title: Дело C-509/18: Преюдициално запитване от Supreme Court (Ирландия), постъпило на 6 август 2018 г. — Minister for Justice and Equality/PF

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/8

      Преюдициално запитване от Supreme Court (Ирландия), постъпило на 6 август 2018 г. — Minister for Justice and Equality/PF
      (Дело C-509/18)
      (2018/C 364/08)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Supreme Court

         Страни в главното производство

         Молител: Minister for Justice and Equality

         Ответник: PF

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли да се приеме, че критериите, въз основа на които трябва да се прецени дали прокурор, който е определен като издаващ съдебен орган по член 6, параграф 1 [от Рамковото решение (1)] е съдебен орган съгласно самостоятелното значение на това понятие в същата разпоредба, са следните: (1) прокурорът да е независим от изпълнителната власт, и (2) да се счита, че в неговия собствен правен ред прокурорът осъществява правораздаване или участва в правораздаването?

                  2)

                  Ако отговорът е отрицателен, какви са критериите, въз основа на които националната юрисдикция трябва да прецени дали прокурор, който е определен като издаващ съдебен орган по член 6, параграф 1 от Рамковото решение, е съдебен орган по смисъла на тази разпоредба?

                  3)

                  В случай че критериите включват изискването прокурорът да осъществява правораздаване или да участва в правораздаването, как следва да се преценява това изискване — с оглед на статута, който той притежава в своя собствен правен ред, или въз основа на определени обективни критерии? Ако преценката следва да се извърши по обективни критерии, кои са тези критерии?

                  4)

                  Представлява ли главният прокурор на Република Литва съдебен орган съгласно самостоятелното значение на това понятие в член 6, параграф 1 от Рамковото решение?

         (1)  Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, 2002 г., стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3).


title: Дело T-470/18: Жалба, подадена на 31 юли 2018 г. Telenet/Комисия

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/17

      Жалба, подадена на 31 юли 2018 г. Telenet/Комисия
      (Дело T-470/18)
      (2018/C 364/18)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Telenet (Мехелен, Белгия) (представители: Y. Desmedt и E. Monard, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени изцяло обжалвания акт, и

                  —

                  да осъди Комисията да плати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбата е насочена срещу Решение C(2018) 3410 окончателен на Комисията от 25 май 2018 г., прието в съответствие с член 7, параграф 3 от Директива 2002/21/ЕО (1) по отношение на преписка BE/2018/2073: Пазар на едро на предоставяне на местен достъп на определено местоположение в Белгия, преписка BE/2018/2074: Пазар на едро на централен достъп, предоставен на определено местоположение за продукти за масовия пазар в Белгия и преписка BE/2018/2075: Пазар на едро на телевизионно излъчване в Белгия.
      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.

                  1.

                  В първото основание се твърди, че Комисията е нарушила член 7, параграф 4 от Директива 2002/21/ЕО и е злоупотребила с правото си на преценка, като не е започнала втора фаза на разследване.

                              —

                              В това отношение жалбоподателят посочва, че Комисията многократно е изразявала съмнения относно дефинирането на пазара от страна на белгийския регулаторен орган.

                              —

                              Жалбоподателят твърди освен това, че в съответствие в с член 7, параграф 4 от Директива 2002/21/ЕО Комисията трябва да започне втора фаза на преразглеждане, ако има сериозни съмнения относно предлагана регулаторна мярка.

                  2.

                  Във второто основание се твърди, че Комисията не е представила мотиви за заключението си, че избраната пазарна дефиниция не променя регулаторния резултат.

                              —

                              В това отношение жалбоподателят посочва, че Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото, като е приела, че може да реши да не започва втора фаза на разследване, основавайки се на твърдението, че пазарната дефиниция, която Комисията е приела за най-подходяща, ще доведе до същия регулаторен резултат като предлагания в проекта за мярка.

                  3.

                  В третото основание, се твърди, че Комисията не е спазила процесуалните гаранции, предвидени в Директива 2002/21/ЕО.

                              —

                              В това отношение жалбоподателят изтъква, че проектът за мярка, представен на Комисията от белгийските регулаторни органи, съдържа пазарна дефиниция, която не е била подложена на обществено обсъждане, както се изисква от член 6 и член 16, параграф 6 от Директива 2002/21/ЕО.

                              —

                              Освен това жалбоподателят твърди, че Комисията е нарушила процесуални изисквания, като е коментирала предложение, което не е било подложено на обществено обсъждане.

         (1)  Директива 2002/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (Рамкова директива) (ОВ 2002 L 108, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 195).


title: Дело C-428/18: Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Испания), постъпило на 28 юни 2018 г. — Jörg Paul Konrad Fritz Bode/Instituto Nacional de la Seguridad Social y Tesorería General de la Seguridad Social

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/2

      Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Испания), постъпило на 28 юни 2018 г. — Jörg Paul Konrad Fritz Bode/Instituto Nacional de la Seguridad Social y Tesorería General de la Seguridad Social
      (Дело C-428/18)
      (2018/C 364/02)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Jörg Paul Konrad Fritz Bode

         Ответник: Instituto Nacional de la Seguridad Social y Tesorería General de la Seguridad Social

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 48 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която предвижда като условие за допускане на предсрочно пенсиониране размерът на полагаемата пенсия да надвишава минималната пенсия, на която заинтересованото лице би имало право съгласно посоченото национално законодателство, като тази „полагаема пенсия“ се разбира като действителната пенсия, изплащана само от компетентната държава членка (в случая Испания), без да се взема предвид действителният размер на пенсията, която това лице може да получава като обезщетение от същия вид, изплащано от една или повече други държави членки?


title: Дело T-471/18: Жалба, подадена на 2 август 2018 г. — WV/ЕСВД

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/18

      Жалба, подадена на 2 август 2018 г. — WV/ЕСВД
      (Дело T-471/18)
      (2018/C 364/19)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: WV (представител: É. Boigelot, avocat)

         Ответник: Европейска служба за външна дейност (ЕСВД)

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решение от 27 ноември 2017 г., заведено като „eeas.ba.hr.3(2017)6459331“, издадено от [поверително] (1), въз основа на което на жалбоподателя трябва да бъде удържана сума равняваща се на заплатата му за 72 календарни дни,

                  —

                  да отмени, ако е необходимо, решението от 2 май 2018 г. („eeas.ba.hr.3/ED/ld(2018)2309062“), с което изрично е отхвърлена жалбата по административен ред, подадена от жалбоподателя на 3 януари 2018 г.,

                  —

                  да постанови върху сумите, които ще трябва да бъдат възстановени на жалбоподателя след тази отмяна, да бъде начислена лихва за забава от 5 % годишно или в друг, определен от Общия съд размер, изчислена към датата на ефективното плащане и в зависимост от датата на различните направени удръжки,

                  —

                  в съответствие с член 134 от Процедурния правилник на Общия съд да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят сочи само едно основание в подкрепа на жалбата си, изведено от нарушение на член 1д, параграф 2, членове 12, 12 а, 21, 25, 26, 55 и 60 от Правилника за длъжностните лица, на задължението за полагане на грижа, на принципа на добра администрация и от нарушение на членове 1 и 2 от приложение IX към Правилника и на Регламент (EО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 година относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (ОВ L 8, 2001 г., стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 30, стр. 142). Той се позовава по-конкретно и на нарушение на членове 41, 47 и 52 от Хартата на основните права, на Европейската конвенция за правата на човека и правото на защита, на нарушение на член 296 ДФЕС, както и злоупотреба с право и злоупотреба с процесуални права, наред с явното нарушаване на принципа на оправданите правни очаквания и на равните процесуални възможности. Накрая жалбоподателят се позовава на нарушение на принципа, който задължава администрацията да приема решение само въз основа на правно допустими мотиви, тоест които са относими и не са опорочени от явна грешка в преценката, от фактическа грешка или от грешка при прилагане на правото, както и на нарушение на принципите на пропорционалност, на състезателното начало и на правната сигурност, също и на нарушение на принципа на Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, 2001 г., стр. 43, Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).

         (1)  Заличени поверителни данни.


title: Дело T-482/18: Жалба, подадена на 10 август 2018 г. — XF/Комисия

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/19

      Жалба, подадена на 10 август 2018 г. — XF/Комисия
      (Дело T-482/18)
      (2018/C 364/20)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: XF (представител: J.-N. Louis, avocat)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решение от 2 октомври 2017 г., с което му е отказано отпускането на надбавката за настаняване във връзка с преместването му и встъпването му в длъжност в седалището на Европейската служба за външна дейност (ЕСВД);

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят сочи едно единствено основание в подкрепа на жалбата си, изведено от нарушение на член 20 от Правилника за длъжностните лица и член 5 от приложение VII към него.


title: Дело T-375/18: Жалба, подадена на 19 юни 2018 г. — Gollnisch/Парламент

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/12

      Жалба, подадена на 19 юни 2018 г. — Gollnisch/Парламент
      (Дело T-375/18)
      (2018/C 364/12)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Bruno Gollnisch (Вилие льо Майо, Франция) (представител: B. Bonnefoy-Claudet, avocat)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да установи незаконосъобразността на решението на председателя на Делегацията за връзки с Япония, нотифицирано на 20 март 2018 г.,

                  —

                  да отмени това решение,

                  —

                  да отмени както мълчаливия отказ на председателя на Европейския парламент, така и мълчаливия отказ на генералния секретар на Европейския парламент по административните жалби, подадени пред тях на 2 май 2018 г.,

                  —

                  да отмени актовете и мерките, приети вследствие на горепосочените актове,

                  —

                  да присъди на жалбоподателя сумата от 1 EUR като обезщетение за неимуществените вреди, произтичащи от изключването му от парламентарното пътуване и от непризнаването на полагащото му се обезщетение,

                  —

                  да му присъди и сумата от 3 500 EUR за разходите, направени за подготовката на настоящата жалба,

                  —

                  да осъди Европейския парламент да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

                  1.

                  Първото основание е изведено от нарушение на разпоредбите за прилагане относно дейността на делегациите и командировките извън Европейския съюз на членовете на Европейския парламент.

                  2.

                  Второто основание е изведено от нарушение на правото на ефективни правни средства за защита и на добра администрация.


title: Дело T-501/18: Жалба, подадена на 22 август 2018 г. — Currency One/EUIPO — Cinkciarz.pl (CINKCIARZ)

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/20

      Жалба, подадена на 22 август 2018 г. — Currency One/EUIPO — Cinkciarz.pl (CINKCIARZ)
      (Дело T-501/18)
      (2018/C 364/21)
      Език на жалбата: полски

         Страни

         Жалбоподател: Currency One S.A. (Познан, Полша) (представител: P. Szmidt, adwokat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Cinkciarz.pl sp. z o.o. (Жельона гура, Полша)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „CINKCIARZ“— марка на Европейския съюз № 13 678 991

         Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност на марката

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 18 юни 2018 г. по преписка R 2598/2017-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати разноските, включително в производството пред апелативния състав.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 59, параграф 1, буква а) във връзка с член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-422/18: Жалба, подадена на 6 юли 2018 г. — RATP/Комисия

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/14

      Жалба, подадена на 6 юли 2018 г. — RATP/Комисия
      (Дело T-422/18)
      (2018/C 364/15)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Régie autonome des transports parisiens (RATP) (Париж, Франция) (представители: E. Morgan de Rivery, P. Delelis и C. Lavin, avocats)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  на основание член 263 ДФЕС да отмени решението на Комисията от 5 март 2018 г., с което на основание Регламент (EО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията е даден достъп до документи, посочени в заявление за достъп до документи, заведено като GestDem 2017/7530 и

                  —

                  при всяко положение да осъди Комисията да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания.

                  1.

                  Първото основание е изведено от допуснато от Комисията нарушение на член 4, параграф 4 от Регламент (EО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, 2001 г., стр. 43, Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76), както и на член 5, параграф 3, буква б) и на член 5, параграф 6 от раздела относно разпоредбите за прилагане на Регламент № 1049/2001 от Кодекса за добро административно поведение на Комисията, приложен към нейния Процедурен правилник [C(2000) 3614 (ОВ L 308, 2000 г. стр. 26, Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 2, стр. 216)], тъй като Комисията изобщо не могла да дава достъп до спорните документи, без да уведоми за това жалбоподателя.

                  2.

                  Второто основание е изведено от допуснато от Комисията нарушение на принципа на добра администрация, закрепен в член 41, параграф 1 от Хартата на основните права, на задължението ѝ за полагане на грижа, така както е уточнено в относимата съдебна практика, и следователно и на целта на Регламент № 1049/2001, която според член 1, буква в) от Регламента е „да насърчава добрите административни практики относно достъпа до документи“.

                  3.

                  Третото основание е изведено от допуснато от Комисията нарушение на член 4, параграф 2, първо, второ и трето тире от Регламент № 1049/2001, тъй като тя отказала да приложи изключенията, на които при това жалбоподателят се бил позовал. Това основание се разделя на три части:

                              —

                              първата част е изведена от допуснато от Комисията нарушение на член 4, параграф 2, трето тире от Регламент № 1049/2001, тъй като тя съзнателно отказала да приложи общата презумпция за поверителност, приложима по отношение на документите,

                              —

                              втората част е изведена от допуснато от Комисията нарушение на член 4, параграф 2, второ тире от Регламент № 1049/2001, тъй като тя отказала да вземе предвид преплитането със съдебни производства, което с предоставянето на документите станало реално,

                              —

                              третата част е изведена от допуснато от Комисията нарушение на член 4, параграф 2, първо тире от Регламент № 1049/2001, член 8 от Европейската конвенция за човешките права, член 7 от Хартата на основните права и член 339 ДФЕС, тъй като не взела предвид търговските, финансовите и стратегическите интереси на жалбоподателя.

                  4.

                  Четвъртото основание е изведено от допуснато от Комисията нарушение на член 4, параграф 1, буква б) и на член 8 от Регламент (EО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 година относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (ОВ L 8, 2001 г., стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 30, стр. 142), тъй като отказала да скрие самоличността на физическото лице, автор на спорните документи.

                  5.

                  Петото основание е изведено от допуснато от Комисията нарушение на изискването за мотивиране, което тя е задължена да спазва на основание член 296 ДФЕС, тъй като тя изобщо не уведомила жалбоподателя, било преди или след изпращането на документите, за причините, които са могли да мотивират желанието ѝ да изпрати споменатите документи.


title: Дело T-437/18: Иск, предявен на 13 юли 2018 г. — Tilly-Sabco/Комисия

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/15

      Иск, предявен на 13 юли 2018 г. — Tilly-Sabco/Комисия
      (Дело T-437/18)
      (2018/C 364/16)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: Tilly-Sabco (Герлескан, Франция) (представители: R. Milchior и S. Charbonnel, avocats)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания на ищеца

      Ищецът иска от Общия съд:

                  —

                  да приеме, че искът за поправяне на вредите във връзка с Регламент за изпълнение (ЕС) 689/2013 от 18 юли 2013 година, който определя размера на възстановяванията при износ на птиче месо на нула (ОВ L 196, 2013 г., стр. 13), е допустим,

                  —

                  да приеме, че Комисията дължи на ищеца сумата от 3 238 000 EUR, като главница, от които:

                  —

                  2 848 000 EUR, раняващи се на неполучените възстановявания за продажбите, реализирани в периода 19 юли-31 декември 2013 г.,

                  —

                  390 000 EUR възстановявания във връзка с пропуснатите ползи поради останалите нереализирани продажби на допълнителни 3 550 тона, предназначени за страните от Близкия и средния изток през същия период,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати като главница сумата от 3 238 000 EUR,

                  —

                  преизчислена с компенсаторна лихва, считано от 20 септември 2017 г. до постановяване на решението в настоящото производство, в размер, съответстващ на годишния процент на инфлацията за съответния период, установен от Евростат (Статистическата служба на Европейския съюз) в държавата членка, в която е установено това дружество,

                  —

                  ведно с лихва забава считано от постановяване на решението в настоящото производство до окончателното изплащане, в размера, определен от Европейската централна банка (EЦБ) за нейните основни операции по рефинансиране, завишен с два процентни пункта,

                  —

                  ако преди края на писмената фаза на производството по настоящия иск, Комисията приеме регламент за изпълнение, който да замени Регламент 689/2013, да разреши на ищеца да измени защитата и исканията си,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати разноските за настоящото производство.

         Основания и основни доводи

      Ищецът сочи три основания в подкрепа на иска си, съответстващи на трите условия по същество за иска за обезщетение, които в случая били кумулативно налице, а именно наличието на вредоносно събитие, съответстващо на неправомерността на укоримото поведение, вреда и причинно-следствена връзка между вредоносното събитие и вредата.
      Първо, ищецът счита, че приемането от Комисията на Регламент за изпълнение (ЕС) № 689/2013 от 18 юли 2013 година за определяне на възстановяванията при износ на птиче месо (ОВ L 196, 2013 г., стр. 13), отменен от Съда на ЕС с решение от 20 септември 2017 г., Tilly-Sabco/Комисия (C-183/16 P, EU:C:2017:704), представлява нарушение на правото на Съюза, което е достатъчно за установяване наличието на достатъчно съществено нарушение.
      Второ, тя смята, че като приела незаконно акт, който свежда до нула размера на възстановяванията при продажба на замразени пилета за някои страни извън ЕС, Комисията е извършила достатъчно съществено нарушение, което представлява вредоносно събитие, довело до реална и сигурна вреда за него. Според ищеца тази вреда се състояла в неполучаването на възстановявания до датата 31 декември 2013 г.
      Трето, дружеството ищец твърди, че има основание да претендира обезщетение за претърпяната загуба във връзка с незаконното премахване на възстановяванията за периода от 19 юли 2013 г. до 31 декември 2013 г. Виновното поведение на Комисията било определящата причина за вредата, която то твърди, че е претърпяло, и при това положение имало непосредствена и пряка връзка между тази вина и посочената вреда.


title: Дело T-184/17: Решение на Общия съд от 13 септември 2018 г. — Leifheit/EUIPO (Изобразяване на четири зелени квадрата върху везна) (Марка на Европейския съюз — Заявка за регистрация на марка на Европейския съюз, състояща се от четири зелени квадрата върху везна — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (EО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (EС) 2017/1001))

text:
               29.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 392/27

      Решение на Общия съд от 13 септември 2018 г. — Leifheit/EUIPO (Изобразяване на четири зелени квадрата върху везна)
      (Дело T-184/17) (1)

      ((Марка на Европейския съюз - Заявка за регистрация на марка на Европейския съюз, състояща се от четири зелени квадрата върху везна - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (EО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (EС) 2017/1001)))
      (2018/C 392/33)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Leifheit AG (Насау, Германия) (представители: G. Hasselblatt, V. Töbelmann и P. Schneider, avocats)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: първоначално V. Mensing и A. Schifko, а впоследствиеV. Mensing и D. Hanf)

         Предмет

      Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 9 януари 2017 г. (преписка R 1115/2016-1) относно заявка за регистрация като марка на Европейския съюз на знак, състоящ се от четири зелени квадрата върху везна

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Leifheit AG да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 161, 22.5.2017 г.


title: Дело T-627/16: Решение на Общия съд от 13 септември 2018 г. — Чешка република/Комисия (ЕФГЗ — Разходи, изключени от финансиране — Разходи, направени от Чешката република — Отделени от производството преки помощи — Проверки с дистанционно наблюдение — Лозаро-винарския сектор — Кръстосано съответствие — Системност на неспазването)

text:
               29.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 392/21

      Решение на Общия съд от 13 септември 2018 г. — Чешка република/Комисия
      (Дело T-627/16) (1)

      ((ЕФГЗ - Разходи, изключени от финансиране - Разходи, направени от Чешката република - Отделени от производството преки помощи - Проверки с дистанционно наблюдение - Лозаро-винарския сектор - Кръстосано съответствие - Системност на неспазването))
      (2018/C 392/25)
      Език на производството: чешки

         Страни

         Жалбоподател: Чешка република (представители: M. Smolek, J. Pavliš и J. Vláčil)

         Ответник: Европейска комисия (представители: D. Triantafyllou, Z. Malůšková и K. Walkerová)

         Встъпила страна в подкрепа на жалбоподателя: Кралство Швеция (представители: F. Bergius, A. Falk, C. Meyer-Seitz и H. Shev)

         Предмет

      Искане по член 263 ДФЕС за отмяна на Решение за изпълнение (ЕС) 2016/1059 на Комисията от 20 юни 2016 г. за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (OВ L 173, 2016г., стp. 59), доколкото с него се изключват плащанията, направени от Чешката република на основание ЕФГЗ, за сумата 30 206 401,58 EUR

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя Решение за изпълнение (ЕС) 2016/1059 на Комисията от 20 юни 2016 г. за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР), доколкото с него се изключват плащанията, направени от Чешката република на основание ЕФГЗ, за сумата 6 356 909,30 EUR на основание контрол с оглед на кръстосаното съответствие за финансовата 2011 г.

                  2)

                  Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3)

                  Европейската комисия, Чешката република и Кралство Швеция понасят направените от тях разноски.

         (1)  ОВ C 392, 24.10.2016 г.


title: Дело C-488/18: Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 25 юли 2018 г. — Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen/Golfclub Schloss Igling и др.

text:
               29.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 392/6

      Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 25 юли 2018 г. — Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen/Golfclub Schloss Igling и др.
      (Дело C-488/18)
      (2018/C 392/09)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesfinanzhof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen

         Ответник: Golfclub Schloss Igling и др.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Има ли директен ефект разпоредбата на член 132, параграф 1, буква м) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1), съгласно която разпоредба държавите членки освобождават „доставката на някои услуги, тясно свързани със спорта или физическото възпитание от нестопански организации на лица, участващи в спортни дейности или физическо възпитание“, така че при липса на транспонирането ѝ нестопанските организации да могат да се позоват пряко на нея?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос: понятието „нестопанска организация“ по смисъла на член 132, параграф 1, буква м) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност:

                              —

                              трябва ли да се тълкува като самостоятелно понятие на правото на Съюза или

                              —

                              държавите членки имат право да предвидят, че съществуването на такава организация зависи от условия като тези по член 52, във връзка с член 55 от Abgabenordnung (Данъчния кодекс) (или член 51 и сл. от Данъчния кодекс като цяло)?

                  3)

                  Ако понятието трябва да се тълкува като самостоятелно понятие на правото на Съюза: следва ли при прекратяването си нестопанска организация по смисъла на член 132, параграф 1, буква м) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност по правило да е длъжна да прехвърли имуществото си на друга нестопанска организация с цел насърчаване на спорта и физическото възпитание?

         (1)  ОВ L 347, 2006 г., стр. 1.


title: Дело T-523/18: Жалба, подадена на 3 септември 2018 г. — BGC Partners/EUIPO — Bankgirocentralen BGC (BGCPRO)

text:
               29.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 392/36

      Жалба, подадена на 3 септември 2018 г. — BGC Partners/EUIPO — Bankgirocentralen BGC (BGCPRO)
      (Дело T-523/18)
      (2018/C 392/44)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: BGC Partners LP (Ню Йорк, Ню Йорк, Съединени щати) (представител: P. Walsh, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Bankgirocentralen BGC AB (Стокхолм, Швеция)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за словна марка на Европейския съюз „BGCPRO“ — заявка за регистрация № 9 573 965

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 7 юни 2018 г. по преписка R 2544/2014-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение, доколкото апелативният състав е приел, че заявката трябва да бъде отхвърлена за конкретни услуги от клас 36,

                  —

                  да осъди EUIPO и встъпилата страна да заплатят разноските му във връзка с настоящото производство,

                  —

                  да измени обжалваното решение в частта относно присъждането на разноските и съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд да осъди загубилата делото встъпила страна да заплати разноските във връзка с производството пред апелативния състав и производството по възражение.

         Изложени основания

                  —

                  апелативният състав неправилно приел, че доказателствата за използване били достатъчни, за да удостоверят реалното използване на марката,

                  —

                  нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-61/17: Решение на Общия съд от 19 септември 2018 г. — Selimovic/Парламент (Институционно право — Европейски парламент — Психически тормоз — Решение на председателя на Парламента, с което на член на Европейския парламент се налага наказанието забележка — Член 166 от Правилника за дейността на Парламента — Право на добра администрация — Право на достъп до преписката — Задължение за мотивиране — Правна сигурност — Злоупотреба с власт — Извъндоговорна отговорност)

text:
               29.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 392/23

      Решение на Общия съд от 19 септември 2018 г. — Selimovic/Парламент
      (Дело T-61/17) (1)

      ((Институционно право - Европейски парламент - Психически тормоз - Решение на председателя на Парламента, с което на член на Европейския парламент се налага наказанието забележка - Член 166 от Правилника за дейността на Парламента - Право на добра администрация - Право на достъп до преписката - Задължение за мотивиране - Правна сигурност - Злоупотреба с власт - Извъндоговорна отговорност))
      (2018/C 392/27)
      Език на производството: шведски

         Страни

         Жалбоподател: Jasenko Selimovic (Hägersten, Швеция) (представители: първоначално B. Leidhammar, впоследствие S. Scheiman, адвокати)

         Ответник: Европейски парламент (представители: O. Caisou-Rousseau, L. Tapper Brandberg и E. Taneva)

         Предмет

      От една страна, искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решенията на председателя на Парламента от 22 ноември 2016 г. и на решението на Бюрото на Парламента от 12 декември 2016 г. за налагане на жалбоподателя на наказанието забележка и, от друга страна, искане на основание член 268 ДФЕС за поправяне на вредата, която жалбоподателят твърди, че е претърпял.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля като явно недопустимо искането за разглеждане на делото по реда на бързото производство.

                  2)

                  Отхвърля жалбата.

                  3)

                  Осъжда г-н Jasenko Selimovic да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 121, 18.4.2017 г.


title: Дело T-535/18: Жалба, подадена на 7 септември 2018 г. — Peek & Cloppenburg/EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek’s)

text:
               29.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 392/39

      Жалба, подадена на 7 септември 2018 г. — Peek & Cloppenburg/EUIPO — Peek & Cloppenburg (Peek’s)
      (Дело T-535/18)
      (2018/C 392/47)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Дюселдорф, Германия) (представител: P. Lange, Rechtsanwalt)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Хамбург, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: марка на Европейския съюз Peek’s — заявка за регистрация № 3 263 589

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 31 май 2018 г. по преписка R 60/2007-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с член 15, параграф 2 от MarkenG (Закон за марките);

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета;

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с член 15, параграф 2 от MarkenG поради предположение за наличие на вероятност от объркване;

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с член 15, параграф 3 от MarkenG поради предположение за неоснователно извличане на полза от отличителния характер или от репутацията;

                  —

                  Нарушение на член 63 от Регламент (EО) № 207/2009 на Съвета във връзка с правило 20, параграф 7, буква в) от Регламент (EО) № 2868/95 на Комисията.


title: Дело C-498/18: Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 27 юли 2018 г. — ZW/Deutsche Lufthansa AG

text:
               5.11.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 399/23

      Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 27 юли 2018 г. — ZW/Deutsche Lufthansa AG
      (Дело C-498/18)
      (2018/C 399/31)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Supremo

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: ZW

         Ответник: Deutsche Lufthansa AG

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Може ли да се прекъсва или спира предвиденият в член 35, параграф 1 от Конвенцията от Монреал срок от две години за предявяване на иск?

                  2)

                  Позволява ли разпоредбата на член 35, параграф 2 от Конвенцията от Монреал, [съгласно която] „методът за изчисляване на този срок се определя от правото на съда, сезиран по случая“, да се приеме, че разпоредба от националното право относно началния момент на срока може да има предимство пред общата разпоредба на член 35, параграф 1, съгласно която срокът тече от пристигането в местоназначението?


title: Съединени дела C-208/17 P — C-210/17 P: Определение на Съда (първи състав) от 12 септември 2018 г. — NF (C-208/17 P), NG (C-209/17 P), NM (C-210/17 P)/Европейски съвет (Обжалване — Член 181 от Процедурния правилник на Съда — Декларация ЕС-Турция на Европейския съвет от 18 март 2016 г. — Искане за отмяна)

text:
               5.11.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 399/13

      Определение на Съда (първи състав) от 12 септември 2018 г. — NF (C-208/17 P), NG (C-209/17 P), NM (C-210/17 P)/Европейски съвет
      (Съединени дела C-208/17 P — C-210/17 P) (1)

      ((Обжалване - Член 181 от Процедурния правилник на Съда - Декларация ЕС-Турция на Европейския съвет от 18 март 2016 г. - Искане за отмяна))
      (2018/C 399/16)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: NF (C-208/17 P), NG (C-209/17 P), NM (C-210/17 P) (представители: P. O'Shea, BL, I. Whelan, BL, B. Burns, Solicitor)

         Друга страна в производството: Европейски съвет (представители: S. Boelaert, M. Chavrier и J.-P. Hix)
      Встъпила страна в подкрепа на ответника: Република Гърция (представители: M. Michelogiannaki и G. Karipsiadis)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбите като явно недопустими.

                  2)

                  Осъжда NF, NG и NM да заплатят съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 231, 17.7.2017 г.


title: Дело T-538/18: Жалба, подадена на 14 септември 2018 г. — Dickmanns/EUIPO

text:
               5.11.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 399/48

      Жалба, подадена на 14 септември 2018 г. — Dickmanns/EUIPO
      (Дело T-538/18)
      (2018/C 399/63)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Sigrid Dickmanns (Гран Алакант, Испания) (представител: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени становището на EUIPO, съобщено с писмо на EUIPO от 14 декември 2017 г., според което договорът на жалбоподателя в качеството му на срочно нает служител на EUIPO се прекратява на 30 юни 2018 г., като, доколкото е необходимо във връзка с това, да отмени констатациите на EUIPO, съобщени с писмата на EUIPO от 23 ноември 2013 г. и от 4 юни 2014 г.;

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати на жалбоподателя обезщетение в справедлив размер, определен по преценка на съда, за претърпените имуществени и неимуществени вреди в резултат на посоченото в предходното искане решение на EUIPO и

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В жалбата са изложени следните основания:

                  1.

                  Явна грешка в преценката, доколкото EUIPO не упражнила правото си на преценка и допуснала нарушение на принципите на недопускане на дискриминация и на равно третиране, както и на забраната за произвол.
                  Жалбоподателят твърди, че тъй като не продължила договора му за втори път на основание член 2, буква е) от Условията за работа на другите служители на Европейския съюз (наричани по-нататък „УРДС“), EUIPO незаконосъобразно не е упражнила или най-малко не е упражнила в разумен срок преди крайния срок на договора, правото си на преценка.

                  2.

                  Нарушение на Ръководните насоки за удължаване на срочните договорите на срочно наети служители (наричани по-нататък „Насоките“), нарушение на принципа на добра администрация, на принципа на недопускане на дискриминация и на равно третиране, както и на принципа, че съгласно член 2а, съответно член 2е от УРСД, за да бъде прекратен договора на срочно нает служител, следва да е налице обоснована причина („iusta causa“), нарушение на член 30 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), на Директива 1999/70/ЕО на Съвета (1) и на член 4 от Конвенция № 158 на МОТ.
                  Жалбоподателят счита, че след приемането на Насоките съдържащата се в договора му „клауза за прекратяване“ повече не можела да бъде прилагана, тъй като от момента на въвеждането им тези насоки отразявали актуалния подход EUIPO по отношение на продължаването на срочните договори, като те изключвали прилагането на „клаузата за прекратяване“.
                  По-нататък жалбоподателят твърди, че обоснованата причина за прекратяването на договора трябва да съответства на бюджетноправното естество на съответното работно място.

                  3.

                  Нарушение на Насоките, което представлява също така съществено процесуално нарушение, както и нарушение на принципите на недопускане на дискриминация и на равно третиране, на добра администрация и на добро финансово управление, нарушение на правото на изслушване преди приемането на акт с неблагоприятни последици (член 41, параграф 2, буква а) от Хартата) и на задължението на EUIPO за полагане на дължимата грижа и на задължението да се вземат предвид законните интереси на жалбоподателя, явна грешка в преценката при претегляне на интересите на жалбоподателя с интересите на службата, нарушаване на забраната за произвол.

                  4.

                  Нарушение на член 8, параграф 1, второ и трето изречения от УРДС и на забраната за сключване на поредица от последователни срочни трудови договори.
                  Във връзка с това жалбоподателят твърди, че EUIPO — съвсем очевидно, за да избегне правните последици от член 8, параграф 1, трето изречение от УРДС — сключила с жалбоподателя поредица от последователни договори по член 2, буква б) и член 2, буква а) от УРДС, независимо че дейностите на жалбоподателя не била променена. Следователно първият договор на жалбоподателя бил в сила за неопределено време, но клаузата за прекратяване не се прилагала.

                  5.

                  Незаконосъобразно запазване на клаузата за прекратяване като част от протокола за реинтеграция, както и нарушение на оправданите правни очаквания, на законните интереси на кандидата и на задължението за полагане на дължимата грижа в резултат на прилагането на клаузата.
                  С петото основание заявителят твърди, че тъй като от подписването на клаузата за прекратяване бил изтекъл дълъг период от време, EUIPO вече не можела да я прилага.

                  6.

                  Нарушение на оправданите правни очаквания на жалбоподателя, на задължението на EUIPO за полагане на дължимата грижа спрямо жалбоподателя, както и незачитане на неговите законни интереси; явна грешка в преценката при оценката на интереса на службата.
                  С шестото основание жалбоподателят твърди, че решението на EUIPO да не му предложи удължаване на неговия договор е в нарушение на оправданите правни очаквания на жалбоподателя, на задължението за полагане на дължимата грижа и на законните интереси на заявителя. Същевременно, предвид много добрите резултати на кандидата, това съставлявало явна грешка в преценката в интерес на службата.

                  7.

                  Нарушение на предвиденото в клаузата за прекратяване в член 5 от договора на жалбоподателя.
                  Със седмото основание жалбоподателят посочва, че при прилагането на клаузата за прекратяване EUIPO приложила погрешно член 47, буква б), подточка ii) от УРДС вместо (както било предвидено в клаузата за прекратяване) член 47, буква в), подточка i) от УРДС, като в резултат на това срокът на предизвестието трябвало да бъде 10 месеца, а не 6 месеца, както приела EUIPO.

         (1)  Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 175, 1999 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129).


title: Дело C-472/17: Определение на Съда (първи състав) от 6 септември 2018 г. (преюдициално запитване от Giudice di pace di L’Aquila — Италия) — Gabriele Di Girolamo/Ministero della Giustizia (Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда — Социална политика — Срочна заетост — Мирови съдии — Явна недопустимост)

text:
               5.11.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 399/13

      Определение на Съда (първи състав) от 6 септември 2018 г. (преюдициално запитване от Giudice di pace di L’Aquila — Италия) — Gabriele Di Girolamo/Ministero della Giustizia
      (Дело C-472/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда - Социална политика - Срочна заетост - Мирови съдии - Явна недопустимост))
      (2018/C 399/17)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Giudice di pace di L’Aquila

         Страни в главното производство

         Заявител: Gabriele Di Girolamo

         Длъжник: Ministero della Giustizia

         в присъствието на: Unione Nazionale Giudici di Pace (Unagipa)

         Диспозитив

      Преюдициалното запитване, отправено от Giudice di pace di L’Aquila (мирови съдия, Акуила, Италия) с акт от 31 юли 2017 г., е явно недопустимо.

         (1)  ОВ C 347, 16.10.2017 г.


title: Дело C-587/18 P: Жалба, подадена на 19 септември 2018 г. от CSTP Azienda della Mobilità SpA срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 11 юли 2018 г. по дело T-186/15, CSTP Azienda della Mobilità/Комисия

text:
               5.11.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 399/26

      Жалба, подадена на 19 септември 2018 г. от CSTP Azienda della Mobilità SpA срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 11 юли 2018 г. по дело T-186/15, CSTP Azienda della Mobilità/Комисия
      (Дело C-587/18 P)
      (2018/C 399/35)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: CSTP Azienda della Mobilità SpA (представители: G. Capo, L. Visone, avvocati)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Asstra Associazione Trasporti

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното решение;

                  —

                  да обяви в съответствие с членове 263 ДФЕС и 264 ДФЕС, че решението на Европейската комисия от 19 януари 2015 г. в производството относно държавна помощ Sa.35843 (2014/c) (ex 2012/NN) (в размер на 4 951 838,25 EUR) е изцяло недействително в частта, в която се приема, че сумите, признати за компенсиране на задълженията за предоставяне на публична услуга по смисъла на Регламент (ЕИО) № 1191/69 (предоставяне на компенсация съгласно член 11 за тарифни задължения в областта на местния обществен транспорт) (1), трябва да се разглеждат като ненотифицирана мярка, представляваща държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора, несъвместима с вътрешния пазар;

                  —

                  да обяви в съответствие с член 263 ДФЕС и член 264 ДФЕС, че решението на Европейската комисия от 19 януари 2015 г., в производството относно държавна помощ Sa.35843 (2014/c) (ex 2012/NN) (в размер на 4 951 838,25 EUR) е изцяло недействително в частта, в която налага на италианската държава да приеме оперативни мерки за възстановяване на помощта. Да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, направени от C.S.T.P. — Azienda della Mobilità S.p.A. — под специално управление.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания за отмяна на обжалваното решение:
      I.   Неправилност на обжалваното решение по отношение на квалификацията на разглежданата компенсация като „нова помощ“

      Предоставеното обезщетение на жалбоподателя е следствие от решение за установяване на съответното право, прието от Държавен съвет през 2009 г. на основание на Регламент 1191/1969 по тарифни задължения, присъщи на концепцията за обществена услуга. Това решение от гледна точка на действието му не можело да бъде тълкувано като конститутивно по отношение на компенсационната мярка, а само като акт, която я обявява.
      II.   Неправилност на обжалваното решение по отношение на твърдението за неизпълнение на условията от решението Altmark

      Квалификацията на определен икономически разход на публичните органи изключва поначало приложимостта на уредбата в областта на държавните помощи. Предвид характера им на насрещна престация на задълженията, присъщи на концепцията за обществена услуга, не може да възникне каквото и да било предимство за предприятието, изпълнило тези задължения. Освен това частично се анализира решението Altmark, за да се докаже, че установените в него принципи са спазени.
      III.   Неправилност на решението по отношение на преценката за несъвместимост на икономическата мярка с правната уредба на Съюза в областта на държавните помощи: относно невъзможността мярката да доведе до „нарушаване на конкуренцията“

      Общият съд не е взел предвид, че пазарът на местния обществен транспорт в Кампания в релевантния за делото период (1996 — 2002), както и до момента, е затворен за конкуренция, а концесиите са пораждали изключителни права. Ето защо, не е можело да съществува конкуренция както „за пазара“, така и „на пазара“.
      IV.   Неправилност на решението в частта, в която утвърждава предимството на решението на Комисията по отношение на националното решение; неправилно прилагане на процедурните гаранции, предвидени в Регламент № 659/99 (2)
         (Регламент № 1589/2015 (3)
         ); неправилно прилагане на принципа на оправданите правни очаквания

      Общият съд не е взел предвид факта, че националното съдебно решение е постановено повече от пет години преди решението на Комисията. По тази причина съдебната практика, на която се позовава, е ирелевантна, тъй като не са установени конкретни прецеденти. От друга страна, в случаите, когато Държавен съвет е приложил Регламент № 1191/69, е упражнил правомощие, което е от компетентността на тази юрисдикция. В конкретния случай Комисията също не може да се позове на изключителна компетентност за вземане на решение. Дългият период, изтекъл от постановяване на решението, в което е приложено правото на Съюза, до приемане на решението на Комисията консолидира едно оправдано очакване. Не може да се твърди, че Държавен съвет не познава приложените прави норми, а е налице само различно тълкуване от страна на Комисията.
      V.   Неправилност на решението поради ненадлежно прилагане на Регламент (ЕО) № 1370/2007 (4)
         за целите на преценката на съвместимостта на помощта с правната уредба на Съюза; недостатъчна обоснованост

      Комисията е приела решението си на погрешно правно основание, доколкото Регламент 1370/2007 е бил неприложим, тъй като е влязъл в сила след приетото от Държавен съвет решение, с което се обявява правото на компенсации на основание Регламент 1191/69.

         (1)  Регламент (ЕИО) № 1191/69 на Съвета от 26 юни 1969 година относно действията на държавите-членки по задължения, присъщи на концепцията за обществена услуга в железопътния, автомобилния и вътрешноводния транспорт (ОВ 1969, L 156, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 1, стр. 25).

         (2)  Регламент (EО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ 1999, L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41).

         (3)  Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ОВ 2015, L 248, стр. 9).

         (4)  Регламент (ЕО) № 1370/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2007 година относно обществените услуги за пътнически превоз с железопътен и автомобилен транспорт и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 1191/69 и (ЕИО) № 1107/70 на Съвета (ОВ 2007, L 315, стр. 1).


title: Дело T-475/18 R: Определение на председателя на Общия съд от 27 август 2018 г. — Boyer/Wallis-et-Futuna (Обезпечително производство — Обществени поръчки — Молба за постановяване на временни мерки — Недопустимост)

text:
               5.11.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 399/37

      Определение на председателя на Общия съд от 27 август 2018 г. — Boyer/Wallis-et-Futuna
      (Дело T-475/18 R)
      ((Обезпечително производство - Обществени поръчки - Молба за постановяване на временни мерки - Недопустимост))
      (2018/C 399/50)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Boyer (Папеете, Франция) (представител: T. Dal Farra, avocat)

         Ответник: Territoire des îles Wallis-et-Futuna (Франция)

         Предмет

      Искане на основание членове 278 и 279 ДФЕС, от една страна, да бъде спряно изпълнението на решението на Territoire des îles Wallis-et-Futuna [Територия на островите Уолис и Футуна], с което се отхвърля офертата на жалбоподателя и се възлага на друг оферент обществена поръчка за строителство на морски кей за търговски кораби в Леава (Франция), и от друга страна, да бъде спряно подписването на свързания с обществената поръчка договор.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.

                  2)

                  Не се произнася по съдебните разноски.


title: Решение на Съда от 14 юни 2018 година по дело E-15/17 — Надзорен орган на ЕАСТ срещу Исландия (Неизпълнение на задължения от държава от ЕАСТ — Нетранспониране — Регламент (ЕС) № 694/2014)

text:
               15.11.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 414/10

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 14 юни 2018 година
      по дело E-15/17
      Надзорен орган на ЕАСТ срещу Исландия

         (Неизпълнение на задължения от държава от ЕАСТ — Нетранспониране — Регламент (ЕС) № 694/2014)

      (2018/C 414/12)
      По дело E-15/17, Надзорен орган на ЕАСТ срещу Исландия — ИСК за постановяване, че Исландия не е изпълнила задълженията си по член 7 от Споразумението за Европейското икономическо пространство да направи Акта, посочен в точка 31ббг от приложение IX към Споразумението (Делегиран регламент (ЕС) № 694/2014 на Комисията от 17 декември 2013 г. за допълване на Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за определяне на категориите лица, управляващи алтернативни инвестиционни фондове), както е адаптиран с Протокол 1 към Споразумението за ЕИП, част от вътрешния си правен ред, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател и съдия-докладчик, Per Christiansen и Bernd Hammermann, съдии, постанови на 14 юни 2018 г. решение, чийто диспозитив гласи:
      Съдът реши:

                  1.

                  Да постанови, че Исландия не е изпълнила задълженията си по член 7 от Споразумението за Европеското икономическо пространство да направи Акта, посочен в точка 31ббг от приложение IX към Споразумението (Делегиран регламент (ЕС) № 694/2014 на Комисията от 17 декември 2013 г. за допълване на Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за определяне на категориите лица, управляващи алтернативни инвестиционни фондове), както е адаптиран с Протокол 1 към Споразумението за ЕИП, част от вътрешния си правен ред.

                  2.

                  Осъжда Исландия да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-576/18: Жалба, подадена на 25 септември 2018 г. — Crédit agricole/ЕЦБ

text:
               3.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 436/55

      Жалба, подадена на 25 септември 2018 г. — Crédit agricole/ЕЦБ
      (Дело T-576/18)
      (2018/C 436/78)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Crédit agricole SA (Монтруж, Франция) (представители: A. Champsaur и A. Delors, адвокати)

         Ответник: Европейска централна банка

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени на основание членове 256 ДФЕС и 263 ДФЕС решение ECB-SSM-2018-FRCAG-75, прието от ЕЦБ на 16 юли 2018 г.,

                  —

                  да осъди ЕЦБ да заплати пълния размер на съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

                  1.

                  Първото основание е изведено от превишаване на правомощията, от което било опорочено решението на Европейската централна банка (ЕЦБ) от 16 юли 2018 г., с което на жалбоподателя е наложена административна санкция за продължаващо нарушение на изискванията за собствен капитал, предвидени в член 26, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (ОВ L 176, 2013 г., стр. 1) (наричано по-нататък „обжалваното решение“). В това отношение жалбоподателят изтъква следните доводи:

                              —

                              като главен довод той изтъква, че ЕЦБ е допуснала грешка при прилагане на правото при тълкуването на член 26, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, който налагал на кредитните институции да получат предварително разрешение от ЕЦБ за класирането на обикновени акции в собствения капитал от първи ред,

                              —

                              при условията на евентуалност, ако Общият съд приеме, че класифицирането на обикновени акции в собствения капитал от първи ред без предварителното разрешение на ЕЦБ представлява нарушение на член 26, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, жалбоподателят поддържа, че при прилагането на посочената разпоредба не е допуснал никакво умишлено нарушение или по небрежност и че обжалваното решение нарушава принципа на правна сигурност,

                              —

                              при условията на по-голяма евентуалност, ако Общият съд приеме, че е налице нарушение и че на жалбоподателят трябва да се наложи санкция, последният поддържа, че с оглед на това, че твърдяното нарушение не е тежко и с оглед на сътрудничеството на жалбоподателя, обжалваното решение нарушава принципа на пропорционалност.

                  2.

                  Второто основание е изведено от нарушение на основните процесуални права на жалбоподателя, допуснато от ЕЦБ, доколкото тя е основала обжалваното решение на твърдения за нарушения, по които на жалбоподателя не е била дадена възможност да представи своите възражения.


               10.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 9/9

      Дело, заведено на 9 ноември 2018 г. от Надзорния орган на ЕАСТ срещу Исландия
      (Дело E-6/18)
      (2019/C 9/10)
      На 9 ноември 2018 г. пред Съда на ЕАСТ беше заведено дело срещу Исландия от Надзорния орган на ЕАСТ, представляван от Carsten Zatschler, Catherine Howdle и Ingibjörg Ólöf Vilhjálmsdóttir, в качеството им на представители на Надзорния орган на ЕАСТ, с адрес: Rue Belliard/Belliardstraat 35, 1040 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË.
      Надзорният орган на ЕАСТ иска от Съда на ЕАСТ:

                  1.

                  Да постанови, че Исландия не е изпълнила задълженията си по акта, посочен в точка 1а от приложение XX към Споразумението за Европейското икономическо пространство (Директива 2014/52/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 16 април 2014 г. за изменение на Директива 2011/92/ЕС относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда), адаптирана към Споразумението за ЕИП с Протокол 1 към него, и по член 7 от Споразумението за ЕИП, като не е приела мерките, необходими за транспонирането на акта в предвидения срок, или във всеки случай като не е уведомила Надзорния орган на ЕАСТ за тях.

                  2.

                  Да нареди на Исландия да заплати съдебните разноски.

         Правен и фактически контекст и правни аргументи, приведени в подкрепа на жалбата:

                  —

                  Искът се отнася до неспазването от страна на Исландия в срок до 3 април 2018 г. на мотивираното становище, издадено от Надзорния орган на ЕАСТ на 31 януари 2018 г., отнасящо се до невъвеждането в нейния национален правен ред на Директива 2014/52/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 16 април 2014 г. за изменение на Директива 2011/92/ЕС относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда, посочена в точка 1а от приложение XX към Споразумението за Европейското икономическо пространство и адаптирана към Споразумението с Протокол 1 към него („Актът“).

                  —

                  Надзорният орган на ЕАСТ твърди, че като не е приела в предвидения срок мерките, необходими за прилагането на Акта, Исландия не е изпълнила задълженията си по Акта и по член 7 от Споразумението за ЕИП.


title: Дело T-494/17: Определение на Общия съд от 19 ноември 2018 г. — Iccrea Banca/Комисия и ЕСП (Жалба за отмяна и искане за обезщетение — Икономически и паричен съюз — Банков съюз — Единен механизъм за преструктуриране на кредитни институции и някои инвестиционни посредници (ЕМП) — Единен фонд за преструктуриране (ЕФП) — Определяне на предварителната вноска за 2016 г. — Погрешно посочване на ответника — Срок за обжалване — Просрочие — Хипотетични актове — Искане за обезщетение — Тясна връзка с искането за отмяна — Възражение за незаконосъобразност — Явна недопустимост)

text:
               4.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 44/62

      Определение на Общия съд от 19 ноември 2018 г. — Iccrea Banca/Комисия и ЕСП
      (Дело T-494/17) (1)

      ((Жалба за отмяна и искане за обезщетение - Икономически и паричен съюз - Банков съюз - Единен механизъм за преструктуриране на кредитни институции и някои инвестиционни посредници (ЕМП) - Единен фонд за преструктуриране (ЕФП) - Определяне на предварителната вноска за 2016 г. - Погрешно посочване на ответника - Срок за обжалване - Просрочие - Хипотетични актове - Искане за обезщетение - Тясна връзка с искането за отмяна - Възражение за незаконосъобразност - Явна недопустимост))
      (2019/C 44/80)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo (Рим, Италия) (представители: P. Messina, F. Isgrò и A. Dentoni Litta, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия (представители: V. Di Bucci, A. Steiblytė и M. K.-Ph. Wojcik), Единен съвет за преструктуриране (представители: G. Rumi, S. Raes, M. Merola и T. Van Dyck, адвокати)

         Предмет

      Като главно искане, от една страна, жалба, подадена на основание член 263 ДФЕС, за отмяна на решението на ЕСП, прието на неговата изпълнителна сесия от 15 април 2016 г., относно предварителните вноски за 2016 г. в Единния фонд за преструктуриране (SRB/ES/SRF/2016/06), както и на всички други негови решения, въз основа на които Banca d’Italia е приела следните национални актове: № 1249264/15 от 24 ноември 2015 г., № 1262091/15 от 26 ноември 2015 г., № 1547337/16 от 29 декември 2016 г., № 333162/17 от 14 март 2017 г. и № 334520/17 от 14 март 2017 г., в частта им, в която се отнасят до жалбоподателя, от друга страна, искане за обезщетение на основание член 268 ДФЕС, и при условията на евентуалност, искане на основание член 277 ДФЕС

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo да понесе направените от нея съдебни разноски, както и съдебните разноски на Единния съвет за преструктуриране (ЕСП) и на Европейската комисия.

         (1)  ОВ C 318, 25.9.2017 г.


title: Дело C-303/18 P: Определение на Съда (четвърти състав) от 28 ноември 2018 г. — Jean-Marie Le Pen/Европейски парламент (Обжалване — Допустимост — Европейски парламент — Правилник за изплащане на разноски и надбавки на членовете на Европейския парламент — Надбавка за парламентарни сътрудници — Възстановяване на неправомерно платени суми)

text:
               11.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 54/3

      Определение на Съда (четвърти състав) от 28 ноември 2018 г. — Jean-Marie Le Pen/Европейски парламент
      (Дело C-303/18 P) (1)

      ((Обжалване - Допустимост - Европейски парламент - Правилник за изплащане на разноски и надбавки на членовете на Европейския парламент - Надбавка за парламентарни сътрудници - Възстановяване на неправомерно платени суми))
      (2019/C 54/04)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Jean-Marie Le Pen (представител: F. Wagner, avocat)

         Друга страна в производството: Европейски парламент (представители: S. Seyr и C. Burgos)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата отчасти като недопустима, отчасти като явно неоснователна.

                  2)

                  Осъжда г-н Jean-Marie Le Pen да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 240, 9.7.2018 г.


title: Дело C-698/18: Преюдициално запитване от Tribunalul Specializat Mureş (Румъния), постъпило на 7 ноември 2018 г. — SC Raiffeisen Bank SA/JB

text:
               11.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 54/4

      Преюдициално запитване от Tribunalul Specializat Mureş (Румъния), постъпило на 7 ноември 2018 г. — SC Raiffeisen Bank SA/JB
      (Дело C-698/18)
      (2019/C 54/06)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul Specializat Mureş

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: SC Raiffeisen Bank SA

         Ответник: JB

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допускат ли разпоредбите на Директива 93/13/ЕИО (1) на Съвета относно неравноправните клаузи в потребителските договори, съответно съображения 12, 21 и 23 и член 2, буква б), член 6, параграф 1, член 7, параграф 2 и член 8 от Директивата, с оглед на принципа на процесуална автономия във връзка с принципа на еквивалентност и ефективност, съвкупност от правни способи, която се състои, от една страна, от непогасяемо право на предявяване по общия ред на иск за установяване на неравноправния характер на някои клаузи в договорите, сключени с потребителите, и от друга страна, от погасяемо право на предявяване по общия ред на личен иск от имуществен характер, с който се преследва целта на Директивата да се отстранят последиците от всяко задължение, възникнало и изпълнено на основание на клауза, за която е установено, че е неравноправна по отношение на потребителя?

                  2)

                  Ако отговорът на първия въпрос е утвърдителен, допускат ли тези разпоредби тълкуване, произтичащо от прилагането на принципа на правната сигурност в гражданските правоотношения, съгласно което обективният момент, от който потребителят е трябвало или би трябвало да знае за съществуването на неравноправни клаузи, е моментът на изтичане на срока на договора за кредит, по който той е имал качеството на потребител?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ 1993 L 95, стр. 29, Специално издание на български език, глава 15, том. 2, стр. 273).


title: Дело T-531/15: Решение на Общия съд от 6 декември 2018 г. — Coveris Rigid France/Комисия (Конкуренция — Картели — Пазар на опаковките за храни, предназначени за търговия на дребно — Решение, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС — Принцип на личната отговорност — Липса на икономическа приемственост — Равно третиране)

text:
               18.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 65/32

      Решение на Общия съд от 6 декември 2018 г. — Coveris Rigid France/Комисия
      (Дело T-531/15) (1)

      ((Конкуренция - Картели - Пазар на опаковките за храни, предназначени за търговия на дребно - Решение, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС - Принцип на личната отговорност - Липса на икономическа приемственост - Равно третиране))
      (2019/C 65/39)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Coveris Rigid France, по-рано Coveris Rigid (Auneau) France (Auneau, Франция) (представители: H. Meyer-Lindemann, C. Graf York von Wartenburg и L. Stammwitz, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия (представители: A. Biolan, F. Jimeno Fernández и L. Wildpanner)

         Предмет

      Жалба на основание член 263 ДФЕС, с която се иска отмяната на Решение на Комисията от 24 юни 2015 г. C(2015)4336 окончателен на Комисията относно процедура за прилагане на член 101 ДФЕС и на член 54 от Споразумението за ЕИП, в частта му, в която това решение се отнася до жалбоподателя (преписка AT.39563 — Опаковки на храни за търговия на дребно)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Coveris Rigid France да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 406, 7.12.2015 г.


title: Дело T-539/16: Определение на Общия съд от 14 декември 2018 г. — GM и др./Комисия (Публична служба — Длъжностни лица — Реформа на Правилника — Регламент (ЕС, Евратом) № 1023/2013 — Видове длъжности — Преходни мерки, приложими по отношение на класирането във видовете длъжности — Член 31 от приложение XIII към Правилника — Асистенти в преход — Повишаване на основание член 45 от Правилника, което се допуска само в рамките на кариерния поток, съответстващ на заемания вид длъжност — Изключване от процедурата по повишаване на длъжностните лица със степен AST 9 — Липса на увреждащ акт — Потвърждаващ акт — Висящ процес — Явна недопустимост — Член 129 от Процедурния правилник — Възражение за недопустимост — Член 130 от Процедурния правилник)

text:
               18.2.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 65/33

      Определение на Общия съд от 14 декември 2018 г. — GM и др./Комисия
      (Дело T-539/16) (1)

      ((Публична служба - Длъжностни лица - Реформа на Правилника - Регламент (ЕС, Евратом) № 1023/2013 - Видове длъжности - Преходни мерки, приложими по отношение на класирането във видовете длъжности - Член 31 от приложение XIII към Правилника - Асистенти в преход - Повишаване на основание член 45 от Правилника, което се допуска само в рамките на кариерния поток, съответстващ на заемания вид длъжност - Изключване от процедурата по повишаване на длъжностните лица със степен AST 9 - Липса на увреждащ акт - Потвърждаващ акт - Висящ процес - Явна недопустимост - Член 129 от Процедурния правилник - Възражение за недопустимост - Член 130 от Процедурния правилник))
      (2019/C 65/41)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: GM, GN, GO и GP (представители: T. Bontinck и A. Guillerme, avocats)

         Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално J. Currall и G. Gattinara, впоследствие C. Berardis-Kayser и G. Gattinara, а накрая G. Berscheid и G. Gattinara)

         Предмет

      Искане на основание член 270 ДФЕС за отмяна на решенията на Комисията, с които органът по назначаването на тази институция класира жалбоподателите в длъжност „асистент в преход“, вследствие на което те загубват правото си на повишаване в по-висока степен, считано от 1 януари 2014 г.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата като явно недопустима.

                  2)

                  Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски и половината от направените от GM, GN, GO и GP съдебни разноски.

                  3)

                  GM, GN, GO и GP понасят половината от направените от тях съдебни разноски.

                  4)

                  Европейският парламент и Съветът на Европейския съюз понасят направените от тях съдебни разноски във връзка с молбите им за встъпване.

         (1)  ОВ C 96, 23.3.2015 г. (дело, първоначално регистрирано пред Съда на публичната служба на Европейския съюз под номер F-16/15 и прехвърлено на Общия съд на Европейския съюз на 1.9.2016 г.).


title: Дело T-149/16: Определение на Общия съд от 30 януари 2019 г. — Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Комисия (Жалба за отмяна — Финансова помощ в областта на Механизма за свързване на Европа — Транспортен сектор за периода 2014–2020 г. — Висящ процес — Недопустимост)

text:
               18.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 103/42

      Определение на Общия съд от 30 януари 2019 г. — Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Комисия
      (Дело T-149/16) (1)

      ((Жалба за отмяна - Финансова помощ в областта на Механизма за свързване на Европа - Транспортен сектор за периода 2014–2020 г. - Висящ процес - Недопустимост))
      (2019/C 103/57)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV (Амстердам, Нидерландия) (представители: първоначално P. Glazener, впоследствие Y. de Vries и D. Coumans и накрая Y. de Vries и J. de Kok, avocats)

         Ответник: Европейска комисия (представители: J. Hottiaux и J. Samnadda)

         Предмет

      Жалба на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение за изпълнение C(2015) 5274 окончателен на Комисията от 31 юли 2015 г. за съставяне на списък с предложенията, избрани да получат финансова помощ от Европейския съюз в областта на Механизма за свързване на Европа (МСЕ) — транспортен сектор, подадени в рамките на отправените на 11 септември 2014 г. покани за представяне на предложения въз основа на Многогодишната работна програма.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата като недопустима.

                  2)

                  Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 211, 13.6.2016 г.


title: Дело T-735/18: Жалба, подадена на 14 декември 2018 г. — Aquind/ACER

text:
               18.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 103/44

      Жалба, подадена на 14 декември 2018 г. — Aquind/ACER
      (Дело T-735/18)
      (2019/C 103/60)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Aquind Ltd (Wallsend, Обединено кралство) (представители: S. Goldberg, E. White и C. Davis, Solicitors)

         Ответник: Агенция за сътрудничество между регулаторите на енергия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решение A-001-2018 от 17 октомври 2018 г. на комисията на ACER по жалбите и решение 05/2018 на агенцията от 19 юни 2018 г., което се потвърждава с решение A-001-2018;

                  —

                  да се произнесе по главните основания, изтъкнати в жалбата, които са свързани с: (i) обстоятелството, че агенцията и нейната комисия по жалбите неправилно са счели, че жалбоподателят е трябвало първо да кандидатства и да се сдобие с решение за трансгранично разпределение на разходите, преди да бъде взето решение по член 17 от Регламент (EО) № 714/2009 на Европейския парламент и на Съвета (1) (четвърто основание), както и с (ii) неотчитането на факта от страна на агенцията и на нейната комисия по жалбите, че от законова гледна точка за жалбоподателя е невъзможно да експлоатира предложения междусистемен електропровод във Франция без решението за освобождаване (шестото основание);

                  —

                  да се произнесе поотделно по всички основания, изложени в жалбата, за да се избегнат по-нататъшни спорове в това отношение, когато ответникът преразгледа искането за освобождаване и

                  —

                  да осъди ответника да плати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

                  —

                  В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага девет основания.

                  1.

                  Първото основание е грешка при тълкуването на член 17, параграф 1 от Регламент № 714/2009, тъй като на ответника се предоставя свобода на преценката относно искането за освобождаване.
                  В светлината на обективните критерии, които се съдържат в член 17, параграф 1 от Регламент № 714/2009, свободата на преценка на ответника трябва да се ограничи до проверка но това дали посочените условия са спазени или не.

                  2.

                  Второто основание е грешка при тълкуването на Регламент № 714/2009, тъй като е прието, че искане за освобождаване трябва да се удовлетвори само като последна възможна мярка.
                  Очевидно няма основание да се счита, че предоставянето на освобождаване следва да съставлява последна възможна мярка.

                  3.

                  Третото основание е грешка при преценката на тежестта и степента на доказване, необходими за предоставяне на освобождаване съгласно член 17, параграф 1 от Регламент № 714/2009.
                  Ответникът изглежда налага на жалбоподателя probatio diabolica.

                  4.

                  Четвъртото основание е грешка при тълкуването на отношението между член 17, параграф 1 от Регламент № 714/2009 и член 12 от Регламент (ЕС) № 347/2013 на Европейския парламент и на Съвета (2), тъй като е направен извод за наличие на възможност междусистемният електровод на жалбоподателя да се ползва от процедура за трансгранично разпределение на разходите и не са отчетени проблеми, свързани с подобна процедура.

                              —

                              Би било неправилно да се твърди, че освобождаване може да се постанови само след като е доказано, че не е налице регулаторен режим съгласно член 12 от Регламент № 347/2013. Този режим следва да бъде доброволен и неприложим в случаи на постановено освобождаване.

                              —

                              Възможно е възприетият от ответника подход да не отчита рисковете, свързани с избора на регулаторен режим.

                  5.

                  Петото основание е нарушение на основния принцип на правото на Европейския съюз на правна сигурност, както и нарушение на принципа на оправдани правни очаквания, тъй като е налице отказ да се вземат предвид прецедентите, установени за целите на правилното тълкуване на Регламент № 714/2009, и е възприет крайно различен подход.

                              —

                              Жалбоподателят би следвало да може да се позове на регулаторната практика и на принципите, установени в решенията на Комисията що се отнася до преценката на освобождаването.

                  6.

                  Шестото основание е грешка при прилагането на член 17, параграф 1, буква б) от Регламент № 714/2009, тъй като не са взети предвид установените във френското право ограничения, приложими спрямо предприятия, предоставящи на енергийни мрежи във Франция, които не спадат към RTE.

                              —

                              Тъй като не е доказано френските законови ограничения да са несъвместими с правото на Съюза, ответникът е следвало да се съобрази с тях при определянето дали инвестицията ще се осъществи без освобождаване.

                              —

                              Няма ограничение на видовете риск, които трябва да се вземат предвид при преценката на условието, установено в член 17, параграф 1, точка б) от Регламент № 714/2009.

                  7.

                  Седмото основание е грешка при прилагането на член 17, параграф 1, буква б) от Регламент № 714/2009, тъй като не е взета предвид необходимостта от дългосрочна сигурност по отношение на приходите, за да се получи финансиране за междусистемния електропровод на жалбоподателя.
                  Свързаните с проекта рискове могат да осуетят предоставянето на изискуемите средства. Влиянието на рисковете върху способността на жалбоподателя да осигури финансирането е трябвало да се вземат предвид.

                  8.

                  Осмото основание е грешка при прилагането на член 17, параграф 1, точка б) от Регламент № 714/2009, тъй като не е взето предвид цялостното влияние на индивидуалните рискове, свързани със системния електропровод на жалбоподателя.
                  Цялостното равновесие между рискове и предимства определя дали ще бъде реализирано дадено вложение. Следователно не би било достатъчно анализирането на всеки вид риск поотделно.

                  9.

                  Деветото основание е, че комисията по жалбите на ACER не е разгледала достатъчно подробно решението на ACER.
                  С оглед на обхвата на компетентността си и важността на повдигнатите въпроси, комисията по жалбите на ACER е трябвало да разгледа по-подробно решението на агенцията.

         (1)  Регламент (ЕО) № 714/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно условията за достъп до мрежата за трансграничен обмен на електроенергия и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1228/2003 (Текст от значение за ЕИП) (ОВ L 211, 14.8.2009 г., стр. 15).

         (2)  Регламент (ЕС) № 347/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 април 2013 година относно указания за трансевропейската енергийна инфраструктура и за отмяна на Решение № 1364/2006/ЕО, както и за изменение на регламенти (ЕО) № 713/2009, (ЕО) № 714/2009 и (ЕО) № 715/2009 текст от значение за ЕИП (ОВ L 115, 25.4.2013 г., стр. 39).


title: Дело C‒434/17: Решение на Съда (десети състав) от 13 февруари 2019 г. (преюдициално запитване от Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — Human Operator Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Преюдициално запитване — Хармонизация на данъчните законодателства — Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Приспадане на ДДС — Определяне на данъчнозадълженото лице, платец на ДДС — Прилагане с обратно действие на мярка за дерогация — Принцип на правната сигурност)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/7

      Решение на Съда (десети състав) от 13 февруари 2019 г. (преюдициално запитване от Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — Human Operator Zrt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Дело C‒434/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Хармонизация на данъчните законодателства - Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Приспадане на ДДС - Определяне на данъчнозадълженото лице, платец на ДДС - Прилагане с обратно действие на мярка за дерогация - Принцип на правната сигурност)
      (2019/C 131/08)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Human Operator Zrt.

         Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Диспозитив

      Правото на Съюза не допуска национална правна уредба, която предвижда прилагането на мярка за дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, изменена с Директива 2013/43/ЕС на Съвета от 22 юли 2013 г., преди държавата членка, която е поискала посочената дерогация, да е била уведомена за акта на Съюза, с който дерогацията се разрешава, при положение че в този акт на Съюза не се посочва кога той влиза в сила или началната дата на неговото прилагане, дори и ако посочената държава членка е изразила желание дерогацията да се прилага с обратно действие.

         (1)  ОВ C 318, 25.9.2017 г.


title: Дело C-154/18: Решение на Съда (втори състав) от 14 февруари 2019 г. (преюдициално запитване от Labour Court, Ireland — Ирландия) — Tomás Horgan, Claire Keegan/Minister for Education & Skills, Minister for Finance, The Minister for Public Expenditure & Reform, Ирландия, Attorney General (Преюдициално запитване — Равно третиране в областта на заетостта и професиите — Директива 2000/78/EО — Член 2, параграф 2, буква б) — Непряка дискриминация въз основа на възраст — Новоназначени учители — Дата на наемане на работа — Скала на възнаграждения и класиране в стъпка при назначаване, по-неблагоприятни от тези, приложими към вече наетите на работа учители)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/14

      Решение на Съда (втори състав) от 14 февруари 2019 г. (преюдициално запитване от Labour Court, Ireland — Ирландия) — Tomás Horgan, Claire Keegan/Minister for Education & Skills, Minister for Finance, The Minister for Public Expenditure & Reform, Ирландия, Attorney General
      (Дело C-154/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Равно третиране в областта на заетостта и професиите - Директива 2000/78/ЕО - Член 2, параграф 2, буква б) - Непряка дискриминация въз основа на възраст - Новоназначени учители - Дата на наемане на работа - Скала на възнаграждения и класиране в стъпка при назначаване, по-неблагоприятни от тези, приложими към вече наетите на работа учители)
      (2019/C 131/16)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Labour Court, Ireland

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Tomás Horgan, Claire Keegan

         Ответници: Minister for Education & Skills, Minister for Finance, The Minister for Public Expenditure & Reform, Ирландия, Attorney General

         Диспозитив

      Член 2, параграф 2, буква б) от Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите трябва да се тълкува в смисъл, че мярка като разглежданата по делото в главното производство, която, считано от определена дата, предвижда при назначаването на нови учители да се прилага скала на възнаграждения и класиране в стъпка, по-неблагоприятни от тези, които са били прилагани по силата на предхождащите тази мярка правила за учителите, назначени преди тази дата, не представлява непряка дискриминация въз основа на възрастта по смисъла на тази разпоредба.

         (1)  ОВ C 166, 14.5.2018 г.


title: Дело C‒492/18 PPU: Решение на Съда (първи състав) от 12 февруари 2019 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam — Нидерландия) — Изпълнение на европейска заповед за арест, издадена срещу TC (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Рамково решение 2002/584/ПВР — Европейска заповед за арест — Член 12 — Продължаване на задържането на лицето — Член 17 — Срокове за приемане на решение за изпълнение на европейска заповед за арест — Национално законодателство, предвиждащо служебно преустановяване на мярка за задържане 90 дни след задържането — Съответстващо тълкуване — Спиране на сроковете — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 6 — Право на свобода и сигурност — Различни тълкувания на националното законодателство — Яснота и предвидимост)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/16

      Решение на Съда (първи състав) от 12 февруари 2019 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam — Нидерландия) — Изпълнение на европейска заповед за арест, издадена срещу TC
      (Дело C‒492/18 PPU) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси - Рамково решение 2002/584/ПВР - Европейска заповед за арест - Член 12 - Продължаване на задържането на лицето - Член 17 - Срокове за приемане на решение за изпълнение на европейска заповед за арест - Национално законодателство, предвиждащо служебно преустановяване на мярка за задържане 90 дни след задържането - Съответстващо тълкуване - Спиране на сроковете - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 6 - Право на свобода и сигурност - Различни тълкувания на националното законодателство - Яснота и предвидимост)
      (2019/C 131/19)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Rechtbank Amsterdam

         Страна в главното производство

      TC

         Диспозитив

      Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба като разглежданата по главното производство, която предвижда общо и безусловно задължение за освобождаване на издирвано лице, задържано въз основа на европейска заповед за арест, след изтичането на 90-дневен срок, считано от задържането му, когато съществува много сериозна опасност то да се укрие, която не може да бъде сведена до приемливо равнище чрез налагането на подходящи мерки.
      Член 6 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална съдебна практика, която позволява продължаване на задържането на издирваното лице след този 90-дневен срок, въз основа на тълкуване на тази национална разпоредба в смисъл, че посоченият срок се спира, когато изпълняващият съдебен орган реши да отправи до Съда на Европейския съюз преюдициално запитване или да изчака отговора на преюдициално запитване, отправено от друг изпълняващ съдебен орган, или пък да отложи решението за предаване поради възможността в издаващата държава членка да съществува реална опасност от нечовешки или унизителни условия на задържане, доколкото тази съдебна практика не гарантира съответствието на посочената национална разпоредба с Рамково решение 2002/584 и поражда различия, които могат да доведат до продължаване на задържането с различна продължителност.

         (1)  ОВ C 381, 22.10.2018 г.


title: Дело C-571/18 P: Жалба, подадена на 11 септември 2018 г. от Felismino Pereira срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 13 юли 2018 г. по дело T-606/16, Pereira/Комисия

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/17

      Жалба, подадена на 11 септември 2018 г. от Felismino Pereira срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 13 юли 2018 г. по дело T-606/16, Pereira/Комисия
      (Дело C-571/18 P)
      (2019/C 131/20)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Felismino Pereira (представител: N. de Montigny, адвокат)

         Друга страна в производството: Европейска комисия
      С определение от 14 февруари 2019 г. Съдът (седми състав) отхвърли жалбата като явно недопустима.


title: Дело C-669/18 P: Жалба, подадена на 27 октомври 2018 г. от Adis Higiene, S.L. срещу определението на Общия съд (четвърти състав), постановено на 10 август 2018 г. по дело T-309/18 — Adis Higiene/EUIPO — Farecla Products (G3 Extra Plus)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/17

      Жалба, подадена на 27 октомври 2018 г. от Adis Higiene, S.L. срещу определението на Общия съд (четвърти състав), постановено на 10 август 2018 г. по дело T-309/18 — Adis Higiene/EUIPO — Farecla Products (G3 Extra Plus)
      (Дело C-669/18 P)
      (2019/C 131/22)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Adis Higiene, S.L. (представители: M. J. Sanmartín Sanmartín, abogada)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      С определение от 27 февруари 2019 г. Съдът (шести състав) отхвърли жалбата и постанови Adis Higiene, S.L. да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-830/18: Преюдициално запитване от Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz (Германия), постъпило на 28 декември 2018 г. — Landkreis Südliche Weinstraße/PF и др.

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/21

      Преюдициално запитване от Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz (Германия), постъпило на 28 декември 2018 г. — Landkreis Südliche Weinstraße/PF и др.
      (Дело C-830/18)
      (2019/C 131/26)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Landkreis Südliche Weinstraße

         Ответници: PF и др.

         Друга страна в производството: представител на обществения интерес

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 7, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2011 година относно свободното движение на работници в Съюза (1) да се тълкува в смисъл, че разпоредба на националното право, която ограничава задължението на местните органи на власт (Landkreise) (окръзи) за осигуряване на училищен транспорт до жителите на съответната федеративна единица (Bundesland) (федерална провинция), от която тези органи са част, води до непряка дискриминация, дори ако от фактическите обстоятелства е видно, че посредством условието за местожителство от получаването на помощта са изключени предимно жители на останалите части от територията на държавата членка?
                  При утвърдителен отговор на първия въпрос:

                  2)

                  Представлява ли ефективната организация на училищното образование императивно съображение от общ интерес, което може да обоснове непряка дискриминация?

         (1)  ОВ L 141, 2011 г., стр. 1.