title: Дело C-215/19: Решение на Съда (десети състав) от 2 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Korkein hallinto-oikeus — Финландия) — производство, заведено от Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö. (Преюдициално запитване — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Доставки на услуги — Член 135, параграф 1, буква л) — Освобождаване от ДДС — Отдаване под наем на недвижимо имущество — Понятие за недвижим имот — Изключване — Член 47 — Място на облагаемите сделки — Доставки на услуги, свързани с недвижим имот — Регламент за изпълнение (ЕС) № 282/2011 — Членове 13б и 31а — Сървърни шкафове — Услуги за съхранение в център за данни)

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/10

      Решение на Съда (десети състав) от 2 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Korkein hallinto-oikeus — Финландия) — производство, заведено от Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö.
      (Дело C-215/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Доставки на услуги - Член 135, параграф 1, буква л) - Освобождаване от ДДС - Отдаване под наем на недвижимо имущество - Понятие за недвижим имот - Изключване - Член 47 - Място на облагаемите сделки - Доставки на услуги, свързани с недвижим имот - Регламент за изпълнение (ЕС) № 282/2011 - Членове 13б и 31а - Сървърни шкафове - Услуги за съхранение в център за данни)
      (2020/C 279/14)
      Език на производството: фински

         Запитваща юрисдикция

      Korkein hallinto-oikeus

         Страни в главното производство

      Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö.
      в присъствието на: A Oy

         Диспозитив

                  1)

                  Член 135, параграф 1, буква л) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, изменена с Директива 2008/8/ЕО на Съвета от 12 февруари 2008 г., трябва да се тълкува в смисъл, че услуги за съхранение в център за данни, в рамките на които техният доставчик предоставя на клиентите си сървърни шкафове, за да инсталират в тях своите сървъри, и ги снабдява със съпътстващи стоки и услуги, като електроенергия и различни услуги, които да осигурят използването на тези сървъри при оптимални условия, не представляват услуги за отдаване под наем на недвижимо имущество, за които се прилага предвиденото в тази разпоредба освобождаване от данък върху добавената стойност, при положение че — което запитващата юрисдикция трябва да провери — от една страна, този доставчик не предоставя пасивно на своите клиенти площ или място, като им гарантира правото да я/го държат, все едно са нейни/негови собственици, а от друга страна, сървърните шкафове не са нито неразделна част от сградата, в която са монтирани, нито са „трайно“ монтирани в нея.

                  2)

                  Член 47 от Директива 2006/112, изменена с Директива 2008/8, и член 31а от Регламент за изпълнение (ЕС) № 282/2011 на Съвета от 15 март 2011 година за установяване на мерки за прилагане на Директива 2006/112, изменен с Регламент за изпълнение (ЕС) № 1042/2013 на Съвета от 7 октомври 2013 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че услуги за съхранение в център за данни, в рамките на които техният доставчик предоставя на клиентите си сървърни шкафове, за да инсталират в тях своите сървъри, и ги снабдява със съпътстващи стоки и услуги, като електроенергия и различни услуги, които да осигурят използването на тези сървъри при оптимални условия, не представляват услуги, свързани с недвижим имот по смисъла на посочените разпоредби, когато клиентите не разполагат — което запитващата юрисдикция трябва да провери — с изключително право да използват частта от сградата, в която са монтирани сървърните шкафове.

         (1)  ОВ C 164, 13.5.2019 г.


title: Дело C-231/19: Решение на Съда (първи състав) от 2 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Обединено кралство) — Blackrock Investment Management (UK) Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Случаи на освобождаване — Член 135, параграф 1, буква ж) — Освобождаване на сделките по управление на специални инвестиционни фондове — Единна доставка на услуги, използвана за управлението на специални инвестиционни и други фондове)

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/11

      Решение на Съда (първи състав) от 2 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Обединено кралство) — Blackrock Investment Management (UK) Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
      (Дело C-231/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Случаи на освобождаване - Член 135, параграф 1, буква ж) - Освобождаване на сделките по управление на специални инвестиционни фондове - Единна доставка на услуги, използвана за управлението на специални инвестиционни и други фондове)
      (2020/C 279/15)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Blackrock Investment Management (UK) Limited

         Ответник: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

         Диспозитив

      Член 135, параграф 1, буква ж) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че за единна доставка на услуги по управление, извършвана от информационна платформа, принадлежаща на трето лице доставчик, в полза на дружество за управление на фондове, управляващо както специални инвестиционни фондове, така и други фондове, не се прилага освобождаването от ДДС, предвидено от тази разпоредба.

         (1)  ОВ C 172, 20.5.2019 г.


title: Дело C-380/19: Решение на Съда (шести състав) от 25 юни 2020 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf — Германия) — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG (Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Директива 2013/11/ЕС — Алтернативно решаване на спорове — Член 13, параграфи 1 и 2 — Задължителна информация — Достъпност на информацията)

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/12

      Решение на Съда (шести състав) от 25 юни 2020 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf — Германия) — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG
      (Дело C-380/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Защита на потребителите - Директива 2013/11/ЕС - Алтернативно решаване на спорове - Член 13, параграфи 1 и 2 - Задължителна информация - Достъпност на информацията)
      (2020/C 279/16)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V

         Ответник: Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG

         Диспозитив

      Член 13, параграфи 1 и 2 от Директива 2013/11/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2013 година за алтернативно решаване на потребителски спорове и за изменение на Регламент (ЕО) № 2006/2004 и Директива 2009/22/ЕО (Директива за АРС за потребители) трябва да се тълкува в смисъл, че търговец, който предоставя на своя уебсайт достъп до общите условия на договорите за продажба или услуги, но не сключва договори с потребителите чрез този уебсайт, е длъжен да включи в тези общи условия информация за структурата или структурите за алтернативно решаване на спорове, в обхвата на чиято компетентност попада, когато се ангажира или е задължен да прибегне до тази структура или тези структури за решаване на споровете с потребители. В това отношение не е достатъчно посоченият търговец да включи тази информация в други достъпни на този уебсайт документи или в други раздели на същия, нито да предостави посочената информация на потребителя при сключване на договора, за който се прилагат посочените общи условия, посредством различен от тях документ.

         (1)  ОВ C 288, 26.8.2019 г.


title: Дело C-477/19: Решение на Съда (седми състав) от 2 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Wien — Австрия) — IE/Magistrat der Stadt Wien (Преюдициално запитване — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Директива 92/43/ЕИО — Член 12, параграф 1 — Строга система за опазване на животинските видове — Приложение IV — Cricetus cricetus (обикновен хомяк) — Места за почивка и места за размножаване — Повреждане или унищожаване — Изоставени места)

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/12

      Решение на Съда (седми състав) от 2 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Wien — Австрия) — IE/Magistrat der Stadt Wien
      (Дело C-477/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна - Директива 92/43/ЕИО - Член 12, параграф 1 - Строга система за опазване на животинските видове - Приложение IV - Cricetus cricetus (обикновен хомяк) - Места за почивка и места за размножаване - Повреждане или унищожаване - Изоставени места)
      (2020/C 279/17)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Wien

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: IE

         Ответник: Magistrat der Stadt Wien

         Диспозитив

      Член 12, параграф 1, буква г) от Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна трябва да се тълкува в смисъл, че съдържащото се в тази разпоредба понятие „места за почивка“ включва и местата за почивка, които вече не се използват от някой от защитените животински видове, фигуриращи в буква а) от приложение IV към посочената директива, какъвто е Cricetus cricetus (обикновеният хомяк), ако съществува достатъчно голяма вероятност посоченият вид да се завърне на тези места за почивка, което запитващата юрисдикция следва да провери.

         (1)  ОВ C 328, 30.9.2019 г.


title: Дело C-684/19: Решение на Съда (десети състав) от 2 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf — Германия) — mk advokaten GbR/MBK Rechtsanwälte GbR (Преюдициално запитване — Марки — Директива 2008/95/ЕО — Член 5, параграф 1 — Използване в търговската дейност на знак, идентичен или сходен с чужда марка, за стоки или услуги, идентични или сходни с тези, за които тази марка е регистрирана — Обхват на термина „използване“ — Обява, която е публикувана на уебсайт по поръчка на лице, извършващо търговска дейност, и впоследствие е възпроизведена на други уебсайтове)

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/13

      Решение на Съда (десети състав) от 2 юли 2020 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf — Германия) — mk advokaten GbR/MBK Rechtsanwälte GbR
      (Дело C-684/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Марки - Директива 2008/95/ЕО - Член 5, параграф 1 - Използване в търговската дейност на знак, идентичен или сходен с чужда марка, за стоки или услуги, идентични или сходни с тези, за които тази марка е регистрирана - Обхват на термина „използване“ - Обява, която е публикувана на уебсайт по поръчка на лице, извършващо търговска дейност, и впоследствие е възпроизведена на други уебсайтове)
      (2020/C 279/18)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: mk advokaten GbR

         Ответник: MBK Rechtsanwälte GbR

         Диспозитив

      Член 5, параграф 1 от Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките трябва да се тълкува в смисъл, че лицето, което извършва търговска дейност и е възложило да бъде поместена на уебсайт обява, нарушаваща чужда марка, не използва идентичния с тази марка знак, когато операторите на други уебсайтове възпроизвеждат тази обява, като по своя инициатива и от свое име я публикуват на тези други сайтове.

         (1)  ОВ C 413, 9.12.2019 г.


title: Дело C-36/20 PPU: Решение на Съда (четвърти състав) от 25 юни 2020 г. (преюдициално запитване от Juzgado de Instrucción n°3 de San Bartolomé de Tirajana — Испания) — производство относно VL (Преюдициално запитване — Спешно преюдициално производство — Политика по въпросите на убежището и имиграцията — Общи процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила — Директива 2013/32/ЕС — Член 6 — Достъп до процедурата — Подаване на молба за международна закрила до орган, компетентен съгласно националното право да регистрира такива молби — Подаване на такава молба до други органи, които има вероятност да получат подобни молби, но не са компетентни да направят регистрацията съгласно националното право — Понятие „други органи“ — Член 26 — Задържане — Стандарти относно приемането на кандидати за международна закрила — Директива 2013/33/ЕС — Член 8 — Задържане на кандидата — Основание за задържането — Решение, с което кандидат е задържан поради липсата на места за настаняване в хуманитарен приемен център)

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/14

      Решение на Съда (четвърти състав) от 25 юни 2020 г. (преюдициално запитване от Juzgado de Instrucción no3 de San Bartolomé de Tirajana — Испания) — производство относно VL
      (Дело C-36/20 PPU) (1)

      (Преюдициално запитване - Спешно преюдициално производство - Политика по въпросите на убежището и имиграцията - Общи процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила - Директива 2013/32/ЕС - Член 6 - Достъп до процедурата - Подаване на молба за международна закрила до орган, компетентен съгласно националното право да регистрира такива молби - Подаване на такава молба до други органи, които има вероятност да получат подобни молби, но не са компетентни да направят регистрацията съгласно националното право - Понятие „други органи“ - Член 26 - Задържане - Стандарти относно приемането на кандидати за международна закрила - Директива 2013/33/ЕС - Член 8 - Задържане на кандидата - Основание за задържането - Решение, с което кандидат е задържан поради липсата на места за настаняване в хуманитарен приемен център)
      (2020/C 279/19)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Instrucción no 3 de San Bartolomé de Tirajana

         Страни в главното производство

      VL

         в присъствието на: Ministerio Fiscal

         Диспозитив

                  1)

                  Член 6, параграф 1, втора алинея от Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила трябва да се тълкува в смисъл, че съдия-следовател, сезиран за да се произнесе по задържането на незаконно пребиваващ гражданин на трета страна с оглед на връщането му, е сред „другите органи“, посочени в тази разпоредба, които има вероятност да получат молби за международна закрила, но съгласно националното право не са компетентни да ги регистрират.

                  2)

                  Член 6, параграф 1, втора и трета алинея от Директива 2013/32 трябва да се тълкува в смисъл, че съдия-следовател, в качеството си на „друг орган“ по смисъла на тази разпоредба, трябва, от една страна, да информира незаконно пребиваващите граждани на трети страни за начина и реда на подаване на молба за международна закрила, и от друга страна, когато гражданин е изразил желание да подаде такава молба, да предаде преписката на органа, компетентен да регистрира тази молба, за да може този гражданин да се ползва от материалните условия за приемане и медицинските грижи, предвидени в член 17 от Директива 2013/33/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за определяне на стандарти относно приемането на кандидати за международна закрила.

                  3)

                  Член 26 от Директива 2013/32 и член 8 от Директива 2013/33 трябва да се тълкуват в смисъл, че незаконно пребиваващ гражданин на трета страна, изразил желание да поиска международната закрила пред „друг орган“ по смисъла на член 6, параграф 1, втора алинея от Директива 2013/32, не може да бъде задържан на основание, различно от предвидените в член 8, параграф 3 от Директива 2013/33.

         (1)  ОВ C 137, 27.4.2020 г.


title: Дело C-319/19: Преюдициално запитване, отправено от Софийски градски съд (България) на 17 април 2019 година — КПКОНПИ/ZV, AX, „Медицински център по дерматология и естетична медицина ПРИМА ДЕРМ“ ООД

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/14

      Преюдициално запитване, отправено от Софийски градски съд (България) на 17 април 2019 година — КПКОНПИ/ZV, AX, „Медицински център по дерматология и естетична медицина ПРИМА ДЕРМ“ ООД
      (Дело C-319/19)
      (2020/C 279/20)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Софийски градски съд

         Страни в главното производство

         Ищец: Комисия за противодействие на корупцията и за отнемане на незаконно придобитото имущество (КПКОНПИ)

         Ответници: ZV, AX, „Медицински център по дерматология и естетична медицина ПРИМА ДЕРМ“ ООД

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Наказателна по смисъла на Директива 2014/42/ЕС (1) на Европейския парламент и на Съвета от 3 април 2014 година за обезпечаване и конфискация на средства и облаги от престъпна дейност в Европейския съюз или гражданскоправна е мярката по отнемане на незаконно придобито имущество, ако:

                              A)

                              обявената от националния закон цел на отнемане на имуществото е генералната превенция — предотвратяване на възможностите за незаконно придобиване на имущество и разпореждането с него, но без да се поставя като условие за конфискацията извършване на престъпление или друго правонарушение и съществуването на пряка или косвена връзка между правонарушението и придобитото имущество;

                              B)

                              от отнемане е застрашен не отделен имуществен обект, а (I) цялото имущество на проверяваното лице, (II) имуществени права на третите лица (физически и юридически), придобити, възмездно или безвъзмездно от проверяваното лице и (III) имуществени права на съконтрахените на проверяваното и третите лица;

                              C)

                              единствено условие за отнемане е въвеждането на необорима презумпция за незаконност на цялото имущество, за което не е установен законен източник (без предварителна регулация на значението на „законен/незаконен източник“);

                              D)

                              преурежда законността на придобитото имущество за всички засегнати лица (проверявано, трети лица и техните съконтрахенти в миналото) с обратна сила за 10 години назад като резултат на недоказване на източници на придобиване на имуществото на проверяваното лице, за чието доказване не е съществувало законно задължение към момента на придобиването на конкретното имуществено право?

                  2.

                  Следва ли установените в чл. 8 от Директива 2014/42/ЕС минимални стандарти на гарантирани права на собствениците и третите лица да се тълкуват в смисъл, че допускат национално право и съдебна практика, които предвиждат конфискация без наличие на предвидените в член 4, член 5 и член 6 от Директивата предпоставки за конфискация, когато наказателното производство срещу съответното лице е прекратено поради липса на престъпление (потвърдено от съд) или лицето е оправдано поради липса на престъпление?

                  3.

                  По-специално, следва ли чл. 8 от Директива 2014/42/ЕС да се тълкува в смисъл, че гаранциите, които тази разпоредба предоставя на правата на осъдено лице, чиито имущество подлежи на конфискация, следва да се прилагат и в случай като настоящия в производство, което протича паралелно и независимо от наказателното производство?

                  4.

                  Следва ли презумпцията за невиновност, закрепена в член 48, параграф 1, изискването за зачитане на правото на защита, установено в чл. 48, параграф 2 от Хартата на основните права на ЕС и принципът на ефективност да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба като тази по главното производство, която:

                              —

                              създава презумпция за престъпен характер на имущество с неустановен или недоказан произход (чл. 1, ал. 2 ЗОПДНПИ (отм.);

                              —

                              създава презумпция за наличие на основателно предположение за незаконно придобито имущество (чл.21, ал.2 ЗОПДНПИ отм.);

                              —

                              размества доказателствената тежест за доказване на произхода на имуществото и средствата за неговото придобиване не само за проверяваното лице, а и за третите лица, които трябва да доказват произход не на своето, а на имуществото на праводателя си, дори когато придобиването е възмездно;

                              —

                              въвежда „имущественото несъответствие“ като единствено и решаващо доказателство за наличие на незаконно придобито имущество;

                              —

                              размества доказателствената тежест за всички засегнати лица, а не само за осъденото лице, и то преди и независимо от неговото осъждане;

                              —

                              допуска прилагането на методика за правно и икономическо проучване и анализ, въз основа на която се установява предположението за незаконен характер на съответното имущество, както и неговата стойност, което предположение е обвързващо за решаващия съдебен орган, без той да може да осъществи пълен съдебен контрол върху съдържането и прилагането на методиката?

                  5.

                  Следва ли чл. 5 (1) от Директива 2014/42/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 3 април 2014 година за обезпечаване и конфискация на средства и облаги от престъпна дейност в Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че допуска националният закон да замени разумното предположение (въз основа на събраните по делото и преценени от съда обстоятелства), че имуществото е придобито чрез престъпно поведение, с предположението (презумпцията) за противоправност на източника на забогатяване, която се основава единствено на установено обстоятелство, че забогатяването е над посочена в националния закон стойност (например 75 000 евро в продължение на 10 години)?

                  6.

                  Следва ли правото на собственост, в качеството му на общ принцип на правото на Европейския съюз, установено в член 17 от Хартата на основните права на Европейския съюз, да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба като тази по главното производство, която:

                              —

                              въвежда необорима презумпция относно съдържанието и обхвата на незаконно придобитото имущество (чл. 63, ал.2 ЗОПДНПИ отм.);

                              —

                              въвежда необорима презумпция за недействителност на сделки на придобиване и разпореждане (чл. 65 ЗОПДНПИ отм.) или

                              —

                              ограничава правата на третите лица, притежаващи или претендиращи самостоятелни права върху имуществото, обект на отнемане чрез процедурата за уведомяването им за делото по реда на чл. 76, ал. 1 ЗОПДНПИ (отм.)?

                  7.

                  Пораждат ли директен ефект разпоредбите на член 6, параграф 2 и на член 8, параграф 1-10 от Директива 2014/42/ЕС в частта им, в която предвиждат гаранции и предпазни клаузи за засегнатите от конфискацията лица или за добросъвестните трети лица?

         (1)  OB 2014, L 127, стр. 39


title: Дело C-798/19 P: Жалба, подадена на 29 октомври 2019 г. от Paix et justice pour les juifs séfarades en Israël срещу определението, постановено от Общия съд (първи състав) на 5 септември 2019 г. по дело T-337/19, Paix et justice pour les juifs séfarades en Israël/Комисия и Съвет на Европа

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/16

      Жалба, подадена на 29 октомври 2019 г. от Paix et justice pour les juifs séfarades en Israël срещу определението, постановено от Общия съд (първи състав) на 5 септември 2019 г. по дело T-337/19, Paix et justice pour les juifs séfarades en Israël/Комисия и Съвет на Европа
      (Дело C-798/19 P)
      (2020/C 279/21)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Paix et justice pour les juifs séfarades en Israël (представител: R. Paternel, адвокат)

         Друга страна в производството: Европейска комисия, Съвет на Европа
      С определение от 27 май 2020 г. Съдът (седми състав) отхвърли жалбата като явно недопустима.


title: Дело C-893/19 P: Жалба, подадена на 3 декември 2019 г. от Roxtec AB срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 24 септември 2019 г. по дело T-261/18 — Roxtec/EUIPO — Wallmax

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/16

      Жалба, подадена на 3 декември 2019 г. от Roxtec AB срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 24 септември 2019 г. по дело T-261/18 — Roxtec/EUIPO — Wallmax
      (Дело C-893/19 P)
      (2020/C 279/22)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Roxtec AB (представители: T. Lampel, Rechtsanwalt, K. Wagner, Rechtsanwältin, J. Olsson, advokat)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост, Wallmax Srl
      С определение от 12 март 2020 г. Съдът (състав по допускането на обжалване) не допусна обжалване по делото и разпореди жалбоподателят да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-80/20: Преюдициално запитване от Tribunalul Bucureşti (Румъния), постъпило на 12 февруари 2020 г. — Wilo Salmson France SAS/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti — Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenţi

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/17

      Преюдициално запитване от Tribunalul Bucureşti (Румъния), постъпило на 12 февруари 2020 г. — Wilo Salmson France SAS/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti — Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenţi
      (Дело C-80/20)
      (2020/C 279/23)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul Bucureşti

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Wilo Salmson France SAS

         Ответници: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti — Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Nerezidenţi

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Що се отнася до тълкуването на член 167 във връзка с член 178 от Директива 2006/112/ЕО (1), съществува ли разлика между момента на възникването и момента на упражняването на правото на приспадане с оглед на начина на функциониране на системата на ДДС?
                  За тази цел е необходимо да се установи дали правото на приспадане на ДДС може да се упражни при липсата на (валидна) данъчна фактура, издадена за направените покупки на стоки.

                  2)

                  Що се отнася до тълкуването на същите разпоредби във връзка с разпоредбата на член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от Директива 2008/9/ЕО (2), коя е процесуалната разпоредба, от гледна точка на която трябва да се преценява редовността на упражняването на правото на възстановяване на ДДС?
                  За тази цел е необходимо да се установи дали е възможно да бъде подадено искане за възстановяване на ДДС, станал изискуем преди „референтния период“, но фактуриран през референтния период.

                  3)

                  Що се отнася до тълкуването на същите разпоредби на член 14, параграф 1, буква а), първо изречение от Директива 2008/9/ЕО във връзка с член 167 и член 178 от Директива 2006/112/ЕО, какви са последиците от отмяната и издаването на нови фактури за покупките на стоки преди „референтния период“ върху упражняването на правото на възстановяване на ДДС във връзка с тези покупки?
                  За тази цел е необходимо да се установи дали при отмяна от доставчика на първоначалните фактури, издадени за покупки на стоки, и издаването на нови фактури в по-късен момент упражняването на правото на бенефициера на възстановяване на ДДС във връзка с покупките трябва да бъде отнесено към датата на новите фактури, при положение че отмяната на първоначалните фактури и издаването на нови фактури не е в контрола на бенефициера, а изключително в дискреционната власт на доставчика.

                  4)

                  Може ли националното законодателство да обвърже възстановяването на ДДС, предоставено съгласно Директива [2008/9/ЕО], с условие за изискуемост, при положение че правилната фактура е издадена в периода на искането?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално здание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).

         (2)  Директива 2008/9/ЕО на съвета от 12 февруари 2008 година за определяне на подробни правила за възстановяването на данъка върху добавената стойност, предвидено в Директива 2006/112/ЕО, на данъчнозадължени лица, неустановени в държавата членка по възстановяване, но установени в друга държава членка (ОВ L 44, 2008 г., стр. 3).


title: Дело C-81/20: Преюдициално запитване от Tribunalul Bucureşti (Румъния), постъпило на 12 февруари 2020 г. — SC Mitliv Exim SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală, Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/18

      Преюдициално запитване от Tribunalul Bucureşti (Румъния), постъпило на 12 февруари 2020 г. — SC Mitliv Exim SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală, Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Дело C-81/20)
      (2020/C 279/24)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul Bucureşti

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: SC Mitliv Exim SRL

         Ответници: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală, Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли при обстоятелства като тези в главното производство разпоредбите на членове 2 и 273 от Директива 2006/112 на Съвета от 28 ноември 20[0]6 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1), член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и на член 325 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която позволява налагането/въвеждането на санкции срещу данъчнозадължено юридическо лице както в административното, така и в наказателното производство — производства, които се водят едновременно срещу него, при едни и същи фактически обстоятелства — избягване на данъчно облагане, при положение че санкцията в административното производство може да се квалифицира и като наказателноправна по своя характер в съответствие с критериите, определени от европейския съд в неговата практика, и до каква степен съвкупното прилагане на тези мерки по отношение на едно и също данъчнозадължено лице има прекомерен характер?

                  2)

                  С оглед на отговора на въпрос 1, следва ли правото на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която позволява на държавата, чрез своите данъчни органи, да не вземе предвид, при едни и същи фактически обстоятелства по избягване на данъчно облагане, в административното производство сумата, вече изплатена като парично обезщетение за вреди от престъпно деяние, и която в същото време покрива данъчните вреди, като по този начин за определен период от време тази сума не е налична, а след това в административното производство установява за данъчнозадълженото лице, и допълнителни данъчни задължения за вече погасеното задължение?

         (1)  ОВ L 347, 2006 г., стр. l; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


title: Дело C-99/20: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Alba Iulia (Румъния), постъпило на 24 февруари 2020 г. — Siebenburgisches Nugat SRL, Hans Draser Internationales Marketing/Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală a Vămilor — Direcţia Regională Vamală Braşov — Biroul Vamal de Interior Sibiu

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/18

      Преюдициално запитване от Curtea de Apel Alba Iulia (Румъния), постъпило на 24 февруари 2020 г. — Siebenburgisches Nugat SRL, Hans Draser Internationales Marketing/Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală a Vămilor — Direcţia Regională Vamală Braşov — Biroul Vamal de Interior Sibiu
      (Дело C-99/20)
      (2020/C 279/25)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Alba Iulia

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Siebenburgisches Nugat SRL, Hans Draser Internationales Marketing

         Ответници: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală a Vămilor — Direcţia Regională Vamală Braşov — Biroul Vamal de Interior Sibiu

         Преюдициален въпрос

      Следва ли Комбинираната номенклатура, която се съдържа в приложение I към Регламент № 2658/87 на Съвета (1), да се тълкува в смисъл, че стоки, наречени общо „съставни части на комплекти корнизи за закачане на завеси, т.е. завършени тръби (лакирани, никелирани, хромирани)“, предмет на настоящия спор, се класират в подпозиция 8302 41 90 или в подпозиция 7306 30 77 от тази номенклатура?

         (1)  Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (ОВ 1987 L 256, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 4, стр. 3).


title: Дело C-116/20: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Timişoara (Румъния), постъпило на 28 февруари 2020 г. — SC Avio Lucos SRL/Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură — Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) — Aparat Central

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/19

      Преюдициално запитване от Curtea de Apel Timişoara (Румъния), постъпило на 28 февруари 2020 г. — SC Avio Lucos SRL/Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură — Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) — Aparat Central
      (Дело C-116/20)
      (2020/C 279/26)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Timişoara

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: SC Avio Lucos SRL

         Ответници: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură — Centrul judeţean Dolj, Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA) — Aparat Central

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допуска ли правото [на Съюза] приложимо към финансовото подпомагане за стопанската 2014 г. — по-специално Регламенти (ЕО) № 73/2009 (1) и № 1122/2009 (2) — установяването чрез националното законодателство на задължение за представяне на доказателство за правото на ползване на площ земя с цел получаване на финансово подпомагане по схемите за площ?

                  2)

                  В случай че изложеното по-горе право [на Съюза] допуска посочената в първия въпрос национална правна уредба, допуска ли правото [на Съюза] (включително принципът на пропорционалност) в конкретния случай, когато правото на стопанисване на земеделската площ се обосновава от бенефициера с представянето на договор за аренда на пасище (договор, по силата на който заявителят е придобил правото да стопанисва пасището на свой риск и в своя полза, срещу заплащане на аренда), национална правна уредба, която предвижда като условие за валидно сключване на такъв договор за аренда бъдещият арендатор да е само животновъд или собственик на животни?

                  3)

                  Попада ли в определението за селскостопанска дейност по член 2 от Регламент (ЕО) № 73/2009 дейността на бенефициер по схема за площ, който сключва договор за аренда на пасище с цел придобиване на правото на стопанисване на тази площ и получаване на права на плащане през стопанската 2014 г. и впоследствие сключва договор за сътрудничество с животновъди, с който позволява безвъзмездно ползване на земята, предоставена за паша на животни, като бенефициерът запазва правото на ползване на земята, но се задължава да не възпрепятства пашата и да извършва дейности по почистване на пасището?

                  4)

                  Допуска ли правото на [Съюза] тълкуване на национална правна уредба като член 431, параграф 2 от Гражданския процесуален кодекс — отнасящ се до силата на пресъдено нещо на влязло в сила съдебно решение — в смисъл че влязло в сила съдебно решение, с което се установява недопустимостта на заявление за плащане поради неспазване на националното право относно изискването за законосъобразност на документа за стопанисване/ползване на земята, за която е поискана схемата за площи през стопанската 2014 г. (в рамките на спор, в който се иска отмяна на решението за прилагане на многогодишни санкции), което тълкуване не позволява анализ на съответствието на това национално изискване с правото [на Съюза], приложимо за стопанската 2014 г. в рамките на нов спор, в който се разглежда законосъобразността на акта за възстановяване на недължимо платените на заявителя суми за същата земеделска 2014 г., акт, основан на същата фактическа обстановка и на същата национална правна уредба, които са били предмет на анализ в рамките на предходното окончателно съдебно решение?

         (1)  Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета от 19 януари 2009 г. за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани, за изменение на регламенти (EО) № 1290/2005, (EО) № 247/2006, (EО) № 378/2007 и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1782/2003 (ОВ 2009 L 30, стр. 16).

         (2)  Регламент (ЕО) № 1122/2009 на Комисията от 30 ноември 2009 година за определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета относно кръстосано спазване, модулация и интегрираната система за администриране и контрол по схемите за директно подпомагане на земеделски производители, предвидени за посочения регламент, както и за прилагане на Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета относно кръстосано спазване по предвидената схема за подпомагане на лозаро-винарския сектор. (ОВ 2009 L 316, стр. 65).


title: Дело C-145/20: Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия) постъпило на 24 март 2020 г. — DS/Porsche Inter Auto GmbH & Co KG и Volkswagen AG

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/20

      Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия) постъпило на 24 март 2020 г. — DS/Porsche Inter Auto GmbH & Co KG и Volkswagen AG
      (Дело C-145/20)
      (2020/C 279/27)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberster Gerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: DS

         Ответници: Porsche Inter Auto GmbH & Co KG, Volkswagen AG

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли член 2, параграф 2, буква г) от Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 май 1999 година относно някои аспекти на продажбата на потребителски стоки и свързаните с тях гаранции (1) да се тълкува в смисъл, че превозно средство, попадащо в приложното поле на Регламент (ЕО) 715/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 20 юни 2007 година за типово одобрение на моторни превозни средства по отношение на емисиите от леки превозни средства за превоз на пътници и товари (Евро 5 и Евро 6) и за достъпа до информация за ремонт и техническо обслужване на превозни средства (2)), притежава обичайното качество на стоките от същия вид, което потребителят може разумно да очаква, ако превозното средство е оборудвано със забранено измервателно-коригиращо устройство по смисъла на член 3, точка 10 и член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) 715/2007, но въпреки това типът превозно средство има валидно ЕО типово одобрение, така че превозното средство може да се използва за движение по пътищата?

                  2)

                  Следва ли член 5, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) 715/2007 да се тълкува в смисъл, че измервателно-коригиращо устройство по смисъла на член 3, точка 10 от този регламент — което е конструирано по такъв начин, че извън тестовата експлоатация при лабораторни условия рециркулацията на отработените газове може да бъде използвана в пълен обем при действителна експлоатация само ако външните температури са между 15 и 33 градуса по Целзий — е допустимо съгласно член 5, параграф 2, буква а) от този регламент или прилагането на гореспоменатото изключение е принципно изключено само поради ограничаването на пълната ефективност на рециркулацията на отработените газове до условия, които са налице в части от Европейския съюз само през около половината от годината?

                  3)

                  Трябва ли член 3, параграф 6 от Директива 1999/44/ЕО да се тълкува в смисъл, че липсата на съответствие с договора, състояща се в оборудването на превозно средство със забранено измервателно-коригиращо устройство съгласно член 3, точка 10 във връзка с член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) 715/2007, следва да се квалифицира като незначителна по смисъла на посочената разпоредба, когато приобретателят е придобил превозното средство, въпреки че е бил запознат с наличието на това устройство и с неговото действие?

         (1)  OB L 171, 1999 г., стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 5, стр. 89.

         (2)  OB L 171, 2007 г., стр. 1.


title: Дело C-148/20: Преюдициално запитване от Amtsgericht Köln (Германия), постъпило на 16 март 2020 г. — AC/Deutsche Lufthansa AG

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/21

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Köln (Германия), постъпило на 16 март 2020 г. — AC/Deutsche Lufthansa AG
      (Дело C-148/20)
      (2020/C 279/28)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Köln

         Страни в главното производство

         Ищец: AC

         Ответник: Deutsche Lufthansa AG

         Преюдициални въпроси

      „Съвместима ли е Директива ЕС 2016/681 (1) от 27 април 2016 г. с членове 7 и 8 от Хартата на основните права по отношение на следните въпроси:

                  1)

                  С оглед на членове 7 и 8 от Хартата на основните права определени ли са достатъчно PNR-данните, които трябва да се предават съгласно Директивата?

                  2)

                  С оглед на приложното ѝ поле и предвид членове 7 и 8 от Хартата на основните права въвежда ли Директивата достатъчно обективно разграничение при събирането и предаването на PNR данни по отношение на естеството на полетите и равнището на заплаха в дадена страна, както и по отношение на съпоставянето с базите данни и образците?

                  3)

                  Съвместим ли е фиксираният и недиференциран срок за съхраняване на всички PNR данни с членове 7 и 8 от Хартата на основните права?

                  4)

                  Предвижда ли Директивата достатъчна процесуалноправна защита на пътниците във въздушния транспорт по отношение на използването на съхраняваните PNR данни с оглед на членове 7 и 8 от Хартата на основните права?

                  5)

                  Предвид членове 7 и 8 от Хартата на основните права гарантира ли Директивата в достатъчна степен равнището на защита на основните права в ЕС при предаването на PNR данни на органи на трети държави чрез други трети държави?

         (1)  Директива (ЕС) 2016/681 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно използването на резервационни данни на пътниците с цел предотвратяване, разкриване, разследване и наказателно преследване на терористични престъпления и тежки престъпления (ОВ L 119, 2016 г., стр. 132).


title: Дело C-149/20: Преюдициално запитване от Amtsgericht Köln (Германия), постъпило на 16 март 2020 г. — DF/Deutsche Lufthansa AG

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/21

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Köln (Германия), постъпило на 16 март 2020 г. — DF/Deutsche Lufthansa AG
      (Дело C-149/20)
      (2020/C 279/29)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Köln

         Страни в главното производство

         Ищец: DF

         Ответник: Deutsche Lufthansa AG

         Преюдициални въпроси

      „Съвместима ли е Директива ЕС 2016/681 (1) от 27 април 2016 г. с членове 7 и 8 от Хартата на основните права по отношение на следните въпроси:

                  1)

                  С оглед на членове 7 и 8 от Хартата на основните права определени ли са достатъчно PNR-данните, които трябва да се предават съгласно Директивата?

                  2)

                  С оглед на приложното ѝ поле и предвид членове 7 и 8 от Хартата на основните права въвежда ли Директивата достатъчно обективно разграничение при събирането и предаването на PNR данни по отношение на естеството на полетите и равнището на заплаха в дадена страна, както и по отношение на съпоставянето с базите данни и образците?

                  3)

                  Съвместим ли е фиксираният и недиференциран срок за съхраняване на всички PNR данни с членове 7 и 8 от Хартата на основните права?

                  4)

                  Предвижда ли Директивата достатъчна процесуалноправна защита на пътниците във въздушния транспорт по отношение на използването на съхраняваните PNR данни с оглед на членове 7 и 8 от Хартата на основните права?

                  5)

                  Предвид членове 7 и 8 от Хартата на основните права гарантира ли Директивата в достатъчна степен равнището на защита на основните права в ЕС при предаването на PNR данни на органи на трети държави чрез други трети държави?

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета относно използването на резервационни данни на пътниците с цел предотвратяване, разкриване, разследване и наказателно преследване на терористични престъпления и тежки престъпления (ОВ L 119, 2016 г., стр. 132).


title: Дело C-150/20: Преюдициално запитване от Amtsgericht Köln (Германия), постъпило на 17 март 2020 г. — BD/Deutsche Lufthansa AG

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/22

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Köln (Германия), постъпило на 17 март 2020 г. — BD/Deutsche Lufthansa AG
      (Дело C-150/20)
      (2020/C 279/30)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Köln

         Страни в главното производство

         Ищец: BD

         Ответник: Deutsche Lufthansa AG

         Преюдициални въпроси

      „Съвместима ли е Директива ЕС 2016/681 (1) от 27 април 2016 г. с членове 7 и 8 от Хартата на основните права по отношение на следните въпроси:

                  1)

                  С оглед на членове 7 и 8 от Хартата на основните права определени ли са достатъчно PNR-данните, които трябва да се предават съгласно Директивата?

                  2)

                  С оглед на приложното ѝ поле и предвид членове 7 и 8 от Хартата на основните права въвежда ли Директивата достатъчно обективно разграничение при събирането и предаването на PNR данни по отношение на естеството на полетите и равнището на заплаха в дадена страна, както и по отношение на съпоставянето с базите данни и образците?

                  3)

                  Съвместим ли е фиксираният и недиференциран срок за съхраняване на всички PNR данни с членове 7 и 8 от Хартата на основните права?

                  4)

                  Предвижда ли Директивата достатъчна процесуалноправна защита на пътниците във въздушния транспорт по отношение на използването на съхраняваните PNR данни с оглед на членове 7 и 8 от Хартата на основните права?

                  5)

                  Предвид членове 7 и 8 от Хартата на основните права гарантира ли Директивата в достатъчна степен равнището на защита на основните права в ЕС при предаването на PNR данни на органи на трети държави чрез други трети държави?

         (1)  Директива (ЕС) 2016/681 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно използването на резервационни данни на пътниците с цел предотвратяване, разкриване, разследване и наказателно преследване на терористични престъпления и тежки престъпления (ОВ L 119, 2016 г., стр. 132).


title: Дело C-152/20: Преюдициално запитване от Tribunalul Mureş (Румъния), постъпило на 30 март 2020 г. — DG, EH/SC Gruber Logistics SRL

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/23

      Преюдициално запитване от Tribunalul Mureş (Румъния), постъпило на 30 март 2020 г. — DG, EH/SC Gruber Logistics SRL
      (Дело C-152/20)
      (2020/C 279/31)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul Mureş

         Страни в главното производство

         Ищци: DG, EH

         Ответник: SC Gruber Logistics SRL

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 8 от Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 г. (1) да се тълкува в смисъл, че изборът на приложимия закон за индивидуален трудов договор изключва прилагането на закона на държавата, в която работникът обичайно е полагал труд, или в смисъл че наличието на избор на приложим закон изключва прилагането на член 8, параграф 1, второ изречение от Регламента?

                  2)

                  Трябва ли член 8 от Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 г. да се тълкува в смисъл, че минималната работна заплата, приложима в държавата, в която работникът обичайно полага труд, представлява право, обхванато от „разпоредбите, които не могат да бъдат отклонени чрез споразумение съгласно правото, което при липса на избор би било приложимо“ по смисъла на член 8, параграф 1, второ изречение от Регламента?

                  3)

                  Трябва ли член 3 от Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 г. да се тълкува в смисъл, че не допуска посочването в индивидуалния трудов договор на разпоредбите на румънския Кодекс на труда да е равнозначно на избор на румънския закон, доколкото е всеизвестно, че в Румъния е налице законово задължение за включване на такава клауза за избор в индивидуалния трудов договор? С други думи, трябва ли член 3 от Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година да се тълкува в смисъл, че не допуска национални норми и практики, които включват задължително в индивидуалните трудови договори клауза за избор на румънския закон?

         (1)  Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година относно приложимото право към договорни задължения (Рим I) (ОВ L 177, 2008 г., стр. 6).


title: Дело C-157/20: Преюдициално запитване от Landgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 3 април 2020 г. — FI/Eurowings GmbH

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/23

      Преюдициално запитване от Landgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 3 април 2020 г. — FI/Eurowings GmbH
      (Дело C-157/20)
      (2020/C 279/32)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Въззивник: FI

         Въззиваем: Eurowings GmbH

         Преюдициален въпрос

      Представлява ли организирана от синдикална организация стачка на собствения персонал на опериращ въздушен превозвач (в конкретния случай членовете на кабинния състав) „извънредно обстоятелство“ по смисъла на член 5, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 261/2004 (1)?

         (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 от 11 февруари 2004 г. (ОВ L 46, 2006 г., стр 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело C-177/20: Преюдициално запитване от Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 7 април 2020 г. — „Grossmania“ Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft./Vas Megyei Kormányhivatal

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/24

      Преюдициално запитване от Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 7 април 2020 г. — „Grossmania“ Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft./Vas Megyei Kormányhivatal
      (Дело C-177/20)
      (2020/C 279/33)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Страни в главното производство

         Жалбоподател:„Grossmania“ Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft.

         Ответник: Vas Megyei Kormányhivatal

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 267 от Договора за функционирането на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че ако в свое решение, постановено в рамките на преюдициално производство, Съдът на Европейския съюз е установил несъвместимост на нормативна разпоредба на държава членка с правото на Съюза, тази нормативна разпоредба не може да се приложи и в последващи национални административни или съдебни производства, независимо от обстоятелството, че фактите в последващото производство не са напълно идентични с тези в предходното преюдициално производство?


title: Дело C-178/20: Преюдициално запитване от Fővárosi Törvényszék, по-рано Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 7 април 2020 г. — Pharma Expressz Szolgáltató és Kereskedelmi Kft/Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/24

      Преюдициално запитване от Fővárosi Törvényszék, по-рано Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 7 април 2020 г. — Pharma Expressz Szolgáltató és Kereskedelmi Kft/Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet
      (Дело C-178/20)
      (2020/C 279/34)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Fővárosi Törvényszék, по-рано Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Pharma Expressz Szolgáltató és Kereskedelmi Kft

         Ответник: Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли от членове 70—73 от Директива 2001/83 (1) задължението лекарствен продукт, който може да се отпусне без медицинско предписание в определена държава членка, да трябва да се разглежда като лекарствен продукт, който може да се отпусне без медицинско предписание и в друга държава членка, включително когато в тази друга държава членка въпросният лекарствен продукт не разполага с разрешение за търговия и не е бил класифициран?

                  2)

                  Обосновано ли е с оглед на закрилата на здравето и живота на хората, до която се отнася член 36 ДФЕС, количествено ограничение, което поставя възможността да се поръча и отпусне на пациента лекарствен продукт, който не разполага с разрешение за търговия в определена държава членка, но има такова разрешение в друга [държава — членка на ЕИП], в зависимост от наличието на медицинско предписание и на удостоверение от органа по лекарствата, включително когато лекарственият продукт е регистриран в другата държава членка като лекарствен продукт, за който не се изисква медицинско предписание?

         (1)  Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (OB L 311, 2001 г., стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3).


title: Дело C-189/20: Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 5 май 2020 г. — Laudamotion GmbH/Verein für Konsumenteninformation

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/25

      Преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof (Австрия), постъпило на 5 май 2020 г. — Laudamotion GmbH/Verein für Konsumenteninformation
      (Дело C-189/20)
      (2020/C 279/35)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberster Gerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Laudamotion GmbH

         Ответник: Verein für Konsumenteninformation

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли разпоредбите на Регламент (ЕС) № 1215/2012 (1), и по-специално на член 25, член 17, параграф 3 и член 19 от този регламент, при всички положения с оглед на разпоредбата на член 67 от същия регламент, да се тълкуват в смисъл, че не допускат съдебен контрол за неравноправност на споразуменията за избор на съд, имащи международен елемент, в съответствие с Директива 93/12/ЕИО (2), съответно съгласно съответните национални разпоредби за нейното транспониране?

                  2)

                  Следва ли член 25, параграф 1, последната част на първото изречение от Регламент (ЕС) № 1215/2012 („освен ако споразумението е недействително по отношение на материалноправната си действителност съгласно правото на тази държава членка“) да се тълкува в смисъл, че с тази разпоредба се предоставя възможност за съдебен контрол по същество съгласно правото на държавата членка на пророгирания съд, като обемът на този съдебен контрол може и да надхвърля областта на хармонизираното право?

                  3)

                  При отрицателен отговор на първия и втория въпрос:
                  Следва ли националните транспониращи разпоредби, приложими при контрола за неравноправност на договорна клауза в съответствие с Директива 93/12/ЕИО, да се определят съгласно правото на държавата членка на пророгирания съд или по lex causae на държавата членка на сезирания съд?

         (1)  Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 351, 2012 г., стр. 1).

         (2)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело C-190/20: Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 5 май 2020 г. — DocMorris NV/Apothekerkammer Nordrhein

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/26

      Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 5 май 2020 г. — DocMorris NV/Apothekerkammer Nordrhein
      (Дело C-190/20)
      (2020/C 279/36)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: DocMorris NV

         Ответник: Apothekerkammer Nordrhein

         Преюдициален въпрос

      Налице ли е съответствие с разпоредбите на дял VIII, и по-специално с член 87, параграф 3 от Директива 2001/83/ЕО (1), ако национална разпоредба (в случая член 7, параграф 1, първо изречение от HWG (Gesetz über die Werbung auf dem Gebiete des Heilwesens) (Закон за рекламата в здравния сектор) се тълкува в смисъл, че на установена в друга държава членка аптека за продажба на лекарствени продукти от разстояние е забранено да привлича клиенти чрез рекламирането на игра с награди, когато участието в тази игра е свързано с представянето на рецепта за лекарствен продукт за хуманна употреба, отпускан по лекарско предписание, обещаната награда не е лекарствен продукт, а е друг предмет (в случая: електрически велосипед на стойност от 2 500 EUR и електрически четки за зъби) и не следва да има опасения от поощряване на неразумното или прекалено използване на лекарствени продукти?

         (1)  Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, 2001 г., стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3).


title: Дело C-197/20: Преюдициално запитване от Finanzgericht Hamburg (Германия), постъпило на 7 май 2020 г. — KAHL GmbH & Co KG/Hauptzollamt Hannover

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/26

      Преюдициално запитване от Finanzgericht Hamburg (Германия), постъпило на 7 май 2020 г. — KAHL GmbH & Co KG/Hauptzollamt Hannover
      (Дело C-197/20)
      (2020/C 279/37)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Finanzgericht Hamburg

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: KAHL GmbH & Co KG

         Ответник: Hauptzollamt Hannover

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Приложими ли са Обяснителните бележки към подпозиция 1521 90 99 (1) от Комбинираната номенклатура (2) в частта, в която е използвана думата „стопени“?

                  2)

                  При отрицателен отговор на първия преюдициален въпрос: трябва ли понятието „суров“ по смисъла на подпозиция 1521 90 91 от Комбинираната номенклатура да се тълкува в смисъл, че в тази подпозиция трябва да бъде класиран пчелен восък, който е бил стопен в държавата износител и от който при стопяването механично са били отстранени чужди тела, като в него все още остават чужди тела?

         (1)  Обяснителни бележки към комбинираната номенклатура на Европейския съюз (ОВ С 119, 2019 г., стр. 1)

         (2)  Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (ОВ L 256, 1987 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 4, стр. 3), в редакцията с направените изменения с Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/1776 на Комисията от 9 октомври 2019 година за изменение на приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (ОВ L 280, 2019 г., стр. 1).


title: Дело C-210/20: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 30 март 2020 г. — Rad Service Srl Unipersonale и др./ Del Debbio SpA и др.

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/27

      Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 30 март 2020 г. — Rad Service Srl Unipersonale и др./ Del Debbio SpA и др.
      (Дело C-210/20)
      (2020/C 279/38)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Rad Service Srl Unipersonale, Cosmo Ambiente Srl, Cosmo Scavi Srl

         Ответници: Del Debbio SpA, Gruppo Sei Srl, Ciclat Val di Cecina Soc. Coop., Daf Costruzioni Stradali Srl в качеството на представител на временното обединение от предприятия (ВОП), учредено с предприятията GARC SpA и Edil Moter Srl

         Преюдициален въпрос

      Допуска ли член 63 от Директива 2014/24 на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година (1) относно института на използването на капацитета на други субекти , както и принципите на свобода на установяване и свободно предоставяне на услуги, посочени в членове 49 и 56 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), прилагането на италианската национална правна уредба в областта на използването на капацитета на други субекти и изключването от процедурите за възлагане, съдържаща се в член 89, параграф 1, четвърто изречение от Кодекса за обществените поръчки, създаден със Законодателен декрет № 50 от 18 април 2016 г., съгласно която в случай на декларации с невярно съдържание, направени от помощното предприятие относно съществуването на предишни влезли в сила присъди за извършени престъпления, потенциално годни да докажат извършването на тежко професионално нарушение, възлагащият орган трябва винаги да изключи икономическия оператор участник в тръжната процедура, без да изисква от него или да му даде възможност да посочи друго подходящо помощно предприятие в замяна на първото, както всъщност е в останалите хипотези, когато субектите, чийто капацитет икономическият оператор възнамерява да използва, не отговарят на съответния критерий за подбор или по отношение на които има задължителни основания за изключване?

         (1)  Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО текст от значение за ЕИП (ОВ L 94, 2014 г., стр. 65).


title: Дело C-215/20: Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Wiesbaden (Германия), постъпило на 19 май 2020 г. — JV/Bundesrepublik Deutschland

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/27

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Wiesbaden (Германия), постъпило на 19 май 2020 г. — JV/Bundesrepublik Deutschland
      (Дело C-215/20)
      (2020/C 279/39)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: JV

         Ответник: Bundesrepublik Deutschland

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Следва ли да се счита, че Директива (ЕС) 2016/681 (1) (наричана по-нататък „Директивата за PNR данни“) е съвместима с Хартата на основните права на Европейския съюз, и по-специално с членове 7, 8 и 52 от тази харта, като се има предвид преследваната с тази директива цел и изискванията за определеност и пропорционалност, както и обстоятелството, че съгласно посочената директива въздушните превозвачи предават широкообхватни данни относно всички пътници без изключение на създадени от държавите членки звена за данни за пътниците, където, без да е налице основание, тези данни се използват за автоматичното им съпоставяне с бази данни и образци и след това се съхраняват за период от пет години?

                  2.

                  По-конкретно:

                              a)

                              От гледна точка на достатъчната определеност и изискването за пропорционалност, съвместим ли е с членове 7 и 8 от Хартата член 3, точка 9 от Директивата за PNR данни във връзка с приложение II към тази директива, доколкото в посочената разпоредба е регламентирано, че по смисъла на тази директива понятието „тежки престъпления“ означава престъпленията, изброени в приложение II към Директивата за PNR данни, които съгласно националното право на държава членка са наказуеми с лишаване от свобода или с мярка за задържане за максимален срок от най-малко три години?

                              б)

                              Достатъчно определени ли са подлежащите на предаване резервационни данни на пътниците (наричани по-нататък „PNR данни“), доколкото те изискват предаването на имената (член 8, параграф 1, първо изречение във връзка с приложение I, точка 4 към Директивата за PNR данни), на информацията за редовни пътници (член 8, параграф 1, първо изречение във връзка с приложение I, точка 8 към Директивата за PNR данни) и на информацията от полето за общи забележки свободен текст (член 8, параграф 1, първо изречение във връзка с приложение I, точка 12 от Директивата за PNR данни), за да оправдаят намеса в правата по членове 7 и 8 от Хартата?

                              в)

                              Съвместимо ли и с членове 7 и 8 от Хартата и с целта на Директивата за PNR данни обстоятелството, че освен данните на пътниците се събират и данни на трети лица, като пътническа агенция/пътнически агент (приложение I, точка 9 от Директивата за PNR данни), настойници на малолетни и непълнолетни лица (приложение I, точка 12 от Директивата за PNR данни) и други пътуващи заедно с пътниците лица (приложение I, точка 17 от Директивата за PNR данни)?

                              г)

                              Съвместима ли е с членове 7, 8 и 24 от Хартата Директивата за PNR данни, доколкото тя урежда предаването, обработването и съхранението на резервационни данни на малолетни и непълнолетни пътници?

                              д)

                              Като се има предвид принципът за свеждане на данните до минимум, съвместим ли е с членове 8 и 52 от Хартата член 8, параграф 2 от Директивата за PNR данни във връзка с приложение I, точка 18 към същата директива, според който предварителните данни за пътниците, доколкото те са идентични с PNR данни, се предават от въздушните превозвачи на звената за данни за пътниците на държавите членки?

                              е)

                              Представлява ли член 6, параграф 4 от Директивата за PNR данни като правно основание за определянето на критериите, с които данните се съпоставят (така наречените образци), достатъчно предвидено от закона легитимно основание по смисъла на член 8, параграф 2 и член 52 от Хартата, както и на член 16, параграф 2 ДФЕС?

                              ж)

                              Ограничава ли член 12 от Директивата за PNR данни намесата в правата по членове 7 и 8 от Хартата до строго необходимото, ако предаваните данни се съхраняват в звената за данни за пътниците на държавите членки за период от пет години?

                              з)

                              Води ли деперсонализирането на данните по член 12, параграф 2 от Директивата за PNR данни до намаляване на личните данни до необходимия съгласно членове 8 и 52 от Хартата минимум, ако това деперсонализиране не е нищо повече от обратима по всяко време псевдоанонимизация?

                              и)

                              Следва ли членове 7, 8 и 47 от Хартата да се тълкуват в смисъл, че те предвиждат пътници да бъдат информирани за деперсонализирането на техните данни в рамките на обработването (член 12, параграф 3 от Директивата за PNR данни) и по този начин да им се предоставя възможност за съдебен контрол?

                  3.

                  Съвместим ли е член 11 от Директивата за PNR данни с членове 7 и 8 от Хартата, доколкото тази разпоредба позволява предаването на данни на трети държави, които не разполагат с адекватно ниво на защита на данните?

                  4.

                  Предлага ли член 6, параграф 4, четвърто изречение от Директивата за PNR данни достатъчна защита срещу обработването на специални категории лични данни по смисъла на член 9 от Регламент (ЕС) 2016/679 (2) (наричан по-нататък „ОРЗД“) и на член 10 от Директива (ЕС) 2016/680 (3), ако чрез полето за общи забележки свободен текст (точка 12 от приложение I към Директивата за PNR данни) могат да се предават например данни за хранителни предпочитания, които позволяват да се правят изводи за такива специални категории лични данни?

                  5.

                  Съвместимо ли е с член 13 от ОРЗД обстоятелството, че на своя уебсайт въздушните превозвачи посочват на пътници само националния закон за транспониране (в конкретния случай Gesetz über die Verarbeitung von Fluggastdaten zur Umsetzung der Richtlinie (EU) 2016/681 (Fluggastdatengesetz — FlugDaG) (Закон относно обработването на данни на пътници и за транспонирането на Директива 2016/681) от 6 юни 2017 г. (BGBl. I, стр. 1484)?

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно използването на резервационни данни на пътниците с цел предотвратяване, разкриване, разследване и наказателно преследване на терористични престъпления и тежки престъпления (ОВ L 119, 2016 г., стр. 132).

         (2)  Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 г. относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/EО (ОВ L 119, 2016 г., стр. 1).

         (3)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни от компетентните органи за целите на предотвратяването, разследването, разкриването или наказателното преследване на престъпления или изпълнението на наказания и относно свободното движение на такива данни, и за отмяна на Рамково решение 2008/977/ПВР на Съвета (ОВ L 119, 2016 г., стр. 89).


title: Дело C-216/20: Преюдициално запитване от Finanzgericht Hamburg (Германия), постъпило на 7 май 2020 г. — C.E. Roeper GmbH/Hauptzollamt Hamburg.

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/29

      Преюдициално запитване от Finanzgericht Hamburg (Германия), постъпило на 7 май 2020 г. — C.E. Roeper GmbH/Hauptzollamt Hamburg.
      (Дело C-216/20)
      (2020/C 279/40)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Finanzgericht Hamburg

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: C.E. Roeper GmbH

         Ответник: Hauptzollamt Hamburg

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Приложими ли са Обяснителните бележки към подпозиция 1521 90 99 (1) от Комбинираната номенклатура (2) в частта, в която е използвана думата „стопени“?

                  2)

                  При отрицателен отговор на първия преюдициален въпрос: трябва ли понятието „суров“ по смисъла на подпозиция 1521 90 91 от Комбинираната номенклатура да се тълкува в смисъл, че в тази подпозиция трябва да бъде класиран пчелен восък, който е бил стопен в държавата износител и от който при стопяването механично са били отстранени чужди тела, като в него все още остават чужди тела?

         (1)  Обяснителни бележки към комбинираната номенклатура на Европейския съюз (ОВ С 119, 2019 г., стр. 1).

         (2)  Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (ОВ L 256, 1987 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 4, стр. 3), в редакцията с направените изменения с Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/1776 на Комисията от 9 октомври 2019 година за изменение на приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (ОВ L 280, 2019 г., стр. 1).


title: Дело C-220/20: Преюдициално запитване от Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano (Италия), постъпило на 28 май 2020 г. — XX/OO

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/29

      Преюдициално запитване от Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano (Италия), постъпило на 28 май 2020 г. — XX/OO
      (Дело C-220/20)
      (2020/C 279/41)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: XX

         Ответник: OO

         Встъпила страна: WW

         Преюдициален въпрос

      Допускат ли член 2, член 4, параграф 3, член 6, параграф 1 и член 9 от Договора за Европейския съюз, член 67, параграфи 1 и 4, член 81 и член82 от Договора за функционирането на Европейския съюз във връзка с членове 1, 6, 20, 21, 31, 34, 45 и 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз разпоредби на вътрешното право — като членове 42, 83 и 87 от Закон № 18 от 17 март 2020 г., решението на Министерски съвет за обявяване на национално санитарно извънредно положение за срок от шест месеца до 31 юли 2020 г. и членове 14 и 263 от Декрет-закон № 34 от 19 март 2020 г. — които, в тяхната съвкупност, удължават националното извънредно положение за Covid-19 и парализират правораздаването по граждански и наказателни дела и административната дейност на италианските съдилища до 31 януари 2021 г., нарушавайки независимостта на запитващата юрисдикция и принципа на справедлив съдебен процес, както и свързаните с тях права на лично достойнство, на свобода и сигурност, на равенство пред закона, на недопускане на дискриминация, на справедливи условия на труд, на достъп до социално-осигурителни обезщетения, на свободно движение и пребиваване?


title: Дело C-222/20: Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Wiesbaden (Германия), постъпило на 27 май 2020 г. — OC/Федерална република Германия

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/30

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Wiesbaden (Германия), постъпило на 27 май 2020 г. — OC/Федерална република Германия
      (Дело C-222/20)
      (2020/C 279/42)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: OC

         Ответник: Федерална република Германия

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 21 и член 67, параграф 2 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба (в случая член 2, параграф 3 от Gesetz über die Verarbeitung von Fluggastdaten zur Umsetzung der Richtlinie (EU) 2016/681 (Закон за обработването на данни на пътниците, за транспониране на Директива (ЕС) 2016/681) от 6 юни 2017 г., BGBl. I, стр. 1484, изменен с член 2 от Закона от 6 юни 2017 г., BGBl. I, стр. 1484, наричан по-нататък „FlugDaG“), която в приложение на отворената клауза по член 2, параграф 1 от Директива (ЕС) 2016/681 (1) (наричана по-нататък „Директивата за PNR данните“) предвижда и по отношение на вътрешните за ЕС полети въздушните превозвачи да предават на създадените в съответните държави членки звена за данни за пътниците (ЗДП) голям обем записи на данни за всички пътници без изключение и тези данни да бъдат — освен при резервация на полет — съхранявани без основание в тези ЗДП с цел съпоставяне с бази данни и модели и използвани, и впоследствие съхранявани?

                  2)

                  Следва ли от членове 7 и 8 от Хартата на основните права на Европейския съюз, че националните разпоредби за транспониране (в случая член 4, параграф 1 от FlugDaG) на член 3, точка 9 във връзка с приложение II към Директивата за PNR данните, трябва изчерпателно и конкретно да изброяват релевантните национални наказателноправни норми, до които се отнасят изброените в Директивата за PNR данните престъпления?

                  3)

                  Трябва ли членове 7 и 8 от Хартата на основните права да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба на държава членка (в случая член 6, параграф 4 от FlugDaG), която дава възможност на органите на съответната държава членка, доколкото изпълняват функции по наказателно преследване, да обработват предадените резервационни данни на пътниците и за цели, различни от предотвратяването, разкриването, разследването и наказателното преследване на терористични престъпления и тежки престъпления, ако констатации, през призмата и на допълнителни сведения, дават основание за подозрение за конкретно друго престъпление?

                  4)

                  Отворената клауза по член 2, параграф 1 от Директивата за PNR данните, която допуска национална правна уредба (в случая член 2, параграф 3 от FlugDaG), съгласно която Директивата за PNR данните следва да се прилага и по отношение на вътрешните за ЕС полети и която води до двукратно събиране на вътрешноевропейско равнище на резервационните данни на пътниците (страната на излитане и страната на местоназначение събират резервационни данни на пътниците), съвместима ли е с членове 7 и 8 от Хартата, предвид на принципа на свеждане на данните до минимум?

                  5)

                  Ако Директивата за PNR данните не нарушава норма от по-висок ранг (вж. Verwaltungsgericht Wiesbaden (Административен съд Висбаден, Германия), определение от 13 май 2020 г., 6 K 805/19.WI) и следователно е приложима:

                              а)

                              трябва ли член 7, параграфи 4 и 5 от Директивата за PNR данните да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба на държава членка (в случая член 6, параграф 4 от FlugDaG), която дава възможност на органите на съответната държава членка, доколкото изпълняват функции по наказателно преследване, да обработват предадените резервационни данни на пътниците и за цели, различни от предотвратяването, разкриването, разследването и наказателното преследване на терористични престъпления и тежки престъпления, ако констатации, през призмата и на допълнителни сведения, дават основание за подозрение за конкретно друго престъпление (т. нар. „страничен улов“)?

                              б)

                              съвместима ли е с член 7, параграф 2 от Директивата за PNR данните практиката на държава членка да включи в списъка на компетентните органи по член 7, параграф 1 от Директивата за PNR данните орган (в случая Bundesamt für Verfassungsschutz (Федерална служба за защита на Конституцията), който съгласно националното право (в случая член 5, параграф 1 във връзка с член 3, параграф 1 от Gesetz über die Zusammenarbeit des Bundes und der Länder in Angelegenheiten des Verfassungsschutzes und über das Bundesamt für Verfassungsschutz (Закон за сътрудничеството между федералното правителство и федералните провинции по въпроси, свързани със защитата на Конституцията, и за Федералната служба за защита на Конституцията) няма полицейски правомощия поради национално изискване за разделяне на правомощията?

         (1)  Директива (ЕС) 2016/681 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно използването на резервационни данни на пътниците с цел предотвратяване, разкриване, разследване и наказателно преследване на терористични престъпления и тежки престъпления (ОВ L 119, 2016 г., стр. 132).


title: Дело C-224/20: Преюдициално запитване Sø- og Handelsretten (Дания), постъпило на 29 май 2020 г. — Merck Sharp & Dohme B.V., Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S и H. Lundbeck A/S/Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S и 2CARE4 ApS.

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/31

      Преюдициално запитване Sø- og Handelsretten (Дания), постъпило на 29 май 2020 г. — Merck Sharp & Dohme B.V., Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S и H. Lundbeck A/S/Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S и 2CARE4 ApS.
      (Дело C-224/20)
      (2020/C 279/43)
      Език на производството: датски

         Запитваща юрисдикция

      Sø- og Handelsretten

         Страни в главното производство

         Ищци: Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S и H. Lundbeck A/S

         Ответници: Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S и 2CARE4 ApS

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 15, параграф 2 от Директива (ЕС) 2015/2436 (1) на Европейския парламент и на Съвета относно марките и член 15, параграф 2 от Регламент (EC) 2017/1001 (2) на Европейския парламент и на Съвета относно марката на Европейския съюз да се тълкуват в смисъл, че притежателят на марката може да се противопостави на последващото пускане на пазара на лекарствен продукт, който паралелен вносител е преопаковал в нова външна опаковка, върху която отново е поставена марката, когато

                              (i)

                              вносителят е в състояние да създаде опаковка, която може да бъде пусната на пазара, и да получи реален достъп до пазара в държавата членка на внос, като наруши целостта на оригиналната външна опаковка, за да постави нови етикети на вътрешната опаковка и/или да замени листовката с указания в опаковката, като след това презапечата оригиналната външна опаковка с ново средство за проверка дали опаковката е била подправена в съответствие с член 47а от Директива 2001/83/ЕО (3) на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 г. относно лекарствените продукти (изменена с Директива 2011/62/ЕС (4) на Европейския парламент и на Съвета) и член 16 от Делегиран регламент (ЕС) 2016/161 (5) на Комисията за показателите за безопасност, поставени върху опаковката на лекарствените продукти?

                              (ii)

                              вносителят не е в състояние да създаде опаковка, която може да бъде пусната на пазара, и да получи реален достъп до пазара в държавата членка на внос, като наруши целостта на оригиналната външна опаковка, за да постави нови етикети на вътрешната опаковка и/или да замени листовката с указания в опаковката, като след това презапечата оригиналната външна опаковка с ново средство за проверка дали опаковката е била подправена в съответствие с член 47а от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 г. относно лекарствените продукти (изменена с Директива 2011/62/ЕС на Европейския парламент и на Съвета) и член 16 от Делегиран регламент (ЕС) 2016/161 на Комисията за показателите за безопасност, поставени върху опаковката на лекарствените продукти?

                  2)

                  Трябва ли Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно лекарствените продукти (изменена с Директива 2011/62/ЕС), и по-специално член 47а и член 54, буква о) да се тълкуват в смисъл, че ново средство за проверка дали опаковката е била подправена (средство срещу подправяне), поставено на оригиналната опаковка на лекарствените продукти (във връзка с допълнителното етикетиране, след като опаковката е била отворена по такъв начин, че първоначалното средство срещу подправяне е частично или изцяло покрито и/или премахнато), по смисъла на член 47а, параграф 1, буква б) „[e] [равностойно] […] по отношение на възможността за гарантиране на автентичността, идентификацията и осигуряването на доказателства за подправянето на лекарствения продукт“ и по смисъла на член 47а, параграф 1, буква б), подточка ii) „[е] също толкова ефективн[о], като позволява[…] проверката на автентичността и идентификацията на лекарствените продукти и осигуряването на доказателства за подправянето на лекарствените продукти“, когато опаковката на лекарствените продукти: а) показва видими следи от подправяне на оригиналното средство срещу подправяне или б) това може да се установи при докосване на продукта, включително

                              (i)

                              чрез задължителна проверка на целостта на средството срещу подправяне, извършвана от производителите, търговците на едро, фармацевтите и лицата, притежаващи разрешение или имащи право да доставят лекарствени продукти на населението (вж. член 54а, параграф 2, буква г) от Директива 2011/62/ЕС на Европейския парламент и на Съвета и член 10, буква б) и членове 25 и 30 от Делегиран регламент (ЕС) 2016/161 на Комисията), или

                              (ii)

                              след отварянето на опаковката на лекарствените продукти, например от пациент?

                  3)

                  Ако отговорът на въпрос 2 е отрицателен:
                  Трябва ли тогава член 15 от Директива 2015/2436/ЕС на Европейския парламент и на Съвета относно марките, член 15 от Регламент (EC) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета относно марката на Европейския съюз, и членове 36 ДФЕС и 34 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че преопаковането в нова външна опаковка е обективно необходимо за действителния достъп до пазара на държавата на внос, когато не е възможно паралелният вносител да извърши допълнителното етикетиране и презапечата оригиналната опаковка в съответствие с член 47а от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 г. относно лекарствените продукти (изменена с Директива 2011/62/ЕС на Европейския парламент и на Съвета), т.е. без опаковката на лекарствените продукти: а) да показва видими следи, че оригиналното средство срещу подправяне е било подправено или б) това да може да бъде установено чрез докосване на продукта, както е описано във въпрос 2, по начин, който не е в съответствие с член 47а?

                  4)

                  Трябва ли Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно лекарствените продукти (изменена с Директива 2011/62/ЕС на Европейския парламент и на Съвета) и Делегиран регламент (ЕС) 2016/161 на Комисията във връзка с членове 34 ДФЕС и 36 ДФЕС и член 15, параграф 2 от Директива 2015/2436/ЕС на Европейския парламент и на Съвета относно марките да се тълкуват в смисъл, че държава членка (в Дания: Lægemiddelstyrelsen (Датска агенция по лекарствата) има право да приеме насоки, съобразно които поначало преопаковането в нова външна опаковка трябва да се извършва и само след подаване на заявление при изключителни обстоятелства (например, когато съществува риск за снабдяването с лекарствения продукт) това допълнително етикетиране и презапечатване може да се разреши чрез поставянето на нови показатели за безопасност върху оригиналната външна опаковка, или пък издаването и съблюдаването от страна на държавата членка на такива насоки е несъвместимо с членове 34 ДФЕС и 36 ДФЕС и/или член 47а от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно лекарствените продукти и член 16 от Делегиран регламент (ЕС) 2016/161 на Комисията?

                  5)

                  Трябва ли член 15, параграф 2 от Директива 2015/2436/ЕС на Европейския парламент и на Съвета относно марките и член 15, параграф 2 от Регламент (EC) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета относно марките във връзка с членове 34 ДФЕС и 36 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че преопаковането в нова външна опаковка, извършено от паралелен вносител в съответствие с насоките, установени от държава членка, както е посочено във въпрос 4, трябва да се счита за необходимо за целите на съдебната практика на Съда на Европейския съюз,

                              (i)

                              когато такива насоки са съвместими с членове 34 ДФЕС и 36 ДФЕС и съдебната практика на Съда на Европейския съюз относно паралелния внос на лекарствени продукти?

                              (ii)

                              когато такива насоки са несъвместими с членове 34 ДФЕС и 36 ДФЕС и съдебната практика на Съда на Европейския съюз относно паралелния внос на лекарствени продукти?

                  6)

                  Трябва ли членове 34 ДФЕС и 36 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че преопаковането на лекарствен продукт в нова външна опаковка трябва да е обективно необходимо за реалния достъп до пазара на държавата на внос, дори когато паралелният вносител не е поставил отново първоначалната марка (продуктово наименование), а вместо това е поставил на новата външна опаковка продуктово наименование, което не съдържа марката на продукта на притежателя на марката („демаркиране“ [de-branding])?

                  7)

                  Трябва ли член 15, параграф 2 от Директива 2015/2436/ЕС на Европейския парламент и на Съвета относно марките и член 15, параграф 2 от Регламент (EC) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета относно марката на Европейския съюз да се тълкуват в смисъл, че притежателят на марка може да се противопостави на последващото пускане на пазара на лекарствен продукт, който паралелен вносител е преопаковал в нова външна опаковка, доколкото паралелният вносител е поставил отново само специфичната за продукта марка на притежателя на марката, но не е поставил отново другите марки и/или търговски обозначения, които притежателят на марката е поставил на оригиналната опаковка?

         (1)  Директива (ЕС) 2015/2436 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2015 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 336, 2015 г., стр. 1).

         (2)  Регламент (EC) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 154, 2017 г., стр. 1).

         (3)  Директива 2001/83/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, 2001 г., стр. 67).

         (4)  Директива 2011/62/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 година за изменение на Директива 2001/83/ЕО за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба по отношение на предотвратяването на навлизането на фалшифицирани лекарствени продукти в законната верига на доставка (ОВ L 174, 2011 г., стр. 74).

         (5)  Делегиран регламент (ЕС) 2016/161 на Комисията от 2 октомври 2015 година за допълване на Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета чрез установяване на подробни правила за показателите за безопасност, поставени върху опаковката на лекарствените продукти за хуманна употреба (ОВ L 32, 2016 г., стр. 1).


title: Дело C-232/20: Преюдициално запитване от Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Германия), постъпило на 3 юни 2020 г. — NP/Daimler AG

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/33

      Преюдициално запитване от Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Германия), постъпило на 3 юни 2020 г. — NP/Daimler AG
      (Дело C-232/20)
      (2020/C 279/44)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: NP

         Ответник: Daimler AG, Mercedes-Benz Werk Berlin.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Когато работник е назначен в предприятие ползвател чрез агенция за временна заетост на работно място, което е открито за постоянно и не се заема по заместване, трябва ли да се приеме, че още само поради този факт назначението му вече не е „временно“ по смисъла на член 1 от Директивата за временната заетост (1)?

                  2)

                  Когато назначението на работник чрез агенция за временна заетост продължава до 55 месеца, трябва ли да се приеме, че то вече не е „временно“ по смисъла на член 1 от Директивата за временната заетост?

                  3)

                  При утвърдителен отговор на първия и/или втория въпрос възникват следните допълнителни въпроси:

                              3.1

                              Има ли право наетият чрез агенция за временна заетост работник да иска учредяване на трудово правоотношение с предприятието ползвател, въпреки че националното право не предвижда такава санкция преди 1 април 2017 г.?

                              3.2

                              Трябва ли да се приеме, че национална разпоредба като член 19, параграф 2 от AÜG е в противоречие с член 1 от Директивата за временната заетост, доколкото едва от 1 април 2017 г. въвежда 18-месечен индивидуален максимален срок на назначението, но изрично предвижда да не се вземат предвид предишни периоди на назначение, при положение че при отчитане на предишните периоди назначението вече не би могло да се окачестви като временно?

                              3.3

                              Може ли продължаването на индивидуалния максимален срок на назначението да бъде оставено на преценката на страните по колективния трудов договор? Ако отговорът е утвърдителен, важи ли това и за страните по колективен трудов договор, които имат компетентност не относно трудовото правоотношение на съответния нает чрез агенция за временна заетост работник, а относно сектора на предприятието ползвател?

         (1)  Директива 2008/104/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 година относно работа чрез агенции за временна заетост (ОВ L 327, 2008 г., стр. 9).