title: Дело T-65/19: Жалба, подадена на 5 февруари 2019 г. — AI/ECDC

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/53

      Жалба, подадена на 5 февруари 2019 г. — AI/ECDC
      (Дело T-65/19)
      (2019/C 131/62)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: AI (представители: L. Levi и A. Champetier, lawyers)

         Ответник: Европейски център за профилактика и контрол върху заболяванията (ECDC)

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на ECDC от 18 май 2018 г., с което е отхвърлена молбата на жалбоподателя от 20 юни 2017 г. за съдействие,

                  —

                  да отмени решението на ECDC от 20 юни 2018 г., с което е отхвърлено заявлението на жалбоподателя от 30 май 2018 г. за достъп до доклада от разследването,

                  —

                  да отмени, ако е необходимо, решението на ECDC от 26 октомври 2018 г., с което е отхвърлена жалбата на жалбоподателя от 2 юли 2018 г.,

                  —

                  да осъди ECDC да заплати парично обезщетение оценено ex aequo et bono в размер на 40 000 EUR за неимуществените вреди, които жалбоподателят твърди, че е претърпял.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква три основания относно обжалваното решение от 18 май 2018 г. и едно основание относно обжалваното решение от 20 юни 2018 г.

                  1.

                  Първо основание относно обжалваното решение от 18 май 2018 г.: нарушение на правото на изслушване.

                  2.

                  Второ основание относно обжалваното решение от 18 май 2018 г.: неизпълнение на задължението за мотивиране.

                  3.

                  Трето основание относно обжалваното решение от 18 май 2018 г.: явна грешка в преценката на фактите и нарушение на член 86 от Правилника за длъжностните лица.

                  4.

                  Единствено основание относно обжалваното решение от 20 юни 2018 г.: нарушение на член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз и на член 13 от Регламент № 45/2001 (1).

         (1)  Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 година относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (ОВ L 8, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 30, стр. 142).


title: Дело T-77/19: Жалба, подадена на 9 февруари 2019 г. — Alcar Aktiebolag/EUIPO — Alcar Holding (alcar.se)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/54

      Жалба, подадена на 9 февруари 2019 г. — Alcar Aktiebolag/EUIPO — Alcar Holding (alcar.se)
      (Дело T-77/19)
      (2019/C 131/63)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Alcar Aktiebolag (Бромма, Швеция) (представител: M. Ateva, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Alcar Holding GmbH (Виена, Австрия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят в производството пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз със словния елемент „alcar.se“ в бял и син цвят — заявка за регистрация № 15 508 583

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 14 ноември 2018 г. по преписка R 378/2018-1

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да спре производството пред Общия съд до приключване на производството по отмяна срещу марката на Alcar Holding GmbH и определяне на истинският обхват на защитата на марката Alcar Holding GmbH,

                  —

                  да отмени изцяло решението на апелативния състав,

                  —

                  да потвърди изцяло решението на отдела по споровете, и

                  —

                  да разпореди на Alcar Holding GmbH да заплати на жалбоподателя разноските в производствата пред отдела по споровете, апелативния състав и Общия съд.

         Изложени основания

                  —

                  Апелативният състав неправилно разширил обхвата на защитата на марката на Alcar Holding GmbH;

                  —

                  Апелативният състав допуснал грешка в преценката на вероятността от объркване на марките.


title: Дело T-79/19: Жалба, подадена на 12 февруари 2019 г. — Lantmännen и Lantmännen Agroetanol/Комисия

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/55

      Жалба, подадена на 12 февруари 2019 г. — Lantmännen и Lantmännen Agroetanol/Комисия
      (Дело T-79/19)
      (2019/C 131/64)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Lantmännen ek för (Стокхолм, Швеция) и Lantmännen Agroetanol AB (Норшьопинг, Швеция) (представители: S. Perván Lindeborg, A. Johansson, адвокати, и R. Bachour, Solicitor)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите искат от Общия съд:

                  —

                  да отмени член 1 от Решение C(2019) 743 окончателен от 28 януари 2019 година по възражение срещу разкриване на информация, направено от жалбоподателите на основание член 8 от Решение 2011/695/ЕС на председателя на Европейската комисия от 13 октомври 2011 година относно функцията и мандата на служителя по изслушването в някои производства по конкуренция (ОВ L 275, 2011 г., стр. 29), (Преписка AT.40054 — Референтни стойности за етанол) и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват пет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушаване с обжалваното решение на правните норми, уреждащи процедурата за постигане на споразумение.
                  Жалбоподателите твърдят, че правните инструменти, които уреждат процедурата за постигане на споразумение, не трябва да допускат разкриване на съответните документи. По-специално член 10а във връзка с член 15, параграф 1б и член 16a, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 773/2004 на Комисията от 7 април 2004 г. (1) трябвало да се тълкуват в смисъл, че ограничават разкриването на съдържанието на разговорите за постигане на споразумение до самото заявление за постигане на споразумение, достъп до което е възможен при строго определени условия.

                  2.

                  Второ основание: нарушаване с обжалваното решение на принципа на защита на оправданите правни очаквания.
                  Според жалбоподателите, чрез постоянната си практика на изключване на неофициалните документи, постъпили около разговорите за постигане на споразумение, от преписката, до която имат достъп други страни, и чрез конкретните уверения в този смисъл при разговорите за постигане на споразумение ответникът породил у жалбоподателите оправдани правни очаквания, че въпросните документи ще бъдат третирани поверително.

                  3.

                  Трето основание: нарушаване с обжалваното решение на принципите на равно третиране и на равнопоставеност.
                  Жалбоподателите твърдят, че с разкриването на трети страни на съдържанието на разговорите за постигане на споразумение, водени от жалбоподателите с ответника, последният нарушил принципа на равно третиране, поставяйки договарящите споразумението страни в по-лошо положение спрямо страните, които са се отказали от водене на разговори за постигане на споразумение. Неоправданото разширяване на достъпа до преписката на страните, които не са страна по споразумението, също така нарушавало принципа на равнопоставеност, тъй като им осигурявало предимство в предполагащите противопоставяне отношения между предполагаемите съизвършители на нарушението, що се отнася до бъдещи искове за обезщетения.

                  4.

                  Четвърто основание: нарушаване с обжалваното решение на принципа на добра администрация.
                  Жалбоподателите освен това твърдят, че допускайки разкриването на оспорваната информация, решението е позволило на ответника да възприеме напълно непоследователна политика, в рамките на която жалбоподателите били обект на значително по-неблагоприятно третиране спрямо адресатите на всички предходни решения на ответника. Поради това трябвало да се приеме, че с обжалваното решение се нарушава правото на жалбоподателите засягащите ги въпроси да бъдат разглеждани безпристрастно, справедливо и в разумен срок от институциите на Европейския съюз, сред които бил ответникът, и съответно че се нарушава член 41, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

                  5.

                  Пето основание, изтъкнато при условията на евентуалност: неправилна правна категоризация в изложението на мотивите.
                  В рамките на петото основание, което е изтъкнато при условията на евентуалност спрямо останалите основания, жалбоподателите твърдят, че дори в крайна сметка Съдът да приеме позицията на ответника, че оспорваните материали трябва да бъдат разкрити пред други предприятия, обжалваното решение все пак трябва да бъде отменено поради допуснати грешки в изложението на мотивите.
                  Ответникът се позовал на точка 35 от Известието за постигане на споразумение, за да предостави достъп до оспорваните материали. Точка 35 се отнасяла само за заявленията за постигане на споразумение а не за „документите за постигане на споразумение“, което е употребеният в обжалваното решение термин. С цел осигуряване на вътрешна последователност в изложението на мотивите, обжалваното решение трябвало да се пренапише, за да се отбележи че тези материали са част от заявлението за постигане на споразумение.

         (1)  Регламент (ЕО) № 773/2004 на Комисията от 7 април 2004 година относно водените от Комисията производства съгласно членове 81 и 82 от Договора за ЕО (ОВ L 123, 27.4.2004 г., стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 242).


title: Дело T-101/19: Жалба, подадена на 18 февруари 2019 г. — Rezon/EUIPO (imot.bg)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/56

      Жалба, подадена на 18 февруари 2019 г. — Rezon/EUIPO (imot.bg)
      (Дело T-101/19)
      (2019/C 131/65)
      Език на производството: български

         Страни

         Жалбоподател: Резон ООД (София, България) (представител: М. Йорданова-Харизанова, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка imot.bg на Европейския съюз — заявка за регистрация № 17 203 316

         Обжалвано решение: решение на Втори апелативен състав на EUIPO от 9 ноември 2018 г. по преписка R 999/2018-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение и да постанови процесната марка да бъде регистрирана,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски по настоящия процес, както и тези по преписката пред Апелативния съд.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета;

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета;

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 3 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-726/16: Определение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — VFP/Комисия

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/58

      Определение на Общия съд от 14 февруари 2019 г. — VFP/Комисия
      (Дело T-726/16) (1)

      (2019/C 131/67)
      Език на производството: английски
      Председателят на големия състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 462, 12.12.2016 г.


title: Дело T-60/18: Определение на Общия съд от 12 февруари 2019 г. — Hangzhou Lezoo traveling equipment/EUIPO — Promotional Traders (GREEN HERMIT)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/58

      Определение на Общия съд от 12 февруари 2019 г. — Hangzhou Lezoo traveling equipment/EUIPO — Promotional Traders (GREEN HERMIT)
      (Дело T-60/18) (1)

      (2019/C 131/68)
      Език на производството: английски
      Председателят на пети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 104, 19.3.2018 г.


title: Дело T-725/18: Определение на Общия съд от 15 февруари 2019 г. — Intercontinental Exchange Holdings/EUIPO (BRENT)

text:
               8.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 131/59

      Определение на Общия съд от 15 февруари 2019 г. — Intercontinental Exchange Holdings/EUIPO (BRENT)
      (Дело T-725/18) (1)

      (2019/C 131/69)
      Език на производството: английски
      Председателят на осми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 65, 18.2.2019 г.


title: Дело C-161/19: Иск, предявен на 22 февруари 2019 г. — Европейска комисия/Република Австрия

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/30

      Иск, предявен на 22 февруари 2019 г. — Европейска комисия/Република Австрия
      (Дело C-161/19)
      (2019/C 148/28)
      Език на производството: немски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: C. Hermes и M. Noll-Ehlers)

         Ответник: Република Австрия

         Искания на ищеца

      Ищецът иска,

                  —

                  да се установи, че като разрешава пролетния лов на горски бекас във федерална провинция Долна Австрия Република Австрия не е изпълнила задълженията си по член 7, параграф 4 от Директива 2009/147/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 година относно опазването на дивите птици (1),

                  —

                  да се осъди Република Австрия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Искът е насочен срещу разрешаването на пролетния лов на горски бекас (Scolopax rusticola) в Долна Австрия. В периода от 1 март до 15 април там могат да бъдат убивани мъжки горски бекаси по време на фазата на ухажване и то до максимален брой екземпляри за улов до 1410 (от февруари 2017 г.: 759) горски бекаси.
      Според Комисията спорната правна уредба противоречи на забраната за пролетен лов по член 7, параграф 4 от Директива 2009/147.
      Република Австрия посочва, че правната уредба попада в предвиденото в член 9, параграф 1, буква в) от Директива 2009/147 изключение. Тази разпоредба позволява на държавите членки да дерогират и от член 7, параграф 4 от Директивата, когато няма друго задоволително разрешение, за да разрешат, при строго контролирани условия и избирателно, улова, държането или други видове разумно използване на малък брой от определени видове птици. Съгласно постоянната практика на Съда държавите членки следва да докажат наличието на необходимите за това условия.
      Според Комисията Република Австрия нито е доказала, че няма друго задоволително разрешение по смисъла на член 9, параграф 1, първо изречение, нито е доказала, че разрешеният максимален брой екземпляри за улов отговаря на изискването „малък брой“ по член 9, параграф 1, буква в) от Директивата. Есенният лов изглежда е задоволителна алтернатива, тъй като в ловните области на Долна Австрия и през есента горските бекаси се срещат в значителни количества. Република Австрия не е представила убедително доказателство във връзка с твърдението, че пролетният лов запазва в по-голяма степен популацията на горски бекаси в сравнение с есенния лов. Освен това изчисляването на „малък брой“ е неточно, тъй като австрийските органи се основават на погрешни референтни популации.

         (1)  ОВ L 20, 2010 г., стр. 7.


title: Дело T-446/17: Решение на Общия съд от 12 март 2019 г. — TK/Парламент („Публична служба — Срочно наети служители — Промяна във възложените задачи — Понятие за месторабота — Покана за събеседване — Понятие за производство — Твърдение за психически тормоз — Искане за оказване на помощ — Отговорност — Неимуществени вреди“)

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/48

      Решение на Общия съд от 12 март 2019 г. — TK/Парламент
      (Дело T-446/17) (1)

      („Публична служба - Срочно наети служители - Промяна във възложените задачи - Понятие за месторабота - Покана за събеседване - Понятие за производство - Твърдение за психически тормоз - Искане за оказване на помощ - Отговорност - Неимуществени вреди“)
      (2019/C 148/45)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: TK (представител: L. Levi, адвокат)

         Ответник: Парламент (представители: първоначално Е. Танева и M. Rantala, впоследствие Е. Танева, C. González Argüelles и D. Boytha)

         Предмет

      Искане на основание член 270 ДФЕС за отмяната на решението на председателя на Парламента от 26 август 2016 г., с което се отхвърлят исканията на жалбоподателката от 28 април 2016 г., и за поправката на неимуществените вреди, които жалбоподателката твърди, че е претърпяла, както и за отмяната на решението на генералния секретар на Парламента от 26 април 2017 г. в частта му, с която се отхвърля искането за поправяне на неимуществените вреди, които жалбоподателката твърди, че е претърпяла, и за поправянето на тази вреда

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Осъжда TK да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, тези на Европейския парламент.

         (1)  ОВ C 357, 23.10.2017 г.


title: Дело T-798/17: Решение на Общия съд от 12 март 2019 г. — De Masi и Varoufakis/ЕЦБ (Достъп до документи — Решение 2004/258/ЕО — Документ, озаглавен „Отговори на въпроси относно тълкуването на член 14.4 от Протокола за Устава на ЕСЦБ и на ЕЦБ“ — Отказ за предоставяне на достъп — Изключение, свързано със защитата на правните становища — Изключение, свързано със защитата на документите, предназначени за вътрешно ползване — По-висш обществен интерес)

text:
               29.4.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 148/49

      Решение на Общия съд от 12 март 2019 г. — De Masi и Varoufakis/ЕЦБ
      (Дело T-798/17) (1)

      (Достъп до документи - Решение 2004/258/ЕО - Документ, озаглавен „Отговори на въпроси относно тълкуването на член 14.4 от Протокола за Устава на ЕСЦБ и на ЕЦБ“ - Отказ за предоставяне на достъп - Изключение, свързано със защитата на правните становища - Изключение, свързано със защитата на документите, предназначени за вътрешно ползване - По-висш обществен интерес)
      (2019/C 148/46)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподатели: Fabio De Masi (Хамбург, Германия) и Yanis Varoufakis (Атина, Гърция) (представител: A. Fischer-Lescano, преподавател)

         Ответник: Европейска централна банка (представители: Т. Филипова и F. von Lindeiner, подпомагани от H.-G. Kamann, адвокат)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решението на ЕЦБ от 16 октомври 2017 г., с което на жалбоподателите се отказва достъп до документ от 23 април 2015 г., озаглавен „Отговори на въпроси относно тълкуването на член 14.4 от Протокола за Устава на ЕСЦБ и на ЕЦБ“.

         Диспозитив

                  1)

                     Отхвърля жалбата.

                  2)

                     Г-н Fabio De Masi и г-н Yanis Varoufakis понасят, наред с направените от тях съдебни разноски, и тези на Европейската централна банка (ЕЦБ).

         (1)  ОВ C 42, 5.2.2018 г.


title: Дело C-545/18: Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Австрия), постъпило на 22 август 2018 г. — DP, Finanzamt Linz

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/2

      Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Австрия), постъпило на 22 август 2018 г. — DP, Finanzamt Linz
      (Дело C-545/18)
      (2019/C 182/02)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: DP, Finanzamt Linz

         Ответник: Bezirkshauptmannschaft Braunau am Inn, Bezirkshauptmannschaft Linz-Land

         Встъпили страни: Finanzamt Braunau-Ried-Schärding, EO
      С определение от 4 април 2019 г. Съдът на Европейския съюз (осми състав) е постановил, че отправеното от Landesverwaltungsgericht Oberösterreich с акт от 16 август 2018 г. преюдициално запитване е очевидно недопустимо.


title: Дело C-710/18: Преюдициално запитване от Bundesarbeitsgericht (Германия), постъпило на 14 ноември 2018 г. — WN/Land Niedersachsen

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/2

      Преюдициално запитване от Bundesarbeitsgericht (Германия), постъпило на 14 ноември 2018 г. — WN/Land Niedersachsen
      (Дело C-710/18)
      (2019/C 182/03)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesarbeitsgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: WN

         Ответник: Land Niedersachsen

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 45, параграф 2 ДФЕС и член 7, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 492/2011 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2011 година относно свободното движение на работници в Съюза да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба като предвидената в член 16, параграф 2 от колективния договор, която за целите на класирането на отново назначавани лица в степените на предвидената с този договор система на възнагражденията привилегирова придобития при досегашния работодател релевантен трудов стаж, доколкото съгласно член 16, параграф 2, второ изречение от колективния договор този стаж се зачита без ограничения, докато съгласно член 16, параграф 2, трето изречение от колективния договор от придобития при други работодатели релевантен трудов стаж се зачитат не повече от три години, при положение че тази привилегия е изискване на правото на Съюза съгласно клауза 4, точка 4 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено на 18 март 1999 г. и съдържащо се в приложението към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP)?

         (1)  ОВ L 141, 2011 г., стр. 1.


title: Дело C-794/18 P: Жалба, подадена на 17 декември 2018 г. от Pracsis SPRL, Conceptexpo Project срещу определението, пост новено от Общия съд (втори състав) на 3 октомври 2018 г. по дело T-33/18, Pracsis и Conceptexpo Project/Комисия и EACEA

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/3

      Жалба, подадена на 17 декември 2018 г. от Pracsis SPRL, Conceptexpo Project срещу определението, пост новено от Общия съд (втори състав) на 3 октомври 2018 г. по дело T-33/18, Pracsis и Conceptexpo Project/Комисия и EACEA
      (Дело C-794/18 P)
      (2019/C 182/04)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: Pracsis SPRL, Conceptexpo Project (представител: J.-N. Louis, адвокат)

         Други страни в производството: Европейска комисия и Изпълнителна агенция за образование, аудиовизия и култура (EACEA)
      С определение от 11 април 2019 г. Съдът (седми състав) отхвърля жалбата като отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна.


title: Дело C-804/18: Преюдициално запитване от Arbeitsgericht Hamburg (Германия), постъпило на 20 декември 2018 г. — IX/WABE e.V.

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/4

      Преюдициално запитване от Arbeitsgericht Hamburg (Германия), постъпило на 20 декември 2018 г. — IX/WABE e.V.
      (Дело C-804/18)
      (2019/C 182/05)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Arbeitsgericht Hamburg

         Страни в главното производство

         Ищец: IX

         Ответник: WABE e.V.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Едностранно нареждане на работодателя, забраняващо носенето по видим начин на какъвто и да бил символ на политически, философски или религиозни убеждения, дискриминира ли пряко въз основа на тяхната религия по смисъла на член 2, параграф 1 и параграф 2, буква а) от Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (1) работници, които с оглед на религиозни предписания за покриване на тялото спазват определени правила за обличане?

                  2)

                  Едностранно нареждане на работодателя, забраняващо носенето по видим начин на какъвто и да бил символ на политически, философски или религиозни убеждения, дискриминира ли непряко въз основа на религия и/или пол по смисъла на член 2, параграф 1 и параграф 2, буква б) от Директива 2000/78/ЕО работничка, която поради ислямското си вероизповедание носи забрадка ?
                  По-специално:

                              a)

                              Може ли с оглед на Директива 2000/78/ЕО дискриминация, основана на религия и/или пол, да бъде обоснована със субективния стремеж на работодателя да провежда политика на политически, философски и религиозен неутралитет и в случая, когато по този начин работодателят иска да вземе предвид субективните желания на клиентите си?

                              б)

                              Допускат ли Директива 2000/78/ЕО и/или основното право на свобода на стопанска инициатива по член 16 от Хартата на основните права на Европейския съюз с оглед на член 8, параграф 1 от Директива 2000/78/ЕО национална разпоредба, по смисъла на която за защита на основното право на свобода на религията забрана на религиозно облекло може да бъде обоснована само с наличието на достатъчно конкретна опасност, и по-специално с конкретна опасност работодателят или засегнато трето лице да понесе неблагоприятни икономически последици, а не просто с абстрактна годност за заплашване на неутралитета на работодателя?

         (1)  ОВ L 303, 2000 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7.


title: Дело C-34/19: Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Италия), постъпило на 17 януари 2019 г. — Telecom Italia SpA/Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/5

      Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Италия), постъпило на 17 януари 2019 г. — Telecom Italia SpA/Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze
      (Дело C-34/19)
      (2019/C 182/06)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Telecom Italia SpA

         Ответници: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze (Министерството на икономическото развитие, Министерство на икономиката и финансите)

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Може ли член 22, параграф 3 от Директива 97/13/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че позволява да се запази и за 1998 г. задължението за плащане на налог или сума, която, тъй като е изчислена въз основа на същата част от оборота, съответства на сумата, която се е дължала по действалия преди влизането в сила на посочената директива режим?

                  2)

                  Допуска ли Директива 97/13/ЕО, с оглед на решенията на Съда на ЕС от 18 септември 2003 г. по съединени дела C-292/01 и C-293/01 и от 21 февруари 2008 г. по дело C-296/06, придобило сила на пресъдено нещо решение на национален съд, което е резултат от погрешно тълкуване и/или изопачаване на самата директива, вследствие на което това съдебно решение да може да се остави без приложение от друга юрисдикция, сезирана да се произнесе по спор, основан на същото материално правоотношение, но който се различава поради акцесорния характер на исканото плащане по отношение на плащането — предмет на производството, по което е постановено придобилото сила на пресъдено нещо решение?

         (1)  Директива 97/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 10 април 1997 година относно общата рамка на генералните разрешителни и индивидуалните лицензии в областта на далекосъобщителните услуги (ОВ L 117, 1997 г., стр. 15).


title: Дело C-37/19: Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 21 януари 2019 г. — CV/Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/5

      Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 21 януари 2019 г. — CV/Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo
      (Дело C-37/19)
      (2019/C 182/07)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte suprema di cassazione

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: CV

         Ответник: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 7, параграф 2 от Директива 2003/88 (1) и член 31, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз да се тълкуват заедно или поотделно в смисъл, че не допускат национални разпоредби или практики, съгласно които при прекратяване на трудовото правоотношение не е налице право на финансово обезщетение за полагаем, но неизползван отпуск (и за т.нар. „отменени празници“ — правен институт, аналогичен по естеството и функцията си на годишния отпуск), в случай че работникът не е могъл да го ползва преди прекратяването на трудовото правоотношение вследствие от противоправно действие на работодателя (уволнение, констатирано с влязло в сила решение на национален съд, с което трудовото правоотношение се възстановява с обратна сила), конкретно за периода между действието на работодателя и последващото възстановяване на работа?

         (1)  Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време (ОВ L 299, 2003 г., стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3).


title: Дело C-89/19: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 5 февруари 2019 г. — Rieco SpA/Comune di Lanciano, Ecolan SpA

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/6

      Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 5 февруари 2019 г. — Rieco SpA/Comune di Lanciano, Ecolan SpA
      (Дело C-89/19)
      (2019/C 182/08)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Rieco SpA

         Ответници: Comune di Lanciano, Ecolan SpA

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допуска ли правото на Европейския съюз (и по-специално принципът на оперативна самостоятелност на публичните органи и принципът на равностойност по същество между отделните начини за възлагане и управление на услуги от интерес за публичните органи) национална правна уредба (като съдържащата се в член 192, параграф от Codice dei contratti pubblici [Кодекс на обществените поръчки], Законодателен декрет № 50 от 2016 г.), който поставя вътрешното възлагане на поръчки в подчинено и извънредно положение спрямо възлаганията чрез обществени поръчки: i) като допуска такива възлагания единствено в случай на доказана неефективност на съответния пазар и ii) като при всички положения задължава администрацията, която възнамерява да възложи поръчка в режим делегиране между органи да предостави конкретна обосновка за ползите за обществото, свързани с такъв тип възлагане?

                  2)

                  Допуска ли правото на Европейския съюз (и по-специално член 12, параграф 3 от Директива 2014/24/ЕС (1) относно вътрешното възлагане в режим на аналогичен съвместен контрол между няколко администрации) национална правна уредба (като съдържащата се в член 4, параграф 1 от Консолидирания текст на дружествата, в които се придобива участие — Законодателен декрет № 175 от 2016 г.), която възпрепятства публична администрация да придобие дялово участие (при всички положения годно да гарантира контрол или право на вето) в орган, в който няколко други администрация притежават дялово участие, когато съответната администрация възнамерява все пак да придобие в бъдеще положение на съвместен контрол и следователно възможност да извършва преки възлагания в полза на образувание, в което участват няколко органа?

         (1)  Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 г. за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ L 94, 2014 г., стр. 65).


title: Дело C-91/19: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 5 февруари 2019 г. — Rieco SpA/Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/8

      Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 5 февруари 2019 г. — Rieco SpA/Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA
      (Дело C-91/19)
      (2019/C 182/10)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Rieco SpA

         Ответници: Comune di San Vito Chietino, Ecolan SpA

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допуска ли правото на Европейския съюз (и по-специално принципът на оперативна самостоятелност на публичните органи и принципът на равностойност по същество между отделните начини за възлагане и управление на услуги от интерес за публичните органи) национална правна уредба (като съдържащата се в член 192, параграф от Codice dei contratti pubblici [Кодекс на обществените поръчки], Законодателен декрет № 50 от 2016 г.), който поставя вътрешното възлагане на поръчки в подчинено и извънредно положение спрямо възлаганията чрез обществени поръчки: i) като допуска такива възлагания единствено в случай на доказана неефективност на съответния пазар и ii) като при всички положения задължава администрацията, която възнамерява да възложи поръчка в режим делегиране между органи да предостави конкретна обосновка за ползите за обществото, свързани с такъв тип възлагане?

                  2)

                  Допуска ли правото на Европейския съюз (и по-специално член 12, параграф 3 от Директива 2014/24/ЕС (1) относно вътрешното възлагане в режим на аналогичен съвместен контрол между няколко администрации) национална правна уредба (като съдържащата се в член 4, параграф 1 от Консолидирания текст на дружествата, в които се придобива участие — Законодателен декрет № 175 от 2016 г.), която възпрепятства публична администрация да придобие дялово участие (при всички положения годно да гарантира контрол или право на вето) в орган, в който няколко други администрация притежават дялово участие, когато съответната администрация възнамерява все пак да придобие в бъдеще положение на съвместен контрол и следователно възможност да извършва преки възлагания в полза на образувание, в което участват няколко органа?

         (1)  Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 г. за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ L 94, 2014 г., стр. 65).


title: Дело C-92/19: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 5 февруари 2019 г. — Burgo Group SpA/Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/9

      Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 5 февруари 2019 г. — Burgo Group SpA/Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE
      (Дело C-92/19)
      (2019/C 182/11)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Burgo Group SpA

         Ответник: Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допуска ли Директива 2004/8/ЕО (1) (по-специално член 12) тълкуване на членове 3 и 6 от Законодателен декрет № 20/2007 в смисъл, че те позволяват предоставянето на предимствата, посочени в Законодателен декрет № 79/1999 (и по-конкретно в член 11 и Решение № 42/02 от 19 март 2002 г. на Autorità dell’energia elettrica e del gas (Регулаторен орган за електроенергия и газ) — решение, с което се прилага горната разпоредба), и по отношение на невисокоефективни съоръжения за комбинирано производство на енергия, включително след 31 декември 2010?

                  2)

                  Допуска ли член 107 ДФЕС тълкуване на членове 3 и 6 от Законодателен декрет № 20/2007 в смисъла, посочен в [точка 1], доколкото съгласно това тълкуване посочената разпоредба може да представлява „държавна помощ“ и по този начин да се окаже в противоречие с принципа на свободната конкуренция?

                  3)

                  Съответства ли на принципите на общностното право на равенство и недопускане на дискриминация, с оглед на посоченото в [точки 1 и 2] и предвид изричното становище на жалбоподателя, национална правна уредба, която позволява съществуването на схеми за подпомагане на невисокоефективно комбинирано производство на енергия до 31 декември 2015 г., тъй като такова може да бъде тълкуването на италианското национално право съгласно член 25, параграф 11, буква c), точка 1 от Законодателен декрет № 28 от 3 март 2011 г. за отмяна на разпоредбите на член 11 от Законодателен декрет № 79/1999, считано от 1 януари 2016 г., а понастоящем до 19 юли 2014 г. (съгласно член 10, параграф 15 от Законодателен декрет № 102 от 4 юли 2014 г.)?

         (1)  Директива 2004/8/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно насърчаване на комбинираното производство на енергия, основаващо се на търсенето на полезна топлоенергия във вътрешния енергиен пазар и за изменение на Директива 92/42/ЕИО (ОВ L 52, 2004 г., стр. 50; Специално издание на български език, 2007 г., глава 12, том 2, стр. 107).


title: Дело C-94/19: Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 6 февруари 2019 г. — San Domenico Vetraria SpA/Agenzia delle Entrate

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/10

      Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 6 февруари 2019 г. — San Domenico Vetraria SpA/Agenzia delle Entrate
      (Дело C-94/19)
      (2019/C 182/12)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte suprema di cassazione

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: San Domenico Vetraria SpA

         Ответник: Agenzia delle Entrate

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли членове 2 и 6 от Шеста директива 77/388/ЕИО (1) на Съвета от 17 май 1977 година, както и принципът на данъчен неутралитет, да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, въз основа на която не се считат за релевантни за целите на данъка върху добавената стойност наемането или командироването на персонал на дружеството майка, срещу които се възстановява само размерът на средствата за съответния разход от страна на дъщерното дружество?

         (1)  Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, 1977 г., стр. 1).


title: Дело C-95/19: Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 6 февруари 2019 г. — Agenzia delle Dogane/Silcompa SpA

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/11

      Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 6 февруари 2019 г. — Agenzia delle Dogane/Silcompa SpA
      (Дело C-95/19)
      (2019/C 182/13)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte suprema di cassazione

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Agenzia delle Dogane

         Ответник: Silcompa SpA

         Преюдициален въпрос

      Може ли разпоредбата на член 12, параграф 3 от Директива 76/308/ЕИО (1) на Съвета относно взаимопомощта при събиране на вземания, свързани с някои видове налози, мита, данъци и други мерки, изменена с Директива 2001/44/ЕО (2) на Съвета, във връзка с член 20 от Директива 92/12/ЕИО (3) на Съвета относно общия режим за продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти, да се тълкува в смисъл, че в производството срещу действията по изпълнение на събирането може да се разглежда, и евентуално в какви граници, условието за мястото (на действително освобождаване за потребление), в което нередовността или нарушението действително са били извършени, ако, както в разглеждания случай, една и съща претенция, основана на едни и същи сделки за износ, се предявява самостоятелно срещу данъчнозадълженото лице от запитващата и от запитваната държава, и пред последната са висящи едновременно както производството по вътрешната претенция, така и производството относно действията по събиране в полза на другата държава, като такова разглеждане представлява пречка за искането за съдействие и следователно за всички действия по изпълнение?

         (1)  Директива на Съвета от 15 март 1976 година относно взаимопомощта при изплащането на вземания, произтичащи от операции, представляващи част от системата за финансиране на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието, както и от селскостопански такси и мита (ОВ L 73, 1976 г., стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 1, стр. 35).

         (2)  Директива 2001/44/ЕО на Съвета от 15 юни 2001 година за изменение на Директива 76/308/ЕИО относно взаимопомощта при изплащането на вземания, произтичащи от операции, представляващи част от системата за финансиране на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието, както и от селскостопански такси и мита, и на данък добавена стойност и на някои видове акциз (ОВ L 175, 2001 г., стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 14, стр. 148).

         (3)  Директива 92/12/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1992 година относно общия режим за продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти (ОВ L 76, 1992 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 129).


title: Дело C-97/19: Преюдициално запитване от Finanzgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 8 февруари 2019 г. — Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Köln

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/11

      Преюдициално запитване от Finanzgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 8 февруари 2019 г. — Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Köln
      (Дело C-97/19)
      (2019/C 182/14)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Finanzgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG

         Ответник: Hauptzollamt Köln

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 78, параграф 3 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 (1) на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността да се тълкува в смисъл, че в случай като разглеждания в главното производство митническа декларация следва да се преразгледа и коригира така че данните на декларатора да се заменят с наименованието на лицето, на което е издадена лицензия за внос за внесената стока, и последното лице да бъде представлявано от лицето, което e посочено като декларатор в митническата декларация и е представило на митническото учреждение пълномощно от титуляря на лицензията за внос?

         (1)  OB L 302, 1992 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58.


title: Дело C-109/19: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 11 февруари 2019 г. — Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus/Comune di Cisternino, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano —Ostuni — Cisternino

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/12

      Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 11 февруари 2019 г. — Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus/Comune di Cisternino, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano —Ostuni — Cisternino
      (Дело C-109/19)
      (2019/C 182/15)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus

         Ответници: Comune di Cisternino, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino

         Преюдициален въпрос

      Изключва ли правото на Европейския съюз (и по-специално принципите на оправданите правни очаквания, правна сигурност, свободно движение, свобода на установяване и свободно предоставяне на услуги) национална правна уредба (като тази по член 83, параграф 9, член 95, параграф 10 и член 97, параграф 5 от италианския Codice dei contratti pubblici (Кодекс за обществените поръчки), въз основа на която неотразяването от кандидат в процедура за възлагане на обществена поръчка на разходите за труд и за осигуряване на безопасност на работниците при всички положения налага изключването му от участие в посочената процедура без същият да може да има достъп на по-късен етап до благоприятните условия на т. нар. „правомощие за изпращане на указания до страните“, макар наличието на това декларативно задължение да произтича от достатъчно ясни и известни разпоредби и независимо от обстоятелството, че в обявлението за обществената поръчка не се упоменава изрично посоченото законово задължение за отделно отразяване?


title: Дело C-110/19: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 11 февруари 2019 г. — Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus/Comune di Ostuni, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/13

      Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 11 февруари 2019 г. — Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus/Comune di Ostuni, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino
      (Дело C-110/19)
      (2019/C 182/16)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus

         Ответници: Comune di Ostuni, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano — Ostuni — Cisternino

         Преюдициален въпрос

      Изключва ли правото на Европейския съюз (и по-специално принципите на оправданите правни очаквания, правна сигурност, свободно движение, свобода на установяване и свободно предоставяне на услуги) национална правна уредба (като тази по член 83, параграф 9, член 95, параграф 10 и член 97, параграф 5 от италианския Codice dei contratti pubblici (Кодекс за обществените поръчки), въз основа на която неотразяването от кандидат в процедура за възлагане на обществена поръчка на разходите за труд и за осигуряване на безопасност на работниците при всички положения налага изключването му от участие в посочената процедура без същият да може да има достъп на по-късен етап до благоприятните условия на т. нар. „правомощие за изпращане на указания до страните“, макар наличието на това декларативно задължение да произтича от достатъчно ясни и известни разпоредби и независимо от обстоятелството, че в обявлението за обществената поръчка не се упоменава изрично посоченото законово задължение за отделно отразяване?


title: Дело C-111/19: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 11 февруари 2019 г. — Industria Italiana Autobus SpA/Comune di Palermo

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/14

      Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 11 февруари 2019 г. — Industria Italiana Autobus SpA/Comune di Palermo
      (Дело C-111/19)
      (2019/C 182/17)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Industria Italiana Autobus SpA

         Ответник: Comune di Palermo

         Преюдициален въпрос

      Изключва ли правото на Европейския съюз (и по-специално принципите на оправданите правни очаквания, правна сигурност, свободно движение, свобода на установяване и свободно предоставяне на услуги) национална правна уредба (като тази по член 83, параграф 9, член 95, параграф 10 и член 97, параграф 5 от италианския Codice dei contratti pubblici (Кодекс за обществените поръчки), въз основа на която неотразяването от кандидат в процедура за възлагане на обществена поръчка на разходите за труд и за осигуряване на безопасност на работниците при всички положения налага изключването му от участие в посочената процедура без същият да може да има достъп на по-късен етап до благоприятните условия на т. нар. „правомощие за изпращане на указания до страните“, макар наличието на това декларативно задължение да произтича от достатъчно ясни и известни разпоредби и независимо от обстоятелството, че в обявлението за обществената поръчка не се упоменава изрично посоченото законово задължение за отделно отразяване?


title: Дело C-129/19: Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 19 февруари 2019 г. — Presidenza del Consiglio dei Ministri/BV

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/15

      Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 19 февруари 2019 г. — Presidenza del Consiglio dei Ministri/BV
      (Дело C-129/19)
      (2019/C 182/19)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte suprema di cassazione

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Presidenza del Consiglio dei Ministri

         Ответник: BV

         Преюдициални въпроси

      При обстоятелства като тези по делото в главното производство с предмет иск за обезщетение за вреди, предявен от италианска гражданка, живееща постоянно в Италия, срещу държавата, в качеството ѝ на законодател, поради неизпълнение и/или неправилно и/или непълно изпълнение на задълженията, предвидени в Директива 2004/80/ЕО на Съвета от 29 април 2004 година относно обезщетението на жертвите на престъпления (1), и по-специално на задължението, предвидено в член 12, параграф 2, държавите членки да въведат до 1 юли 2005 г. (както е предвидено в член 18, параграф 1) общ режим за справедливо и подходящо обезщетение на жертвите на тежки предумишлени престъпления, извършени на тяхна територия (включително на престъпления, свързани със сексуално насилие, на каквото ищцата е станала жертва), в случаите, в които те не могат да получат пълно обезщетение за претърпените вреди от извършителите, които са пряко отговорни:

                  1)

                  задължава ли правото [на Европейския съюз] — във връзка с ненавременното (и/или непълно) транспониране в националната правна уредба на Директива 2004/80/ЕО на Съвета от 29 април 2004 година относно обезщетението на жертвите на престъпления, която няма директен ефект (non self executing), що се отнася до предвиденото в нея задължение за създаване на режим за обезщетяване на жертвите на тежки предумишлени престъпления, въз основа на което се установява задължение на държавата членка за обезщетяване на чуждестранните лица, за които Директивата се отнася единствено, по силата на принципите, установени в практиката на Съда на Европейския съюз (в решения, сред които са „Francovich“ и „Brasserie du Pecheur e Factortame III“) — да се предвиди аналогична отговорност на държавата членка по отношение на нечуждестранни лица (тоест местни лица), които не се ползват пряко от прилагането на Директивата, но за да се избегне нарушение на принципа на равенство/недопускане на дискриминация съгласно това право [на Европейския съюз], те би трябвало и биха могли — ако Директивата е била транспонирана своевременно и напълно — да се ползват от разширяването на полезното действие на тази директива (тоест от посочения режим за обезщетяване)?
                  при условие че отговорът на предходния въпрос е утвърдителен:

                  2)

                  може ли обезщетението в полза на жертвите на тежки предумишлени престъпления (и по-конкретно на престъпления, свързани със сексуално насилие по член 609-bis от Наказателния кодекс), определено с Декрет на министъра на вътрешните работи от 31 август 2017 г. [издаден съгласно член 11, параграф 3 от Закон № 122 от 7 юли 2016 г. (за приемане на разпоредби за изпълнение на задълженията, произтичащи от членството на Италия в Европейския съюз — Европейски закон 2015–2016) и неговите последващи изменения (посочени в член 6 от Закон № 167 от 20 ноември 2017 г. и член 1, параграфи 593–596 от Закон № 145 от 30 декември 2018 г.)], с фиксиран размер от 4 800 EUR, да се счита за „справедливо и подходящо обезщетение на жертвите“ в приложение на разпоредбите на член 12, параграф 2 от Директива 2004/80?

         (1)  Директива 2004/80/ЕО на Съвета от 29 април 2004 година относно обезщетението на жертвите на престъпления (ОВ L 261, 2004 г., стр. 15)


title: Дело C-131/19 P: Жалба, подадена на 15 февруари 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 13 декември 2018 г. по дело T-743/16 RENV, CX/Комисия

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/16

      Жалба, подадена на 15 февруари 2019 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 13 декември 2018 г. по дело T-743/16 RENV, CX/Комисия
      (Дело C-131/19 P)
      (2019/C 182/20)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: G. Berscheid, T. S. Bohr, C. Ehrbar)

         Друга страна в производството: CX

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отмени решение на Общия съд от 13 декември 2018 г. по дело T-743/16 RENV, CX/Комисия, в частта, в която се отменя дисциплинарното решение за освобождаване от длъжност,

                  —

                  да се върне делото за ново разглеждане от Общия съд, който да се произнесе по останалите основания на жалбата,

                  —

                  да няма произнасяне по съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

         Първо основание: нарушение на членове 4 и 22 от приложение IX към Правилника за длъжностните лица поради грешка в тълкуването на обхвата на правото на лично явяване.

      Доводите в подкрепа на първото основание са разделени на няколко части.
      В първата част Комисията твърди, че решението нарушава приложимите правни критерии за преценка на способността на длъжностно лице да се яви лично, както и задължението за мотивиране и правилата за тежестта на доказване.
      Във втората част Комисията твърди, че решението неправилно прилага понятието за съвкупност от съвпадащи косвени доказателства, когато разглежда въпроса за способността на длъжностното лице да се яви лично на съдебните заседания, и че Общият съд не е разгледал напълно всички представени му доказателства.
      В трета част Комисията твърди, че две от представените доказателства са опорочени в решението.

         Второ основание: нарушение на членове 4 и 22 от приложение IX към Правилника за длъжностните лица поради грешка в тълкуването на обхвата на правото на изслушване чрез представяне на писмено становище или чрез упълномощаване на представител.

      Доводите в подкрепа на второто основание са разделени на две части.
      В първата част се твърди нарушение на приложимите правни критерии за преценка на способността на длъжностното лице да изрази становище писмено или чрез представител, нарушение на задължението за мотивиране и на правилата за тежестта на доказване на обстоятелството, че длъжностното лице не е в състояние да се защити на съдебните заседания, и неправилно прилагане на понятието за съвкупност от съвпадащи косвени доказателства.
      Във втората част се твърди, че мотивите относно обстоятелството, че длъжностното лице не е в състояние сам да осигури защитата си, са противоречиви.

         Трето основание: нарушение на задължението за мотивиране относно последиците от нарушението на правото на изслушване.

      Общият съд не излага мотиви относно представляващото процесуално нарушение непровеждане на изслушване и налагащата се поради това отмяна на обжалваното решение.


title: Дело C-147/19: Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 20 февруари 2019 г. — Atresmedia Corporación de Medios de Comunicación S.A./Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) и Artistas e Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE)

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/18

      Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 20 февруари 2019 г. — Atresmedia Corporación de Medios de Comunicación S.A./Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) и Artistas e Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE)
      (Дело C-147/19)
      (2019/C 182/21)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Supremo

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Atresmedia Corporación de Medios de Comunicación S.A.

         Ответници: Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) и Artistas e Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE)

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Обхваща ли понятието „възпроизвеждане на [публикуван с търговска цел] звукозапис“ в член 8, параграф 2 от Директиви 92/100 (1) и 2006/115 (2), възпроизвеждането на публикуван с търговска цел звукозапис в аудиовизуален запис, съдържащ аудиовизуално произведение?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на предходния въпрос, дължи ли се заплащане на еднократното справедливо възнаграждение, предвидено в член 8, параграф 2 от тези директиви, от страна на субект, който извършва телевизионно радиоразпръскване и който за всякакъв вид публично съобщаване използва аудиовизуален запис, съдържащ кинематографично или аудиовизуално произведение, в което е възпроизведен публикуван с търговска цел звукозапис?

         (1)  Директива 92/100/ЕИО на Съвета от 19 ноември 1992 година относно правото на отдаване под наем и в заем и относно някои права, сродни на авторското право в областта на интелектуалната собственост (ОВ L 346, 1992 г., стр. 61; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 120).

         (2)  Директива 2006/115/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 12 декември 2006 година за правото на отдаване под наем и в заем, както и за някои права, свързани с авторското право в областта на интелектуалната собственост (ОВ L 376, 2006 г., стр. 28; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 3, стр. 14).


title: Дело C-148/19 P: Жалба, подадена на 19 февруари 2019 г. от BTB Holding Investments SA и Duferco Participations Holding SA срещу решението, постановено от Общия съд (първи състав) на 11 декември 2018 г. по дело T-100/17, BTB Holding Investments SA и Duferco Participations Holding SA/Комисия

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/18

      Жалба, подадена на 19 февруари 2019 г. от BTB Holding Investments SA и Duferco Participations Holding SA срещу решението, постановено от Общия съд (първи състав) на 11 декември 2018 г. по дело T-100/17, BTB Holding Investments SA и Duferco Participations Holding SA/Комисия
      (Дело C-148/19 P)
      (2019/C 182/22)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: BTB Holding Investments SA и Duferco Participations Holding SA (представители: J.-F. Bellis, R. Luff, M. Favart, Q. Declève, адвокати)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Foreign Strategic Investments Holding (FSIH)

         Искания

                  —

                  да се отмени Решение на Общия съд от 11 декември 2018 г., BTB Holding Investments и Duferco Participations Holding/Комисия (T-100/17),

                  —

                  да се върне делото за ново разглеждане от Общия съд,

                  —

                  да се осъди ответната страна да заплати съдебните разноски по настоящото производство и по производството пред Общия съд.

         Основания и основни доводи

      С жалбата си против решение T-100/17 жалбоподателите твърдят, че в обжалваното съдебно решение Общият съд е нарушил правото на справедлив процес, като е приел постулата, че „за да се установи, че Комисията е допуснала явна грешка в [сложната икономическа] преценка на фактите и това е основание за отмяна на обжалваното съдебно решение, представените от жалбоподателя доказателства трябва да са достатъчни, за да лишат от правдоподобност фактическите изводи, възприети в спорното решение“. Жалбоподателите поддържат по-конкретно, че Общият съд е нарушил принципите, свързани с тежестта на доказване, и принципа на равните процесуални възможности.


title: Дело C-153/19: Преюдициално запитване от Amtsgericht Köln (Германия), постъпило на 22 февруари 2019 г. — FZ/DER Touristik GmbH

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/19

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Köln (Германия), постъпило на 22 февруари 2019 г. — FZ/DER Touristik GmbH
      (Дело C-153/19)
      (2019/C 182/23)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Köln

         Страни в главното производство

         Ищец: FZ

         Ответник: DER Touristik GmbH

         Преюдициални въпроси

      Представляват ли допълнително обезщетяване по член 12 от Регламент 261/2004 (1) исковете за намаляване на цената на туристическо пътуване, с които пътуващият разполага спрямо организатора въз основа на договор за туристическо пътуване поради несъответствие на изпълнението на полета, свързано със закъснението му, и могат ли обезщетения, платени поради закъснението на полета в съответствие с член 7 от Регламента, да се приспадат съгласно член 12 от Регламента от сумите по тези искове?

         (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело C-181/19: Преюдициално запитване от Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (Германия), постъпило на 25 февруари 2019 г. — Jobcenter Krefeld — Widerspruchsstelle/JD

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/20

      Преюдициално запитване от Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (Германия), постъпило на 25 февруари 2019 г. — Jobcenter Krefeld — Widerspruchsstelle/JD
      (Дело C-181/19)
      (2019/C 182/24)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Jobcenter Krefeld — Widerspruchsstelle

         Ответник: JD

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съвместимо ли е изключването на граждани на Съюза, които имат право на пребиваване на основание член 10 от Регламент № 492/2011 (1), от кръга на лицата с право на социално подпомагане по смисъла на член 24, параграф 2 от Директива 2004/38 (2) с принципа на равно третиране по смисъла на член 18 ДФЕС във връзка с членове 10 и 7 от Регламент № 492/2011?

                              а)

                              Представлява ли социалното подпомагане по смисъла на член 24, параграф 2 от Директива 2004/38 социално предимство по смисъла на член 7, параграф 2 от Регламент № 492/2011?

                              б)

                              Прилага ли се ограничителната разпоредба на член 24, параграф 2 от Директива 2004/38 по отношение на принципа на равно третиране по смисъла на член 18 ДФЕС във връзка с членове 10 и 7 от Регламент № 492/2011?

                  2)

                  Съвместимо ли е изключването на граждани на Съюза от кръга на лицата с право на специални парични обезщетения, независещи от вноски, по смисъла на член 3, параграф 3, член 70, параграф 2 от Регламент № 883/2004 (3) с принципа на равно третиране по смисъла на член 18 ДФЕС във връзка с член 4 от Регламент № 883/2004, когато тези граждани на Съюза имат право на пребиваване на основание член 10 от Регламент № 492/2011 и са включени в социалноосигурителна схема или в схема на семейни обезщетения по смисъла на член 3, параграф 1 от Регламент № 883/2004?

         (1)  Регламент (ЕС) № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2011 година относно свободното движение на работници в Съюза (ОВ L 141, 2011 г., стр. 1).

         (2)  Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, 2004 г., стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56).

         (3)  Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност (ОВ L 166, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 82 и поправка в ОВ L 33, 2008 г., стр. 12).


title: Дело C-189/19: Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht (Германия), постъпило на 26 февруари 2019 г. — Spenner GmbH & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/21

      Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht (Германия), постъпило на 26 февруари 2019 г. — Spenner GmbH & Co. KG/Bundesrepublik Deutschland
      (Дело C-189/19)
      (2019/C 182/25)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesverwaltungsgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Spenner GmbH & Co. KG

         Ответник: Bundesrepublik Deutschland (Umweltbundesamt, Deutsche Emissionshandelsstelle (Федерална агенция за околната среда, германски орган за търговия с квоти за емисии)

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Изисква ли член 9, параграф 9 от Решение 2011/278/ЕС на Комисията от 27 април 2011 година за определяне на валидни за целия Европейски съюз преходни правила за хармонизираното безплатно разпределяне на квоти за емисии съгласно член 10а от Директива 2003/87 на Европейския парламент и на Съвета (1) значителното увеличение на капацитета на работеща инсталация да е настъпило през базовия период, определен от държавата членка съгласно член 9, параграф 1 от Решение (2011/278/ЕС)?

                  2)

                  Трябва ли в случаите на значителни увеличения на капацитета член 9, параграф 9, първа алинея във връзка с параграф 1 от Решение 2011/278/ЕС да се тълкува в смисъл, че при определянето на историческите равнища на активност за базовия период от 1 януари 2009 г. до 31 декември 2010 г. историческите равнища на активност на добавения капацитет трябва да се изключват от изчисленията (дори) и при значително увеличение на капацитета, настъпило през базовия период от 1 януари 2005 г. до 31 декември 2008 г.?

                  3)

                              a)

                              При утвърдителен отговор на първия въпрос:
                              Трябва ли член 9, параграф 1 от Решение 2011/278/ЕС да се тълкува в смисъл, че компетентният орган на държавата членка трябва сам да определи базовия период от 1 януари 2005 г. до 31 декември 2008 г. или от 1 януари 2009 г. до 31 декември 2010 г., или държавата членка може да предостави на оператора на инсталация правото да избере базовия период?

                              б)

                              В случай че държавата членка може да предостави на оператора на инсталация правото на избор:
                              Трябва ли държавата членка да прилага базовия период, който съответно показва по-високи исторически равнища на активност, въпреки че съгласно правото на държавата членка операторът на инсталацията има право свободно да избира между базовите периоди и решава да избере базов период с по-ниски исторически равнища на активност?

                  4)

                  Трябва ли Решение (ЕС) 2017/126 на Комисията от 24 януари 2017 година за изменение на Решение 2013/448/ЕС по отношение на установяването на единен коефициент за междусекторна корекция в съответствие с член 10а от Директива 2003/87 на Европейския парламент и на Съвета (2) да се тълкува в смисъл, че коефициентът за междусекторна корекция трябва да се прилага — за квоти, разпределени преди 1 март 2017 г. за периода 2013—2020 г., в първоначалната редакция на член 4 от Решение 2013/448/ЕС и на приложение II към него, а за по-големи дялове квоти за емисии, разпределени след 28 февруари 2017 г. по силата на съдебно решение — по отношение на общото количество по-големи дялове квоти за емисии, разпределени за периода 2013—2020 г., или този коефициент следва да се прилага само за по-големия дял квоти за емисии, разпределени за периода 2018—2020 г.?

         (1)  ОВ L 130, 2011 г., стр. 1.

         (2)  ОВ L 19, 2017 г., стр. 93.


title: Дело C-210/19: Преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 6 март 2019 г. — TN/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/22

      Преюдициално запитване от Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 6 март 2019 г. — TN/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Дело C-210/19)
      (2019/C 182/26)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: TN

         Ответник: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 31 от Директива 2013/32/ЕС (1) на Европейския парламент и на Съвета (наричана „Директивата за процедурите“), с оглед на предвиденото в членове 6 и 13 от Европейската конвенция за правата на човека, да се тълкуват в смисъл, че ефективната съдебна защита е гарантирана от държавата членка и когато нейните съдебни органи не могат да изменят постановените в процедури по предоставяне на убежище решения, а само да ги отменят и да връщат преписката за ново произнасяне от административния орган?

                  2)

                  Следва ли член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 31 от Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (наричана „Директивата за процедурите“), отново с оглед на предвиденото в членове 6 и 13 от Европейската конвенция за правата на човека, да се тълкуват в смисъл, че не е в противоречие с тях законодателство на държава членка, което предвижда императивен срок от общо шестдесет дни за всички съдебни производства във връзка с убежището, независимо от каквито и да било лични обстоятелства и без да се отчитат особеностите на случая, нито възможните доказателствени затруднения?

         (1)  Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (ОВ L 180, 2013 г., стр. 60).


title: Дело C-218/19: Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 12 март 2019 г. — XR/Conseil de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/22

      Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 12 март 2019 г. — XR/Conseil de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris
      (Дело C-218/19)
      (2019/C 182/27)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour de cassation

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: XR

         Ответници: Conseil de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допуска ли принципът, според който Договорът за Европейската икономическа общност, понастоящем, след изменения, Договорът за функционирането на Европейския съюз, създава собствен правов ред, който е част от правните системи на държавите членки и е задължителен за техните юрисдикции, национално законодателство, което обуславя освобождаването от спазване на условията за обучение и за диплома, предвидени по принцип за достъпа до адвокатската професия, от изискването лицето, което иска освобождаване, да познава достатъчно приетото във Франция национално право, като по този начин изключва възможността да се вземе предвид подобно познаване само на правото на Европейския съюз?

                  2)

                  Допускат ли членове 45 и 49 от Договора за функционирането на Европейския съюз национално законодателство, което запазва възможността за освобождаване от условията за обучение и за диплома, предвидени по принцип за достъпа до адвокатската професия, за определени служители на публичната служба на същата държава членка, упражнявали в това качество във Франция дейност като юристи в администрация, в публична служба или в международна организация, и изключва възможността от това освобождаване да се ползват служителите или бившите служители на европейската публична служба, които в това качество са упражнявали дейност като юристи в Европейската комисия в една или повече области на правото на Европейския съюз?


title: Дело C-243/19: Преюдициално запитване от Augstākā tiesa (Senāts) (Латвия), постъпило на 20 март 2019 г. — A/Veselības ministrija

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/23

      Преюдициално запитване от Augstākā tiesa (Senāts) (Латвия), постъпило на 20 март 2019 г. — A/Veselības ministrija
      (Дело C-243/19)
      (2019/C 182/28)
      Език на производството: латвийски

         Запитваща юрисдикция

      Augstākā tiesa (Senāts)

         Страни в главното производство

      Жалбоподател: A

         Ответник: Veselības ministrija

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 20, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 883/2004 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност — във връзка с член 21, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз — да се тълкува в смисъл, че държава членка може да откаже да издаде разрешението по член 20, параграф 1 от същия регламент, ако в държавата по пребиваване на лицето е налично болнично лечение, чиято медицинска ефикасност не се поставя под съмнение, но използваният метод на лечение не е съвместим с религиозните убеждения на лицето?

                  2)

                  Трябва ли член 56 от Договора за функционирането на Европейския съюз и член 8, параграф 5 от Директива 2011/24/ЕС (2) на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2011 година за упражняване на правата на пациентите при трансгранично здравно обслужване — във връзка с член 21, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз — да се тълкуват в смисъл, че държава членка може да откаже да издаде разрешението по член 8, параграф 1 от същата директива, ако в държавата по осигуряване на лицето е налично болнично лечение, чиято медицинска ефикасност не се поставя под съмнение, но използваният метод на лечение не е съвместим с религиозните убеждения на лицето?

         (1)  OB L 166, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 82.

         (2)  ОВ L 88, 2011 г., стр. 45.


title: Дело C-244/19: Преюдициално запитване от Handelsgericht Wien (Австрия), постъпило на 21 март 2019 г. — GB/Decker KFZ-Handels u. -Reparatur GmbH und Volkswagen AG

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/24

      Преюдициално запитване от Handelsgericht Wien (Австрия), постъпило на 21 март 2019 г. — GB/Decker KFZ-Handels u. -Reparatur GmbH und Volkswagen AG
      (Дело C-244/19)
      (2019/C 182/29)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Handelsgericht Wien

         Страни в главното производство

         Ищец: GB

         Ответник: Decker KFZ-Handels u. –Reparatur GmbH, Volkswagen AG

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 5, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 715/2007 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 20 юни 2007 година за типово одобрение на моторни превозни средства по отношение на емисиите от леки превозни средства за превоз на пътници и товари (Евро 5 и Евро 6) и за достъпа до информация за ремонт и техническо обслужване на превозни средства да се тълкува в смисъл, че е забранено оборудване на превозни средства по смисъла на член 1, параграф 1 от Регламент № 715/2007, при което клапанът за рециркулация на отработилите газове (компонент, който може да окаже влияние върху емисиите) е проектиран така, че степента на рециркулация на отработилите газове (тоест частта от отработилите газове, която се рециркулира) се регулира по начин, който осигурява режим на слабо замърсяване само между 15oC и 33oC и само под 1000 m надморска височина, а извън този температурен интервал в рамките на 10oC, и над 1000 m надморска височина в рамките на 250 m надморска височина, степента на рециркулация на отработилите газове намалява линейно до 0, като по този начин се стига до увеличение на емисиите на NOx над граничните стойности по Регламент № 715/2007?

                  2)

                  Има ли значение за преценката по първия въпрос дали посоченото в него оборудване на превозното средство е необходимо за предпазване на двигателя от повреда?

                  3)

                  Има ли значение за преценката по втория въпрос дали частта от двигателя, която следва да бъде предпазена от повреда, е клапанът за рециркулация на отработилите газове?

                  4)

                  Има ли значение за преценката по първия въпрос дали посоченото в него оборудване на превозното средство е монтирано още при производството на превозното средство, или описаното в първия въпрос регулиране на клапана за рециркулация на отработилите газове трябва да бъде извършено в превозното средство като ремонт по смисъла на член 3, параграф 2 от Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 май 1999 година относно някои аспекти на продажбата на потребителски стоки и свързаните с тях гаранции (2)?

                  5)

                  Трябва ли член 3, параграф 6 от Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 май 1999 година относно някои аспекти на продажбата на потребителски стоки и свързаните с тях гаранции да се тълкува в смисъл, че липсата на съответствие не е незначителна, когато е сключен договор за продажба на превозно средство, въз основа на който се дължи съответстващо на законовите (предвидените в правото на Съюза) разпоредби превозно средство, а полученото превозно средство функционира според „логика на превключване“, съгласно която при пускането му в експлоатация същото се намира в режим 1 и ако софтуерът установи тестова ситуация, тоест функционирането на превозното средство в рамките на NEDC (Нов европейски цикъл на движение), превозното средство остава в режим 1 (NEDC), но ако софтуерът установи, че превозното средство се движи извън определените допустими отклонения съгласно NEDC (отклонения от скоростния профил от +/- 2 km/h, съответно +/- 1 s), същото преминава в режим 0 (режим на движение), при който клапанът за рециркулация на отработилите газове се регулира така, че граничните стойности по Регламент № 715/2007 вече не могат да бъдат спазени, като посоченото превключване се случва толкова бързо, че превозното средство се управлява почти изцяло в режим 0?

         (1)  ОВ L 171, 2007 г., стр. 1.

         (2)  ОВ L 171, 1999 г., стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 5, стр. 89.


title: Дело C-250/19: Преюдициално запитване от Conseil d’État (Белгия), постъпило на 25 март 2019 г. — B. O. L./État belge

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/25

      Преюдициално запитване от Conseil d’État (Белгия), постъпило на 25 март 2019 г. — B. O. L./État belge
      (Дело C-250/19)
      (2019/C 182/30)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d’État

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: B. O. L.

         Ответник: État belge

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли, за да се гарантира ефективността на правото на Европейския съюз и за да не стане невъзможно ползването на правото на събиране на семейството, което право според жалбоподателя му е предоставено с член 4 от Директива 2003/86/ЕО на Съвета от 22 септември 2003 година относно правото на събиране на семейството (1), тази разпоредба да се тълкува в смисъл, че детето на кандидат за събиране на семейството може да се ползва от правото на събиране на семейството, ако навърши пълнолетие по време на съдебното производство срещу административното решение, с което му се отказва това право и което е прието още преди да навърши пълнолетие?

                  2)

                  Трябва ли член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 18 от Директива 2003/86/ЕО да се тълкуват в смисъл, че не позволяват жалбата за отмяна, подадена срещу отказа да се признае право на събиране на семейството на малолетно или непълнолетно дете, да се обяви за недопустима поради навършване на пълнолетие от детето по време на съдебното производство, след като това би довело до лишаване на детето от възможността за произнасяне по жалбата му срещу това административно решение и до нарушаване на правото му на ефективни правни средства за защита?

         (1)  OB L 251, 2003 г., стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 164.


title: Дело C-251/19 P: Жалба, подадена на 25 март 2019 г. от Comprojecto-Projetos e Construções, Lda и др. срещу определението, постановено от Общия съд (трети състав) на 14 февруари 2019 г. по дело T-768/17, Comprojecto-Projetos e Construções, Lda и др./Европейска централна банка

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/26

      Жалба, подадена на 25 март 2019 г. от Comprojecto-Projetos e Construções, Lda и др. срещу определението, постановено от Общия съд (трети състав) на 14 февруари 2019 г. по дело T-768/17, Comprojecto-Projetos e Construções, Lda и др./Европейска централна банка
      (Дело C-251/19 P)
      (2019/C 182/31)
      Език на производството: португалски

         Страни

         Жалбоподатели: Comprojecto-Projetos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (представител: M. Ribeiro, advogado)

         Друга страна в производството: Европейска централна банка

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  Съдът да обяви жалбата за допустима и да върне делото на Общия съд, за да се произнесе по същество;

                  —

                  Съгласно член 61 от Статута Съдът да отмени решението и да върне делото на Общия съд, който да определели съдебните разноски по справедливост съгласно член 138 от Процедурния правилник на Съда.


title: Дело C-273/19 P: Жалба, подадена на 31 март 2019 г. от Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 22 януари 2019 г. по дело T-166/17, EKETA/Европейска комисия

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/26

      Жалба, подадена на 31 март 2019 г. от Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 22 януари 2019 г. по дело T-166/17, EKETA/Европейска комисия
      (Дело C-273/19 P)
      (2019/C 182/32)
      Език на производството: гръцки

         Страни

         Жалбоподател: Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) (представители: Vasileios Christianos, Dimitrios Karagounis, dikigori)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда на Европейския съюз:

                  1.

                  да отмени точки 2, 3 от диспозитива и свързаните с тях мотиви от решение на Общия съд от 22 януари 2019 г. по дело T-166/17 (1),

                  2.

                  да върне делото на Общия съд за ново разглеждане,

                  3.

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      С настоящата жалба жалбоподателят не оспорва точка 1 от диспозитива, нито свързаните с нея точки 142, 143, 145, 171, 173, 187—189 и 191—193 от мотивите на обжалваното съдебно решение.
      Жалбоподателят твърди, че точки 2 и 3 от диспозитива и свързаните с тях мотиви на обжалваното съдебно решение трябва да бъдат отменени с оглед на следните основания:

                  —

                     Първо основание за обжалване: Общият съд не се е произнесъл съобразно закона и не е съобразил всички доказателства, представени от EKETA. Той също е изопачил фактите, произтичащи от тези доказателства, допуснал е грешка при прилагане на правото, що се отнася до разпределянето на доказателствената тежест, и не е изпълнил задължението си за мотивиране (т. 5 и сл. от жалбата).

                  —

                     Второ основание за обжалване: Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като е интерпретирал неправилно наличието на риск от конфликт на интереси (т. 78 и сл. от жалбата).

                  —

                     Трето основание за обжалване: Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като в изложения контекст е възприел неправилно тълкуване относно задължението на Комисията да упражни контрол съобразно международните одитни стандарти (т. 94 и сл. от жалбата).

                  —

                     Четвърто основание за обжалване: Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото във връзка с тълкуването на принципа на пропорционалност, който е нарушил (т. 103 и сл. от жалбата).

         (1)  ECLI:EU:T:2019:26.


title: Дело C-274/19 P: Жалба, подадена на 31 март 2019 г. от Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 22 януари 2019 г. по дело T-198/17, EKETA/Европейска комисия

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/27

      Жалба, подадена на 31 март 2019 г. от Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти състав) на 22 януари 2019 г. по дело T-198/17, EKETA/Европейска комисия
      (Дело C-274/19 P)
      (2019/C 182/33)
      Език на производството: гръцки

         Страни

         Жалбоподател: Ethniko Kentro Erevnas kai Technologikis Anaptyxis (EKETA) (представители: Vasileios Christianos, Dimitrios Karagounis, dikigori)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда на Европейския съюз:

                  1.

                  да отмени решение на Общия съд от 22 януари 2019 г. по дело T-198/17 (1),

                  2.

                  да върне делото на Общия съд за ново разглеждане,

                  3.

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят твърди, че обжалваното съдебно решение трябва да се отмени с оглед на следните основания:

                  —

                     Първо основание за обжалване: Общият съд не се е произнесъл съобразно закона и не е съобразил всички доводи и доказателства, представени от EKETA. Той също е изопачил фактите, произтичащи от тези доказателства, допуснал е грешка при прилагане на правото, що се отнася до разпределянето на доказателствената тежест, и не е изпълнил задължението си за мотивиране.

                  —

                     Второ основание за обжалване: Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като е интерпретирал неправилно наличието на риск от конфликт на интереси.

                  —

                     Трето основание за обжалване: Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото във връзка с тълкуването и прилагането на принципа на пропорционалност, който е нарушил.

         (1)  ECLI:EU:T:2019:27.


title: Дело C-280/19 P: Жалба, подадена на 2 април 2019 г. от Изпълнителна агенция на Европейския научноизследователски съвет (ERCEA) срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 17 януари 2019 г. по дело T-348/16 OP, Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/ERCEA

text:
               27.5.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 182/28

      Жалба, подадена на 2 април 2019 г. от Изпълнителна агенция на Европейския научноизследователски съвет (ERCEA) срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 17 януари 2019 г. по дело T-348/16 OP, Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/ERCEA
      (Дело C-280/19 P)
      (2019/C 182/34)
      Език на производството: гръцки

         Страни

         Жалбоподател: Изпълнителна агенция на Европейския научноизследователски съвет (ERCEA) (представители: Francesca Sgritta и Miguel Pesquera Alonso, подпомагани от Evangelos Kourakis, dikigoros)

         Друга страна в производството: Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis (APT)

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да обяви настоящата жалба за допустима и основателна и да отмени решението в частта, установяваща, че: 1) сумата от 184 157,00 EUR, представляваща разходи за персонал, попада в допустимите разходи, и 2) са допустими непреките разходи във връзка с посочените разходи за персонал в размер на 36 831,40 EUR,

                  —

                  да преразгледа по същество дело T-348/16 OP (1) и да отхвърли жалбата на APS, внесена по дело T-348/16, що се отнася до поисканата сума от EUR 184 157,00 + EUR 36 831,40,

                  —

                  да осъди APT да понесе собствените си съдебни разноски и тези на ERCEA както в настоящото производството, така и в производството пред Общия съд.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на настоящата жалба във връзка с отмяната на съдебното решение ERCEA сочи 4 основания:

                  1.

                  С първото се твърдят следните грешки, допуснати от Общия съд:

                              i.

                              нарушение на норми от общ интерес на правото на Съюза, по-специално относно Седмата рамкова програма за научни изследвания, на уредбата на тази програма (например Регламент (ЕО) № 1906/2006) и на Финансовия регламент (наричани по-нататък „регламентите“);

                              ii.

                              нарушение на правилата за тълкуване поради възприето неправилно и недопустимо тълкуване на разпоредбите на Споразумение за безвъзмездно подпомагане № 211166 (наричано по-нататък „СБП“), което е несъвместимо и с регламентите, поради което е в разрез със закона;

                              iii.

                              при условията на евентуалност, изопачаване на точния смисъл на релевантните разпоредби на СБП и съответно на представените доказателства;

                              iv.

                              липса на мотиви относно: 1) причините, поради които не е налице надзор в случай на работа от разстояние или 2) защо всички видове работа от разстояние по дефиниция отговарят на изискванията за надзор, тоест без да са необходими допълнителни мерки (ако се приеме, че надзорът е бил необходим и при работа от разстояние).

                  2.

                  Второто основание за отмяна е свързано с факта, че Общият съд — макар да е установил правилно законовите изисквания за допустимостта на предложението — е приел, че въпросното предложение е законосъобразно, въпреки че е било изпълнено само едно от условията (за ефективни часове положен труд), тъй като (по негова преценка) не е било оспорено от ERCEA. Поради това незаконосъобразно Общият съд не е спазил:

                              i.

                              регламентите;

                              ii.

                              правните норми относно договорите;

                              iii.

                              отново изискването за адекватно мотивиране на съдебните решения, ако се приеме, че не е пропуснал да прецени останалите условия (и го е направил съзнателно);

                              iv.

                              при всички положения — и тъй като не е пропуснал да прецени останалите условия и всъщност ги е преценил имплицитно — правилата относно тежестта на доказване.

                  3.

                  Третото основание за отмяна е свързано с факта, че Общият съд е приел, че договорът за изработка между APT и изследователите е допускал работата от разстояние, с което е допуснал следните грешки:

                              i.

                              нарушил е правилата за тълкуване на договорите, като е възприел очевидно неправилно и недопустимо тълкуване на договорите за изработка;

                              ii.

                              изопачил е съответните доказателства;

                              iii.

                              постановил е недостатъчно и противоречиво мотивирано решение по важни въпроси, предмет на разглеждане по делото.

                  4.

                  Четвъртото основание за отмяна е свързано със следните грешки на Общия съд:

                              i.

                              липса на преценка на обичайната практика на APT във връзка с работата от разстояние и използване на предмета на преценка (тоест на разглеждания договор за изработка) като основа за постановяването на решение. Поради това изложените мотиви са недостатъчни и явно неоснователни;

                              ii.

                              при условията на евентуалност, нарушение на правилата относно доказателствената тежест и справедливото мотивиране на съдебните решения, тъй като изобщо не е преценил каква е била обичайната практика на APT във връзка работата от разстояние на служителите и не е изложил никакви подробни съображения по същество.

         (1)  EU:T:2019:14.