомагане на земеделски производители, предвидени за посочения регламент, както и за прилагане на Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета относно кръстосано спазване по предвидената схема за подпомагане на лозаро-винарския сектор (ОВ L 316, 2009 г., стр. 65)


title: Дело T-489/11: Жалба, подадена на 20 септември 2011 г. — Русе индъстри/Комисия

text:
               26.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 347/36

         Жалба, подадена на 20 септември 2011 г. — Русе индъстри/Комисия
   (Дело T-489/11)
   2011/C 347/66
   Език на производството: български

      Страни

      Жалбоподател:„Русе индъстри“ АД (Русе, България) (представители: Ал. Ангелов, Св. Панов, адвокати)

      Ответник: Европейска комисия

      Предмет

   Искане за отмяна на членове 2, 3, 4 и 5 от Решение на Комисията от 13 юли 2011 г. относно държавна помощ C 12/2010 и N 389/2009, приведена в действие от България в полза на „Русе индъстри“.

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска Общият съд:

               —

               да отмени поради недействителност членове 2, 3, 4 и 5 от Решение на Комисията от 13 юли 2011 г. относно държавна помощ C 12/2010 и N 389/2009, приведена в действие от България в полза на „Русе индъстри“;

               —

               да му присъди направените по делото разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага четири правни основания в подкрепа на своята жалба.

               1.

               Първото правно основание е изведено от нарушението на член 107, параграф 1 от ДФЕС, доколкото според него това, което Комисията счита за непредприемане на стъпки за събиране от страна на държавата на дължимите ѝ суми, не представлявало нова държавна помощ по смисъла на член 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (1), нито представлявало изменение на съществуваща държавна помощ. Също така жалбоподателят твърди, че не било налице увеличение на общия риск за държавата, а дори той да съществувал, това също не можело да бъде основание за квалифициране на разглежданите обстоятелства като нова държавна помощ.

               2.

               Второто правно основание е изведено от нарушението на член 263, алинея 2, предложение трето от ДФЕС, доколкото Комисията, без позоваване на никакви доказателства и без посочване на мотиви, неправилно приела, че неизискването от страна на държавата на дължимите суми създало предимство за дружеството в нарушение на конкуренцията, като по този начин възникнала несъвместимост с вътрешния пазар.

               3.

               Третото правно основание е изведено от твърдението за допуснато процесуално нарушение, тъй като в решението на Комисията липсвали мотивите, довели до формулиране на направените изводи.

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от нарушението на член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999, тъй като в оспорваното решение не бил посочен размерът на подлежащата на възстановяване от страна на жалбоподателя сума, както и съответните лихви в размер съгласно фиксиран от Комисията подходящ процент.

      (1)  ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41.


title: Дело C-396/11: Преюдициално запитване, отправено от Curtea de Apel Constanța (Румъния) на 27 юли 2011 г. — Наказателно производство срещу Ciprian Vasile Radu

text:
               24.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/15

         Преюдициално запитване, отправено от Curtea de Apel Constanța (Румъния) на 27 юли 2011 г. — Наказателно производство срещу Ciprian Vasile Radu
   (Дело C-396/11)
   2011/C 282/29
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Curtea de Apel Constanța

      Страна в главното производство

   Ciprian Vasile Radu

      Преюдициални въпроси

               1.

               Представляват ли разпоредбите на член 5, параграф 1 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи и на член 6 във връзка с членове 48 и 52 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и във връзка с член 5, параграфи 3 и 4, и член 6, параграфи 2 и 3 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, разпоредби на първичното общностно право, съдържащи се в Учредителните договори?

               2.

               Дали действието на компетентния съдебен орган на държавата, изпълняваща европейска заповед за арест, състоящо се в лишаване от свобода и в принудително предаване без съгласието на лицето, по отношение на което е издадена европейската заповед за арест (лицето, чието задържане и предаване е поискано), представлява намеса от страна на изпълняващата заповедта държава в правото на лична свобода на лицето, чието задържане и предаване е поискано, прогласено от правото на Съюза по силата на член 6 ДЕС във връзка с член 5, параграф 1 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи и по силата на член 6 във връзка с членове 48 и 52 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и във връзка с член 5, параграфи 3 и 4, и член 6, параграфи 2 и 3 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи?

               3.

               Трябва ли намесата на държавата, изпълняваща европейска заповед за арест, в правата и гаранциите, предвидени в член 5, параграф 1 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи и в член 6 във връзка с членове 48 и 52 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и във връзка с член 5, параграфи 3 и 4, и член 6, параграфи 2 и 3 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, да отговаря на изискването за необходимост в едно демократично общество и за пропорционалност по отношение на конкретно преследваната цел?

               4.

               Може ли компетентният съдебен орган на държавата, изпълняваща европейска заповед за арест, да отхвърли искането за предаване, без да наруши задълженията, установени в Учредителните договори и в другите разпоредби на общностното право, поради факта, че не са изпълнени кумулативно необходимите условия, установени в член 5, параграф 1 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи и в член 6 във връзка с членове 48 и 52 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и във връзка с член 5, параграфи 3 и 4, и член 6, параграфи 2 и 3 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи?

               5.

               Може ли компетентният съдебен орган на държавата, изпълняваща европейска заповед за арест, да отхвърли искането за предаване, без да наруши задълженията, установени в Учредителните договори и в другите разпоредби на общностното право, поради липсващо или непълно транспониране или поради неправилно транспониране (в смисъл на неспазване на условието за реципрочност) на Рамково решение 2002/584/ПВР (1) на Съвета на Европейския съюз от страна на държавата, издаваща европейската заповед за арест?

               6.

               Дали разпоредбите на член 5, параграф 1 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи и на член 6 във връзка с членове 48 и 52 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и във връзка с член 5, параграфи 3 и 4, и член 6, параграфи 2 и 3 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, към които препраща член 6 ДЕС, противоречат на националното право на държавата членка на Европейския съюз — Румъния, по-специално на дял III от Закон № 302/2004, и дали Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета на Европейския съюз е транспонирано правилно от тези норми?

      (1)  Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3).


title: Дело T-487/07: Определение на Първоинстанционния съд от 2 юли 2009 г. — Imperial Chemical Industries/СХВП (FACTORY FINISH)

text:
               29.8.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 205/47

         Определение на Първоинстанционния съд от 2 юли 2009 г. — Imperial Chemical Industries/СХВП (FACTORY FINISH)
   (Дело T-487/07) (1)

   2009/C 205/87

      Език на производството: английски

   Председателят на пети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 51, 23.2.2008 г.


title: Дело C-503/11 P: Жалба, подадена на 13 юли 2011 г. от ThyssenKrupp Elevator (CENE) GmbH, по-рано известно като ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, и ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 30 септември 2011 г. по съединените дела T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 и T-154/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs и др./Европейска комисия

text:
               26.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 347/21

         Жалба, подадена на 13 юли 2011 г. от ThyssenKrupp Elevator (CENE) GmbH, по-рано известно като ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, и ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 30 септември 2011 г. по съединените дела T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 и T-154/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs и др./Европейска комисия
   (Дело C-503/11 P)
   2011/C 347/31
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподатели: ThyssenKrupp Elevator (CENE) GmbH, по-рано известно като ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, и ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (представител: адв. K. Blau-Hansen, Rechtsanwältin)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите молят:

               —

               да се отмени изцяло Решение на Общия съд (осми състав) от 13 юли 2011 г. по съединените дела T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 и T-154/07 (ThyssenKrupp Liften Ascenseurs и др./Европейска комисия), доколкото с него се отхвърля жалбата в първоинстанционното производство и доколкото се отнася до жалбоподателите;

               —

               при условията на евентуалност, да се намали още повече глобата, наложена на жалбоподателите по силата на член 2 от обжалваното решение на Европейската комисия от 21 февруари 2007 г.;

               —

               при условията на евентуалност спрямо предходното, делото да се върне на Общия съд за ново произнасяне от негова страна;

               —

               да се осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателите насочват своята жалба срещу Решение на Общия съд (осми състав) от 13 юли 2011 г. по дело T-144/07 и др. (ThyssenKrupp Liften Ascenseurs и др./Европейска комисия), доколкото с това решение се отхвърля жалбата, подадена от тях на 7 май 2007 г. срещу Решение C(2007) 512 окончателен на Европейската комисия от 21 февруари 2007 г. (преписка COMP/E-1/38.823 — Асансьори и ескалатори), и доколкото се отнася до жалбоподателите.
   Жалбоподателите се позовават на липсата на компетентност на Комисията, съществено процесуално нарушение, нарушение на Договора за ЕО, на ДФЕС и на правните норми, които трябва да се съблюдават при прилагането на тези договори, както и на злоупотреба с власт и нарушения на основните права, които жалбоподателите развиват в четири правни основания.
   На първо място, жалбоподателите изтъкват, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, потвърждавайки компетентността на Комисията за започване на производство за нарушение. Те считат, че Общият съд трябвало да констатира нищожността на решението на Комисията поради неприложимостта на член 101 ДФЕС (предишен член 81 ЕО), тъй като локалните нарушения, за които те биват упреквани, не са били в състояние да засегнат търговията между държави членки. Дори член 101 ДФЕС действително да бе приложим, Общият съд трябвало да констатира, че във всеки случай по силата на Известието относно Европейската мрежа по конкуренция системата на паралелна компетентност, въведена от Регламент 1/2003 (1), представлявала пречка за компетентността на Комисията. На последно място, жалбоподателите изтъкват, че Общият съд не се е съобразил с факта, че започването a posteriori на производството от Комисията противоречи на основните принципи за правна сигурност и законоустановеност в областта на наказанията.
   На второ място, жалбоподателите изтъкват, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, потвърждавайки решението на Комисията в частта, където се прави извод за солидарната отговорност на жалбоподателите въз основа на общия оборот на ThyssenKrupp AG. По този начин обжалваното съдебно решение е нарушило член 23 от Регламент 1/2003, принципа на правовата държава, както се проявява той в принципа за законоустановеност на наказанията („nulla poena sine lege“), принципа за пропорционалност на наказанията, принципа, според който всяко съмнение е в полза на обвиняемия („in dubio pro reo“), и наказателноправния принцип, според който наказанието е следствие от нарушение („nulla poena sine culpa“). Жалбоподателите считат, че обжалваното съдебно решение е опорочено от грешка при прилагане на правото, доколкото се основава върху постулата, според който дъщерно дружество образува със своето дружество майка (и другите дружества от групата) една стопанска единица, като това обосновава тяхната солидарна отговорност. От друга страна, независимо от горепосоченото твърдение за нарушение, жалбоподателите поддържат, че обжалваното съдебно решение е в противоречие с принципа „nulla poena sine culpa“, доколкото те са солидарно санкционирани да заплатят глоба заедно с тяхното дружество майка. При условията на евентуалност жалбоподателите упрекват Общия съд, че е потвърдил тази солидарна отговорност въпреки липсата на определяне на дела от глобата, полагащ се на всяко дружество в отношенията му с неговите солидарни съдлъжници.
   На трето място, жалбоподателите изтъкват, че Общият съд е постановил решението си в нарушение на задължението за пространна проверка, което правото му възлага, тъй като, от една страна, е упражнил само недостатъчен контрол върху пропорционалността на определените от Комисията основна сума на глобата и възпиращ мултипликатор и тъй като, от друга страна, Общият съд не е упражнил в достатъчна степен контрол върху адекватното отчитане от Комисията на оказаното от жалбоподателите сътрудничество, като по този начин е нарушил основното право на справедлив съдебен процес и принципа на съдебна защита, който това право включва.
   На четвърто място, жалбоподателите се позовават на нарушение на принципа на пропорционалност и принципа на равенство при определянето на основната сума на глобата, наложена поради нарушението, отнасящо се до Германия, с мотива, че при определяне на основната сума за изчисление на глобата е взет предвид несвързан с това оборот, въпреки съществуването на императивни съображения срещу такъв подход. Жалбоподателите считат, че диференцираните мотиви, които Общият съд е посочил в това отношение, са били подходящи, но че той незаконосъобразно е пропуснал да приложи същото разграничение спрямо жалбоподателите.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренцията, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).


title: Дело T-133/12: Решение на Общия съд от 2 април 2014 г.  — Ben Ali/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Тунис — Замразяване на средства — Правно основание — Право на собственост — Член 17, параграф 1 от Хартата на основните права — Изменение във времето на действието на отмяна — Извъндоговорна отговорност — Липса на претърпени имуществени вреди)

text:
               19.5.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 151/18

         Решение на Общия съд от 2 април 2014 г. — Ben Ali/Съвет
   (Дело T-133/12) (1)

   ((Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Тунис - Замразяване на средства - Правно основание - Право на собственост - Член 17, параграф 1 от Хартата на основните права - Изменение във времето на действието на отмяна - Извъндоговорна отговорност - Липса на претърпени имуществени вреди))
   2014/C 151/23
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali (Saint-Étienne-du-Rouvray, Франция) (представител: A. de Saint Remy, адвокат)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: G. Étienne и S. Kyriakopoulou)

      Встъпила страна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: É. Cujo и M. Konstantinidis)

      Предмет

   От една страна, искане за отмяна на Решение 2012/50/ОВППС на Съвета от 27 януари 2012 година за изменение на Решение 2011/72/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Тунис (ОВ L 27, стр. 11), в частта, в която решението засяга жалбоподателя, и от друга страна, искане за заплащане на обезщетение за претърпени вреди.

      Диспозитив

               1)

               Отменя приложението към Решение 2011/72/ОВППС на Съвета от 31 януари 2011 година относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Тунис, изменено с Решение за изпълнение 2011/79/ОВППС на Съвета от 4 февруари 2011 г. за изпълнение на Решение 2011/72, доколкото действието на това приложение е продължено от Решение 2012/50/ОВППС на Съвета от 27 януари 2012 година за изменение на Решение 2011/72, и в частта, в която в него е посочено името на г-н Mehdi Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali.

               2)

               Запазва действието на приложението към Решение 2011/72, изменено с Решение за изпълнение 2011/79 и продължено от Решение 2012/50, по отношение на г-н Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali до изтичане на срока за обжалване на настоящото съдебно решение или, при подаване на жалба в този срок — до нейното отхвърляне.

               3)

               Отхвърля жалбата в останалата част.

               4)

               Осъжда Съвета на Европейския съюз да понесе освен направените от него съдебни разноски и тези, които са направени от г-н Ben Tijani Ben Haj Hamda Ben Haj Hassen Ben Ali.

               5)

               Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 165, 9.6.2012 г.


title: Покана за представяне на кандидатури за длъжността секретар на Съда на Европейския съюз

text:
               26.6.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 168/6

         ПОКАНА ЗА ПРЕДСТАВЯНЕ НА КАНДИДАТУРИ
   за длъжността секретар на Съда на Европейския съюз
   2010/C 168/06
   Предстои освобождаването на длъжността секретар на Съда на Европейския съюз. Секретарят на съда Европейския съюз ще бъде избран по процедурата, предвидена в член 12 от Процедурния правилник на Съда.
   Секретарят на Съда се назначава за срок от шест години. Неговият статут и условията, при които изпълнява служебните си задължения, са уредени в Статута на Съда и в Процедурния правилник на Съда, както и в Регламента за определяне на възнаграждението на председателя и на членовете на Комисията и на председателя, съдиите, генералните адвокати и секретаря в Съда (Регламент № 422/67/ЕИО на Съвета от 25 юли 1967 г.).

      Естество на служебните задължения

   Секретарят подпомага Съда на Европейския съюз при упражняването на правораздавателната му дейност. В това си качество той изпълнява описаните в член 17 от Процедурния правилник на Съда задължения.
   Секретарят е и генерален секретар на институцията, която се състои от три юрисдикции: Съд на Европейския съюз, Общ съд и Съд на публичната служба. Под ръководството на Председателя на Съда той организира администрацията на институцията и ръководи персонала и службите ѝ. Въз основа на възлагане от Съда той изпълнява функциите на разпоредител с бюджетните средства на институцията.

      Изисквания към кандидатите

   Кандидатите трябва:

               —

               да бъдат граждани на една от държавите членки на Европейския съюз,

               —

               да имат завършено висше юридическо образование, да имат задълбочени познания по право на Европейския съюз и за функционирането на неговите юрисдикции,

               —

               да имат 15 години трудов стаж по специалността, значителна част от който — на много отговорни длъжности,

               —

               да владеят много добре френски език и да владеят добре най-малко още един официален език на Европейския съюз. Владеенето на други официални езици ще бъде взето предвид.

      Подаване на документи за кандидатстване

   Документите за кандидатстване трябва да постъпят в Съда само по електронна поща на адрес Greffier.CJUE@curia.europa.eu най-късно до 18 юли 2010 г. Към кандидатурата трябва да се приложи автобиография с всички данни за възрастта на кандидата, неговото гражданство, академични степени, владеене на езици, настояща и предходни длъжности, както и за евентуален опит в съдебната и международната област.


title: Дело T-84/17: Определение на Общия съд от 18 май 2017 г. — Consorzio IB Innovation/Комисия

text:
               17.7.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 231/54

         Определение на Общия съд от 18 май 2017 г. — Consorzio IB Innovation/Комисия
   (Дело T-84/17) (1)

   (2017/C 231/70)
   Език на производството: италиански
   Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 95, 27.3.2017 г.


title: Дело C-395/11: Преюдициално запитване, отправено от Bundesfinanzhof (Германия) на 27 юли 2011 г. — BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH/Finanzamt Lüdenscheid

text:
               22.10.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/18

         Преюдициално запитване, отправено от Bundesfinanzhof (Германия) на 27 юли 2011 г. — BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH/Finanzamt Lüdenscheid
   (Дело C-395/11)
   2011/C 311/29
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesfinanzhof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH

      Ответник: Finanzamt Lüdenscheid

      Друга страна, участваща в производството: Rolf & Co. OHG

      Преюдициални въпроси

               1.

               Обхваща ли понятието „доставка на строителни работи“ по смисъла на член 2, точка 1 от Решение 2004/290/ЕО (1) освен доставки на услуги, и доставки на стоки?

               2.

               В случай че разрешението да се определи получателят на доставката като платец на ДДС обхваща и доставки на стоки:
               държавата членка, на която е предоставено това правомощие, има ли право да го упражни частично — по отношение на определени подкатегории, като например по отношение на отделни видове строителни работи, и по отношение на доставки на стоки или услуги в полза на определени получатели?

               3.

               В случай че държавата членка има право да установява определени подкатегории: съществуват ли ограничения за държавата членка при установяването на тези подкатегории?

               4.

               В случай че държавата членка по принцип няма право да установява подкатегории (вж. въпроса по точка 2 по-горе) или тъй като не се е съобразила със съответните ограничения (вж. въпроса по точка 3 по-горе):

                           а)

                           Какви правни последици се пораждат вследствие на недопустимото установяване на подкатегории?

                           б)

                           В резултат на недопустимото установяване на подкатегории следва ли съответната разпоредба от националното право по принцип да не се прилага, или тази разпоредба следва да не се прилага единствено по отношение на отделни данъчнозадължени лица?

      (1)  Решение 2004/290/ЕО на Съвета от 30 март 2004 година за предоставяне на разрешение на Германия да въведе мярка за дерогация от член 17 от Шеста директива 77/388/ЕИО за хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота [неофициален превод] (ОВ L 94, стр. 59).


title: Дело T-301/08: Жалба, подадена на 6 август 2008 г. — Laura Ashley/СХВП — Tiziana Bucci (LAURA ASHLEY)

text:
               27.9.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 247/21

         Жалба, подадена на 6 август 2008 г. — Laura Ashley/СХВП — Tiziana Bucci (LAURA ASHLEY)
   (Дело T-301/08)
   (2008/C 247/42)
   Език на жалбата: английски
   Страни

      Жалбоподател: Laura Ashley Ltd (Лондон, Великобритания) (представител: J. Guise, Solicitor)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Tiziana Bucci (Viareggio, Италия)
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Решение на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) от 28 май 2008 г. по преписка R 1237/2007-1 и да се отхвърли възражението; и

               —

               да се осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: Жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: Словна марка „LAURA ASHLEY“ за различни стоки по класове 3, 18, 24 и 25

      Притежател на марката или знака, на който е направено позоваване в процедурата по възражението: Другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка или знак, на който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Международна регистрация № 311 675 на фигуративна марка „Ashley's“ за стоки по клас 25; Италианска регистрация № 517 151 на фигуративна марка „Ashley's“ за стоки по класове 3, 18, 24 и 25; Международна регистрация № 646 926 на фигуративна марка „Ashley's il primo Cashmere Italiano“ за стоки по клас 25

      Решение на отдела по споровете: Уважава възражението в неговата цялост

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94 на Съвета, доколкото апелативният състав не е доказал дали жалбоподателят е ползвал заявената марка на Общността без основателна причина.


title: Дело C-551/09: Иск, подаден на 23 декември 2009 г. — Европейска комисия/Република Австрия

text:
               13.3.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 63/32

         Иск, подаден на 23 декември 2009 г. — Европейска комисия/Република Австрия
   (Дело C-551/09)
   2010/C 63/52
   Език на производството: немски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: K. Gross и M. Adam)

      Ответник: Република Австрия

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че Република Австрия не е изпълнила задълженията си по член 288 ДФЕС, както и по членове 1 и 3 от Решението на Комисията от 30 април 2008 година относно държавна помощ C 56/06 (ex NN 77/06), която Австрия е привела в действие за приватизацията на банка Burgenland (2008/719/ЕО), като не е приела всички необходими мерки, за да възстанови помощта,

               —

               да се установи, че Република Австрия не е изпълнила задълженията си по член 288 ДФЕС и по член 4 от Решението на Комисията от 30 април 2008 година относно държавна помощ C 56/06 (ex NN 77/06), която Австрия е привела в действие за приватизацията на банка Burgenland, като не е предоставила на Комисията навреме необходимата информация за изчисляване на размера на помощта,

               —

               да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Според Комисията срокът, определен на Република Австрия в Решението на Комисията от 30 април 2008 година относно държавна помощ C 56/06 (ex NN 77/06), която Австрия е привела в действие за приватизацията на банка Burgenland (2008/719/ЕО), за предоставяне на необходимата информация за изчисляване на размера на помощта, е изтекъл.
   Споразумение, сключено между Комисията и Република Австрия след изтичането на посочения по-горе срок, свързано с размера на сумата, която трябва да се възстанови, е анулирано от Република Австрия по съображение, че дружеството, засегнато от искането за възстановяване, предвиждало анулиране на придобиването на Bank Burgenland при задължение за плащане. Това щяло да доведе, според Република Австрия, до сериозни последствия за икономиката на провинция Burgenland. Според Комисията това обстоятелство обаче не обосновава отказа от искането за възстановяване.
   Оспорването по съдебен ред на посоченото по-горе решение не може освен това да засегне задължението за изпълнението му.


title: Съединени дела C-585/08 и C-144/09 P: Решение на Съда (голям състав) от 7 декември 2010 г. — (преюдициални запитвания от Oberster Gerichtshof — Австрия) — Peter Pammer/Reederei Karl Schlüter GmbH & Co KG (C-585/08, Hotel Alpenhof GesmbH/Oliver Heller (C-144/09) (Съдебна компетентност по граждански и търговски дела — Регламент (ЕО) № 44/2001 — Член 15, параграф 1, буква в) и параграф 3 — Компетентност при потребителски договори — Договор за пътуване с товарен кораб — Понятие за пакетно пътуване — Договор за престой в хотел — Представяне на пътуването и на хотела на уебсайт — Понятие за дейност, „насочена към“ държавата членка, където потребителят има местоживеене — Критерии — Достъпност на уебсайта)

text:
               19.2.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 55/4

         Решение на Съда (голям състав) от 7 декември 2010 г. — (преюдициални запитвания от Oberster Gerichtshof — Австрия) — Peter Pammer/Reederei Karl Schlüter GmbH & Co KG (C-585/08, Hotel Alpenhof GesmbH/Oliver Heller (C-144/09)
   (Съединени дела C-585/08 и C-144/09 P) (1)

   (Съдебна компетентност по граждански и търговски дела - Регламент (ЕО) № 44/2001 - Член 15, параграф 1, буква в) и параграф 3 - Компетентност при потребителски договори - Договор за пътуване с товарен кораб - Понятие за пакетно пътуване - Договор за престой в хотел - Представяне на пътуването и на хотела на уебсайт - Понятие за дейност, „насочена към“ държавата членка, където потребителят има местоживеене - Критерии - Достъпност на уебсайта)
   2011/C 55/06
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Oberster Gerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Peter Pammer (C-585/08), Hotel Alpenhof GesmbH (C-144/09)

      Ответници: Reederei Karl Schlüter GmbH & Co KG (C-585/08), Oliver Heller (C-144/09)

      Предмет

   Преюдициално запитване — Oberster Gerichtshof (Австрия) — Тълкуване на член 15, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, стp. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74) — Компетентност при потребителските договори — Минимални характеристики, които се изискват от даден уебсайт, за да може да се счита, че обявените на него дейности са „насочени към“ държавата членка, в която потребителят има местоживеене.

      Диспозитив

               1.

               Договор, който има за предмет пътуване с товарен кораб като разглежданото в главното производство по дело С-585/08, представлява договор за транспорт, който включва в цената си предоставянето на комбинация от пътуване и настаняване по смисъла на член 15, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела.

               2.

               За да се определи дали за търговец, чиято дейност е представена на неговия уебсайт или на уебсайта на посредник, може да се счита, че „насочва“ дейността си към държавата членка, където потребителят има местоживеене, по смисъла на член 15, параграф 1, буква в) от Регламент № 44/2001, следва да се провери дали преди евентуалното сключване на договора с потребителя от тези уебсайтове и от общата дейност на търговеца е видно, че последният е възнамерявал да търгува с потребители с местоживеене в една или няколко държави членки, включително в тази, където потребителят има местоживеене, в смисъл че е бил склонен да сключи договор с тях.
               Без списъкът им да е изчерпателен, следните елементи могат да представляват показатели, позволяващи да се счита, че дейността на търговеца е насочена към държавата членка по местоживеенето на потребителя, а именно: международното естество на дейността, посочването на описание на маршрути от други държави членки до мястото, където търговецът е установен, използването на език или валута, различни от обичайно използваните в държавата членка, където търговецът е установен, с възможност за резервиране и потвърждаване на резервацията на този друг език, посочването на телефонните номера с указване на международния телефонен код, поемането на задължение за плащане на разходи, свързани с услуга по каталогизиране в интернет, с цел улесняване на достъпа до уебсайта на търговеца или до уебсайта на посредника му за потребителите с местоживеене в други държави членки, използването на име на домейн от първо ниво, различно от това на държавата членка, където търговецът е установен, и споменаването на международна клиентела, състояща се от клиенти с местоживеене в различни държави членки. Националният съд следва да провери дали са налице такива показатели.
               Напротив, достъпността на уебсайта на търговеца или на уебсайта на посредника в държавата членка, където потребителят има местоживеене, сама по себе си не е достатъчна. Това се отнася и за посочването на електронен адрес, както и на други данни за връзка, или за употребата на език или валута, които са обичайно използваните език и/или валута в държавата членка, където търговецът е установен.

      (1)  ОВ C 44, 21.2.2009 г.

      ОВ C 153, 4.7.2009 г.