title: Дело T-579/15: Решение на Общия съд от 8 ноември 2016 г. — For Tune/EUIPO — Gastwerk Hotel Hamburg (fortune) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за регистрация на фигуративна марка на Европейския съюз „fortune“ — По-ранна германска словна марка „FORTUNE-HOTELS“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (EО) № 207/2009)

text:
               9.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 6/36

         Решение на Общия съд от 8 ноември 2016 г. — For Tune/EUIPO — Gastwerk Hotel Hamburg (fortune)
   (Дело T-579/15) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за регистрация на фигуративна марка на Европейския съюз „fortune“ - По-ранна германска словна марка „FORTUNE-HOTELS“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (EО) № 207/2009))
   (2017/C 006/44)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: For Tune sp. z o.o. (Варшава, Полша) (представител: K. Popławska, avocat)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: L. Rampini)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Gastwerk Hotel Hamburg GmbH & Co. KG (Хамбург, Германия)

      Предмет

   Жалба срещу решение на пети апелативен състав на EUIPO от 7 август 2015 г. (преписка R 2808/2014-5), във връзка с производство по възражение между Gastwerk Hotel Hamburg и For Tune.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда For Tune sp. z o.o. да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 398, 30.11.2015 г.


title: Дело C-240/10: Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Baden-Württemberg (Германия) на 14 май 2010 г. — Cathy Schulz-Delzers, Pascal Schulz/Finanzamt Stuttgart III

text:
               14.8.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 221/18

         Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Baden-Württemberg (Германия) на 14 май 2010 г. — Cathy Schulz-Delzers, Pascal Schulz/Finanzamt Stuttgart III
   (Дело C-240/10)
   ()
   2010/C 221/29
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Finanzgericht Baden-Württemberg

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Cathy Schulz-Delzers, Pascal Schulz

      Ответник: Finanzamt Stuttgart III

      Преюдициални въпроси

               1.

                           а)

                           Съвместим ли е параграф 3, точка 64 от Einkommensteuergesetz (Закон за данъка върху доходите), в редакцията му, приложима през 2005 г. и 2006 г., със свободното движение на работници съгласно член 45 от Консолидирания текст на Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) (член 39 от Договора за създаването на Европейската общност — Договора за ЕО)?

                           б)

                           Предвижда ли параграф 3, точка 64 от Einkommensteuergesetz, в редакцията му, приложима през 2005 г. и 2006 г., скрита форма на дискриминация на основание гражданство, забранена по силата на член 18 ДФЕС (член 12 от Договора за ЕО)?

               2.

               При отрицателен отговор на въпрос 1): съвместим ли е параграф 3, точка 64 от Einkommensteuergesetz (Закон за данъка върху доходите), в редакцията му, приложима през 2005 г. и 2006 г., със свободното движение на граждани на Съюза съгласно член 21 ДФЕС (член 18 от Договора за ЕО)?


title: Дело T-203/12: Жалба, подадена на 16 май 2012 г. — Alchaar/Съвет

text:
               21.7.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 217/24

         Жалба, подадена на 16 май 2012 г. — Alchaar/Съвет
   (Дело T-203/12)
   2012/C 217/52
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Mohamad Nedal Alchaar (Алеп, Сирия) (представител: адв. A. Korkmaz)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени посочените по-долу актове в частта, в която се отнасят до него:

                           —

                           Регламент за изпълнение 1244/2011 от 1 декември 2011 г.,

                           —

                           Решение 2011/782/ОВППС със съответните изменения и допълнения, приети в частност с Решение за изпълнение 2012/37/ОВППС, Решение 2012/122/ОВППС, Решение за изпълнение 2012/172/ОВППС и Решение 2012/206/ОВППС,

                           —

                           Регламент 36/2012 на Съвета от 18 януари 2012 година със съответните изменения и допълнения, приети в частност с Регламент за изпълнение 55/2012, Регламент 168/2012 и Регламент за изпълнение 266/2012,

                           —

                           всички бъдещи актове, изменящи или допълващи Решение 2011/782/ОВППС и Регламент 36/2012 на Съвета,

               —

               да отмени решението на Съвета, съдържащо се в отправеното до жалбоподателя съобщение от 16 март 2012, доколкото по силата на това решение жалбоподателят продължава да присъства в спорните списъци,

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от нарушение на основните права и процесуалните гаранции, и в частност на правото на защита, на задължението за мотивиране и на принципа на ефективна съдебна защита, доколкото жалбоподателят не е получил официално уведомление за включването му в списъка на санкционираните лица и основанията за това включване, посочени в обжалваните актове, не са достатъчни, за да обосноват санкциите.

               2.

               Второто правно основание е изведено от нарушение на правото на собственост и на икономическата свобода.


title: Дело C-102/07: Искане за преюдициално заключение, представено от Hoge Raad der Nederlanden на 21 февруари 2007 г. — Adidas AG, Adidas Benelux BV/Marca Mode, C&A Nederland, H&M Hennes & Mauritz Netherlands BV, Vendex KBB Nederland BV

text:
               14.4.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 82/26

         Искане за преюдициално заключение, представено от Hoge Raad der Nederlanden на 21 февруари 2007 г. — Adidas AG, Adidas Benelux BV/Marca Mode, C&A Nederland, H&M Hennes & Mauritz Netherlands BV, Vendex KBB Nederland BV
   (Дело C-102/07)
   (2007/C 82/48)
   Език на производството: нидерландски
   Препращаща юрисдикция
   Hoge Raad der Nederlanden
   Страни в главното производство

      Ищец: Adidas AG, Adidas Benelux BV

      Ответник: Marca Mode, C&A Nederland, H&M Hennes & Mauritz Netherlands BV, Vendex KBB Nederland BV
   Преюдициални въпроси

               1)

               При определяне обхвата на правна закрила на марка, която се състои от знак, сам по себе без отличителeн характер, или от обозначение, отговарящо на описанието в член 3, параграф 1, буква в) от Директивата (1), като този знак или обозначение въпреки това се е наложил/о като марка в търговския оборот и е бил регистриран/о, трябва ли да се отчита общественият интерес от това, определени знаци да се оставят на разположение на другите участници на пазара, които предлагат съответните стоки и услуги (необходимост, знакът да бъде оставен на разположение)?

               2)

               При положителен отговор на въпрос 1: От значение ли е фактът, дали съответните знаци, които трябва да бъдат оставени на разположение, се разглеждат от заинтересованите лица като отличителни знаци на стоки или като изпълняващи чисто декоративна функция по отношение на стоката?

               3)

               При положителен отговор на въпрос 1: От значение ли е също така фактът, дали оспореният от притежателя на марката знак e лишен от отличителен характер по смисъла на член 3, параграф 1, буква б), от Директивата или дали знакът съдържа означение по смисъла на член 3, параграф 1, буква в) от Директивата?

      (1)  Първа Директива № 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно марките (ОВ 1989, L 40, стр. 1).


title: Дело T-416/10: Жалба, подадена на 15 септември 2010 г. — Yoshida Metal Industry/СХВП — Pi-Design и други (повърхност, покрита с черни окръжности)

text:
               4.12.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/32

         Жалба, подадена на 15 септември 2010 г. — Yoshida Metal Industry/СХВП — Pi-Design и други (повърхност, покрита с черни окръжности)
   (Дело T-416/10)
   ()
   2010/C 328/56
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Yoshida Metal Industry Co., Ltd (Niigata, Япония) (представители: S. Verea, K. Muraro, M. Balestriero, lawyers)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Други страни в производството пред апелативния състав: Pi-Design AG (Triengen, Швейцария), Bodum France SA (Neuilly sur Seine, Франция), Bodum Logistics A/S (Billund, Дания)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 20 май 2010 г. по преписка R 1237/2008-1;

               —

               да се потвърди решението на отдела по заличаването от 15 юли 2008 г. относно заявка за марка на Общността № 1372580;

               —

               да се потвърди валидността на регистрация на марка на Общността № 1372580;

               —

               да се осъдят ответникът и другите страни в производството пред апелативния състав да платят съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за обявяване на недействителност: фигуративна марка, представляваща повърхност, покрита с черни окръжности, за стоки от класове 8 и 21 — Регистрация на марка на Общността № 1372580

      Притежател на марката на Общността: жалбоподателят

      Страна, която иска обявяване на недействителността на марката на Общността: другите страни в производството пред апелативния състав

      Право върху марката на страните, които искат обявяване на недействителността: страните, които искат обявяване на недействителността, основават искането си на абсолютните основания за отказ, предвидени в член 7 от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета.

      Решение на отдела по заличаването: отхвърля искането за обявяване на недействителност на марката на Общността.

      Решение на апелативния състав: отменя оспорваното решение и обявява регистрацията на марката на Общността за недействителна.

      Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, буква д), точка ii) от Регламент № 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав неправилно е заключил, че разпоредбите на тези членове са приложими по отношение на оспорваната марка на Общността.


title: Дело C-6/09: Решение на Съда (пети състав) от 6 октомври 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Белгия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 2005/60/ЕО — Изпиране на пари и финансиране на тероризма — Липса на транспониране в предвидения срок)

text:
               21.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/15

         Решение на Съда (пети състав) от 6 октомври 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Белгия
   (Дело C-6/09) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 2005/60/ЕО - Изпиране на пари и финансиране на тероризма - Липса на транспониране в предвидения срок)
   2009/C 282/28
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: V. Peere и P. Dejmek)

      Ответник: Кралство Белгия (представител: D. Haven)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Липса на приемане или съобщаване в предвидения срок на всички разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 година за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм (ОВ L 309, стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 214)

      Диспозитив

               1.

               Като не е приело законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 година за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм, Кралство Белгия не е изпълнило задълженията си по тази директива.

               2.

               Осъжда Кралство Белгия да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 69, 21.3.2009 г.


title: Дело T-199/04: Решение на Общия съд от 27 септември 2011 г. — Gul Ahmed Textile Mills/Съвет (Дъмпинг — Внос на памучно спално бельо с произход от Пакистан — Вреда — Причинно-следствена връзка)

text:
               12.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 331/15

         Решение на Общия съд от 27 септември 2011 г. — Gul Ahmed Textile Mills/Съвет
   (Дело T-199/04) (1)

   (Дъмпинг - Внос на памучно спално бельо с произход от Пакистан - Вреда - Причинно-следствена връзка)
   2011/C 331/26
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Gul Ahmed Textile Mills Ltd (Karachi, Пакистан) (представител: L. Ruessmann, avocat, със съдебен адрес в Люксембург (Люксембург)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: J.-P. Hix и B. Driessen, подпомагани от G. Berrisch, avocat)

      Встъпила страна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: T. Scharf и K. Talabér-Ritz)

      Предмет

   Искане за отмяна на Регламент (ЕО) № 397/2004 на Съвета от 2 март 2004 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на памучно спално бельо с произход от Пакистан (ОВ L 66, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 34, стр. 108) в частта относно жалбоподателя.

      Диспозитив

               1.

               Отменя Регламент (ЕО) № 397/2004 на Съвета от 2 март 2004 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на памучно спално бельо с произход от Пакистан в частта относно Gul Ahmed Textile Mills Ltd.

               2.

               Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Gul Ahmed Textile Mills.

               3.

               Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 217, 28.8.2004 г.


title: Дело T-639/11: Жалба, подадена на 14 декември 2011 г. — Heads!/СХВП (HEADS)

text:
               18.2.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 49/29

         Жалба, подадена на 14 декември 2011 г. — Heads!/СХВП (HEADS)
   (Дело T-639/11)
   2012/C 49/53
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Heads! GmbH & Co. KG (Мюнхен, Германия) (представители: A. Jaeger-Lenz и T. Bösling, Rechtsanwälte)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 11 октомври 2011 г. по преписка R 2348/2010-1, доколкото с него се отхвърля заявката за регистрация на марка № 8 327 926„HEADS“ за услуги от клас 35 „Управление на търговски сделки; търговска администрация; консултации в областта на човешките ресурси и търговското управление; маркетинг човешки ресурси; набиране на специалисти и ръководни кадри; предоставяне на специалисти и ръководни кадри за определен срок (управление за определен срок)“;

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „HEADS“ за услуги от клас 35.

      Решение на проверителя: отхвърля заявката.

      Решение на апелативния състав: отхвърля частично жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1,буква б) от Регламент № 207/2009, тъй като съответната марка на Общността има отличителен характер, а апелативният състав не е направил конкретни констатации относно наличието на посочените в член 7, параграф 1,буква б) от Регламент № 207/2009 основания за отказ на регистрацията, с които обосновава решението си, като освен това основава преценката си по недопустим начин на непосочена в заявката комбинация от думи и се позовава неправомерно на решение на Bundespatentgericht (Федералния съд по патентни спорове), като стига до неправилни изводи на базата на презюмираните възприятия на потребителите, за които са предназначени услугите.


title: Дело C-161/07: Иск, предявен на 23 март 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Австрия

text:
               23.6.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 140/9

         Иск, предявен на 23 март 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Австрия
   (Дело C-161/07)
   (2007/C 140/16)
   Език на производството: немски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: E. Traversa и G. Braun, пълномощници)

      Ответник: Република Австрия
   Искания на ищеца

               —

               да се установи, че Република Австрия е нарушила член 43 ЕО, като изисква за вписването на дружества в търговския регистър по заявление на граждани от новите държави-членки на ЕС — с изключение на Малта и Кипър — установяване на самостоятелността им от Службата по пазара на труда [Arbeitsmarktservice] или чрез представяне на удостоверение за освобождаване [Befreiungsschein], като за установяване на самостоятелността на съдружниците в персонално дружество, както и на съдружниците с минориторен дял в капитала на дружество с ограничена отговорност, които предоставят характерни за трудовото правоотношение престации, трябва да се проведе производство по установяване на самостоятелността, по време на което, но не повече от три месеца, самостоятелната дейност не може да бъде упражнявана

               —

               да се осъди Република Австрия да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи
   Според ищеца член 43, параграф 1 ЕО гарантира на всеки гражданин на държава-членка право да се установи в друга държава-членка, с цел достъп до и упражняване на дейност като самостоятелно заето лице, както и създаване на дружества и ръководене на предприятия в друга държава-членка. Като израз на общата забрана на дискриминацията по член 12 ЕО, член 43 ЕО забранява дискриминация, основана на гражданство по отношение на упражняващите дейност като самостоятелно заети лица. В член 43, параграф 2 се съдържа изискване за предоставяне на гражданите на другите държави-членки на третиране, еднакво с това на техните собствени граждани. Така свободата на установяване включва правото на достъп до и упражняване на всякакъв вид дейност като самостоятелно заето лице, както и създаване на дружества и ръководене на предприятия, в частност на дружества на територията на всяка друга държава съгласно разпоредбите на приемащата държава, които важат за собствените й граждани.
   За вписването на учредено в съответствие с австрийското право дружество, по заявление на гражданин на някоя от държавите-членки на Европейския съюз, присъединили се на 1 май 2004 г. — с изключение на Малта и Кипър — съдилищата по регистрация на дружества в Австрия изискват установяване на неговата самостоятелност. За разграничаване между самостоятелно заети и несамостоятелно заети лица е меродавно „реалното стопанско съдържание на дейността“. Съгласно австрийската правна уредба за несамостоятелно заети лица се считат по-специално съдружниците в персонално дружество, както и съдружниците в дружество с ограничена отговорност с дружествен дял по-малък от 25 %, които предоставят характерни за трудовото правоотношение престации. Тази презумпция важи до установяване от страна на регионалното деловодство на Службата по пазара на труда, по заявление на съдружника, че той има съществена роля в управлението на дружеството. Заявителят следва да представи доказателства за самостоятелност. До установяване на самостоятелността с индивидуален административен акт, в срок не повече от три месеца, съответните лица не могат да упражняват дейността си.
   Според ищеца тази разпоредба не е съвместима със свободата на установяване по член 43 ЕО. По отношение на самостоятелно заетите лица от осем нови държави-членки тя създава пречка пред свободата им на установяване в Австрия, с което съществено затруднява учредяването на дружество, без да има основание за това. Дори да се окаже обаче, че въпросната разпоредба има само ограничено приложно поле, правната уредба не загубва своя дискриминационен характер. Дори когато гражданите от въпросните осем държави-членки не следва винаги и без изключение да подават заявления, решаващ е фактът, че австрийските граждани и гражданите на останалите държави-членки не трябва в никой случай да подават такива заявления. Преходните разпоредби на договорите за присъединяване предвиждат и други ограничения, изключително по отношение на свободата на движение на работниците. Във връзка със свободата на установяване не съществуват такива възможности за ограничаване. Фактът, че съответната правна уредба трябва ratio legis да предотврати заобикаляне на преходните разпоредби за свободното движение на работниците и не цели ограничаване свободата на установяване, не променя нищо по отношение на това, че като резултат разпоредбата създава пречка пред свободата на установяване.
   Ограниченията на свободата на установяване могат да бъдат оправдани съгласно член 46 ЕО само по съображения за обществен ред, обществена сигурност и обществено здраве, както и когато не става въпрос за явно дискриминационни мерки по други съображения от общ интерес. Като ограничения на дадена основна свобода тези мерки във всички случаи следва да бъдат насочени към постигане на поставената цел и не трябва да се простират извън необходимото за това. Въпросната австрийска правна уредба не съответства на тези изисквания за обоснованост.
   Всъщност няма основания заобикалянето на преходните разпоредби по повод на граждани на въпросните осем държави-членки да добие такива размери, че функционирането на австрийския пазар на труда да бъде фактически изложено на съществена опасност, както се страхува австрийското правителство. По-нататък двата критерия за преценка на вида на занятието, а именно вида предоставена престация и ролята в управлението на дружеството, не са годни за разграничаване на едно несамостоятелно занятие от една самостоятелна дейност. От изложението на австрийското правителство по отношение на необходимостта от ограничението не става ясно защо една допълнителна проверка след вписването на дружеството не може да бъде по-умерено средство за постигане на желаната цел.


title: Дело C-9/16: Решение на Съда (първи състав) от 21 юни 2017 г. (преюдициално запитване от Amtsgericht Kehl — Германия) — Наказателно производство срещу А (Преюдициално запитване — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Регламент (ЕО) № 562/2006 — Кодекс на Общността за режима на движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници) — Членове 20 и 21 — Преминаване на вътрешни граници — Проверки на територията — Национална правна уредба, която допуска проверки за установяване на самоличността на лица, задържани в 30-километрова зона от общата граница с други държави, страни по Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген — Възможност да се извърши проверка независимо от поведението на съответното лице или наличието на особени обстоятелства — Правна уредба, която допуска определени мерки за контрол на лица на територията на железопътните гари)

text:
               21.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 277/10

         Решение на Съда (първи състав) от 21 юни 2017 г. (преюдициално запитване от Amtsgericht Kehl — Германия) — Наказателно производство срещу А
   (Дело C-9/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Пространство на свобода, сигурност и правосъдие - Регламент (ЕО) № 562/2006 - Кодекс на Общността за режима на движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници) - Членове 20 и 21 - Преминаване на вътрешни граници - Проверки на територията - Национална правна уредба, която допуска проверки за установяване на самоличността на лица, задържани в 30-километрова зона от общата граница с други държави, страни по Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген - Възможност да се извърши проверка независимо от поведението на съответното лице или наличието на особени обстоятелства - Правна уредба, която допуска определени мерки за контрол на лица на територията на железопътните гари))
   (2017/C 277/13)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Amtsgericht Kehl

      Страна в главното производство

   А

      в присъствието на: Staatsanwaltschaft Offenburg

      Диспозитив

               1)

               Член 67, параграф 2 ДФЕС и членове 20 и 21 от Регламент (ЕО) № 562/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година за създаване на Кодекс на Общността за режима на движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници), изменен с Регламент (ЕС) № 610/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като разглежданата в главното производство, съгласно която полицейските органи на съответната държава членка са оправомощени да проверяват самоличността на всяко лице, независимо от поведението му и наличието на особени обстоятелства, в зона от 30 километра до сухопътната граница на тази държава членка с други държави — страни по Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген от 14 юни 1985 година между правителствата на държавите от Икономическия съюз Бенелюкс, Федерална република Германия и Френската република за постепенното премахване на контрола по техните общи граници, подписана в Шенген (Люксембург) на 19 юни 1990 г., за да възпрепятстват или пресекат неправомерно влизане или пребиваване на територията на въпросната държава членка или за да предотвратят определени наказуеми деяния, които са насочени срещу сигурността на границата, освен ако тази правна уредба установява необходимата рамка за това правомощие, гарантираща, че практическото му упражняване не може да доведе до равностоен на гранични проверки ефект — нещо, което запитващата юрисдикция следва да провери.

               2)

               Член 67, параграф 2 ДФЕС и членове 20 и 21 от Регламент № 562/2006, изменен с Регламент № 610/2013, трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба като разглежданата в главното производство, съгласно която полицейските органи на съответната държава членка са оправомощени във влакове и в обекти на железопътната инфраструктура на тази държава членка да проверяват самоличността на всяко лице или документите му за преминаване на границата, както и за тази цел да го задържат за кратък срок и да го разпитват, ако тези проверки се основават на наличната фактическа информация или опита на граничната полиция, стига във връзка с извършването им националното право да съдържа уточнения и ограничения, определящи интензитета, честотата и избирателността им — нещо, което запитващата юрисдикция следва да провери.

      (1)  ОВ C 136, 18.4.2016 г.


title: Дело C-495/16: Жалба, подадена на 15 септември 2016 г. от TeamBank AG Nürnberg срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 20 юли 2016 г. по дело T-745/14, TeamBank/EUIPO — Easy Asset Management (EASY CREDIT)

text:
               13.3.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 78/8

         Жалба, подадена на 15 септември 2016 г. от TeamBank AG Nürnberg срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 20 юли 2016 г. по дело T-745/14, TeamBank/EUIPO — Easy Asset Management (EASY CREDIT)
   (Дело C-495/16)
   (2017/C 078/11)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: TeamBank AG Nürnberg (представител: D. Terheggen, Rechtsanwalt)

      Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Easy Asset Management AD
   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.


title: Дело T-110/07: Решение на Общия съд от 3 март 2011 г. — Siemens/Комисия (Конкуренция — Картели — Пазар на проекти за комутационни апарати с газова изолация — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП — Разпределяне на пазара — Последици в рамките на общия пазар — Понятие за продължено нарушение — Продължителност на нарушението — Погасителна давност — Глоби — Пропорционалност — Отегчаващи обстоятелства — Водеща роля — Смекчаващи обстоятелства — Сътрудничество)

text:
               9.4.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/10

         Решение на Общия съд от 3 март 2011 г. — Siemens/Комисия
   (Дело T-110/07) (1)

   (Конкуренция - Картели - Пазар на проекти за комутационни апарати с газова изолация - Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП - Разпределяне на пазара - Последици в рамките на общия пазар - Понятие за продължено нарушение - Продължителност на нарушението - Погасителна давност - Глоби - Пропорционалност - Отегчаващи обстоятелства - Водеща роля - Смекчаващи обстоятелства - Сътрудничество)
   2011/C 113/19
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Siemens AG (Берлин и Мюнхен, Германия) (представители: първоначално I. Brinker, T. Loest и C. Steinle, впоследствие I. Brinker и C. Steinle, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално F. Arbault и O. Weber, впоследствие X. Lewis и R. Sauer, и накрая R. Sauer и A. Antoniadis)

      Предмет

   Искане за частична отмяна на Решение С(2006) 6762 окончателен на Комисията от 24 януари 2007 година относно производство по член 81 ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/F/38.899 — Комутационни апарати с газова изолация), а при условията на евентуалност — искане за намаляване на наложената на жалбоподателя глоба.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Siemens AG да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 140, 23.6.2007 г.


title: Дело C-42/07: Решение на Съда (голям състав) от 8 септември 2009 г. (преюдициално запитване от Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto, Португалия) — Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP), Bwin International Ltd, по-рано Baw International Ltd/Departamento de Jogos da Santa Casa da Misericórdia de Lisboa (Преюдициално запитване — Член 49 ЕО — Ограничения на свободното предоставяне на услуги — Провеждане на хазартни игри по Интернет)

text:
               7.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 267/9

         Решение на Съда (голям състав) от 8 септември 2009 г. (преюдициално запитване от Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto, Португалия) — Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP), Bwin International Ltd, по-рано Baw International Ltd/Departamento de Jogos da Santa Casa da Misericórdia de Lisboa
   (Дело C-42/07) (1)

   (Преюдициално запитване - Член 49 ЕО - Ограничения на свободното предоставяне на услуги - Провеждане на хазартни игри по Интернет)
   2009/C 267/15
   Език на производството: португалски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP), Bwin International Ltd, по-рано Baw International Ltd

      Ответник: Departamento de Jogos da Santa Casa da Misericórdia de Lisboa

      Предмет

   Преюдициално запитване — Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto — Тълкуване на членове 43 ЕО, 49 ЕО и 56 ЕО — Национално законодателство, което запазва за определен орган изключителното право да провежда хазартни игри и лотарии, и което приема за нарушение дейността по организирането, рекламата и събирането, включително по Интернет, на залагания върху резултати от спортни събития — Забрана, наложена на предприятие, което упражнява дейност по провеждане на онлайн залагания и лотарии и чието седалище е в друга държава членка, да рекламира, организира и провежда тези залагания и лотарии по Интернет и да предоставя на печелившите лица паричната стойност на наградите

      Диспозитив

   Член 49 ЕО допуска правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, която забранява на оператори като Bwin International Ltd, установени в други държави членки, в които законно предоставят аналогични услуги, да предлагат хазартни игри по Интернет на територията на посочената държава членка.

      (1)  ОВ C 69, 24.3.2007 г.


title: Съединени дела C-463/04 и C-464/04: Решение на Съда (първи състав) от 6 декември 2007 г. (преюдициални запитвания, отправени от Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Италия) — Federconsumatori, Adiconsum, ADOC, Ercole Pietro Zucca (C-463/04) и Associazione Azionariato Diffuso dell'AEM SpA, Filippo Cuccia, Giacomo Fragapane, Pietro Angelo Puggioni, Annamaria Sanchirico, Sandro Sartorio (C-464/04)/Comune di Milano (Член 56 ЕО — Свободно движение на капитали — Ограничения — Приватизирани предприятия — Национална разпоредба, съгласно която уставът на акционерно дружество може да предостави на държавата или на публично образувание, притежаваща/о акции в капитала на същото, право да назначава пряко един или няколко членове на управителния съвет)

text:
               26.1.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 22/2

         Решение на Съда (първи състав) от 6 декември 2007 г. (преюдициални запитвания, отправени от Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Италия) — Federconsumatori, Adiconsum, ADOC, Ercole Pietro Zucca (C-463/04) и Associazione Azionariato Diffuso dell'AEM SpA, Filippo Cuccia, Giacomo Fragapane, Pietro Angelo Puggioni, Annamaria Sanchirico, Sandro Sartorio (C-464/04)/Comune di Milano
   (Съединени дела C-463/04 и C-464/04) (1)

   (Член 56 ЕО - Свободно движение на капитали - Ограничения - Приватизирани предприятия - Национална разпоредба, съгласно която уставът на акционерно дружество може да предостави на държавата или на публично образувание, притежаваща/о акции в капитала на същото, право да назначава пряко един или няколко членове на управителния съвет)
   (2008/C 22/02)
   Език на производството: италиански
   Препращаща юрисдикция
   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia
   Страни в главното производство

      Ищци: Federconsumatori, Adiconsum, ADOC, Ercole Pietro Zucca Zucca (C-463/04) и Associazione Azionariato Diffuso dell'AEM SpA, Filippo Cuccia, Giacomo Fragapane, Pietro Angelo Puggioni, Annamaria Sanchirico, Sandro Sartorio (C-464/04)

      Ответник: Comune di Milano

      Встъпили страни: AEM SpA (C-463/04 и C-464/04), Edison SpA (C-463/04)
   Предмет
   Преюдициално запитване — Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Тълкуване на член 56 ЕО — Национален закон, който позволява на публичните образувания да назначават членове на управителния съвет или вътрешни одитори в приватизираните дружества — Прилагане от териториално образувание, което запазва значително участие в приватизираното предприятие
   Диспозитив
   Член 56 ЕО следва да бъде тълкуван в смисъл, че не допуска национална разпоредба като член 2449 от италианския Граждански кодекс, съгласно която уставът на акционерно дружество може да предостави на държавата или на публично образувание, притежаваща/о акции в капитала на това дружество, възможност да назначава пряко един или няколко членове на управителния съвет, която разпоредба — сама по себе си или, както в делата по главните производства, във връзка с разпоредба като член 4 от Указ-закон № 332 от 31 май 1994 г., който след изменения става Закон № 474 от 30 юли 1994 г., изменен със Закон № 350 от 24 декември 2003 г., която признава на посочената държава или образувание правото да участва в избирането чрез гласуване по листи на членовете на управителния съвет, които не се назначават пряко от нея/него — може да позволи на тази държава или образувание да разполага с контролни правомощия, несъразмерни с участието й/му в капитала на посоченото дружество.

      (1)  ОВ C 249, 14.10.2006 г.


title: Дело T-521/10: Жалба, подадена на 9 ноември 2010 г. — Confortel Gestión/СХВП — Homargrup (CONFORTEL AQUA 4)

text:
               29.1.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 30/41

         Жалба, подадена на 9 ноември 2010 г. — Confortel Gestión/СХВП — Homargrup (CONFORTEL AQUA 4)
   (Дело T-521/10)
   ()
   2011/C 30/74
   Език на жалбата: испански

      Страни

      Жалбоподател: Confortel Gestión, SA (Мадрид, Испания) (представител: г-н I. Valdelomar Serrano)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Homargrup, SA (Санта Сусана, Испания)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на втори апелативен състав, постановено на 5 август 2010 г. по преписка R 1359/2009-2, и вследствие на това да се разпореди регистрацията на марка на Общността № 5 276 951„CONFORTEL Aqua 4“ за всички посочени в заявката класове, и

               —

               да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: марка на Общността „CONFORTEL Aqua 4“ за услуги от класове 41, 43 и 44

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Homargrup, SA

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: словна марка на Общността „AQUA“, фигуративна марка на Общността „A AQUA HOTEL“, испански словни марки „AQUAMARINA“ и „AQUATEL“ и испанска фигуративна марка „AQUAMAR“ за услуги от клас 42

      Решение на отдела по споровете: уважава възражението.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (1), тъй като не съществува вероятност от объркване между конфликтните марки.

      (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стр. 1).


title: Дело T-31/05: Определение на Първоинстанционния съд от 17 юни 2008 г. — Rossi/СХВП — K & L Ruppert Stiftung (Rossi)

text:
               2.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 197/36

         Определение на Първоинстанционния съд от 17 юни 2008 г. — Rossi/СХВП — K & L Ruppert Stiftung (Rossi)
   (Дело T-31/05) (1)

   (2008/C 197/66)

      Език на производството: английски

   Председателят на осми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 93, 16.4.2005 г.


title: Дело C-555/10: Иск, предявен на 26 ноември 2010 г. — Европейска комисия/Република Австрия

text:
               29.1.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 30/27

         Иск, предявен на 26 ноември 2010 г. — Европейска комисия/Република Австрия
   (Дело C-555/10)
   ()
   2011/C 30/45
   Език на производството: немски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: G. Braun и H. Støvlbæk)

      Ответник: Република Австрия

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че при транспонирането на първия железопътен пакет Република Австрия не е изпълнила задълженията си по член 6, параграф 3 от Директива 91/440/ЕИО съгласно измененията и по приложение II към същата, както и по член 4, параграф 2 и член 14, параграф 2 от Директива 2001/14/ЕО,

               —

               Република Австрия да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Комисията поддържа, че изискването на Директивата за независимост на управителя на железопътната инфраструктура не е надлежно транспонирано в националното право на Австрия.
   Наистина по принцип е допустима съществуващата в Австрия организация, при която предприятието, което изпълнява основните функции на управление на железопътната инфраструктура, и предприятието, което предоставя железопътни транспортни услуги, са обединени в холдинг. Трябва обаче да се осигури доказана икономическа независимост на тези предприятия едно от друго.
   В частност холдингът не следва да упражнява никакъв контрол върху дъщерното дружество, което изпълнява основните функции във връзка с железопътната инфраструктура. Това в Австрия не е осигурено. Независимостта на управителя на железопътната инфраструктура не подлежи на надзор от страна на независим орган и конкурентите не разполагат с ефективна възможност за обжалване в случай на привилегировано третиране на определено предприятие.
   Освен това не са налице подходящи законови или договорни правила, които да уреждат отношенията между холдинговото дружество и неговото дъщерно дружество, което изпълнява основните функции във връзка с железопътната инфраструктура.
   Според Комисията множеството личностни връзки между холдинговото и дъщерното дружество, например наличието на служители с управителни функции и в двете дружества, поставят под съмнение икономическата независимост. Необходимо е служителите с управителни функции на едното предприятие да нямат право да заемат ръководни длъжности в другото предприятие в продължение на няколко години. Освен това управителите на натоварената с основните функции организация трябва да се назначават само под надзора на независим орган.
   Освен това, за да се осигури изискваната независимост на предприятието, натоварено с основните функции на управител на железопътната инфраструктура, изглежда необходимо съответните информационни системи да се разделят както физически, така и що се отнася до свързаните с тях лица.


title: Дело T-336/07: Решение на Общия съд от 29 март 2012 г. — Telefónica и Telefónica de España/Комисия (Конкуренция — Злоупотреба с господстващо положение — Испански пазари за широколентов интернет достъп — Решение, с което се установява нарушение на член 82 ЕО — Определяне на цените — Ценова преса — Определяне на пазарите — Господстващо положение — Злоупотреба — Изчисляване на свиването на маржовете — Последици от злоупотребата — Компетентност на Комисията — Право на защита — Субсидиарност — Пропорционалност — Правна сигурност — Лоялно сътрудничество — Принцип на добра администрация — Глоби)

text:
               12.5.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 138/13

         Решение на Общия съд от 29 март 2012 г. — Telefónica и Telefónica de España/Комисия
   (Дело T-336/07) (1)

   (Конкуренция - Злоупотреба с господстващо положение - Испански пазари за широколентов интернет достъп - Решение, с което се установява нарушение на член 82 ЕО - Определяне на цените - Ценова преса - Определяне на пазарите - Господстващо положение - Злоупотреба - Изчисляване на свиването на маржовете - Последици от злоупотребата - Компетентност на Комисията - Право на защита - Субсидиарност - Пропорционалност - Правна сигурност - Лоялно сътрудничество - Принцип на добра администрация - Глоби)
   2012/C 138/21
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподатели: Telefónica, SA (Мадрид, Испания) и Telefónica de España, SA (Мадрид) (представители: F. González Díaz и S. Sorinas Jimeno, впоследствие F. González Díaz, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre, É. Gippini Fournier и K. Mojzesowicz)

      Встъпили страни в подкрепа на ответника: France Telecom España, SA (Pozuelo de Alarcon, Испания) (представители: S. Martínez Lage, H. Brokelmann и M. Ganino, avocats), Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc Consumo) (Мадрид) (представители: L. Pineda Salido и I. Cámara Rubio, avocats) и European Competitive Telecommunications Association (Wokingham, Обединеното кралство) (представители: M. Di Stefano и A. Salerno, avocats)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение C(2007) 3196 окончателен на Комисията от 4 юли 2007 година относно производство съгласно член 82 (ЕО) (дело COMP/38.784 — Wanadoo España срещу Telefónica) и при условията на евентуалност искане за отмяна или намаление на размера на наложената на жалбоподателите глоба

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Telefónica, SA и Telefónica de España, SA да понесат направените от тях съдебни разноски, както и съдебните разноски на Европейската комисия, France Telecom España, SA, Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc Consumo) и European Competitive Telecommunications Association, в съответствие с исканията на последните.

      (1)  ОВ C 269, 10.11.2007 г.


title: Дело T-377/12: Жалба, подадена на 22 август 2012 г. — Spa Monopole/СХВП — Olivar Del Desierto (OLEOSPA)

text:
               27.10.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 331/27

      Жалба, подадена на 22 август 2012 г. — Spa Monopole/СХВП — Olivar Del Desierto (OLEOSPA)
      (Дело T-377/12)
      (2012/C 331/52)
      Език на жалбата: френски

         Страни

         Жалбоподател: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Спа, Белгия) (представители: L. De Brouwer, E. Cornu и É. De Gryse, avocats)

         Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Olivar Del Desierto, SL (Алмериа, Испания)

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 22 юни 2012 г. по преписка R 135/2011-4;

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи

         Заявител на марката на Общността: Olivar Del Desierto, SL

         Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка, съдържаща словния елемент „OLEOSPA“ за стоки и услуги от класове 3, 35 и 39 — заявка за регистрация № 7 268 832

         Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: жалбоподателят

         Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: словни марки за страните от Бенелюкс „SPA“ за стоки от класове 3 и 32

         Решение на отдела по споровете: уважава възражението.

         Решение на апелативния състав: уважава жалбата и отхвърля възражението.

         Изложени правни основания:

                  —

                  нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009;

                  —

                  нарушение на член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-421/11 P: Определение на Съда от 7 февруари 2012 г. — Total SA, Elf Aquitaine SA/Европейска комисия (Обжалване — Регламент (ЕО) № 1/2003 — Конкуренция — Картел — Пазар на метакрилати — Понятие за предприятие — Презумпция за решаващо влияние — Задължение за мотивиране — Принцип на добра администрация — Разширяване на обхвата на силата на пресъдено нещо — Мултипликационен коефициент с оглед на възпиращия ефект — Неделимост на глобата — Неограничена компетентност)

text:
               5.5.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 133/12

         Определение на Съда от 7 февруари 2012 г. — Total SA, Elf Aquitaine SA/Европейска комисия
   (Дело C-421/11 P) (1)

   (Обжалване - Регламент (ЕО) № 1/2003 - Конкуренция - Картел - Пазар на метакрилати - Понятие за предприятие - Презумпция за решаващо влияние - Задължение за мотивиране - Принцип на добра администрация - Разширяване на обхвата на силата на пресъдено нещо - Мултипликационен коефициент с оглед на възпиращия ефект - Неделимост на глобата - Неограничена компетентност)
   2012/C 133/21
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Total SA, Elf Aquitaine SA (представители: E. Morgan de Rivery и A. Noël-Baron, avocats)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: V. Bottka и B. Gencarelli)

      Предмет

   Жалба срещу Решение на Общия съд (четвърти състав) от 7 юни 2011 г. по дело Total и Elf Aquitaine/Комисия (T-206/06), с което посоченият съд е отхвърлил жалбата за отмяна на Решение C(2006) 2098 окончателен на Комисията от 31 май 2006 година относно процедура по прилагане на член 81 ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП (преписка COMP/F/38.645 — Метакрилати) — Конкуренция — Картел — Нарушение на принципите на предоставена компетентност и на пропорционалност — Явно неправилно тълкуване — Нарушение на правото на защита, на принципите на справедливост и на равни процесуални възможности — Задължение за мотивиране — Нарушение на принципа на добра администрация

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Total SA и Elf Aquitaine SA да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 340, 19.11.2011 г.


title: Дело C-18/11: Решение на Съда (четвърти състав) от 6 септември 2012 г. (преюдициално запитване от Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Обединено кралство) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Philips Electronics UK Ltd (Свобода на установяване — Данъчно законодателство — Корпоративен данък — Данъчно облекчение — Национално законодателство, изключващо прехвърлянето на загубите, реализирани на националната територия от чуждестранен обект на установено в друга държава членка дружество, към установено на националната тﾵритория дружество от същата група)

text:
               27.10.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 331/4

      Решение на Съда (четвърти състав) от 6 септември 2012 г. (преюдициално запитване от Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Обединено кралство) — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Philips Electronics UK Ltd
      (Дело C-18/11) (1)

      (Свобода на установяване - Данъчно законодателство - Корпоративен данък - Данъчно облекчение - Национално законодателство, изключващо прехвърлянето на загубите, реализирани на националната територия от чуждестранен обект на установено в друга държава членка дружество, към установено на националната територия дружество от същата група)
      (2012/C 331/06)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

         Ответник: Philips Electronics UK Ltd

         Предмет

      Преюдициално запитване — Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Обединено кралство) — Тълкуване на член 49 ДФЕС — Свобода на установяване — Данъчно законодателство — Корпоративен данък — Данъчно облекчение — Национално законодателство, изключващо прехвърлянето на загубите, реализирани на националната територия от чуждестранен обект на установено в друга държава членка дружество, към установено на националната територия дружество от същата група

         Диспозитив

                  1.

                  Член 43 ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че представлява ограничение на свободата на чуждестранно дружество да се установи в друга държава членка фактът, че национално законодателство подчинява възможността да се прехвърлят посредством групово данъчно облекчение и към местно дружество загубите, реализирани от намиращия се в тази държава членка постоянен обект на чуждестранното дружество, на условие, свързано с невъзможността тези загуби да се използват за нуждите на чуждестранен данък, въпреки че прехвърлянето на реализираните в тази държава членка загуби от местно дружество не е подчинено на никакво еквивалентно условие.

                  2.

                  Ограничение на свободата на чуждестранно дружество да се установи в друга държава членка като разглежданото в главното производство не може да бъде обосновано поради императивни съображения от общ интерес, изведени от целта да се възпрепятства двойното отчитане на загубите, от запазването на балансирано разпределяне между държавите членки на правомощията за данъчно облагане или от съчетанието на тези две основания.

                  3.

                  В положение като разглежданото в главното производство националният съд трябва да остави без приложение всяка разпоредба на националния закон, която противоречи на член 43 ЕО.

         (1)  ОВ C 89, 19.3.2011 г.


title: Дело T-631/15: Жалба, подадена на 11 ноември 2015 г. — Stena Line Scandinavia/Комисия

text:
               15.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 59/22

         Жалба, подадена на 11 ноември 2015 г. — Stena Line Scandinavia/Комисия
   (Дело T-631/15)
   (2016/C 059/25)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Stena Line Scandinavia AB (Гьотеборг, Швеция) (представители: P. Alexiadis, Solicitor, L. Sandberg-Mørch, lawyer)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви жалбата за допустима и основателна;

               —

               да отмени решението на Европейската комисия от 23 юли 2015 г. относно държавна помощ SA.39078 (2014/N) (Дания) за финансиране на проекта за постоянна връзка в пролива Фемарн-Белт; и

               —

               да осъди Комисията да заплати направените от жалбоподателите съдебни разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

               1.

               С първото основание твърдят, че Комисията допуснала грешка като приела, че финансирането, предоставено на Femern A/S за датските железопътни връзки с вътрешността на страната, не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.

               2.

               С второто основание жалбоподателите твърдят, че Комисията допуснала грешка като приела, че мерките за помощ, предоставени на Femern A/S за постоянната връзка, са съвместими с вътрешния пазар на основание член 107, параграф 3, буква б) ДФЕС. Комисията допуснала грешка при прилагане на правото и явна грешка в преценката като приела, че проектът за постоянна връзка е от общоевропейски интерес и че помощта е необходима и пропорционална. Освен това Комисията допуснала грешка при прилагане на правото и явна грешка в преценката що се отнася до предотвратяването на неоснователното изкривяване на конкуренцията и критерия за претегляне, както и относно привеждането в действие на държавни гаранции.

               3.

               С третото основание жалбоподателите твърдят, че Комисията не изпълнила задължението си да започне официална процедура по разследване. Жалбоподателите считат, че е налице доказателство за сериозни затруднения, свързани с продължителността и обстоятелствата по процедурата по предварително разглеждане. В допълнение те твърдят, че е налице недостатъчен и непълен анализ на предоставеното на Femern A/S финансиране за датските железопътни връзки с вътрешността на страната, на общоевропейския интерес от проекта за постоянна връзка в пролива Фемарн-Белт, на необходимостта и пропорционалността на помощта и накрая, на предотвратяването на неоснователното изкривяване на конкуренцията и критерия за претегляне.

               4.

               С четвъртото основание жалбоподателите твърдят, че Комисията не е изпълнила задължението си за мотивиране. Тя не представила мотиви относно датските железопътни връзки с вътрешността на страната, относно общоевропейския интерес от проекта за постоянна връзка в пролива Фемарн-Белт, относно необходимостта и пропорционалността на помощта и накрая, относно предотвратяването на неоснователното изкривяване на конкуренцията и критерия за претегляне.


title: Дело C-481/14: Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 30 октомври 2014 г.  — Jørn Hansson/Jungpflanzen Grünewald GmbH

text:
               2.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 34/4

         Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 30 октомври 2014 г. — Jørn Hansson/Jungpflanzen Grünewald GmbH
   (Дело C-481/14)
   (2015/C 034/04)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Страни в главното производство

      Ищец: Jørn Hansson

      Ответник: Jungpflanzen Grünewald GmbH

      Преюдициални въпроси

               1)

               Когато се определя „справедливото възнаграждение“, което нарушителят следва да заплати на титуляря на закрила на Общността на сортовете растения съгласно член 94, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 2100/94 (1), защото е извършил действията, посочени в член 13, параграф 2 от Регламент № 2100/94, без да има право на това, при което се взема предвид обичайната такса, която се дължи в същата област съгласно обичайните за пазара лицензии за посочените в член 13, параграф 2 от Регламент № 2100/94 действия, трябва ли то винаги да се увеличава с фиксирано определяна „свръхтакса заради нарушението“? Произтича ли този извод от член 13, параграф 1, второ изречение от Директива 2004/48/ЕО (2)?

               2)

               Когато се определя „справедливото възнаграждение“, което нарушителят следва да заплати на титуляря на закрила на Общността на сортовете растения съгласно член 94, параграф 1, буква а) от Регламент № 2100/94, защото е извършил действията, посочени в член 13, параграф 2 от Регламент № 2100/94, без да има право на това, при което се взема предвид обичайната такса, която се дължи в същата област съгласно обичайните за пазара лицензии за посочените в член 13, параграф 2 от Регламент № 2100/94 действия, трябва ли в конкретния случай като основания за увеличаване на това възнаграждение да се вземат предвид и следните съображения или обстоятелства:

                           a)

                           обстоятелството, че в меродавния период поради особените си свойства разглежданият сорт, предмет на нарушението, е в позицията на единствен на пазара, при положение че обичайната за пазара лицензионна такса е определена въз основа на лицензионни договори и плащания, отнасящи се до разглеждания сорт;
                           Ако в конкретния случай това обстоятелство трябва да бъде взето предвид:
                           Допуска ли се увеличаване на възнаграждението само ако признаците, на които се дължат позициите на разглеждания сорт като единствен на пазара, са включени в описанието на сорта?

                           б)

                           обстоятелството, че към момента на въвеждането на сорта на нарушителя на пазара разглежданият сорт вече е имал голям пазарен успех, поради което нарушителят си е спестил разходи за самостоятелно въвеждане на своя сорт на пазара, при положение че обичайната за пазара лицензионна такса е определена въз основа на лицензионни договори и плащания, отнасящи се до разглеждания сорт;

                           в)

                           обстоятелството, че във времеви аспект и предвид броя на продадените екземпляри мащабът на нарушението на правото върху разглеждания сорт е над средния;

                           г)

                           съображението, че нарушителят — за разлика от лицензополучателите — няма причина да се опасява от това, че заплаща лицензионната такса (и няма да може да изиска връщането ѝ), макар че впоследствие правната закрила на разглеждания сорт може да бъде обявена за нищожна предвид подаденото искане в този смисъл;

                           д)

                           обстоятелството, че за разлика от обичайното за лицензополучателите, нарушителят не е бил длъжен да се разплаща на всяко тримесечие;

                           е)

                           съображението, че титулярят на правото върху защитения сорт носи инфлационния риск, което има и практически последици, тъй като той вече дълго време е принуден да брани правата си;

                           ж)

                           съображението, че тъй като е принуден да брани правата си, титулярят на правото върху защитения сорт не може да планира приходите си от разглеждания сорт, докато това е възможно, когато получава приходи от предоставянето на лицензии за разглеждания сорт;

                           з)

                           съображението, че при нарушаване на правото му върху разглеждания сорт титулярят носи както общия присъщ на съдебния процес риск, така и риска в крайна сметка да не успее да събере напълно вземанията си от нарушителя;

                           и)

                           съображението, че при нарушаване на правото му върху защитения сорт в резултат от едностранните действия на нарушителя титулярят се оказва лишен от свободата да прецени дали изобщо иска да разреши използването на разглеждания сорт от нарушителя?

               3)

               Когато се определя „справедливото възнаграждение“, което нарушителят следва да заплати на титуляря на закрила на Общността на сортовете растения съгласно член 94, параграф 1, буква а) от Регламент № 2100/94, защото е извършил действията, посочени в член 13, параграф 2 от Регламент № 2100/94, без да има право на това, трябва ли да се допусне и олихвяване на дължимото на година възнаграждение по обичайния лихвен процент за забава, след като може да се приеме, че всеки разумен търговец би уговорил подобна лихва?

               4)

               Когато се изчислява обезщетението за „произтеклата вследствие на [нарушението] вреда“, което нарушителят следва да заплати на титуляря на закрила на Общността на сортовете растения съгласно член 94, параграф 2, първо изречение от Регламент № 2100/94, защото е извършил действията, посочени в член 13, параграф 2 от Регламент № 2100/94, без да има право на това, трябва ли изчислението да се прави въз основа на обичайната такса, която се дължи в същата област съгласно обичайните за пазара лицензии за посочените в член 13, параграф 2 от Регламент № 2100/94 действия?

               5)

               При утвърдителен отговор на четвъртия въпрос:

                           a)

                           Когато обезщетението за „произтеклата вследствие на [нарушението] вреда“ се изчислява въз основа на обичайната за пазара лицензия съгласно член 94, параграф 2, първо изречение от Регламент № 2100/94, трябва ли в конкретния случай като основания за присъждане на допълнителна сума над обичайната за пазара лицензионна такса да се вземат предвид съображенията и обстоятелствата, посочени в букви а)—и) от втория въпрос, и/или обстоятелството, че поради необходимостта да брани правата си титулярят е бил принуден лично да отдели — в обичайната степен — време за проучване на нарушението и за работа по случая, а също и да възложи на други лица — в обичайната за такива случаи степен — работа по проучване на нарушението?

                           б)

                           Когато обезщетението за „произтеклата вследствие на [нарушението] вреда“ се изчислява въз основа на обичайната за пазара лицензия съгласно член 94, параграф 2, първо изречение от Регламент № 2100/94, трябва ли то винаги да се увеличава с фиксирано определяна „свръхтакса заради нарушението“? Произтича ли този извод от член 13, параграф 1, второ изречение от Директива 2004/48?

                           в)

                           Когато обезщетението за „произтеклата вследствие на [нарушението] вреда“ се изчислява въз основа на обичайната за пазара лицензия съгласно член 94, параграф 2, първо изречение от Регламент № 2100/94, трябва ли да се допусне олихвяване на дължимото на година възнаграждение по обичайния лихвен процент за забава, след като може да се приеме, че всеки разумен търговец би уговорил подобна лихва?

               6)

               Трябва ли член 94, параграф 2, първо изречение от Регламент № 2100/94 да се тълкува в смисъл, че печалбата на нарушителя съставлява „произтекла вследствие на [нарушението] вреда“ по смисъла на тази разпоредба, обезщетение за която може да се иска в допълнение към справедливото възнаграждение по член 94, параграф 1 от Регламент № 2100/94, или компенсацията в размер на печалбата на нарушителя, която се дължи по член 94, параграф 2, първо изречение от Регламент № 2100/94 в случай на виновно поведение, се дължи само алтернативно на справедливото възнаграждение по член 94, параграф 1?

               7)

               Съвместими ли са с правото на обезщетение за вреди по член 94, параграф 2 от Регламент № 2100/94 националните разпоредби, съгласно които титулярят на правото върху защитения сорт, в тежест на когото с влязло в сила решение са възложени разноските по производството за постановяване на привременни мерки във връзка с нарушение на правото върху защитения сорт, не може да претендира материално право да му бъдат възстановени тези разноски, въпреки че е спечелил последвалото дело по иска относно същото нарушение?

               8)

               Съвместими ли са с правото на обезщетение за вреди по член 94, параграф 2 от Регламент № 2100/94 националните разпоредби, съгласно които извън тесните граници на процедурата за определяне на съдебните разноски увреденото лице не може да търси компенсация за понесената от него загуба на време за направените извънсъдебни и съдебни постъпки с цел да изиска поправяне на претърпените вреди, освен ако понесената загуба на време не надхвърля рамките на обичайното?

      (1)  Регламент на Съвета от 27 юли 1994 година относно правната закрила на Общността на сортовете растения (ОВ L 227, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 15, стр. 197).

      (2)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (ОВ L 157, стр. 45; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 56).


title: Дело C-232/13 P: Жалба, подадена на 29 април 2013 г. от SPLIA срещу определението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 20 февруари 2013 г. по съединени дела T-278/00, Т-280/00, Т-282/00, Т-286/00 и Т-288/00, Т-295/00, Albergo Quattro Fontane и др./Комисия

text:
               20.7.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 207/18

         Жалба, подадена на 29 април 2013 г. от SPLIA срещу определението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 20 февруари 2013 г. по съединени дела T-278/00, Т-280/00, Т-282/00, Т-286/00 и Т-288/00, Т-295/00, Albergo Quattro Fontane и др./Комисия
   (Дело C-232/13 P)
   2013/C 207/30
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Società per l'industria alberghiera (SPLIA) (представители: A. Bianchini и F. Busetto, avvocati)

      Други страни в производството: Европейска комисия, Comitato „Venezia vuole vivere“

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени обжалваното определение на Общия съд,

               —

               да се уважат предявените в първоинстанционното производство искания и в резултат от това:

                           —

                           да се отмени, ако е необходимо и доколкото жалбоподателите имат интерес от това, Решение 2000/394/ЕО на Комисията от 25 ноември 1999 година относно мерките за помощ в полза на предприятията на територията на Венеция и Киоджа, предвидени със Закон № 30/1997 и Закон № 206/1995 за намаляване на социалноосигурителните вноски,

                           —

                           при условията на евентуалност, да се отмени посоченото решение, доколкото установява задължение за връщане на предоставените намаления, ведно с лихвите за посочените в решенето периоди,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски и по двете съдебни производства.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата се изтъкват следните девет основания:

                  Първо основание: определението е неправилно, тъй като не приема, че разглежданите мерки не предоставят никакво предимство на техните бенефициери, предвид компенсационния им характер.

                  Второ основание: определението е неправилно, тъй като изключва или във всички случаи оценява способността на разглежданите мерки да засегнат конкуренцията и търговията между държавите членки.

                  Трето основание: определението е неправилно, тъй като изключва приложимостта на дерогациите по член 87, параграф 2, буква б) ЕО (понастоящем член 107, параграф 2, буква б) ДФЕС) и по член 87, параграф 3, буква б) ЕО (понастоящем член 107, параграф 3, буква б) ДФЕС).

                  Четвърто основание: определението е неправилно, тъй като изключва приложимостта на дерогацията по член 87, параграф 3, буква в) ЕО (понастоящем член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС).

                  Пето основание: определението е неправилно, тъй като изключва приложимостта на дерогациите по член 87, параграф 3, букви г) и д) ЕО (понастоящем член 107, параграф 3, букви г) и д) ДФЕС).

                  Шесто основание: определението е неправилно, тъй като изключва приложимостта на дерогацията по член 86, параграф 2 ЕО (понастоящем член 106, параграф 2 ДФЕС).

                  Седмо основание: определението е неправилно, тъй като изключва наличието на помощ и по този начин нарушава член 88, параграф 3 ЕО (понастоящем член 108, параграф 3 ДФЕС) и член 15 от Регламент №659/1999 (1).

                  Осмо основание: определението е неправилно, тъй като изключва приложимостта на член 14, параграф 1 от Регламент № 659/1999 по отношение на разпореждането за връщане.

                  Девето основание: определението е неправилно, тъй като изключва приложимостта на член 14, параграф 1 от Регламент № 659/1999 по отношение на прилагането на лихви.

      (1)  Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1 стр. 41).


title: Дело C-613/11: Решение на Съда (девети състав) от 21 март 2013 г. — Европейска комисия/Италианска република (Неизпълнение на задължения от държава членка — Държавни помощи — Помощ, предоставена от Италианската република за сектора на корабоплаването в Сардиния — Решение 2008/92/ЕО на Комисията, с което се констатира несъвместимостта на тази помощ с общия пазар и се разпорежда нейното събиране от получателите — Липса на изпълнение в предоставения срок)

text:
               1.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 156/10

         Решение на Съда (девети състав) от 21 март 2013 г. — Европейска комисия/Италианска република
   (Дело C-613/11) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Държавни помощи - Помощ, предоставена от Италианската република за сектора на корабоплаването в Сардиния - Решение 2008/92/ЕО на Комисията, с което се констатира несъвместимостта на тази помощ с общия пазар и се разпорежда нейното събиране от получателите - Липса на изпълнение в предоставения срок)
   2013/C 156/14
   Език на производството: италиански

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: B. Stromsky и D. Grespan)

      Ответник: Италианска република (представители: G. Palmieri, подпомаган от S. Fiorentino, avvocato dello Stato)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Държавни помощи — Неприемане в предвидения срок на всички необходими разпоредби за съобразяване с членове 2 и 5 от Решение 2008/92/ЕО на Комисията от 10 юли 2007 година относно режима на държавни помощи за сектора на корабоплаването в Сардиния (ОВ L 29, 2008 г., стр. 24) — Изискване за незабавно и ефективно изпълнение на решенията на Комисията — Недостатъчност на процедурата за принудително събиране на разглежданата незаконна помощ

      Диспозитив

               1.

               Като не е предприела в предвидените срокове всички необходими мерки, за да събере от получателите държавната помощ, обявена за незаконна и несъвместима с общия пазар с член 1 от Решение 2008/92/ЕО на Комисията от 10 юли 2007 година относно режима на държавни помощи за сектора на корабоплаването в Сардиния, Италианската република не е изпълнила задълженията си по членове 2 и 5 от това решение.

               2.

               Осъжда Италианската република да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 32, 4.2.2012 г.


title: Дело C-110/08: Иск, предявен на 11 март 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Австрия

text:
               21.6.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 158/8

         Иск, предявен на 11 март 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Австрия
   (Дело C-110/08)
   (2008/C 158/13)
   Език на производството: немски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: г-н T. Scharf и г-жа D. Recchia, Bevollmächtigte)

      Ответник: Република Австрия
   Искания на ищеца
   Ищецът иска

               —

               да се установи, че ответникът е нарушил задълженията си по член 4, параграф 1 от Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, стp. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109), доколкото към момента не е представил на Комисията пълен списък на предложените територии от значение за Общността и съответно настоящият предаден на Комисията списък не съдържа пълни данни за шест типа естествени местообитания в алпийския биогеографски район (3230, 6520, *7220, 8130, 9110 и 9180), както и десет типа естествени местообитания (*1530, 3240, *6110, *6230, 6520, 8150, 8220, 9150, 91F0 и *91I0) и дванадесет вида (Vertigo moulinsiana, *Osmoderma eremita, Rutilus pigus, Triturus cristatus, Triturus carnifex, Rhinolophus hipposideros, Barbastella barastellus, Myotis emarginatus, Myotis myotis, Mannia triandra, Buxbaumia viridis, Drepanocladus vernicosus) в континенталния биогеографски район.

               —

               да се осъди Република Австрия да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   С цел да се създаде взаимосвързана екологична мрежа от специални защитени територии по установен хронологичен план, член 4, параграф 1 от Директива 92/43/ЕИО въвежда изискване, въз основа на посочените в приложение III към тази директива критерии и съответната научна информация, всяка държава-членка да представи списък на териториите, в който да бъдат включени съдържащите се в приложение I типове естествени местообитания и посочените в приложение II местни видове. В тези национални списъци следва да се включат териториите, които обхващат приоритетните типове естествени местообитания и видове, избрани от държавите-членки въз основа на критериите в приложение III. „Приоритетни“ са онези видове и типове естествени местообитания, които са застрашени от изчезване и за запазването на които Общността носи особена отговорност поради обхвата на тяхното естествено разпространение в рамките на европейската територия на държавите-членки. Този списък следва да се изпрати до Комисията в срок от три години след нотифицирането на директивата, заедно с информация за отделните територии. За Република Австрия директивата е влязла в сила с присъединяването към Европейския съюз на 1 януари 1995 г., заедно с посочените в Договора за присъединяване изменения и към настоящия момент срокът за транспонирането й безспорно е изтекъл.
   Тъй като Република Австрия все още не е изпратила на Комисията пълен списък на предложените територии от значение за Общността, тя е нарушила задълженията си по член 4, параграф 1 от Директива 92/43/ЕИО.
   Република Австрия твърди, че са налице нарушения на процесуалните правила, които са основание за недопустимост на поведението на Комисията.
   Първото възражение на ответника се отнася до т. нар. резервни списъци, а именно списъците на типове местообитания и видове, по отношение на които Комисията е установила непълнота на мрежата в решенията си за списъците на територии от значение за Общността за алпийския и за континенталния биогеографски район. Ответникът изтъква, че тъй като в директивата не се предвижда изготвяне на резервни списъци, Комисията не е оправомощена да се позовава на тях, за да упреква ответника в непълно съобщаване на защитените територии.
   Този довод обаче не можел да бъде приет. В случая съвсем не се касае за това дали директивата урежда или не изготвянето на резервни списъци, а дали представените на Комисията национални списъци с предложения са пълни. За Комисията резервните списъци представляват само описание на празнотите по пътя към изготвяне на пълната мрежа „Натура 2000“. Дори директивата да не предвижда такива списъци, то тя и не забранява съставянето им.
   Чрез уведомяването за допълнително последващо определяне доводът на ответника, че не може да се защити, тъй като не може да разбере научните данни, изтъкнати от Комисията, е лишен от основание: явно ответникът е бил в състояние сам да установи необходимостта от допълнително последващо определяне. Освен това ответникът безспорно е бил включен в биогеографския процес.
   Дългият период между първото мотивирано становище и първото и второто допълващи становища по никакъв начин не е лишил ответника от процесуални права и следователно Комисията не може да бъде държана отговорна за това. Комисията не е предявила иск срещу ответника още през 1998 г. само защото имала основания да приеме, че той скоро ще изпълни задължението си по директивата. На ответника бил определян срок общо три пъти, за да предостави пълното съобщение на Комисията. Така той е могъл са се ползва от необичайно дълъг срок от време, през който е можел както да вземе отношение по твърденията на Комисията, така и да лиши производството от неговия предмет.
   Също така доводът, че Комисията е отправила искания за извършване на последващо определяне съгласно процедурата по член 4 от Директивата и поради това „те не е можело да се оценят като продължение на производството по неизпълнение на задължения“, не изглежда убедителен. Именно защото исканията за последващо определяне се вписват в процедурата по член 4 от директивата, а етапът на определяне е трябвало да бъде вече отдавна приключил, исканията за последващо определяне показват ясно, че ответникът все още не е изпълнил задължението си по член 4. Доколкото години наред Комисията е приемала последващото определяне без да предяви иск, ответникът е получавал нови възможности да лиши производството от неговия предмет чрез изпълнението на своите задължения.
   Накрая следва да се заключи, че противно на твърдението на ответника предвидената в член 5 от директивата консултативна процедура не е приложима в настоящия случай. Посочената процедура е предвидена само за изключителни случаи, когато трябва да бъде разрешено определено научно противоречие между Комисията и държава-членка, свързано с дадена територия, но не и когато, както в настоящия случай, като цяло се касае за непълно съобщаване на територии.
   Отправените от ответника възражения, свързани с процедурата, също са неоснователни.


title: Съединени дела F-7/11 и F-60/11: Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 13 декември 2012 г. — AX/ЕЦБ (Публична служба — Персонал на ЕЦБ — Дисциплинарно производство — Отстраняване на служител от длъжност без намаляване на основната му заплата — Оттегляне на решение — Право на защита — Достъп до преписката — Мотивиране — Мотиви на решение — Твърдение за неизпълнение на служебните задължения — Тежко нарушение)

text:
               16.2.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 46/27

         Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 13 декември 2012 г. — AX/ЕЦБ
   (Съединени дела F-7/11 и F-60/11) (1)

   (Публична служба - Персонал на ЕЦБ - Дисциплинарно производство - Отстраняване на служител от длъжност без намаляване на основната му заплата - Оттегляне на решение - Право на защита - Достъп до преписката - Мотивиране - Мотиви на решение - Твърдение за неизпълнение на служебните задължения - Тежко нарушение)
   2013/C 46/51
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: AX (представители: L. Levi и M. Vandenbussche, avocats)

      Ответник: Европейска централна банка (представители: по дело F-7/11, P. Embley и E. Carlini, B. Wägenbaur, avocat, и по дело F-60/11, P. Embley и M. López Torres, B. Wägenbaur, avocat)

      Предмет на делото

   Публична служба — Искане за отмяна на решението на ответника, с което жалбоподателят е отстранен от длъжност, считано от 5 август 2010 г., и искане за обезщетение за претърпените неимуществени вреди

      Диспозитив на съдебното решение

               1.

               Отхвърля жалбите по съединени дела F-7/11 и F-60/11.

               2.

               Осъжда AX да понесе направените от него съдебни разноски и да заплати съдебните разноски, направени от Европейската централна банка.

      (1)  ОВ C 152, 21.5.2011 г., стр. 33 и ОВ C 211, 16.7.2011 г., стр. 35.


title: Дело F-41/15 DISS II: Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 11 април 2016 г. — FN, FP и FQ/CEPOL (Публична служба — Персонал на CEPOL — Срочно наети служители — Договорно наети служители — Месторабота в седалището на CEPOL — Преместване на CEPOL в Будапеща (Унгария) — Съпътстваща промяна в местоработата на служителите — Последици с оглед на договорите — Необходимост от съгласие на служителите — Корекционен коефициент, приложим към новата месторабота — Оправдани правни очаквания — Принцип на добра администрация)

text:
               30.5.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 191/47

         Решение на Съда на публичната служба (трети състав) от 11 април 2016 г. — FN, FP и FQ/CEPOL
   (Дело F-41/15 DISS II) (1)

   ((Публична служба - Персонал на CEPOL - Срочно наети служители - Договорно наети служители - Месторабота в седалището на CEPOL - Преместване на CEPOL в Будапеща (Унгария) - Съпътстваща промяна в местоработата на служителите - Последици с оглед на договорите - Необходимост от съгласие на служителите - Корекционен коефициент, приложим към новата месторабота - Оправдани правни очаквания - Принцип на добра администрация))
   (2016/C 191/68)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: FN, FP и FQ (представители: L. Levi и A. Blot, адвокати)

      Ответник: Европейски полицейски колеж (представители: F. Bánfi и R. Woldhuis; B. Wägenbaur, адвокат)

      Предмет

   Искане за отмяна на решенията на Европейския полицейски колеж (CEPOL), по силата на които жалбоподателите или трябва да напуснат заеманите от тях длъжности в агенцията, или да се преместят от Лондон в Будапеща, претърпявайки финансови загуби, както и за обезщетение за имуществените и неимуществените вреди, които се твърди, че са били претърпени.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда FN, FP и FQ да заплатят собствените си съдебни разноски, както и съдебните разноски на Европейския полицейски колеж.

      (1)  ОВ C 178, 1.6.2015 г., стр. 28.


title: Дело C-544/09 P: Жалба, подадена на 22 декември 2009 г. от Федерална република Германия срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (седми състав) на 6 октомври 2009 г. по дело T-21/06, Германия/Комисия

text:
               27.2.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/25

         Жалба, подадена на 22 декември 2009 г. от Федерална република Германия срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (седми състав) на 6 октомври 2009 г. по дело T-21/06, Германия/Комисия
   (Дело C-544/09 P)
   2010/C 51/41
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: M. Lumma, J. Möller и B. Klein)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска:

               —

               да се отмени Решение на Първоинстанционния съд от 6 октомври 2009 г. по дело T-21/06, Германия/Комисия;

               —

               да се отмени Решение С(2005)3903 на Комисията от 9 ноември 2003 г. относно държавната помощ, предоставена от Федерална република Германия в помощ на въвеждането на цифрова наземна телевизия (DVB-T) в района на Берлин Бранденбург и

               —

               да се осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбата е насочена срещу решението на Първоинстанционния съд на Европейските общности, с което жалбата на Федерална република Германия срещу Решение на Комисията от 9 ноември 2005 г., прието в процедурата за държавна помощ C25/2004 относно въвеждането на цифрова наземна телевизия (DVB-T) в района на Берлин Бранденбург е отхвърлена като неоснователна. В решението си Комисията приема, че мярката за помощ е несъвместима с вътрешния пазар (член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС).
   Федерална република Германия изтъква общо пет правни основания, с които твърди, че Първоинстанционният съд не е признал злоупотребата с власт, извършена от Комисията и че поради това е отхвърлил погрешно жалбата.
   На първо място Първоинстанционният съд погрешно отрекъл стимулиращия ефект на мярката, като взел предвид единствено много ограничения период на преминаване от аналогов наземен пренос към DVB-T, вместо да разгледа разходите за цялата мярка, настъпили за радиотелевизионните оператори, извършващи обществена услуга, получили подпомагане. Тази цялостна мярка съдържала освен прехода към DVB-T задължението за поддържане в продължение на пет години на офертата за програми по DVB-T, независимо от трудно предвидимото приемане на пазара. Така, разходите, които следвали от този период на задължителен пренос, трябвало също да бъдат взети предвид.
   На второ място Първоинстанционният съд погрешно възприел разширително критериите за преценка на Комисията съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, като приел, че Комисията можела да отрече подходящия характер на мярката за помощ единствено на основание, че преследваната цел можела да се постигне и с алтернативни регулаторни мерки. По смисъла на разпоредбите на ДФЕС относно контрола на държавните помощи сравнението с алтернативните мерки не попадало в параметрите на процедурата по контрол, която Комисията можела да провежда. В тази връзка федералното правителство твърди също, че Първоинстанционният съд прехвърля на държавата членка тежестта на доказване на твърдението, че предложените от Комисията алтернативни мерки нямали действие от самото начало. Това противоречало на принципа на правна сигурност, на общите принципи на разпределяне на тежестта на доказване и на целта, преследвана с контрола на държавните помощи.
   На трето място при разглеждането на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС Първоинстанционният съд преценил погрешно релевантността на основните права на Съюза, които в качеството си на неразривна част от първичното право обединяват всички органи на Съюза в техните действия. Да се приеме, че обикновеното позоваване на евентуални алтернативни регулаторни мерки било достатъчно за отказа да се позволи отпускането на държавна помощ, означавало да се пренебрегне факта, че регулаторните мерки засягали основното право на свободно упражняване на икономическа дейност от предприятията. Този аспект трябвало най-малкото да бъде предмет на преценка, каквато в настоящия случай не била извършена.
   На четвърто място като се позовал на алтернативни регулаторни мерки, Първоинстанционният съд тълкувал погрешно понятията за вътрешен пазар и за засягане по неблагоприятен начин на условията на търговия съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, като не признал, че регулаторните мерки можели също да засегнат конкуренцията. Общата представа, че всяка регулаторна мярка засяга тези правни интереси в по-малка степен отколкото държавната помощ, налага критерии, чието съдържание е ограничено по недопустим начин.
   На пето място Федерална република Германия твърди, че Първоинстанционният съд е възприел принципа на неутралност по отношение на технологиите, развит от Комисията, без в тази връзка да признае, че преследваната от германските власти цел на мярката била отхвърлена по същество. Неутралността по отношение на технологиите бил подходящ критерий за проверка на съвместимостта, единствено когато целта на подпомагането била преминаването към цифров пренос. При подпомагане на преминаването към DVB-T в Берлин Бранденбург обаче по различни причини трябвало да бъде подпомогнат именно този начин на пренос, предвид факта, че за преноса по кабел и по сателит не се изисквало подпомагане. При установяване на законната цел на мярката за помощ държавата членка разполагала със свобода на преценка.


title: Дело T-90/10: Решение на Общия съд от 9 декември 2014 г.  — Ferriere Nord/Комисия (Конкуренция — Картели — Пазар на арматурна стомана на пръти или на кангали — Решение, констатиращо нарушение на член 65 ВС, на основание Регламент (ЕО) № 1/2003 след изтичане на срока на Договора за ЕОВС — Фиксиране на цените и сроковете за плащане — Ограничаване или контрол върху производството или продажбите — Съществено процесуално нарушение — Компетентност на Комисията — Право на защита — Констатиране на нарушението — Глоби — Повторност на нарушението — Смекчаващи обстоятелства — Сътрудничество — Пълен съдебен контрол)

text:
               2.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 34/24

         Решение на Общия съд от 9 декември 2014 г. — Ferriere Nord/Комисия
   (Дело T-90/10) (1)

   ((Конкуренция - Картели - Пазар на арматурна стомана на пръти или на кангали - Решение, констатиращо нарушение на член 65 ВС, на основание Регламент (ЕО) № 1/2003 след изтичане на срока на Договора за ЕОВС - Фиксиране на цените и сроковете за плащане - Ограничаване или контрол върху производството или продажбите - Съществено процесуално нарушение - Компетентност на Комисията - Право на защита - Констатиране на нарушението - Глоби - Повторност на нарушението - Смекчаващи обстоятелства - Сътрудничество - Пълен съдебен контрол))
   (2015/C 034/27)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Ferriere Nord SpA (Осопо, Италия) (представители: W. Viscardini и G. Donà, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално R. Sauer и B. Gencarelli, впоследствие M. Sauer и R. Striani, подпомагани от M. Moretto, avocat)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение C (2009) 7492 окончателен на Комисията от 30 септември 2009 година относно производство по член 65 [ВС] (дело COMP/37.956 — Арматурна стомана, повторно приемане), изменено с Решение C (2009) 9912 окончателен на Комисията от 8 декември 2009 г., и, при условията на евентуалност, искане за частична отмяна на споменатото решение и искане за намаляване на размера на глобата, наложена на жалбоподателя

      Диспозитив

               1)

               Определя размера на глобата, наложена на Ferriere Nord SpA, на 3 4 21  440 EUR.

               2)

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               3)

               Ferriere Nord понася направените от него съдебни разноски и три четвърти от тези на Европейската комисия. Комисията понася една четвърт от направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 113, 1.5.2010 г.


title: Дело C-406/15: Преюдициално запитване, отправено от Върховен административен съд (България) на 24 юли 2015 г. — Петя Милкова/Изпълнителен директор на Агенцията за приватизация и следприватизационен контрол

text:
               12.10.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 337/7

         Преюдициално запитване, отправено от Върховен административен съд (България) на 24 юли 2015 г. — Петя Милкова/Изпълнителен директор на Агенцията за приватизация и следприватизационен контрол
   (Дело C-406/15)
   (2015/C 337/09)
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Върховен административен съд

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Петя Милкова

      Ответник: Изпълнителен директор Агенцията за приватизация и следприватизационен контрол

      Друга страна: Върховна административна прокуратура

      Преюдициални въпроси

               1)

               Член 5, т. 2 от Конвенцията за правата на хората с увреждания на Организацията на обединените нации разрешава ли нормативно установена от държавите членки специфична предварителна закрила при уволнение само на лица с увреждания, работещи по трудово правоотношение, но не и за държавни служители със същите увреждания?

               2)

               Дали член 4, както и другите разпоредбите на Директива 2000/78/ЕО (1) на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите позволяват национална правна регулация, предоставяща специфична предварителна закрила при уволнение само на лица с увреждания, работещи по трудово правоотношение, но не и за държавни служители със същите увреждания?

               3)

               Позволява ли член 7 от Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите установяване на специфична предварителна закрила при уволнение само на лица с увреждания, работещи по трудово правоотношение, но не и за държавни служители със същите увреждания?

               4)

               При отрицателни отговори на първи и трети въпрос трябва ли, за да се съобразят международните и общностните норми при изложените факти и обстоятелства по настоящото дело, да се приложи установената от националния законодател специфична предварителна закрила при уволнение на лица с увреждания, работещи по трудово правоотношение, и спрямо държавни служители със същите увреждания?

      (1)  OB L 303, стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7.


title: Дело C-48/08: Иск, предявен на 11 февруари 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Ирландия

text:
               12.4.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 92/18

         Иск, предявен на 11 февруари 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Ирландия
   (Дело C-48/08)
   (2008/C 92/34)
   Език на производството: английски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представител: N. Yerrell)

      Ответник: Ирландия
   Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като не е приела необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби за съобразяване с Директива 2003/59/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2003 година относно начална квалификация и продължаващо обучение на водачи на някои пътни превозни средства за превоз на товари или пътници, за изменение на Регламент (ЕИО) № 3820/85 на Съвета и Директива 91/439/ЕИО на Съвета и за отмяна на Директива 76/914/ЕИО на Съвета (1), или във всеки случай, като не е съобщила приетите разпоредби на Комисията, Ирландия не е изпълнила задълженията си по директивата,

               —

               да се осъди Ирландия да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Срокът за транспониране на директивата е изтекъл на 10 септември 2006 г.

      (1)  ОВ L 226, стр. 4; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 86.


title: Дело F-95/12: Определение на Съда на публичната служба от 28 януари 2013 г. — Marcuccio/Комисия (Публична служба — Член 34, параграф 1 от Процедурния правилник — Жалба, подадена по факс в срока за обжалване и подписана чрез печат, възпроизвеждащ подписа на адвокат, или чрез друг способ за възпроизвеждане — Късно подадена жалба — Явна недопустимост)

text:
               9.3.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 71/28

         Определение на Съда на публичната служба от 28 януари 2013 г. — Marcuccio/Комисия
   (Дело F-95/12)
   (Публична служба - Член 34, параграф 1 от Процедурния правилник - Жалба, подадена по факс в срока за обжалване и подписана чрез печат, възпроизвеждащ подписа на адвокат, или чрез друг способ за възпроизвеждане - Късно подадена жалба - Явна недопустимост)
   2013/C 71/48
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Luigi Marcuccio (Триказе, Италия) (представител: G. Cipressa, avocat)

      Ответник: Европейска комисия

      Предмет

   Искане за отмяна на решението за удържане на сумата от 3 000 EUR от обезщетението за инвалидност на жалбоподателя — сума, която му е била изплатена в изпълнение на решение на Съда на публичната служба, впоследствие отменено от Общия съд на Европейския съюз

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата като явно недопустима.

               2.

               Г-н Marcuccio понася направените от него съдебни разноски.