title: Дело C-62/19: Решение на Съда (четвърти състав) от 3 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Tribunalul Bucureşti — Румъния) — Star Taxi App SRL/Unitatea Administrativ Teritorială Municipiul Bucureşti prin Primar General, Consiliul General al Municipiului Bucureşti (Преюдициално запитване — Член 56 ДФЕС — Приложимост — Изцяло вътрешно положение — Директива 2000/31/EО — Член 2, буква а) — Понятие „услуги на информационното общество“ — Член 3, параграфи 2 и 4 — Член 4 — Приложимост — Директива 2006/123/ЕО — Услуги — Глави III (Свобода на установяване за доставчиците) и IV (Свободно движение на услуги) — Приложимост — Членове 9 и 10 — Директива (ЕС) 2015/1535 — Член 1, параграф 1, букви д) и е) — Понятие „правило за услуги“ — Понятие „технически регламент“ — Член 5, параграф 1 — Липса на предварително уведомление — Противопоставимост — Дейност по свързване посредством приложение за смартфон на лица, които желаят да ползват градски превоз, с таксиметрови шофьори, които притежават разрешително — Квалифициране — Национална правна уредба, според която за тази дейност е необходимо предварително разрешение)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/7

      Решение на Съда (четвърти състав) от 3 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Tribunalul Bucureşti — Румъния) — Star Taxi App SRL/Unitatea Administrativ Teritorială Municipiul Bucureşti prin Primar General, Consiliul General al Municipiului Bucureşti
      (Дело C-62/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 56 ДФЕС - Приложимост - Изцяло вътрешно положение - Директива 2000/31/EО - Член 2, буква а) - Понятие „услуги на информационното общество“ - Член 3, параграфи 2 и 4 - Член 4 - Приложимост - Директива 2006/123/ЕО - Услуги - Глави III (Свобода на установяване за доставчиците) и IV (Свободно движение на услуги) - Приложимост - Членове 9 и 10 - Директива (ЕС) 2015/1535 - Член 1, параграф 1, букви д) и е) - Понятие „правило за услуги“ - Понятие „технически регламент“ - Член 5, параграф 1 - Липса на предварително уведомление - Противопоставимост - Дейност по свързване посредством приложение за смартфон на лица, които желаят да ползват градски превоз, с таксиметрови шофьори, които притежават разрешително - Квалифициране - Национална правна уредба, според която за тази дейност е необходимо предварително разрешение)
      (2021/C 35/09)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul Bucureşti

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Star Taxi App SRL

         Ответници: Unitatea Administrativ Teritorială Municipiul Bucureşti prin Primar General, Consiliul General al Municipiului Bucureşti

         в присъствието на: IB, Camera Naţională a Taximetriştilor din România, D’Artex Star SRL, Auto Cobălcescu SRL, Cristaxi Service SRL

         Диспозитив

                  1)

                  Член 2, буква а) от Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (Директива за електронната търговия), който препраща към член 1, параграф 1, буква б) от Директива (ЕС) 2015/1535 на Европейския парламент и на Съвета от 9 септември 2015 година, установяваща процедура за предоставянето на информация в сферата на техническите регламенти и правила относно услугите на информационното общество, трябва да се тълкува в смисъл, че представлява „услуга на информационното общество“ по смисъла на тези разпоредби посредническа услуга, която се изразява в свързването срещу възнаграждение, посредством приложение за смартфон, на лица, желаещи да ползват градски превоз, с притежаващи разрешително таксиметрови шофьори, като за тази цел доставчикът на посочената услуга сключва договори за доставка на услуги с тези шофьори срещу плащането на месечен абонамент, но не им предава поръчките, не определя цената на курса, нито пък я получава от тези лица, които я плащат директно на таксиметровия шофьор, и не упражнява контрол върху качеството на превозните средства и на техните шофьори, както и върху поведението на последните.

                  2)

                  Член 1, параграф 1, буква е) от Директива 2015/1535 трябва да се тълкува в смисъл, че не представлява „технически регламент“ по смисъла на тази разпоредба правна уредба на местен орган, според която за предоставянето на посредническа услуга — с предмет свързване срещу възнаграждение посредством приложение за смартфон на лица, желаещи да ползват градски превоз, с притежаващи разрешително таксиметрови шофьори, която се квалифицира като „услуга на информационното общество“ по смисъла на член 1, параграф 1, буква б) от Директива 2015/1535 — е необходимо предварително разрешение, което вече се изисква за останалите доставчици на услугата по резервация на такси.

                  3)

                  Член 56 ДФЕС, член 3, параграфи 2 и 4 от Директива 2000/31 и член 16 от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар трябва да се тълкуват в смисъл, че не се прилагат към положение, при което всички релевантни елементи настъпват в границите само на една държава членка.
                  Член 4 от Директива 2000/31 трябва да се тълкува в смисъл, че не се прилага към правна уредба на държава членка, според която за предоставянето на посредническа услуга — с предмет свързване срещу възнаграждение посредством приложение за смартфон на лица, желаещи да ползват градски превоз, с притежаващи разрешително таксиметрови шофьори, която се квалифицира като „услуга на информационното общество“ по смисъла на член 2, буква а) от Директива 2000/31, който препраща към член 1, параграф 1, буква б) от Директива 2015/1535 — е необходимо предварително разрешение, което вече се изисква за останалите доставчици на услугата по резервация на такси.
                  Членове 9 и 10 от Директива 2006/123 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба на държава членка, според която за предоставянето на посредническа услуга — с предмет свързване срещу възнаграждение посредством приложение за смартфон на лица, желаещи да ползват градски превоз, с притежаващи разрешително таксиметрови шофьори — е необходимо предварително разрешение за упражняване на дейността им, когато условията за получаване на това разрешение не отговарят на предвидените в тези членове изисквания, тъй като налагат по-специално неподходящи за съответната услуга технически изисквания, което трябва да се провери от запитващата юрисдикция.

         (1)  ОВ C 164, 13.5.2019 г.


title: Съединени дела C-225/19 и C-226/19: Решение на Съда (голям състав) от 24 ноември 2020 г. (преюдициални запитвания от Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem — Нидерландия) — R.N.N.S. (C-225/19), K.A. (C-226/19)/Minister van Buitenlandse Zaken (Преюдициално запитване — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Визов кодекс на Общността — Регламент (ЕО) № 810/2009 — Член 32, параграфи 1 — 3 — Решение, с което се отказва издаване на виза — Приложение VI — Стандартен формуляр — Мотивиране — Заплаха за обществения ред, вътрешната сигурност, общественото здраве или за международните отношения на държава членка — Член 22 — Процедура на предварителна консултация с централните органи на други държави членки — Възражение срещу издаването на виза — Жалба срещу решение, с което се отказва издаване на виза — Обхват на съдебния контрол — Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Право на ефективни правни средства за защита)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/10

      Решение на Съда (голям състав) от 24 ноември 2020 г. (преюдициални запитвания от Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem — Нидерландия) — R.N.N.S. (C-225/19), K.A. (C-226/19)/Minister van Buitenlandse Zaken
      (Съединени дела C-225/19 и C-226/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Пространство на свобода, сигурност и правосъдие - Визов кодекс на Общността - Регламент (ЕО) № 810/2009 - Член 32, параграфи 1 — 3 - Решение, с което се отказва издаване на виза - Приложение VI - Стандартен формуляр - Мотивиране - Заплаха за обществения ред, вътрешната сигурност, общественото здраве или за международните отношения на държава членка - Член 22 - Процедура на предварителна консултация с централните органи на други държави членки - Възражение срещу издаването на виза - Жалба срещу решение, с което се отказва издаване на виза - Обхват на съдебния контрол - Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз - Право на ефективни правни средства за защита)
      (2021/C 35/11)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: R.N.N.S. (C-225/19), K.A. (C-226/19)

         Ответник: Minister van Buitenlandse Zaken

         Диспозитив

      Член 32, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 810/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година за създаване на Визов кодекс на Общността, изменен с Регламент (ЕС) № 610/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г., във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, от една страна, че изисква от държавата членка, приела окончателно решение за отказ да издаде виза на основание член 32, параграф 1, буква a), подточка vi) от Регламент № 810/2009, изменен с Регламент № 610/2013, поради отправеното от друга държава членка възражение за издаване на визата, да посочи в това решение коя държава членка е отправила такова възражение, конкретното основание за отказ, възприето на базата на това възражение, евентуално заедно със съображенията по същество за възражението, както и органа, към който кандидатът за виза може да се обърне, за да разбере кои са наличните способи за защита в другата държава членка, и от друга страна, че когато срещу това решение е подадена жалба на основание член 32, параграф 3 от Регламент № 810/2009, изменен с Регламент № 610/2013, съдилищата на приелата решението държава членка не могат да разглеждат по същество законосъобразността на възражението срещу издаването на визата, отправено от друга държава членка.

         (1)  ОВ C 187, 3.6.2019 г.


title: Дело C-269/19: Решение на Съда (първи състав) от 25 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Cluj — Румъния) — Banca B. SA/A.A.A. (Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Неравноправни клаузи в потребителските договори — Директива 93/13/ЕИО — Последици от установяването на неравноправния характер на клауза — Заместване на неравноправната клауза — Начин на изчисляване на променливия лихвен процент — Допустимост — Насочване на страните към преговори)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/10

      Решение на Съда (първи състав) от 25 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Cluj — Румъния) — Banca B. SA/A.A.A.
      (Дело C-269/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Защита на потребителите - Неравноправни клаузи в потребителските договори - Директива 93/13/ЕИО - Последици от установяването на неравноправния характер на клауза - Заместване на неравноправната клауза - Начин на изчисляване на променливия лихвен процент - Допустимост - Насочване на страните към преговори)
      (2021/C 35/12)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Cluj

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Banca B. SA

         Ответник: A.A.A.

         Диспозитив

      Член 6, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори трябва да се тълкува в смисъл, че след констатирането на неравноправния характер на клаузите, установяващи механизма за определяне на променливия лихвен процент в договор за кредит като разглеждания в главното производство, и когато този договор не може да се изпълнява след премахването на съответните неравноправни клаузи, обявяването на посочения договор за недействителен би имало особено неблагоприятни последици за потребителя и не съществува никаква диспозитивна разпоредба от националното право, националният съд трябва, като вземе предвид цялото вътрешно право, да вземе всички необходими мерки, за да защити потребителя от особено неблагоприятните последици, които би могло да породи обявяването на посочения договор за недействителен. При обстоятелства като разглежданите в главното производство няма никаква пречка по-конкретно националният съд да прикани страните да водят преговори за определянето на условията за изчисляване на лихвения процент, стига да определи рамката за тези преговори и те да имат за цел установяването на действително равновесие между правата и задълженията на съдоговорителите, при което се взема по-специално предвид целта за защита на потребителя, залегнала в основата на Директива 93/13.

         (1)  ОВ C 238, 15.7.2019 г.


title: Дело C-302/19: Решение на Съда (пети състав) от 25 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione — Италия) — Istituto nazionale della previdenza sociale/WS (Преюдициално запитване — Директива 2011/98/ЕС — Права на работниците, които са от трети страни и притежават единно разрешение — Член 12 — Право на равно третиране — Социална сигурност — Правна уредба на държава членка, която за целите на определяне на правото на семейно обезщетение изключва членовете на семейството на притежател на единно разрешение, които не пребивават на територията на тази държава членка)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/11

      Решение на Съда (пети състав) от 25 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione — Италия) — Istituto nazionale della previdenza sociale/WS
      (Дело C-302/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Директива 2011/98/ЕС - Права на работниците, които са от трети страни и притежават единно разрешение - Член 12 - Право на равно третиране - Социална сигурност - Правна уредба на държава членка, която за целите на определяне на правото на семейно обезщетение изключва членовете на семейството на притежател на единно разрешение, които не пребивават на територията на тази държава членка)
      (2021/C 35/13)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte suprema di cassazione

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Istituto nazionale della previdenza sociale

         Ответник: WS

         Диспозитив

      Член 12, параграф 1, буква д) от Директива 2011/98/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно единна процедура за кандидатстване на граждани на трети държави за единно разрешение за пребиваване и работа на територията на държава членка и относно общ набор от права за работници от трети държави, законно пребиваващи в държава членка, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка, по силата на която членовете на семейството на притежател на единно разрешение по смисъла на член 2, буква в) от същата директива, които не пребивават на територията на тази държава членка, а в трета страна, не се вземат предвид за целите на определянето на правото на социалноосигурително обезщетение, докато членовете на семейството на гражданин на споменатата държава членка, които пребивават в трета страна, се вземат предвид.

         (1)  ОВ C 288, 26.8.2019 г.


title: Дело C-303/19: Решение на Съда (пети състав) от 25 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione — Италия) — Istituto nazionale della previdenza sociale/VR (Преюдициално запитване — Директива 2003/109/ЕО — Статут на дългосрочно пребиваващи граждани на трети страни — Член 11 — Право на равно третиране — Социална сигурност — Правна уредба на държава членка, която за целите на определяне на правото на семейно обезщетение изключва членовете на семейството на дългосрочно пребиваващ гражданин на трета страна, които не пребивават на територията на тази държава членка)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/12

      Решение на Съда (пети състав) от 25 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione — Италия) — Istituto nazionale della previdenza sociale/VR
      (Дело C-303/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Директива 2003/109/ЕО - Статут на дългосрочно пребиваващи граждани на трети страни - Член 11 - Право на равно третиране - Социална сигурност - Правна уредба на държава членка, която за целите на определяне на правото на семейно обезщетение изключва членовете на семейството на дългосрочно пребиваващ гражданин на трета страна, които не пребивават на територията на тази държава членка)
      (2021/C 35/14)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte suprema di cassazione

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Istituto nazionale della previdenza sociale

         Ответник: VR

         Диспозитив

      Член 11, параграф 1, буква г) от Директива 2003/109/ЕО на Съвета от 25 ноември 2003 година относно статута на дългосрочно пребиваващи граждани от трети страни трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка — по силата на която членовете на семейството на дългосрочно пребиваващ по смисъла на член 2, буква б) от същата директива, които не пребивават на територията на тази държава членка, а в трета страна, не се вземат предвид за целите на определянето на правото на социалноосигурително обезщетение, докато членовете на семейството на гражданин на споменатата държава членка, които пребивават в трета страна, се вземат предвид — ако при транспонирането в националното си право на споменатата директива тази държава членка не е изразила намерение да се позове на допустимата съгласно член 11, параграф 2 от същата директива дерогация на правото на равно третиране.

         (1)  ОВ C 288, 26.8.2019 г.


title: Дело C-311/19: Решение на Съда (четвърти състав) от 3 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud — Чешка република) — BONVER WIN, a.s./Ministerstvo financí ČR (Преюдициално запитване — Свободно предоставяне на услуги — Ограничения — Национално законодателство, забраняващо организирането на хазартни игри на някои места — Приложимост на член 56 ДФЕС — Наличие на трансграничен елемент)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/12

      Решение на Съда (четвърти състав) от 3 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud — Чешка република) — BONVER WIN, a.s./Ministerstvo financí ČR
      (Дело C-311/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Свободно предоставяне на услуги - Ограничения - Национално законодателство, забраняващо организирането на хазартни игри на някои места - Приложимост на член 56 ДФЕС - Наличие на трансграничен елемент)
      (2021/C 35/15)
      Език на производството: чешки

         Запитваща юрисдикция

      Nejvyšší správní soud

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: BONVER WIN, a.s.

         Ответник: Ministerstvo financí ČR

         Диспозитив

      Член 56 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че се прилага спрямо положението на установено в държава членка дружество, което е изгубило разрешението си да организира хазартни игри след влизането в сила в тази държава членка на правна уредба, определяща местата, в които е разрешено да се организират такива игри, приложима по един и същ начин по отношение на доставчиците, осъществяващи дейността си на територията на тази държава членка, независимо дали тези доставчици предоставят услуги на граждани на същата държава, или на гражданите на другите държави членки, когато част от клиентелата му е от държава членка, различна от тази на установяването му.

         (1)  ОВ C 213, 24.6.2019 г.


title: Дело C-320/19: Решение на Съда (пети състав) от 3 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Berlin — Германия) — Ingredion Germany GmbH/Bundesrepublik Deutschland (Преюдициално запитване — Околна среда — Директива 2003/87/ЕО — Схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове — Член 3, буква з) — Нови участници — Член 10а — Преходен режим за безплатно разпределяне на квоти — Решение 2011/278/ЕС — Член 18, параграф 1, буква в) — Горивно равнище на активност — Член 18, параграф 2, втора алинея — Стойност на коефициента на използване на капацитета)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/13

      Решение на Съда (пети състав) от 3 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Berlin — Германия) — Ingredion Germany GmbH/Bundesrepublik Deutschland
      (Дело C-320/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Околна среда - Директива 2003/87/ЕО - Схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове - Член 3, буква з) - Нови участници - Член 10а - Преходен режим за безплатно разпределяне на квоти - Решение 2011/278/ЕС - Член 18, параграф 1, буква в) - Горивно равнище на активност - Член 18, параграф 2, втора алинея - Стойност на коефициента на използване на капацитета)
      (2021/C 35/16)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Berlin

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Ingredion Germany GmbH

         Ответник: Bundesrepublik Deutschland

         Диспозитив

      Член 18, параграф 2, втора алинея от Решение 2011/278/ЕС на Комисията от 27 април 2011 година за определяне на валидни за целия Европейски съюз преходни правила за хармонизираното безплатно разпределяне на квоти за емисии съгласно член 10а от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета трябва да се тълкува в смисъл, че за целите на безплатното разпределяне на квоти за емисии на новите участници съответният коефициент на използване на капацитета е сведен до стойност под 100 %.

         (1)  ОВ C 246, 22.7.2019 г.


title: Дело C-352/19 P: Решение на Съда (първи състав) от 3 декември 2020 г. — Région de Bruxelles-Capitale/Европейска комисия (Обжалване — Регламент (ЕО) № 1107/2009 — Пускане на пазара на продукти за растителна защита — Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2324 — Подновяване на одобрението на активното вещество глифозат — Член 263 ДФЕС — Процесуална легитимация на регионално образувание — Пряко засягане)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/13

      Решение на Съда (първи състав) от 3 декември 2020 г. — Région de Bruxelles-Capitale/Европейска комисия
      (Дело C-352/19 P) (1)

      (Обжалване - Регламент (ЕО) № 1107/2009 - Пускане на пазара на продукти за растителна защита - Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/2324 - Подновяване на одобрението на активното вещество глифозат - Член 263 ДФЕС - Процесуална легитимация на регионално образувание - Пряко засягане)
      (2021/C 35/17)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Région de Bruxelles-Capitale (представител: A. Bailleux, avocat)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: X. Lewis, F. Castillo de la Torre, I. Naglis и F. Castilla Contreras)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда регион Брюксел-столица да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 220, 1.7.2019 г.


title: Дело C-372/19: Решение на Съда (пети състав) от 25 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Ondernemingsrechtbank Antwerpen — Белгия) — Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)/Weareone.World BVBA, Wecandance NV (Преюдициално запитване — Конкуренция — Член 102 ДФЕС — Злоупотреба с господстващо положение — Понятие за несправедливи цени — Дружество за колективно управление на авторски права — Фактическо монополно положение — Господстващо положение — Злоупотреба — Изпълнение на музикални произведения по време на музикални фестивали — Таблица, основана на брутните приходи, получени от продажбата на входни билети — Разумно съотношение с услугата на дружеството за колективно управление — Определяне на действително изпълнената част от музикалния репертоар на дружеството за колективно управление)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/14

      Решение на Съда (пети състав) от 25 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Ondernemingsrechtbank Antwerpen — Белгия) — Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)/Weareone.World BVBA, Wecandance NV
      (Дело C-372/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Конкуренция - Член 102 ДФЕС - Злоупотреба с господстващо положение - Понятие за несправедливи цени - Дружество за колективно управление на авторски права - Фактическо монополно положение - Господстващо положение - Злоупотреба - Изпълнение на музикални произведения по време на музикални фестивали - Таблица, основана на брутните приходи, получени от продажбата на входни билети - Разумно съотношение с услугата на дружеството за колективно управление - Определяне на действително изпълнената част от музикалния репертоар на дружеството за колективно управление)
      (2021/C 35/18)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Ondernemingsrechtbank Antwerpen

         Страни в главното производство

         Ищец: Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)

         Ответници: Weareone.World BVBA, Wecandance NV

         Диспозитив

      Член 102 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не представлява злоупотреба с господстващо положение по смисъла на този член налагането от страна на дружество за колективно управление, което има фактически монопол в държава членка, спрямо организаторите на музикални събития, за правото на публично възпроизвеждане на музикални произведения, на таблица, в която:

                  —

                  дължимите такси за авторско право се изчисляват въз основа на тарифа, прилагана за брутните приходи от продажба на входни билети, без от тези приходи да могат да се приспадат всички разходи, във връзка с организирането на фестивала, които не са свързани с изпълняваните музикални произведения, доколкото с оглед на всички релевантни обстоятелства в конкретния случай действително наложените такси от дружеството за управление съгласно тази таблица не са прекомерни с оглед по-специално на характера и обхвата на използване на произведенията, на икономическата стойност, генерирана от това използване, и на икономическата стойност на услугите на това дружество за управление, което националният съд следва да провери, и

                  —

                  се използва система с фиксирани групи, за да се определи каква част от изпълняваните музикални произведения е от репертоара на това дружество за управление, доколкото не съществува друг метод, който да дава възможност по-точно да се определят видовите и количествените характеристики на използването на тези произведения и с който да може да се постигне същата законосъобразна цел, а именно защитата на интересите на авторите, композиторите и издателите на музика, без обаче това да води до несъразмерно увеличаване на разходите за управление на договорите и за контрол върху използването на защитените с авторско право музикални произведения; националният съд трябва да провери това с оглед на конкретния случай, по който е сезиран, и при отчитане на всички релевантни обстоятелства, включително на достъпността и надеждността на предоставените данни, както и на съществуващите технологични средства.

         (1)  ОВ C 270, 12.8.2019 г.


title: Дело C-445/19: Решение на Съда (голям състав) от 24 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Østre Landsret — Дания) — Viasat Broadcasting UK Ltd/TV2/Danmark A/S, Кралство Дания (Преюдициално запитване — Държавни помощи — Обществен радио- и телевизионен оператор — Член 106, параграф 2 ДФЕС — Услуги от общ икономически интерес — Помощ, съвместима с вътрешния пазар — Член 108, параграф 3 ДФЕС — Уведомление — Липса — Задължение на получателя за плащане на лихва за периода на неправомерност на помощта — Изчисляване на лихвата — Суми, които следва да бъдат взети предвид)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/15

      Решение на Съда (голям състав) от 24 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Østre Landsret — Дания) — Viasat Broadcasting UK Ltd/TV2/Danmark A/S, Кралство Дания
      (Дело C-445/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Държавни помощи - Обществен радио- и телевизионен оператор - Член 106, параграф 2 ДФЕС - Услуги от общ икономически интерес - Помощ, съвместима с вътрешния пазар - Член 108, параграф 3 ДФЕС - Уведомление - Липса - Задължение на получателя за плащане на лихва за периода на неправомерност на помощта - Изчисляване на лихвата - Суми, които следва да бъдат взети предвид)
      (2021/C 35/19)
      Език на производството: датски

         Запитваща юрисдикция

      Østre Landsret

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Viasat Broadcasting UK Ltd

         Ответници: TV2/Danmark A/S, Кралство Дания

         Диспозитив

                  1)

                  Член 108, параграф 3 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че получател на помощ, приведена в действие в нарушение на тази разпоредба, трябва да бъде осъден от националната юрисдикция да плати лихва за периода на неправомерност на помощта и в случаите, когато в окончателното си решение Комисията е стигнала до извода, че същата помощ е съвместима с вътрешния пазар на основание член 106, параграф 2 ДФЕС.

                  2)

                  Член 108, параграф 3 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че получател на помощ, приведена в действие в нарушение на тази разпоредба, трябва да бъде осъден от националната юрисдикция да плати лихва за периода на неправомерност на помощта и по отношение на помощите, които е прехвърлил на свързани с него предприятия, както и по отношение на помощите, които са му били платени от контролирано от държавата предприятие.

         (1)  ОВ C 270, 12.8.2019 г.


title: Дело C-510/19: Решение на Съда (голям състав) от 24 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Hof van beroep te Brussel — Белгия) — Наказателно производство срещу AZ (Преюдициално запитване — Полицейско и съдебно сътрудничество по наказателни дела — Европейска заповед за арест — Рамково решение 2002/584/ПВР — Член 6, параграф 2 — Понятие „изпълняващ съдебен орган“ — Член 27, параграф 2 — Специално правило — Член 27, параграф 3, буква ж) и параграф 4 — Изключение — Наказателно преследване за „престъпление, различно от това“, за което се иска предаване — Съгласие на изпълняващия съдебен орган — Съгласие на прокурор от изпълняващата държава членка)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/16

      Решение на Съда (голям състав) от 24 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Hof van beroep te Brussel — Белгия) — Наказателно производство срещу AZ
      (Дело C-510/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Полицейско и съдебно сътрудничество по наказателни дела - Европейска заповед за арест - Рамково решение 2002/584/ПВР - Член 6, параграф 2 - Понятие „изпълняващ съдебен орган“ - Член 27, параграф 2 - Специално правило - Член 27, параграф 3, буква ж) и параграф 4 - Изключение - Наказателно преследване за „престъпление, различно от това“, за което се иска предаване - Съгласие на изпълняващия съдебен орган - Съгласие на прокурор от изпълняващата държава членка)
      (2021/C 35/20)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Hof van beroep te Brussel

         Страна в главното наказателно производство

      AZ

         в присъствието на: Openbaar Ministerie, YU, ZV

         Диспозитив

                  1.

                  Понятието „изпълняващ съдебен орган“ по смисъла на член 6, параграф 2 от Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки, изменено с Рамково решение 2009/299/ПВР на Съвета от 26 февруари 2009 г., е самостоятелно понятие на правото на Съюза, което трябва да се тълкува в смисъл, че включва органите на дадена държава членка, които, без да е задължително да бъдат съдилища или юрисдикции, участват в наказателното правораздаване на тази държава членка, действат независимо при изпълнението на функциите, присъщи на изпълнението на европейска заповед за арест, и упражняват функциите си в рамките на производство, в което се съблюдават изискванията, присъщи на ефективната съдебна защита.

                  2.

                  Член 6, параграф 2 и член 27, параграф 3, буква ж) и параграф 4 от Рамково решение 2002/584, изменено с Рамково решение 2009/299, трябва да се тълкуват в смисъл, че прокурор от държава членка, който, въпреки че участва в правораздаването, може да получава конкретни указания от страна на изпълнителната власт при упражняване на правомощието си за вземане на решения, не представлява „изпълняващ съдебен орган“ по смисъла на посочените разпоредби.

         (1)  ОВ C 312, 16.9.2019 г.


title: Дело C-767/19: Решение на Съда (десети състав) от 3 декември 2020 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директиви 2009/72/ЕО и 2009/73/ЕО — Вътрешен пазар на електроенергия и на природен газ — Ефективно отделяне между управлението на електропреносните и газопреносните мрежи, от една страна, и дейностите по доставка и производство, от друга страна — Създаване на независими регулаторни национални органи)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/16

      Решение на Съда (десети състав) от 3 декември 2020 г. — Европейска комисия/Кралство Белгия
      (Дело C-767/19) (1)

      (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директиви 2009/72/ЕО и 2009/73/ЕО - Вътрешен пазар на електроенергия и на природен газ - Ефективно отделяне между управлението на електропреносните и газопреносните мрежи, от една страна, и дейностите по доставка и производство, от друга страна - Създаване на независими регулаторни национални органи)
      (2021/C 35/21)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: O. Beynet и Й. Г. Маринова)

         Ответник: Кралство Белгия (представители: L. Van den Broeck, M. Jacobs и C. Pochet, подпомагани от G. Block, адвокат)

         Диспозитив

                  1)

                  Кралство Белгия не е изпълнило задълженията си по Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО и по Директива 2009/73/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на природен газ и за отмяна на Директива 2003/55/ЕО, тъй като не е транспонирало правилно:

                              —

                              член 9, параграф 1, буква а) от всяка от Директиви 2009/72 и 2009/73,

                              —

                              член 37, параграф 4, букви а) и б) от Директива 2009/72 и член 41, параграф 4, букви а) и б) от Директива 2009/73, и

                              —

                              член 37, параграф 6, букви а)—в) и параграф 9 от Директива 2009/72 и член 41, параграф 6, букви а)—в) и параграф 9 от Директива 2009/73.

                  2)

                  Осъжда Кралство Белгия да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 10, 13.1.2020 г.


title: Дело C-799/19: Решение на Съда (осми състав) от 25 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Okresný súd Košice I — Словакия) — NI, OJ, PK/Sociálna poisťovňa (Преюдициално запитване — Социална политика — Директива 2008/94/ЕО — Членове 2 и 3 — Закрила на работниците в случай на неплатежоспособност на техния работодател — Понятия „дължими вземания“ на работниците и служителите и „неплатежоспособност на работодател“ — Трудова злополука — Смърт на работник или служител — Обезщетение за неимуществените вреди — Събиране на вземането от работодателя — Невъзможност — Гарантираща институция)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/17

      Решение на Съда (осми състав) от 25 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Okresný súd Košice I — Словакия) — NI, OJ, PK/Sociálna poisťovňa
      (Дело C-799/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Социална политика - Директива 2008/94/ЕО - Членове 2 и 3 - Закрила на работниците в случай на неплатежоспособност на техния работодател - Понятия „дължими вземания“ на работниците и служителите и „неплатежоспособност на работодател“ - Трудова злополука - Смърт на работник или служител - Обезщетение за неимуществените вреди - Събиране на вземането от работодателя - Невъзможност - Гарантираща институция)
      (2021/C 35/22)
      Език на производството: словашки

         Запитваща юрисдикция

      Okresný súd Košice I

         Страни в главното производство

         Ищци: NI, OJ, PK

         Ответник: Sociálna poisťovňa

         Диспозитив

                  1)

                  Член 2, параграф 1 от Директива 2008/94/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател трябва да се тълкува в смисъл, че работодателят не може да се счита „в състояние на неплатежоспособност“, когато срещу него е била подадена молба за принудително изпълнение във връзка със съдебно признато вземане за обезщетение, но в изпълнителното производство е установена несъбираемост на вземането поради фактическата неплатежоспособност на този работодател. Запитващата юрисдикция обаче следва да провери дали в съответствие с член 2, параграф 4 от Директивата съответната държава членка не е решила да разшири предвидената в тази директива закрила на работниците и служителите, така че да се отнася и за такъв вид неплатежоспособност, установявана по предвидени в националното право процедури, различни от посочените в член 2, параграф 1.

                  2)

                  Член 1, параграф 1 и член 3 от Директива 2008/94/ЕО трябва да се тълкуват в смисъл, че обезщетението, което работодателят дължи на наследниците за неимуществените вреди, претърпени поради смъртта на работник или служител вследствие на трудова злополука, може да се смята за „вземане на работници и служители, произтичащо от трудови договори или от трудови правоотношения“ по смисъла на член 1, параграф 1 от тази директива само когато попада в обхвата на понятието „възнаграждение“, така както то е уредено в националното право, което националният съд следва да определи.

         (1)  ОВ C 19, 20.1.2020 г.


title: Дело C-455/18 Р: Жалба, подадена на 12 юли 2018 от Oliver Spieker срещу определението на Общия съд (седми състав), постановено на 8 май 2018 г по дело T-92/18 — Oliver Spieker/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/18

      Жалба, подадена на 12 юли 2018 от Oliver Spieker срещу определението на Общия съд (седми състав), постановено на 8 май 2018 г по дело T-92/18 — Oliver Spieker/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
      (Дело C-455/18 Р)
      (2021/C 35/23)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Oliver Spieker (представители: A. Schönfleisch, O. Spieker, M. Alber, N. Willich, адвокати)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли:

                  —

                  да се отмени определението на Общия съд на Европейския съюз от 8 май 2018 г. по дело T-92/18, Spieker/EUIPO (Science for a better skin), с което Общият съд отхвърля жалбата за отмяна на решението на четвърти апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 12 декември 2017 г. (R1067/2017-4) да отхвърли жалбата на жалбоподателя за отмяна на решението на основния отдел на ответника от 20 март 2017 г.,

                  —

                  да се отмени решението на четвърти апелативен състав на ответника от 12 декември 2017 г. (R1067/2017-4),

                  —

                  да се осъди ответникът да заплати свързаните с производството разноски, включително необходимите разноски на жалбоподателя, направени пред четвърти апелативен състав и Общия съд на Европейския съюз.

            С определение от 8 декември 2020 г. Съдът на Европейския съюз (осми състав) отхвърля жалбата и осъжда загубилата делото страна да заплати разноските.


title: Дело C-259/20 P: Жалба, подадена на 11 юни 2020 г. от João Miguel Barata срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 2 април 2020 г. по дело T-81/18, Barata/Парламент

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/18

      Жалба, подадена на 11 юни 2020 г. от João Miguel Barata срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 2 април 2020 г. по дело T-81/18, Barata/Парламент
      (Дело C-259/20 P)
      (2021/C 35/24)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: João Miguel Barata (представители: G. Pandey, avocat, D. Rovetta, avocat, V. Villante, avvocato)

         Друга страна в производството: Европейски парламент
      С определение от 3 декември 2020 г. Съдът (шести състав) отхвърли жалбата като отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна и осъди жалбоподателя да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-307/20 P: Жалба, подадена на 9 юли 2020 г. от Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 13 май 2020 г. по дело T-445/18 — Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/EUIPO

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/19

      Жалба, подадена на 9 юли 2020 г. от Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 13 май 2020 г. по дело T-445/18 — Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/EUIPO
      (Дело C-307/20 P)
      (2021/C 35/25)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (представители: P. Lange, A. Auler, M. Wenz и C. Möller, Rechtsanwälte)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      С определение от 29 октомври 2020 г. Съдът на Европейския съюз (състав по допускането на обжалване) не допусна обжалване по делото и определи жалбоподателят да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-308/20 P: Жалба, подадена на 9 юли 2020 г. от Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 13 май 2020 г. по дело T-535/18 — Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/EUIPO

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/19

      Жалба, подадена на 9 юли 2020 г. от Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 13 май 2020 г. по дело T-535/18 — Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/EUIPO
      (Дело C-308/20 P)
      (2021/C 35/26)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (представители: P. Lange, A. Auler, M. Wenz и C. Möller, Rechtsanwälte)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      С определение от 29 октомври 2020 г. Съдът на Европейския съюз (състав по допускането на обжалване) не допусна обжалване по делото и определи жалбоподателят да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-309/20 P: Жалба, подадена на 9 юли 2020 г. от Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 13 май 2020 г. по дело T-443/18 — Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/EUIPO

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/19

      Жалба, подадена на 9 юли 2020 г. от Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 13 май 2020 г. по дело T-443/18 — Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/EUIPO
      (Дело C-309/20 P)
      (2021/C 35/27)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (представители: P. Lange, A. Auler, M. Wenz и C. Möller, Rechtsanwälte)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      С определение от 29 октомври 2020 г. Съдът на Европейския съюз (състав по допускането на обжалване) не допусна обжалване по делото и определи жалбоподателят да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-310/20 P: Жалба, подадена на 10 юли 2020 г. от Peek & Cloppenburg KG, Дюселдорф срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 13 май 2020 г. по дело T-446/18 — Peek & Cloppenburg KG, Дюселдорф/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/20

      Жалба, подадена на 10 юли 2020 г. от Peek & Cloppenburg KG, Дюселдорф срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 13 май 2020 г. по дело T-446/18 — Peek & Cloppenburg KG, Дюселдорф/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      (Дело C-310/20 P)
      (2021/C 35/28)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Peek & Cloppenburg KG, Дюселдорф (представители: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, Rechtsanwälte)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Peek & Cloppenburg KG, Хамбург
      С определение от 29 октомври 2020 г. Съдът на Европейския съюз (състав по допускането на обжалване) не допусна до разглеждане подадената жалба и постанови жалбоподателят да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-311/20 P: Жалба, подадена на 10 юли 2020 г. от Peek & Cloppenburg KG, Дюселдорф срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 13 май 2020 г. по дело T-444/18 — Peek & Cloppenburg KG, Дюселдорф/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/20

      Жалба, подадена на 10 юли 2020 г. от Peek & Cloppenburg KG, Дюселдорф срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 13 май 2020 г. по дело T-444/18 — Peek & Cloppenburg KG, Дюселдорф/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      (Дело C-311/20 P)
      (2021/C 35/29)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Peek & Cloppenburg KG, Дюселдорф (представители: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, Rechtsanwälte)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Peek & Cloppenburg KG, Хамбург
      С определение от 29 октомври 2020 г. Съдът на Европейския съюз (състав по допускането на обжалване) не допусна до разглеждане подадената жалба и постанови жалбоподателят да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-312/20 P: Жалба, подадена на 10 юли 2020 г. от Peek & Cloppenburg KG, Дюселдорф срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 13 май 2020 г. по дело T-534/18 — Peek & Cloppenburg KG, Дюселдорф/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/20

      Жалба, подадена на 10 юли 2020 г. от Peek & Cloppenburg KG, Дюселдорф срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 13 май 2020 г. по дело T-534/18 — Peek & Cloppenburg KG, Дюселдорф/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      (Дело C-312/20 P)
      (2021/C 35/30)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Peek & Cloppenburg KG, Дюселдорф (представители: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, Rechtsanwälte)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Peek & Cloppenburg KG, Хамбург
      С определение от 29 октомври 2020 г. Съдът на Европейския съюз (състав по допускането на обжалване) не допусна до разглеждане подадената жалба и постанови жалбоподателят да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-400/20 P: Жалба, подадена на 21 август 2020 г. от Dermavita Co. Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 25 юни 2020 г. по дело T-104/19 — Dermavita/EUIPO — Allergan Holdings France (JUVÉDERM)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/21

      Жалба, подадена на 21 август 2020 г. от Dermavita Co. Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 25 юни 2020 г. по дело T-104/19 — Dermavita/EUIPO — Allergan Holdings France (JUVÉDERM)
      (Дело C-400/20 P)
      (2021/C 35/32)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Dermavita Co. Ltd (представител: Д. Тодоров, адвокат)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост, Allergan Holdings France
      С определение от 3 декември 2020 г. Съдът (състав по допускането на обжалване) реши, че не допуска обжалване по делото, и осъди жалбоподателя да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-465/20 P: Жалба, подадена на 25 септември 2020 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (седми разширен състав) на 15 юли 2020 г. по съединени дела T-778/16 и T-892/16, Ирландия и други/Комисия

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/22

      Жалба, подадена на 25 септември 2020 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (седми разширен състав) на 15 юли 2020 г. по съединени дела T-778/16 и T-892/16, Ирландия и други/Комисия
      (Дело C-465/20 P)
      (2021/C 35/33)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: L. Flynn, P.-J. Loewenthal и F. Tomat)

         Други страни в производството: Ирландия, Apple Sales International (ASI), Apple Operations Europe (AOE), Великото херцогство Люксембург, Република Полша, Надзорен орган на ЕАСТ

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното съдебно решение,

                  —

                  да отхвърли първото, второто, третото, четвъртото и осмото искане по дело T-778/16 и първото, второто, третото, четвъртото, петото, осмото и четиринадесетото искане по дело T-892/16,

                  —

                  да върне делото на Общия съд за ново разглеждане на исканията, които още не са били разгледани, и

                  —

                  да не се произнася по съдебните разноски в първоинстанционното производството и в производството по обжалване.

         Основания и основни доводи

      Комисията изтъква две основания за обжалване.
      Първо основание за обжалване: Общият съд допуснал няколко грешки при прилагане на правото, като отхвърлил основната констатация в Решението (1) за наличие на предимство. Това основание се състои от три части.

                  —

                  На първо място, в точки 125, 183 —187, 228, 242, 243 и 249 от обжалваното съдебно решение Общият съд е тълкувал погрешно Решението, като е стигнал до извода, че основната констатация за наличие на предимство се базира само на липсата на служители и физическо присъствие в главните офиси на ASI и AOE, и не се опитва да покаже, че ирландските клонове на ASI и AOE всъщност изпълняват функции, обосноваващи предоставянето на тези клонове на лицензите за интелектуална собственост на Apple. В съображения 281—305 от Решението се анализират действителните функции, изпълнявани както от главните офиси, така и от ирландските клонове, за да се обоснове предоставянето на ирландските клонове на лицензите за интелектуално собственост на Apple. Липсата на надлежно разглеждане от страна на Общия съд на структурата и съдържанието на Решението и на обясненията, изложени в писменото становище на Комисията, относно изпълняваните от главните офиси и ирландските клонове функции, е нарушение на процедурата. Последващото признание на Общия съд в точки 268—283, 286 и 287 от неговото решение, че в Решението се разглеждат функциите, изпълнявани от ирландските клонове, като се обосновава предоставянето им на лицензи за интелектуална собственост на Apple, представлява противоречаща мотивация, което се равнява на непредставяне на мотиви.

                  —

                  На второ място, в точки 267, 269, 273, 274, 275, 277, 281, 283 и 298—302 от обжалваното съдебно решение Общият съд е нарушил подхода на разглеждане като отделен субект и ALP (принцип на сделката между несвързани лица), което представлява нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС и/или изопачаване на националното право, като се позовава на изпълнявани от Apple Inc. функции, за да отхвърли предоставянето с Решението на лицензите за интелектуална собственост на Apple на ирландските клонове. Неотчитането от Общия съд на обясненията в съображения 308—318 от Решението и на писменото становище на Комисията по въпроса защо изпълняваните от Apple Inc. функции са ирелевантни за разпределението на печалба в рамките на ASI и AOE, е нарушение на процедурата и непредставяне на мотиви.

                  —

                  На трето място, в точки 301 и 303—309 от обжалваното съдебно решение Общият съд е нарушил подхода на разглеждане като отделен субект и ALP (принцип на сделката между несвързани лица), което представлява нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС и/или изопачаване на националното право, като е приел, че официални актове на директорите на ASI и AOE представляват изпълнявани от техните главни офиси функции във връзка с лицензите за интелектуална собственост на Apple. Неотчитането от страна на Общия съд на обясненията на Комисията, изложени в Решението и в писмените ѝ изложения, защо тези актове не представляват функции, изпълнявани от главните офиси за прилагането на подхода на разглеждане като отделен субект и на ALP, съставлява процедурно нарушение и непредставяне на мотиви. Позоваването на Общия съд на недопустими доказателства в подкрепа на неговото заключение е процедурно нарушение.

            Второ основание на жалбата: Общият съд допуснал грешки при прилагане на правото, като е отхвърлил констатацията за наличие на предимство, направена при условията на евентуалност. Това основание се състои от три части.

                  —

                  Първо, в точки 349, 416, 434 и 435 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал правна грешка при прилагането на правилата относно степента на доказване, с които Комисията трябва да се съобрази, за да докаже наличието на предимство.

                  —

                  Второ, в точки 315—481 от обжалваното съдебно решение Общият съд е допуснал процедурна грешка, като за да отхвърли констатацията за наличие на предимство, направена при условията на евентуалност, се е позовал на доводи, които нито Ирландия, нито ASI/AOE са посочили в жалбите си пред първата инстанция.

                  —

                  Трето, в точки 315—481 от обжалваното съдебно решение Общият съд изтълкувал неправилно Решението и нарушил член 107, параграф 1 ДФЕС и/или изопачил националното право, като стигнал до извода, че в Решението не се установява наличието на предимство при разглеждането на представените при условията на евентуалност доводи.

         (1)  Решение (ЕС) 2017/1283 на Комисията от 30 август 2016 година относно държавна помощ SA.38373 (2014/C) (ex 2014/NN) (ex 2014/CP), приведена в действие от Ирландия в полза на Apple (нотифицирано под номер С(2016) 5605) (OВ L 187, 2017 г., стр. 1).


title: Дело C-502/20: Преюдициално запитване от Cour d'appel de Mons (Белгия), постъпило на 5 октомври 2020 г. — TP/Institut des Experts en Automobiles

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/23

      Преюдициално запитване от Cour d'appel de Mons (Белгия), постъпило на 5 октомври 2020 г. — TP/Institut des Experts en Automobiles
      (Дело C-502/20)
      (2021/C 35/34)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour d'appel de Mons

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: TP

         Ответник: Institut des Experts en Automobiles

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Може ли разпоредбите на член 5[, параграф 1, точка 2, буква b)] и член 6 от белгийския Закон от 15 май 2007 г. относно признаването и защитата на професията автомобилен експерт във връзка с разпоредбите на Закона от 12 февруари 2008 г. за създаване на обща рамка за признаване на професионалните квалификации в ЕС, и по-специално членове 6, 8 и 9, да се тълкуват в смисъл, че доставчик на услуги, който премества мястото си на установяване в друга държава членка, не може след преместването си да бъде включен в регистъра на услугите на временен или случаен принцип на IEA в държавата си по произход, а именно Белгия, за да упражнява в нея дейност на временен или случаен принцип? Съвместимо ли е подобно тълкуване със свободата на установяване, призната в правото на Съюза?

                  2.

                  Съвместимо ли е с посочените разпоредби на Директива [2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 година относно признаването на професионалните квалификации (1)] тълкуване на разпоредбите на член 5[, параграф 1, точка 2, буква b)] и член 6 от белгийския Закон от 15 май 2007 г. относно признаването и защитата на професията автомобилен експерт във връзка с разпоредбите на Закона от 12 февруари 2008 г. за създаване на обща рамка за признаване на професионалните квалификации в ЕС, и по-специално членове 6, 8 и 9, в смисъл че понятието „дейност, упражнявана на временен или случаен принцип“, изключва възможността доставчик на услуги, установен в една държава членка, да извършва услуги в друга държава членка, ако тези услуги се отличават с известна повторяемост, без да са периодични, или да има в другата държава членка някакъв вид инфраструктура?

         (1)  ОВ L 255, 2005 г., стр. 22.


title: Дело C-522/20: Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 19 октомври 2020 г. — OE/VY

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/24

      Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 19 октомври 2020 г. — OE/VY
      (Дело C-522/20)
      (2021/C 35/36)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberster Gerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: OE

         Ответник: VY

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Нарушава ли член 3, параграф 1, буква а), шесто тире от Регламент (ЕО) № 2201/2003 (1) на Съвета от 27 ноември 2003 г. прогласената в член 18 ДФЕС забрана за дискриминация, тъй като в сравнение с член 3, [параграф 1], буква a), пето тире от същия регламент предвижда по-кратка продължителност на престой на ищеца в зависимост от гражданството му като условие за компетентността на съдилищата на държавата по местопребиваване?

                  2.

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос:
                  Води ли подобно нарушение на забраната за дискриминация до това, че съгласно основното правило, предвидено в член 3, параграф 1, буква а), пето тире от Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 г. всеки ищец независимо от гражданството му — за да се позове на компетентност на съда по местопребиваването си — трябва да отговаря на условието за продължителност на престоя от 12 месеца или като условие следва да се приеме продължителност на престоя от шест месеца?

         (1)  Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (ОВ L 338, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 183).


title: Дело C-525/20: Преюдициално запитване от Conseil d’État (Франция), постъпило на 19 октомври 2020 г. — Сдружение France Nature Environnement/Министър председателят и министърът на солидарния екологичен преход

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/25

      Преюдициално запитване от Conseil d’État (Франция), постъпило на 19 октомври 2020 г. — Сдружение France Nature Environnement/Министър председателят и министърът на солидарния екологичен преход
      (Дело C-525/20)
      (2021/C 35/37)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d’État

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Сдружение France Nature Environnement

         Ответници: Министър-председателят, министърът на солидарния екологичен преход

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 4 от Директива № 2000/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (1) да се тълкува в смисъл, че позволява на държавите членки при даване на разрешение за програма или проект да не вземат предвид техните краткотрайни временни въздействия без дългосрочни последици върху състоянието на повърхностните води?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на какви условия по смисъла на член 4 от Директивата, и по-специално на параграфи 6 и 7 от него следва да отговарят тези програми и проекти?

         (1)  Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (ОВ L 327, 2000 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 193).


title: Дело C-559/20: Преюдициално запитване от Landgericht Saarbrücken (Германия), постъпило на 26 октомври 2020 г. — Koch Media GmbH/FU

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/26

      Преюдициално запитване от Landgericht Saarbrücken (Германия), постъпило на 26 октомври 2020 г. — Koch Media GmbH/FU
      (Дело C-559/20)
      (2021/C 35/39)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht Saarbrücken

         Страни в главното производство

         Ищец: Koch Media GmbH

         Ответник: FU

         Преюдициални въпроси

                  1)

                              a)

                              Следва ли член 14 от Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (1) да се тълкува в смисъл, че разпоредбата обхваща като „съдебни разноски“ или като „други разходи“ необходимите разходи за адвокат, които са извършени от притежателя на права върху интелектуална собственост по смисъла на член 2 от Директива 2004/48 във връзка с предявяването на тези права срещу нарушителя чрез извънсъдебно отправяне на предупреждение за преустановяване на нарушението?

                              б)

                              При отрицателен отговор на първия въпрос, буква а): трябва ли член 13 от Директива 2004/48 да се тълкува в смисъл, че разпоредбата обхваща посочените в първия въпрос, буква а) разходи за адвокат като обезщетение?

                  2)

                              a)

                              Трябва ли правото на Съюза, по-специално що се отнася до

                                          —

                                          членове 3, 13 и 14 от Директива 2004/48;

                                          —

                                          член 8 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (2) и

                                          —

                                          член 7 от Директива 2009/24/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 година относно правната закрила на компютърните програми (кодифицирана версия) (3)

                                          да се тълкува в смисъл, че притежател на права на интелектуална собственост по смисъла на член 2 от Директива 2004/48 по принцип има право на възстановяване на пълните разходи за адвокат, посочени в първия въпрос, буква a), и при всички случаи разумна и съществена част от тях, дори ако

                                          —

                                          преследваното нарушение на права е извършено от физическо лице извън професионалната или търговската му дейност, и

                                          —

                                          в тази хипотеза национална правна уредба предвижда, че такива разходи за адвокат обикновено могат да бъдат възстановени само по намалена цена на иска?

                              б)

                              При утвърдителен отговор на втория въпрос, буква а): трябва ли посоченото във втория въпрос, буква а) право на Съюза да се тълкува в смисъл, че следва да се приеме изключение от принципа, посочен във втория въпрос, буква a), съгласно който на притежателя на права трябва да бъдат възстановени изцяло или при всички случаи разумна и съществена част от тях посочените във въпрос първия, буква а) разходи за адвокат,
                              като се вземат предвид други фактори (като например актуалността на произведението, продължителността на публикуването и нарушението, извършено от физическо лице извън неговия търговски или професионален интерес)
                              дори ако нарушаването на права на интелектуална собственост по смисъла на член 2 от Директива 2004/48 се състои в обмен на файлове, а именно предоставяне на публично разположение на произведението чрез предлагане за безплатно изтегляне за всички участници в свободно достъпна платформа за обмен без управление на цифровите права?

         (1)  ОВ L 157, 2004 г., стр. 45; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 56.

         (2)  ОВ L 167, 2001 г., стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230.

         (3)  ОВ L 111, 2009 г., стр. 16.


title: Дело C-573/20: Преюдициално запитване от Commissione tributaria provinciale di Parma (Италия), постъпило на 30 октомври 2020 г. — Casa di Cura Città di Parma SpA/Agenzia delle Entrate

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/27

      Преюдициално запитване от Commissione tributaria provinciale di Parma (Италия), постъпило на 30 октомври 2020 г. — Casa di Cura Città di Parma SpA/Agenzia delle Entrate
      (Дело C-573/20)
      (2021/C 35/40)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Commissione tributaria provinciale di Parma

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Casa di Cura Città di Parma SpA

         Ответник: Agenzia delle Entrate

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  [Налице ли е] противоречие между националното законодателство и правото [на Европейския съюз] и по-специално между член 19, параграф 5 и член 19а от УПР № 633/72 (тоест националната правна уредба на т. нар. механизъм на частично облагане с ДДС) и член 17, параграф 2, буква a) от Директива 77/388/ЕИО от 17 май 1997 г. (1)?

                  2)

                  [Съвместимо ли е с правото на Съюза] различното третиране, което съществува между италианските оператори в здравния сектор, явяващи се като „крайни потребители“ (понасящи тежестта на ДДС), и операторите в здравния сектор от други държави членки на Европейския съюз (Белгия, България, Гърция, Франция и Испания), явяващи се като „междинни оператори“ (с право да приспадат ДДС)?

                  3)

                  [Налице ли е] различно третиране относно системата на ДДС между редица държави — членки на Европейския съюз, след като при наличие на освобождаване от ДДС, прилагано в Италия, в други държави членки на Европейския съюз (Белгия, България, Гърция, Франция и Испания) същите медицински и здравни услуги се облагат с ДДС, поради което за едни и същи медицински и здравни услуги се прилагат различни ставки по ДДС, а в резултат от това и различно право на приспадане?

                  4)

                  [Съвместима ли е с правото на Съюза] съществуващата разлика между италианските оператори в здравния сектор (включително Casa di Cura Città di Parma) и операторите от други държави — членки на Европейския съюз (Белгия, България, Гърция, Франция и Испания), във връзка с облагането на предоставяните от последните медицински и здравни услуги с данък върху добавената стойност, за разлика, следователно, от италианските оператори в здравния сектор, и във връзка с произтичащото от това право на приспадане и/или възстановяване на платения по придобивни сделки ДДС?

         (1)  Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 145, 1977 г., стр. 1).


title: Дело C-574/20: Преюдициално запитване от Bundesfinanzgericht (Австрия), постъпило на 3 ноември 2020 г. — XO/Finanzamt Waldviertel

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/28

      Преюдициално запитване от Bundesfinanzgericht (Австрия), постъпило на 3 ноември 2020 г. — XO/Finanzamt Waldviertel
      (Дело C-574/20)
      (2021/C 35/41)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesfinanzgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: XO

         Ответник: Finanzamt Waldviertel

         Преюдициални въпроси

      Въпрос 1, който се отнася до валидността на актове на вторичното право:
      Валидни ли са членове 4 и 7 от Регламент (ЕО) № 883/2004 (1), изменен с Регламент (ЕС) № 465/2012 (2) (наричан „Регламент 883/2004“, „Регламентът за новото координиране“ или „Основният регламент“)?
      Въпрос 2:
      Следва ли член 7 от Регламент 883/2004, и по-специално неговото заглавие „Отпадане на правилата за пребиваване“ да се тълкува в смисъл, че той препятства правно валидното приемане на общите норми, които регламентират индексирането на семейни обезщетения с оглед на покупателната способност в държавата на пребиваване, и които се съдържат в член 8a от Familienlastenausgleichsgesetz (Закона за компенсиране на семейните разходи, наричан по-нататък „FLAG“) от 1967 г., в член 33, параграф 3, точка 2 от Einkommensteuergesetz (Закона за данъка върху доходите, наричан по-нататък „EStG“) от 1988 г. и във Familienbeihilfe-Kinderabsetzbetrag-EU- Anpassungsverordnung (Наредба относно актуализирането на семейните надбавки и данъчните кредити за деца, постоянно пребиваващи в друга държава — членка на Съюза), доколкото с това е свързано намаляване на размера на семейните надбавки за определени държави членки?
      Въпрос 3:
      Следва ли установената в член 7 от Регламент 883/2004 забрана за намаляване на размера на паричните обезщетения, и по-специално използваният израз „паричните обезщетения […] не подлежат на каквото и да е намаляване, изменение, спиране, прекратяване или конфискация“ да се тълкува в смисъл, че посочената правна норма не препятства правно валидното приемане на разпоредбите на член 8a от Familienlastenausgleichsgesetz (FLAG) от 1967 г. и на член 33, параграф 3, точка 2 от Einkommensteuergesetz (EStG) от 1988 г., които регламентират индексирането на семейни обезщетения с оглед на покупателната способност в държавата на пребиваване, доколкото се увеличава размерът на въпросните семейни обезщетения?
      Въпроси 4 и 5, които се отнасят до експертното становище, на което се основава изменението на закона:
      Въпрос 4:
      Следва ли членове 7 и 67 от Регламент 883/2004 да се тълкуват и да бъдат разграничавани един от друг по такъв начин, че член 7 да се отнася до проведената в националния парламент процедура по изготвяне и приемане на правило за пребиваване като обща и абстрактна норма, а член 67 да разглежда процедурата по изготвяне и приемане на индивидуалната норма за конкретния случай, поради което следва да се приема, че е пряко насочен към институцията, първоначално определена съгласно дял II от основния регламент?
      Въпрос 5:
      Следва ли член 67, член 68, параграфи 1 и 2 от Регламент 883/2004 и член 60, параграф 1 от Регламент 987/2009 да се тълкуват в смисъл, че също като предшестващите ги разпоредби — членове 73, 76 от Регламент 1408/71 и член 10 от Регламент 574/72 — те се прилагат в тяхната взаимовръзка и поради това следва да се тълкуват в техния взаимен контекст и че при съблюдаване на принципа за забрана за кумулиране на обезщетенията съвместно имат за цел лицето да не губи права, което се осигурява чрез повелята на член 68, параграфи 1 и 2 за типизиране и йерархизиране на участващите държави членки и чрез изричното изискване, че компетентната държава членка, чието законодателство се прилага субсидиарно, следва при необходимост да предостави допълнително плащане, като по този начин не се допуска изолирано тълкуване на член 67 от Регламент 883/2004, подобно на даденото в експертното становище?
      Въпрос 6:
      Следва ли понятието „общо приложение“ на регламент и изразът „Той е задължителен в своята цялост и се прилага пряко“ в член 288, параграф 2 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че те възпрепятстват правно валидното приемане на индивидуалните норми, изготвени и приети от компетентната институция въз основа на нормите, регламентиращи индексирането, и че обжалваният в главното производство административен акт няма формална законова сила (той не е окончателен и стабилен)?
      Въпрос 7:
      Нарушават ли член 53, параграф 1 от FLAG в релевантната му редакция съгласно Budgetbegleitgesetz (Закон за изпълнение на държавния бюджет) от 29 декември 2000 г., BGBl 1142/2000, и член 53, параграф 4 от FLAG в релевантната му редакция съгласно Budgetbegleitgesetz (Закон за изпълнение на държавния бюджет) от 4 декември 2018 г., с който се изменят Familienlastenausgleichsgesetz 1967, Einkommensteuergesetz 1988 и Entwicklungshelfergesetz (Закон за сътрудниците по програма за помощ за развитие), BGBl I 83/2018, забраната за транспониране на регламенти по смисъла на член 288, параграф втори ДФЕС?
      Въпроси 8—12, които следва да се разгледат съвместно:
      Въпрос 8:
      Следва ли изискването за равно третиране с гражданите на съответната държава съгласно член 4 от Регламент 883/2004, съответно залегналата в основата на тази разпоредба забрана за дискриминация съгласно член 45, параграф 2 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че съдържащите се в тях условия са удовлетворени само когато работникът мигрант се приравнява на австрийски гражданин, страна във вътрешно положение, и поради това получава предварително уведомление за семейни надбавки съгласно член 12 във връзка с членове 2 и 8 от 8 FLAG, които семейни надбавки се изплащат текущо и предварително месец за месец, или изискването за равно третиране с гражданите на съответната държава е спазено, когато работникът мигрант се третира като австрийския гражданин, който като този работник мигрант е страна в трансгранично положение съгласно член 4 от FLAG, но в този втори случай чрез дерогация получава семейните надбавки по член 4, параграф 4 от FLAG веднъж годишно — едва след изтичането на съответната календарна година?
      Въпрос 9:
      Следва ли предвиденото в член 68, параграф 2, второ изречение от Регламент 883/2004 спиране на права на семейни обезщетения по силата на друго или други съответни законодателства до размера, предвиден от приложимото с предимство законодателство, да се тълкува в смисъл, че то не допуска национална забрана за кумулиране на обезщетенията като съдържащата се в член 4, параграфи 1—3 от FLAG, който в случай като този по главното производство дава право на Австрия като държавата членка с основна компетентност да намалява семейните надбавки с „правото на чуждестранни надбавки от същия вид“ в друга държава членка, тъй като нормата от правото на Съюза вече е препятствала забраната за кумулиране на обезщетения и поради това предвидената в член 4, параграфи 1—3 от FLAG забрана за кумулиране на обезщетения губи своя смисъл?
      Въпрос 10:
      Следва ли предвиденото в член 68, параграф 2, второ изречение от Регламент 883/2004 спиране на правата на семейни обезщетения по силата на друго или други съответни законодателства до размера, предвиден от приложимото с предимство законодателство, да се тълкува в смисъл, че държавата членка, чието законодателство се прилага субсидиарно, и която трябва да спазва разпореденото от правото на Съюза спиране на семейните обезщетения, предвидени в нейното законодателство, е длъжна да отхвърли заявлението на работника мигрант или на член от семейството, или на друго оправомощено съгласно националното законодателство лице и да не предостави семейното обезщетение до размера, предвиден в приложимото с предимство законодателство, дори и когато, след анализ на положението изцяло от гледна точка на съответната държава членка — и евентуално на алтернативно правно основание — одобрението на заявлението би следвало да бъде прието за допустимо?
      Въпрос 11:
      При утвърдителен отговор на въпрос 10 се поставя въпросът дали държавата членка, чието законодателство се прилага субсидиарно и която трябва да спазва разпореденото от правото на Съюза спиране на семейните обезщетения, предвидени в нейното законодателство, но поради недостиг не дължи диференцираща добавка за сумата, надвишаваща този размер, би трябвало да отхвърли подаденото заявление с мотива, че спирането по член 68, параграф 2, второ изречение от Регламент 882/2004 не допуска да бъдат предоставяни права на семейни надбавки?
      Въпрос 12:
      Следва ли член 68, параграфи 1 и 2 от Регламент 883/2004 да се тълкува в смисъл, че формуляр E411 на Административната комисия за социална сигурност на работници мигранти, и по-специално точки 6 и 7 от този формуляр, които се попълват от държавата членка, чието законодателство се прилага субсидиарно, в случай като този по главното производство повече не отговаря на нуждата от информация на държавата членка, чието законодателство се прилага с предимство, тъй като по смисъла на въпроси 10 и 11 държавата членка с основна компетентност се нуждае от информация от другата държава членка, че последната привежда в изпълнение спирането по член 68, параграф 2, второ изречение от Регламент 883/2004, в резултат на което се оказва излишно да се разглежда правното положение в съответната държава членка, включващо и прагове на възнагражденията?
      Въпрос 13:
      Следва ли задължението за периодичен преглед и отмяна на законовите разпоредби, което Съдът развива в постоянната си практика въз основата на принципа на лоялното сътрудничество по член 4, параграф 3 от ДЕС, да се тълкува в смисъл, че това задължение може да бъде изпълнено и от Verfassungsgerichtshof (Конституционен съд) по молба от запитващата юрисдикция?
      Въпрос 14:
      Следва ли член 267, първи параграф, буква б) ДФЕС относно въпроса за валидността на актовете на вторичното право, който следва задължително да се повдигне от запитващата юрисдикция дори и тя да не правораздава като последна инстанция, и свързаното с въпроса за валидността задължение на запитващата юрисдикция да гарантира прилагането на валидното право на Съюза чрез наложени с определение временни мерки за недопускане на ревизионно обжалване поради обстоятелството, че правото на Съюза се прилага с предимство, да се тълкуват в смисъл, че не допускат разпоредби от правото на държава членка като член 133, параграфи 4 и 9 от B-VG (с пълно наименование Bundes-Verfassungsgesetz (Федерална конституция) във връзка с член 25a, параграфи 1—3 от VwGG (с пълно наименование Verwaltungsgerichtshofgesetz (Закон за Върховния административен съд) и член 30a, параграф 7 от VwGG, които предоставят на страните в административното производство в основата на настоящото дело възможност с извънредна ревизионна жалба да искат от Verwaltungsgerichtshof (Върховен административен съд) да преразгледа определението на административния съд и предоставената с него на национално равнище правна защита?

         (1)  Регламент (EО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност (ОВ, L 166, 2004 стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 82, поправка в ОВ L 33, 7.2.2008 г.).

         (2)  Регламент (ЕС) № 465/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2012 година за изменение на Регламент (ЕО) № 883/2004 за координация на системите за социална сигурност и на Регламент (ЕО) № 987/2009 за установяване процедурата за прилагане на Регламент (ЕО) № 883/2004 (ОВ, L 149, 2012 стр. 4).


title: Дело C-576/20: Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 4 ноември 2020 г. — CC/Pensionsversicherungsanstalt

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/31

      Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 4 ноември 2020 г. — CC/Pensionsversicherungsanstalt
      (Дело C-576/20)
      (2021/C 35/42)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberster Gerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: CC

         Ответник: Pensionsversicherungsanstalt

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 44, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 987/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година за установяване процедурата за прилагане на Регламент (ЕО) № 883/2004 за координация на системите за социална сигурност (1) да се тълкува в смисъл, че не допуска компетентната за отпускането на пенсия за осигурителен стаж и възраст държава членка — въз основа на чието законодателство е признато, че заявителят на пенсията осъществява дейност като заето или самостоятелно заето лице в продължение на целия си активен трудов живот с изключение на периодите за отглеждане на малко дете — да отчита периодите за отглеждане на малко дете, завършени в други държави членки, тъй като заявителят на пенсията не е осъществявал дейност нито като заето, нито като самостоятелно заето лице към датата, на която съгласно законодателство на тази държава членка за съответното дете е започнал да се отчита периодът за отглеждане на малко дете?
                  При отрицателен отговор на първия въпрос:

                  2)

                  Трябва ли член 44, параграф 2, първа част от изречението от Регламент (ЕО) № 987/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година за установяване процедурата за прилагане на Регламент (ЕО) № 883/2004 за координация на системите за социална сигурност да се тълкува в смисъл, че съгласно законодателството на държавата членка, която е компетентна съгласно дял II от Регламент (ЕО) № 883/2004 за координацията на системите за социална сигурност, периодите за отглеждане на малко дете не се отчитат по принцип или само с оглед на конкретиката на съответния случай?

         (1)  ОВ L 284, 2009 г., стр. 1.


title: Дело C-589/20: Преюдициално запитване от Landesgericht Korneuburg (Австрия), постъпило на 10 ноември 2020 г. — JR/Austrian Airlines AG

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/32

      Преюдициално запитване от Landesgericht Korneuburg (Австрия), постъпило на 10 ноември 2020 г. — JR/Austrian Airlines AG
      (Дело C-589/20)
      (2021/C 35/43)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesgericht Korneuburg

         Страни в главното производство

         Ищец: JR

         Ответник: Austrian Airlines AG

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 17, параграф 1 от сключената в Монреал на 28 май 1999 г. Конвенция за уеднаквяване на някои правила за международния въздушен превоз, която е подписана от Европейската общност на 9 декември 1999 г. и е одобрена от нейно име с Решение 2001/539/ЕО на Съвета от 5 април 2001 г. (1), да се тълкува в смисъл, че понятието „злополука“ по смисъла на тази разпоредба обхваща случай, когато пътник — без установима причина — пада, докато слиза по последната третина от подвижната стълба на самолета, при което получава телесно увреждане, което не е причинено от предмет, използван за предоставяне на услуга на пътниците, по смисъла на решение на Съда на ЕС от 19 декември 2019 г., C–532/18, Niki Luftfahrt (2), и стълбата не е имала дефекти, по-специално не е била хлъзгава?

                  2)

                  Трябва ли член 20 от Конвенцията от Монреал да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като описаните в точка 1 и при положение че в момента на падането пътникът не се е държал за парапета на стълбата, евентуалната отговорност на въздушния превозвач отпада напълно?

         (1)  Решение 2001/539/ЕО на Съвета от 5 април 2001 година относно сключването от Европейската общност на Конвенцията за уеднаквяване на някои правила за международния въздушен превоз (Конвенцията от Монреал) (ОВ L 194, 2001 г., стр. 38; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 8, стр. 112).

         (2)  ECLI:EU:C:2019:1127.


title: Дело C-591/20: Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 11 ноември 2020 г. — Reprensus GmbH/С-В Павлови Трейд ЕООД

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/32

      Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 11 ноември 2020 г. — Reprensus GmbH/С-В Павлови Трейд ЕООД
      (Дело C-591/20)
      (2021/C 35/44)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesgerichtshof

         Страни в главното производство

         Ищец: Reprensus GmbH

         Ответник: С-В Павлови Трейд ЕООД

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 7, точка 1, буква а) и точка 2 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (1) да се тълкува в смисъл, че съдът, който има компетентност по дела относно непозволено увреждане, е компетентен и по иск за обезщетение за вреди, ако ищецът е подтикнат чрез измама да сключи договор за продажба и да плати покупната цена?

         (1)  ОВ L 351, 2012 г., стр. 1.


title: Дело C-594/20: Преюдициално запитване от Markkinaoikeus (Финландия), постъпило на 12 ноември 2020 г. — Kuluttaja-asiamies/MiGame Oy

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/33

      Преюдициално запитване от Markkinaoikeus (Финландия), постъпило на 12 ноември 2020 г. — Kuluttaja-asiamies/MiGame Oy
      (Дело C-594/20)
      (2021/C 35/45)
      Език на производството: фински

         Запитваща юрисдикция

      Markkinaoikeus

         Страни в главното производство

         Ищец: Kuluttaja-asiamies

         Ответник: MiGame Oy

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 21, първа алинея от Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година относно правата на потребителите, за изменение на Директива 93/13/ЕИО на Съвета и Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 85/577/ЕИО на Съвета и Директива 97/7/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (1) да се тълкува в смисъл, че не допуска възможност в допълнение към телефонен номер, за който максималната цена, която се начислява, е по основната тарифа, търговецът да може да посочва и телефонен номер, който потребителят евентуално да използва за въпроси във връзка със сключен договор и за който се начислява цена, която надхвърля основната тарифа; освен това, в случай че посочването на телефонен номер, за който се прилага по-висока от основната тарифа, при определени обстоятелства е съвместимо с член 21, от значение ли са за преценката дали е налице такава съвместимост, например, възможността за лесно откриване на телефонния номер, за който се прилага основната тарифа, достатъчно ясното посочване на предназначението на телефонните номера, както и основните разлики по отношение на възможността за достъп до обслужването на клиенти или по отношение на равнището на обслужване на клиентите?

                  2)

                  Трябва ли понятието за основна тарифа съгласно член 21 от Директива 2011/83/ЕС да се тълкува в смисъл, че търговецът може да посочва само един стандартен географски стационарен или мобилен телефонен номер или един безплатен за потребителите телефонен номер като телефонна линия за обслужване на клиенти по въпроси във връзка със сключен договор; освен това, в случай че търговецът може да посочва друг телефонен номер, какви максимални такси могат да се начисляват за използването на този телефонен номер на потребител, сключил договор за телефонни услуги, предложен като пакет от услуги?

         (1)  Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година относно правата на потребителите, за изменение на Директива 93/13/ЕИО на Съвета и Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 85/577/ЕИО на Съвета и Директива 97/7/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 304, 2011 г., стр. 64).


title: Дело C-595/20: Преюдициално запитване от Obersten Gerichtshof (Австрия), постъпило на 13 ноември 2020 г. — UE/ShareWood Switzerland AG и VF

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/33

      Преюдициално запитване от Obersten Gerichtshof (Австрия), постъпило на 13 ноември 2020 г. — UE/ShareWood Switzerland AG и VF
      (Дело C-595/20)
      (2021/C 35/46)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberster Gerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател в ревизионното производство: UE

         Ответници в ревизионното производство: ShareWood Switzerland AG, VF

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 6, параграф 4, буква в) от Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година относно приложимото право към договорни задължения (Рим I) (1) да се тълкува в смисъл, че договорите за продажба на тиково и балсово дърво, сключени между предприятие и потребител, съгласно които се придобива собственост върху дървета с цел добив на дървесина от тях след обработване и продажба при реализиране на печалба, и които за тази цел включват договор за наем и договор за услуга, следва да се считат за „договор за вещно право върху недвижима вещ или за наем на недвижима вещ“ по смисъла на тази разпоредба?

         (1)  ОВ L 177, 2008 г., стр. 6.