title: Дело C-447/20: Преюдициално запитване от Supremo Tribunal Administrativo (Португалия), постъпило на 22 септември 2020 г. — Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)/LM

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/8

      Преюдициално запитване от Supremo Tribunal Administrativo (Португалия), постъпило на 22 септември 2020 г. — Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)/LM
      (Дело C-447/20)
      (2020/C 443/09)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Supremo Tribunal Administrativo

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

         Ответник: LM

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допуска ли член 3, параграф 1 от Регламент № 2988/95 (1) решение в националното право, съгласно което на получателя на безвъзмездна финансова помощ е възложена тежестта да оспорва по съдебен ред пред компетентния съд акта, който определя връщането на неправомерно получени суми поради установяването на нередност, като в противен случай […] липсата на оспорване в определен срок на този акт (т.е. неупражняването своевременно от получателя на предоставените му от националното право средства за защита) води до необжалваемост на този акт и следователно възможността да се иска възстановяване на неправомерно платената сума съгласно правилата и сроковете, предвидени в националното право?

                  2)

                  Допуска ли член 3, параграф 1 от Регламент № 2988/95 решение в националното право, съгласно което получателят на безвъзмездна финансова помощ не може да се позове на изтекъл срок от 4 или 8 години в производството по принудително изпълнение срещу него, а може да постави този въпрос за преценка едва в производството по обжалване на акта, с който се разпорежда връщането на неправомерно получени суми поради установяването на нередност?
                  При отрицателен отговор на тези въпроси:

                  3)

                  Следва ли предвиденият в член 3, параграф 2 от Регламент № 2988/95 тригодишен срок да се счита за давностен срок по отношение на задължението, установено с акта, с който се разпорежда връщане на неправомерно получени суми в случай на нередности във връзка с финансирането? И трябва да се изчислява от датата на издаване на акта?
                  На последно място е важно да се установи следното:

                  4)

                  [Допуска ли] член 3 от Регламент № 2988/95 решение на вътрешното право, при което тригодишният давностен срок по отношение на задължението, установено с акта, с който се разпорежда връщане на неправомерно получени суми в случай на нередности във връзка с финансирането, започва да тече, считано от издаването на този акт и се прекъсва с образуването на производство за принудително събиране на посочените суми и се спира до постановяване на окончателно решение, с което се слага край на производството в случай на подаване на жалба по административен ред, оспорване по съдебен ред, обжалване пред по-горна инстанция или възражение, с което се спира изпълнението на вземането?

         (1)  Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности (ОВ L 312, 1995, стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 166).


title: Дело C-448/20: Преюдициално запитване от Supremo Tribunal Administrativo (Португалия), постъпило на 22 септември 2020 г. — Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)/BD, Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/9

      Преюдициално запитване от Supremo Tribunal Administrativo (Португалия), постъпило на 22 септември 2020 г. — Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)/BD, Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Дело C-448/20)
      (2020/C 443/10)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Supremo Tribunal Administrativo

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

         Ответници: BD, Autoridade Tributária e Aduaneira

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допуска ли член 3, параграф 1 от Регламент № 2988/95 (1) решение в националното право, съгласно което на получателя на финансова субсидия е възложена тежестта да оспорва по съдебен ред пред компетентния съд акта, който определя връщането на неправомерно получени суми поради установяването на нередност, като липсата на оспорване в определен срок на този акт (т.е. неупражняването своевременно от получателя на предоставените му от националното право средства за защита) води до неговата необжалваемост и следователно възможността да се иска възстановяване на неправомерно получената сума съгласно правилата и сроковете, предвидени в националното право?

                  2)

                  Допуска ли член 3, параграф 1 от Регламент № 2988/95 решение в националното право, съгласно което получателят на финансова субсидия не може да се позове на изтекъл срок от 4 или 8 години в производството по принудително изпълнение срещу него, а може да постави този въпрос за преценка едва в производството по обжалване на акта, с който се разпорежда връщането на неправомерно получени суми поради установяването на нередност?
                  В случай на отрицателен отговор на тези въпроси:

                  3)

                  Следва ли предвиденият в член 3, параграф 2 от Регламент № 2988/95 тригодишен срок да се счита за давностен срок по отношение на задължението, установено с акта, с който се разпорежда връщане на неправомерно получени суми в случай на нередности във връзка с финансирането? И трябва да се изчислява от датата на издаване на акта?
                  На последно място, следва да се изясни и:

                  4)

                  [Допуска ли] член 3 от Регламент № 2988/95 решение на вътрешното право, при което тригодишният давностен срок по отношение на задължението, установено с акта, с който се разпорежда връщане на неправомерно получени суми в случай на нередности във връзка с финансирането, започва да тече, считано от издаването на този акт и се прекъсва с образуването на производство за принудително събиране на посочените суми и се спира до постановяване на окончателно решение, с което се слага край на производството в случай на подаване на жалба по административен ред, оспорване по съдебен ред, обжалване пред по-горна инстанция или възражение, с което се спира изпълнението на вземането?

         (1)  Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности (ОВ L 312, 1995, стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 166).


title: Дело C-459/20: Преюдициално запитване от Rechtbank Den Haag, заседаващ в Утрехт (Нидерландия), постъпило на 15 септември 2020 г. — Х/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/10

      Преюдициално запитване от Rechtbank Den Haag, заседаващ в Утрехт (Нидерландия), постъпило на 15 септември 2020 г. — Х/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Дело C-459/20)
      (2020/C 443/11)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Rechtbank Den Haag, заседаващ в Утрехт

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Х

         Ответник: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли член 20 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че не допуска държава членка да откаже право на пребиваване на гражданин на трета държава с ненавършило пълнолетие дете на негова издръжка, което е гражданин на Съюза и е в действителност в отношение на зависимост от този гражданин на трета страна, при положение че ненавършилият пълнолетие гражданин на Съюза се намира не само извън тази държава членка, но и извън Съюза и/или никога не е пребивавал на територията на Съюза, така че на този непълнолетен гражданин на Съюза фактически се отказва достъп до територията на Съюза?

                  2)

                              а)

                              Трябва ли гражданите на Съюза (ненавършили пълнолетие) да твърдят или да докажат, че имат интерес от упражняване на правата, които черпят от гражданството на Съюза?

                              б)

                              В това отношение може ли да е от значение обстоятелството, че ненавършилите пълнолетие граждани на Съюза обикновено не могат самостоятелно да упражняват правата си и не могат сами да избират тяхното местопребиваване, а в това отношение зависят от своите родители (своя родител), което може да има за последица обстоятелството, че от името на ненавършилия пълнолетие гражданин на Съюза може да бъде претендирано упражняване на негови правата в качеството му на гражданин на Съюза, като това би могло да е несъвместимо с други негови интереси по смисъла например на решение Chavez-Vilchez (1)?

                              в)

                              Абсолютни ли са тези права, в смисъл че упражняването им не може да бъде препятствано по никакъв начин или в смисъл че за държавата членка, чийто гражданин е (ненавършилият пълнолетие) гражданин на Съюза, е налице дори позитивно задължение да способства упражняването на тези права?

                  3)

                              а)

                              При преценката дали е налице отношение на зависимост по смисъла на първия въпрос, от решаващо значение ли е обстоятелството, че преди подаването на молбата за разрешение за пребиваване или преди приемането на решението, с което на родителя, гражданин на трета държава, се отказва право на пребиваване, или преди датата, на която (националният) съд се произнася с решение в съдебното производство, образувано във връзка с този отказ, същият родител е полагал ежедневните грижи за ненавършилия пълнолетие гражданин на Съюза, както и обстоятелството, че други лица е можело да са полагали такива грижи в миналото и/или са поели (за в бъдеще) отговорността за това?

                              б)

                              В този контекст може ли от ненавършилия пълнолетие гражданин на Съюза да се изисква, че за да упражнява ефективно правата си, черпени от правото на Съюза, той следва да се установи на територията на Съюза при другия си родител, който е гражданин на Съюза, като обаче е възможно последният да не разполага повече с родителски права по отношение на ненавършилия пълнолетие?

                              в)

                              При утвърдителен отговор, в това отношение налага ли се различен извод, предвид обстоятелството че този родител упражнява или е упражнявал родителските права и/или е поел полагането на грижите за ненавършилия пълнолетие в правно, финансово или емоционално отношение и че е готов да упражнява тези права и/или да се грижи за ненавършилия пълнолетие?

                              г)

                              Ако се окаже, че родителят, гражданин на трета държава, сам упражнява родителските права по отношение на ненавършилия пълнолетие гражданин на Съюза, това означава ли, че трябва да се придаде по-малка тежест на въпроса за полагането на грижите в правно, финансово и/или емоционално отношение?

         (1)  C-133/15, EU:C:2017:354.


title: Дело C-466/20: Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 25 септември 2020 г. — HEITEC AG/HEITECH Promotion GmbH и RW

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/12

      Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 25 септември 2020 г. — HEITEC AG/HEITECH Promotion GmbH и RW
      (Дело C-466/20)
      (2020/C 443/13)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: HEITEC AG

         Ответник: HEITECH Promotion GmbH, RW

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Може ли търпимост по смисъла на член 9, параграфи 1 и 2 от Директива 2008/95/ЕО (1), както и на член 54, параграфи 1 и 2 и член 111, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009 (2) да бъде изключена не само чрез действие за защита по административен или съдебен ред, но също така и чрез действия, извършени без намесата на административен орган или съд?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос: отправянето на предупреждение, с което притежателят на по-ранния знак изисква от притежателя на по-късния знак, преди да бъде заведено съдебно производство да се задължи да преустанови използването на знака и да сключи споразумение за неустойка в случай на нарушение, представлява ли действие, противостоящо на търпимостта по смисъла на член 9, параграфи 1 и 2 от Директива 2008/95/ЕО, както и на член 54, параграфи 1 и 2 и член 111, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009?

                  3)

                  Кое е от значение за изчисляването на петгодишния период на търпимост по смисъла на член 9, параграфи 1 и 2 от Директива 2008/95/ЕО, както и на член 54, параграфи 1 и 2 и член 111, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009 в случай на действие за защита по съдебен ред — подаването на жалбата до съда или получаването на жалбата от ответника? В този контекст от значение ли е обстоятелството, че по вина на притежателя на по-ранната марка получаването на жалбата от ответника се забавя до момент, в който петгодишният период вече е изтекъл?

                  4)

                  Изгубването на права съгласно член 9, параграфи 1 и 2 от Директива 2008/95/ЕО, както и член 54, параграфи 1 и 2 и член 111, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009, обхваща ли, освен правото да се иска преустановяване на нарушението, също така и правото на последващи искания съгласно правото относно марките за възстановяване на вреди, предоставяне на информация и унищожаване?

         (1)  Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ, L 299, 2008, стр. 25).

         (2)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ, L 78, 2009, стр. 1).


title: Дело C-498/20: Преюдициално запитване от Rechtbank Midden-Nederland (Нидерландия), постъпило на 29 септември 2020 г. — ZK като правоприемник на JM, синдик на BMA Nederland BV/BMA Braunschweigische Maschinenbauanstalt AG; трета страна, предявила иск в производството: Stichting Belangbehartiging Crediteuren BMA Nederland

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/13

      Преюдициално запитване от Rechtbank Midden-Nederland (Нидерландия), постъпило на 29 септември 2020 г. — ZK като правоприемник на JM, синдик на BMA Nederland BV/BMA Braunschweigische Maschinenbauanstalt AG; трета страна, предявила иск в производството: Stichting Belangbehartiging Crediteuren BMA Nederland
      (Дело C-498/20)
      (2020/C 443/14)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Rechtbank Midden-Nederland

         Страни в главното производство

         Ищец: ZK като правоприемник на JM, синдик на BMA Nederland BV

         Ответник: BMA Braunschweigische Maschinenbauanstalt AG

         Трета страна, предявила иск в производството: Stichting Belangbehartiging Crediteuren BMA Nederland

         Преюдициални въпроси

                  1)

                              a)

                              Трябва ли изразът „на мястото, където е настъпило […] вредоносното събитие“ в член 7, точка 2 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (преработен текст) (ОВ L 351, 2012 г., стр. 1, наричан по-нататък „Регламента „Брюксел Iа“) да се тълкува в смисъл, че „мястото на настъпване на събитието, причинило вредата“ (наричано по-нататък „място на настъпване на вредоносното събитие“) е мястото на седалището на дружеството, което не може да удовлетвори вземанията на своите кредитори, когато тази несъбираемост се основава на обстоятелството, че главното дружество майка на това дружество е нарушило задължението си за полагане на дължимата грижа спрямо тези кредитори?

                              б)

                              Трябва ли изразът „на мястото, където е настъпило […] вредоносното събитие“ в член 7, точка 2 от Регламента „Брюксел Iа“ да се тълкува в смисъл, че „мястото на настъпване на вредата“ (наричано по-нататък „мястото на увреждането“) е мястото на седалището на дружеството, което не може да удовлетвори вземанията на своите кредитори, когато тази невъзможност за удовлетворяване се основава на обстоятелството, че главното дружество майка на това дружество е нарушило задължението си за полагане на дължимата грижа спрямо тези кредитори?

                              в)

                              Необходими ли са допълнителни обстоятелства, които обосновават компетентността на съда по мястото на седалището на дружеството, което не може да удовлетвори вземанията на кредиторите си и при утвърдителен отговор, кои са те?

                              г)

                              Има ли значение за определянето на компетентния съд по член 7, точка 2 от Регламента „Брюксел Iа“ обстоятелството, че нидерландският синдик на дружеството, което не може да удовлетвори вземанията на кредиторите си, в рамките на законоустановената си функция за осребряване на масата на несъстоятелността е предявил иск за обезщетение за вреди от непозволено увреждане в полза (но не от името на) кредиторите на несъстоятелността? Резултатът от такъв иск е, че не се разглежда индивидуалното положение на отделните кредитори и че по отношение на синдика третото лице, срещу което е предявен иск в производството, не разполага с всички средства за защита, с които би могло да разполага срещу отделни кредитори.

                              д)

                              Има ли значение за определянето на компетентния съд по член 7, точка 2 от Регламента „Брюксел Iа“ обстоятелството, че местоживеенето на част от кредиторите, в чиято полза е предявен искът от синдика, не се намира на територията на Европейския съюз?

                  2)

                  Трябва ли на въпрос 1 да се отговори по различен начин, ако става дума за иск, който е предявен от фондация, чиято цел е да представлява колективните интереси на кредиторите, които са претърпели вреди по смисъла на въпрос 1? Резултатът от такъв колективен иск е, че в съответното производство не се установява a) къде е местоживеенето на тези кредитори, б) при какви специални обстоятелства са възникнали вземанията на съответните кредитори към дружеството и в) дали спрямо отделните кредитори има задължение за полагане на дължимата грижа в посочения по-горе смисъл и дали то е било нарушено.

                  3)

                  Трябва ли член 8, точка 2 от Регламента „Брюксел Iа“ да се тълкува в смисъл, че като отмени решението си, с което е обявил, че е компетентен по главното производство, съдът по това производство автоматично губи компетентността си по отношение на иска, предявен от третата страна в производството?

                  4)

                              a)

                              Трябва ли член 4, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 864/2007 (2) на Европейския парламент и на Съвета от 11 юли 2007 година относно приложимото право към извъндоговорни задължения (ОВ L 199, 2007 г., стр. 40, наричан по-нататък „Регламент „Рим II“) да се тълкува в смисъл, че „държавата, в която е настъпила вредата“ е държавата, където е седалището на дружеството, което не може да възстанови вредите, претърпени от кредиторите на това дружество в резултат от нарушението на посоченото по-горе задължение за полагане на дължимата грижа?

                              б)

                              Има ли значение за определянето на тази държава обстоятелството, че исковете са предявени от синдик в рамките на законоустановената му функция за осребряване на масата на несъстоятелността и от представител на колективни интереси в полза (но не от името) на кредиторите на несъстоятелността?

                              в)

                              Има ли значение за определянето на тази държава обстоятелството, че местоживеенето на част от кредиторите не е на територията на Европейския съюз?

                              г)

                              От обстоятелството, че между нидерландското дружеството в несъстоятелност и неговото главно дружество майка са били налице финансови споразумения, в които с клауза за предоставяне на компетентност за компетентни са определени германските съдилища, а за приложимо — германското право, следва ли, че съгласно член 4, параграф 3 от Регламент „Рим II“ твърдяното непозволено увреждане на BMA AG е очевидно по-тясно свързано с друга държава, различна от Нидерландия?

         (1)  ОВ L 351, 2012 г., стр. 1.

         (2)  ОВ L 199, 2007 г., стр. 40.


title: Дело C-512/20: Преюдициално запитване от Rechtbank Noord-Holland (Нидерландия), постъпило на 13 октомври 2020 г. — P/Swiss International Air Lines AG

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/14

      Преюдициално запитване от Rechtbank Noord-Holland (Нидерландия), постъпило на 13 октомври 2020 г. — P/Swiss International Air Lines AG
      (Дело C-512/20)
      (2020/C 443/15)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Rechtbank Noord-Holland

         Страни в главното производство

         Ищец: Р

         Ответник: Swiss International Air Lines AG

         Преюдициален въпрос

      В случай на директно свързващи полети, когато между заминаването от летище на територията на държава членка и пристигането на летище на територията на трета страна се осъществява планирано междинно кацане в Швейцария със смяна на самолета, Регламент (ЕО) № 261/2004 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91, предвид член 15 от Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария по въпроси на въздушния транспорт от 21 юни 1999 г. (2)
         (ОВ L 114, 2002 г., стр. 73; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 27, стр. 30) и на решения № 1/2006 (3) (ОВ L 298, 2006 г., стр. 23) и № 1/2017 (4) (ОВ L 348, 2017 г., стр. 46) на комитета, прилага ли се и към директно свързващия полет от Швейцария до третата страна?

         (1)  ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218.

         (2)  ОВ L 114, 2002 г., стр. 73.

         (3)  2006/727/ЕО: Решение № 1/2006 на комитета за въздушен транспорт между Общността и Швейцария от 18 октомври 2006 година за изменение на Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария по въпроси на въздушния транспорт (ОВ L 298, 2006 г., стр. 23).

         (4)  Решение № 1/2017 на съвместния комитет за въздушен транспорт между Европейския съюз и Швейцария, учреден съгласно Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария по въпроси на въздушния транспорт от 29 ноември 2017 година за замяна на приложението към Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария по въпроси на въздушния транспорт (ОВ L 348, 2017 г., стр. 46).


title: Дело C-530/20: Преюдициално запитване от Satversmes tiesa (Латвия), постъпило на 20 октомври 2020 г. — SIA EUROAPTIEKA/Ministru kabinets

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/16

      Преюдициално запитване от Satversmes tiesa (Латвия), постъпило на 20 октомври 2020 г. — SIA EUROAPTIEKA/Ministru kabinets
      (Дело C-530/20)
      (2020/C 443/17)
      Език на производството: латвийски

         Запитваща юрисдикция

      Satversmes tiesa

         Страни в главното производство

         Подател на искането: SIA EUROAPTIEKA

         Орган, приел спорния акт: Ministru kabinets

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли дейностите, до които се отнася спорната разпоредба, да се считат за реклама на лекарствени продукти по смисъла на дял VIII от Директива 2001/83/ЕО (1) („Реклама“)?

                  2)

                  Трябва ли член 90 от Директива 2001/83/ЕО да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка, която разширява списъка на забранените форми на реклама и налага по-строги ограничения от изрично предвидените в член 90 от посочената директива?

                  3)

                  Трябва ли да се счита, че спорната в главното производство правна уредба ограничава рекламата на лекарствени продукти с цел да насърчи рационалната им употреба по смисъла на член 87, параграф 3 от Директива 2001/83/ЕО?

         (1)  Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, 2001 г., стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3).


title: Дело C-621/20 P: Жалба, подадена на 20 ноември 2020 г. от Единния съвет за преструктуриране срещу решението, постановено от Общия съд (осми разширен състав) на 23 септември 2020 г. по дело T-411/17, Landesbank Baden-Württemberg/Единен съвет за преструктуриране

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/17

      Жалба, подадена на 20 ноември 2020 г. от Единния съвет за преструктуриране срещу решението, постановено от Общия съд (осми разширен състав) на 23 септември 2020 г. по дело T-411/17, Landesbank Baden-Württemberg/Единен съвет за преструктуриране
      (Дело C-621/20 P)
      (2020/C 443/18)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Единен съвет за преструктуриране (представители: K.-Ph. Wojcik, H. Ehlers, P.A. Messina и J. Kerlin; H.-G. Kamann, F. Louis, P. Gey, Rechtsanwälte)

         Други страни в производството: Landesbank Baden-Württemberg, Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Единният съвет за преструктуриране моли Съда:

                  1.

                  да отмени решение на Общия съд от 23 септември 2020 г. по дело T-411/17, Landesbank Baden-Württemberg/Единен съвет за преструктуриране (ЕСП), EU:T:2020:435;

                  2.

                  да отхвърли жалбата за отмяна,

                  3.

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Първо основание за обжалване: нарушение на член 85, параграф 3 от Процедурния правилник на Общия съд, изопачаване на доказателства и нарушение на правото на ЕСП на справедлив процес
      На първо място, ЕСП твърди, че Общият съд неправилно е разтълкувал и приложил член 85, параграф 3 от Процедурния си правилник, като е постановил, че ЕСП не е удостоверил надлежно решението си относно предварителните вноски за 2017 г. в Единния фонд за преструктуриране (ЕСП/ES/SRF/2017/05) ЕСП, защото представените от ЕСП в съдебното заседание доказателства за надлежното удостоверяване на въпросното решение са били счетени за недопустими. В тази насока ЕСП изтъква, първо, че е имал основание да представи в съдебното заседание доказателства за надлежното удостоверяване на същото решение, понеже въпросът за липсващото удостоверяване не е бил обсъждан нито в писмената фаза на производството, нито в рамките на процесуално-организационните действия или на действията по събиране на доказателства, предприети от Общия съд. Според ЕСП, второ, като пренебрегнал тези доказателства и като констатирал, че те — дори да се приемат за допустими — са неубедителни, Общият съд изопачил представените му доказателства. Наред с това, с констатацията, че във всеки случай доказателствата не разкриват наличието на неразривна връзка между подписания от председателя на ЕСП фиш за изпращане и приложението към обжалваното му решение, Общият съд не отчел референтния номер върху фиша за изпращане, който създавал неразривна връзка между фиша за изпращане и електронните документи, които от своя страна включвали обжалваното решение и приложението към него. ЕСП твърди, трето, че Общият съд е нарушил правото му на справедлив процес, тъй като не поставил въпроса за липсващото удостоверяване преди съдебното заседание, не приел предложението на ЕСП да представи допълнителни доказателства и в нито един момент не указал на ЕСП, че смята доказателствата за недостатъчни.
      Второ основание за обжалване: нарушение на член 296 ДФЕС и на член 47 от Хартата на основните права
      На второ място, ЕСП твърди също, че Общият съд е надценил обхвата на изискванията по член 296 ДФЕС и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, като констатирал, че методът за изчисляване, предвиден в членове 4–7 и 9 и в приложение I към Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 (1), е непрозрачен, и че оттук обжалваното решение няма как да е надлежно обосновано, защото Landesbank Baden-Württemberg не можела да провери в пълна степен дали изчисленията са точни. Според жалбоподателя Общият съд не e успял да съвмести тези изисквания нито със задължението за поверителност съгласно член 339 ДФЕС, което впрочем не било споменато в обжалваното съдебно решение, нито с други принципи на правото на Съюза. Делегираният регламент бил създал баланс между принципите на прозрачност, задължението за опазване на професионалната тайна и другите преследвани с цитирания регламент цели, и по-специално целта да се постигне определено ниво на вноски с оглед на финансирането на Единния съвет за преструктуриране и да се събират вноски от всички съответни институции справедливо и пропорционално. В мотивите на обжалваното си решение ЕСП се съобразил надлежно с тази правна рамка.

         (1)  Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 на Комисията от 21 октомври 2014 година за допълване на Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на предварителните вноски в механизмите за финансиране на преструктурирането (ОВ L 11, 2015 г., стр. 44).


title: Дело C-190/19: Определение на председателя на Съда от 4 октомври 2019 г. (преюдициално запитване, отправено от Amtsgericht Hamburg — Германия) — MG, NH/Germanwings GmbH

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/18

      Определение на председателя на Съда от 4 октомври 2019 г. (преюдициално запитване, отправено от Amtsgericht Hamburg — Германия) — MG, NH/Germanwings GmbH
      (Дело C-190/19) (1)

      (2020/C 443/19)
      Език на производството: немски
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 213, 24.6.2019 г.


title: Дело C-413/19: Определение на председателя на Съда от 2 октомври 2019 г. — Европейска комисия/Република Словения

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/18

      Определение на председателя на Съда от 2 октомври 2019 г. — Европейска комисия/Република Словения
      (Дело C-413/19) (1)

      (2020/C 443/20)
      Език на производството: словенски
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 246, 22.7.2019 г.


title: Дело C-671/19: Определение на председателя на Съда от 24 октомври 2019 г. — Conseil du Contentieux des Étrangers — Белгия) — X/État belge

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/18

      Определение на председателя на Съда от 24 октомври 2019 г. — Conseil du Contentieux des Étrangers — Белгия) — X/État belge
      (Дело C-671/19) (1)

      (2020/C 443/21)
      Език на производството: френски
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 372, 4.11.2019 г.


title: Дело T-636/20: Жалба, подадена на 21 октомври 2020 г. — Dermavita Company/EUIPO — Allergan Holdings France (JUVÉDERM VOLUMA)

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/26

      Жалба, подадена на 21 октомври 2020 г. — Dermavita Company/EUIPO — Allergan Holdings France (JUVÉDERM VOLUMA)
      (Дело T-636/20)
      (2020/C 443/30)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Dermavita Company SARL (Бейрут, Ливан) (представител: Д. Тодоров, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Allergan Holdings France SAS (Курбьовоа, Франция)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „JUVÉDERM VOLITE“ — марка на Европейския съюз № 6 547 301

         Производство пред EUIPO: производство по отмяна

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 24 август 2020 г. по преписка R 1016/2020-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да задължи EUIPO да разгледа подадената жалба,

                  —

                  да осъди EUIPO и другата страна в производството да понесат направените то тях съдебни разноски и да заплатят съдебните разноски на жалбоподателя в производството пред Общия съд

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 101, параграф 4, членове 104 и 106 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-637/20: Жалба, подадена на 21 октомври 2020 г. — Dermavita Company/EUIPO — Allergan Holdings France (JUVÉDERM VOLITE)

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/26

      Жалба, подадена на 21 октомври 2020 г. — Dermavita Company/EUIPO — Allergan Holdings France (JUVÉDERM VOLITE)
      (Дело T-637/20)
      (2020/C 443/31)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Dermavita Company SARL (Бейрут, Ливан) (представител: Д. Тодоров, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Allergan Holdings France SAS (Курбьовоа, Франция)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „JUVÉDERM VOLITE“ — марка на Европейския съюз № 13 413 406

         Производство пред EUIPO: производство по отмяна

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 21 август 2020 г. по преписка R 1015/2020-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да задължи EUIPO да разгледа подадената жалба,

                  —

                  да осъди EUIPO и другата страна в производството да понесат направените то тях съдебни разноски и да заплатят съдебните разноски на жалбоподателя в производството пред Общия съд.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 101, параграф 4, членове 104 и 107 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-648/20: Жалба, подадена на 26 октомври 2020 г. — NB/Съд на Европейския съюз

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/27

      Жалба, подадена на 26 октомври 2020 г. — NB/Съд на Европейския съюз
      (Дело T-648/20)
      (2020/C 443/32)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: NB (представител: J.-N. Louis, адвокат)

         Ответник: Съд на Европейския съюз

         Искания

      Жалбоподателката моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението да не бъде повишена в степен AST 10, считано от 1 януари 2019 г.,

                  —

                  доколкото е необходимо, да отмени решението за „прекласиране“/повишаване на г-жа [X] в степен AST 10, считано от 1 януари 2019 г.,

                  —

                  при условията на евентуалност спрямо предходното, да отмени всички решения за „прекласиране“/повишаване на колегите на жалбоподателката в степен AST 10, считано от 1 януари 2019 г.,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателката изтъква четири основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: липса на правно основание на обжалваното решение.

                  2.

                  Второ основание: незаконосъобразност на подхода на администрацията относно преминаването от степен AST 9 в степен AST 10.

                  3.

                  Трето основание: незачитане на обхвата на член 31, параграф 3 от приложение XIII към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз.

                  4.

                  Четвърто основание: непредоставяне на информация на персонала относно правилата, приложими при преминаването от степен AST 9 в степен AST 10.


title: Дело T-651/20: Жалба, подадена на 23 октомври 2020 г. — KL/ЕИБ

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/28

      Жалба, подадена на 23 октомври 2020 г. — KL/ЕИБ
      (Дело T-651/20)
      (2020/C 443/33)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: KL (представители: L. Levi и A. Champetier, адвокати)

         Ответник: Европейска инвестиционна банка

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви настоящата жалба за допустима и основателна,

                  —

                  вследствие на това да отмени решението на ЕИБ от 28 февруари 2020 г., съгласно което отсъствията на жалбоподателя от медицинските прегледи на 23 декември 2019 г., 3 февруари и 28 февруари 2020 г. били необосновани отсъствия с оглед на член 3.6 от приложение X към Административните разпоредби, приложими за персонала,

                  —

                  доколкото е необходимо, да отмени решението от 15 юли за отхвърляне на жалбата, подадена от жалбоподателя по административен ред срещу първоначалното решение от 28 февруари 2020 г.,

                  —

                  да осъди ЕИБ да заплати на жалбоподателя обезщетение за неимуществени вреди,

                  —

                  да осъди ЕИБ да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква три основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушаване на членове 2.3 и 3.6 от приложение X към Административните разпоредби. В това отношение жалбоподателят поддържа, че не е могъл да се яви на медицинските прегледи поради положение на непреодолима сила, поради което за него се прилагат изключенията, предвидени в посочените по-горе разпоредби.

                  2.

                  Второ основание: нарушаване на задължението за полагане на грижа и несъобразяване с принципа на пропорционалност. Жалбоподателят поддържа по-специално, че систематичността на медицинските прегледи, решавани от ответника след всяко медицинско удостоверение за неработоспособност, може да влоши здравословното му състояние, като го принуждава да умножава жалбите си, което не е в съответствие с посочените по-горе принципи.

                  3.

                  Трето основание: възражение за незаконосъобразност. Според жалбоподателя член 3.4 от приложение X не е съобразен с членове 31 и 34 от Хартата на основните права на Европейския съюз, тъй като на практика прилагането на този член води до лишаването му, от една страна, от годишен отпуск, и от друга страна, от всякакво възнаграждение, считано от момента, в който е изчерпал своя годишен отпуск.


title: Дело T-660/20: Жалба, подадена на 4 ноември 2020 г. — Zhejiang Beyondsun Green Energy Technology/Комисия

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/29

      Жалба, подадена на 4 ноември 2020 г. — Zhejiang Beyondsun Green Energy Technology/Комисия
      (Дело T-660/20)
      (2020/C 443/34)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Zhejiang Beyondsun Green Energy Technology Co. Ltd (Хучжоу, Китай) (представители: Y. Melin и B. Vigneron, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/1216 на Комисията от 24 август 2020 година за обявяване за недействителни на фактури, издадени от Zhejiang Trunsun Solar Co Ltd. в нарушение на ангажимента, отменен с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1570;

                  —

                  да осъди Комисията и встъпилите страни, които евентуално бъдат допуснати в подкрепа на Комисията в хода на производството, да понесат съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква три основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: жалбоподателят твърди, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката на фактите по случая и е нарушила член 8 от Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз, и член 13 от Регламент (ЕС) 2016/1037 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година относно защитата срещу субсидиран внос от държави, които не са членки на Европейския съюз, и по-специално параграф 9 от него, приемайки че жалбоподателят е нарушил условията на ангажимента, одобрен от Комисията и CCCME [China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products — Китайска търговска камара за внос и износ на машини и електронни продукти] от името inter alia на жалбоподателя. Жалбоподателят твърди, че не е наруши поетите от него задължения по ангажимента, издавайки търговски фактури с преразгледана цена съобразно „МВЦ като променливо мито“ [променливо мито под формата на минимална вносна цена] за вноса, който е бил допуснат за свободно обращение след влизането в сила на Регламента за отмяна на ангажимента и въвеждане на МВЦ като променливо мито, тоест след 1 октомври 2017 г.

                  2.

                  Второ основание: при условията на евентуалност жалбоподателят твърди, че дори да е нарушил ангажимента, quod non, Комисията е действала незаконосъобразно, обявявайки съответните фактури за недействителни и събирайки мита по тях, тъй като правомощията, на които се позовава за да направи това, са или с изтекъл срок и/или са отменени. До това се стигнало, тъй като срокът на действие на Регламенти за изпълнение (ЕС) № 1238/2013 и № 1239/2013 изтекъл на 7 декември 2015 г. (съгласно член 5 от двата регламента). Аналогично, срокът на действие на Регламенти за изпълнение (ЕС) 2017/367 и 2017/366 изтекъл на 3 септември 2018 г. (съгласно член 6 от двата регламента). При всички положения, членове 2 и 3 от Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/367 и членове 2 и 3 от Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/366 вече били отменени с член 1, параграфи 4 и 5 и член 3, параграфи 3 и 4 от Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1570 на Комисията.

                  3.

                  Трето основание: също при условията на евентуалност, жалбоподателят твърди, че дори да е нарушил ангажимента и ако Общият съд не приеме, че упражнените от Комисията правомощия са били отменени и оттеглени, когато е приет обжалваният регламент, Комисията е нарушила член 8, параграфи 1, 9 и 10 и член 10, параграф 5 от Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз, и член 13, параграфи 1, 9 и 10 и член 16, параграф 5 от Регламент (ЕС) 2016/1037 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година относно защитата срещу субсидиран внос от държави, които не са членки на Европейския съюз, обявявайки за недействителни издадени съгласно ангажимента фактури и искайки след това митниците да съберат митата със задна дата.


title: Дело T-665/20: Жалба, подадена на 6 ноември 2020 г. — Ryanair/Комисия

text:
               21.12.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 443/30

      Жалба, подадена на 6 ноември 2020 г. — Ryanair/Комисия
      (Дело T-665/20)
      (2020/C 443/35)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Ryanair DAC (Суордс, Ирландия) (представители: E. Vahida, F. Laprévote, V. Blanc, S. Rating и I. Metaxas-Maranghidis, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решение (ЕС) от 26 април 2020 г. на Европейската комисия относно държавна помощ SA.56867 COVID 19 ––Компенсация от страна на Германия за вреди, причинени от епидемията от COVID-19, на Condor Flugdienst GmbH (1), и

                  —

                  да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

            Жалбоподателят е поискал също жалбата да бъде разгледана по реда на бързото производство на основание член 23а от Статута на Съда.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: Европейската комисията е нарушила конкретни разпоредби от ДФЕС и общите принципи на правото на Съюза на забрана на дискриминация, свободно движение на услуги и свобода на установяване, които са в основата на либерализацията на въздушния транспорт в Съюза. Либерализацията на въздушния транспорт дава възможност за израстването на истински паневропейски нискотарифни авиокомпании. Европейската комисия е пренебрегнала вредите, които ограниченията за пътуване, дължащи се на кризата с COVID-19, са причинили на тези паневропейски авиокомпании, като е разрешила на Германия да отдели помощи за Condor.

                  2.

                  Второ основание: Комисията е приложила неправилно член 107, параграф 2, буква б) ДФЕС и е допуснала явна грешка в преценката при проверката на пропорционалността на помощта по отношение на вредите, които ограниченията за пътуване, дължащи се на кризата с COVID-19, са причинили, по-специално като приела, че продължителната несъстоятелност на Condor е пряка вреда, която следва да бъде покрита от помощта, и че Condor ще бъде продаден през юни 2022 г. и би могъл да ползва постъпленията за възстановяване на част от помощта.

                  3.

                  Трето основание: Европейската комисия не е започнала официална процедура по разследване въпреки наличието на сериозни трудности и е нарушила процесуалните права на жалбоподателя.

                  4.

                  Четвърто основание: Комисията е нарушила задължението си за мотивиране.

         (1)  Решение (ЕС) от 26 април 2020 г. на Европейската комисия относно държавна помощ SA.56867 COVID 19 –– Компенсация от страна на Германия за вреди, причинени от епидемията от COVID-19, на Condor Flugdienst GmbH (ОВ C 310, 2020 г., стр. 5).


title: Дело C-59/19: Решение на Съда (голям състав) от 24 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — Wikingerhof GmbH & Co. KG/Booking.com BV (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Регламент (ЕС) № 1215/2012 — Съдебна компетентност — Член 7, точки 1 и 2 — Специална компетентност по дела относно непозволено увреждане, деликт или квазиделикт — Иск за преустановяване на търговски практики, които се смятат за противоречащи на конкурентното право — Твърдение за злоупотреба с господстващо положение, изразяваща се в търговски практики, обхванати от договорни разпоредби — Онлайн платформа за хотелски резервации booking.com)

text:
               1.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 35/6

      Решение на Съда (голям състав) от 24 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — Wikingerhof GmbH & Co. KG/Booking.com BV
      (Дело C-59/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси - Регламент (ЕС) № 1215/2012 - Съдебна компетентност - Член 7, точки 1 и 2 - Специална компетентност по дела относно непозволено увреждане, деликт или квазиделикт - Иск за преустановяване на търговски практики, които се смятат за противоречащи на конкурентното право - Твърдение за злоупотреба с господстващо положение, изразяваща се в търговски практики, обхванати от договорни разпоредби - Онлайн платформа за хотелски резервации booking.com)
      (2021/C 35/08)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Wikingerhof GmbH & Co. KG

         Ответник: Booking.com BV

         Диспозитив

      Член 7, точка 2 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че се прилага за иск с предмет преустановяване на някои действия, предприети в рамките на договорното правоотношение, обвързващо ищеца и ответника, който иск е основан на твърдение за злоупотреба с господстващо положение, извършена от ответника, в нарушение на конкурентното право.

         (1)  ОВ C 155, 6.5.2019 г.


title: Дело C-693/18: Решение на Съда (втори състав) от 17 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Juge d'instruction du tribunal de grande instance de Paris — Франция) — наказателно производство срещу X (Преюдициално запитване — Сближаване на законодателствата — Регламент (ЕО) № 715/2007 — Член 3, точка 10 — Член 5, параграф 2 — Измервателно-коригиращо устройство — Моторни превозни средства — Дизелов двигател — Емисии на замърсители — Програма, която оказва влияние върху компютъра за контрол на двигателя — Технологии и стратегии за намаляване на производството на емисиите на замърсители)

text:
               15.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 53/2

      Решение на Съда (втори състав) от 17 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Juge d'instruction du tribunal de grande instance de Paris — Франция) — наказателно производство срещу X
      (Дело C-693/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Сближаване на законодателствата - Регламент (ЕО) № 715/2007 - Член 3, точка 10 - Член 5, параграф 2 - Измервателно-коригиращо устройство - Моторни превозни средства - Дизелов двигател - Емисии на замърсители - Програма, която оказва влияние върху компютъра за контрол на двигателя - Технологии и стратегии за намаляване на производството на емисиите на замърсители)
      (2021/C 53/02)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Juge d'instruction du tribunal de grande instance de Paris

         Страна в главното наказателно производство

      X

         в присъствието на: CLCV и др., A и др., B, AGLP и др., C и др.

         Диспозитив

                  1)

                  Член 3, точка 10 от Регламент (ЕО) № 715/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 20 юни 2007 година за типово одобрение на моторни превозни средства по отношение на емисиите от леки превозни средства за превоз на пътници и товари (Евро 5 и Евро 6) и за достъпа до информация за ремонт и техническо обслужване на превозни средства трябва да се тълкува в смисъл, че софтуер, инсталиран в компютъра за контрол на двигателя, или който по-общо оказва влияние върху него, може да се разглежда като „устройство“ по смисъла на тази разпоредба, при положение че оказва влияние върху действието на система за контрол на емисиите, като намалява нейната ефективност.

                  2)

                  Член 3, точка 10 от Регламент № 715/2007 трябва да се тълкува в смисъл, че понятието „система за контрол на емисиите“ по смисъла на тази разпоредба обхваща както технологиите и стратегията за „последваща обработка на отработилите газове“, които намаляват впоследствие емисиите, тоест след тяхното образуване, така и тези, които, подобно на системата за рециклиране на отработили газове, изначално намаляват емисиите, тоест при самото им образуване.

                  3)

                  Член 3, точка 10 от Регламент № 715/2007 трябва да се тълкува в смисъл, че измервателно-коригиращо устройство по смисъла на тази разпоредба е устройство, което засича всеки параметър, свързан с провеждането на предвидените процедури за одобрение, с цел по време на тези процедури да се подобри ефективността на системата за контрол на емисиите и по този начин да бъде получено одобрение на превозното средство, дори ако такова подобряване може да се наблюдава и в отделни случаи при нормални условия на използване на превозното средство.

                  4)

                  Член 5, параграф 2 от Регламент № 715/2007, трябва да се тълкува в смисъл, че измервателно-коригиращо устройство като разглежданото в главното производство, което по време на процедурите за одобрение подобрява систематично ефективността на системата за контрол на емисиите на превозните средства с цел да се спазят определените в този регламент граници на емисиите, и по този начин да се получи типово одобрение на тези превозни средства, не може да попадне в обхвата на предвиденото в тази разпоредба изключение от забраната на такива устройства, свързано с предпазването на двигателя от аварии или повреди и с осигуряване на безопасно управление на превозното средство, дори ако това устройство допринася за предпазването на двигателя от стареене или замърсяване.

         (1)  ОВ C 82, 4.3.2019 г.


title: Дело C-808/18: Решение на Съда (голям състав) от 17 декември 2020 г. — Европейска комисия/Унгария (Неизпълнение на задължения от държава членка — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Политики относно контрола по границите, убежището и имиграцията — Директиви 2008/115/ЕО, 2013/32/ЕС и 2013/33/ЕС — Процедура за предоставяне на международна закрила — Ефективен достъп — Процедура на границата — Процесуални гаранции — Задължително настаняване в транзитни зони — Задържане — Връщане на гражданите на трети страни, които са в незаконен престой — Жалби срещу административните решения, с които се отхвърлят молби за международна закрила — Право да се остане на територията)

text:
               15.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 53/3

      Решение на Съда (голям състав) от 17 декември 2020 г. — Европейска комисия/Унгария
      (Дело C-808/18) (1)

      (Неизпълнение на задължения от държава членка - Пространство на свобода, сигурност и правосъдие - Политики относно контрола по границите, убежището и имиграцията - Директиви 2008/115/ЕО, 2013/32/ЕС и 2013/33/ЕС - Процедура за предоставяне на международна закрила - Ефективен достъп - Процедура на границата - Процесуални гаранции - Задължително настаняване в транзитни зони - Задържане - Връщане на гражданите на трети страни, които са в незаконен престой - Жалби срещу административните решения, с които се отхвърлят молби за международна закрила - Право да се остане на територията)
      (2021/C 53/03)
      Език на производството: унгарски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: M. Condou-Durande, A. Tokár и J. Tomkin)

         Ответник: Унгария (представители: M.Z. Fehér и M. M. Tátrai)

         Диспозитив

                  1)

                  Унгария не е изпълнила задълженията си по член 5, член 6, параграф 1, член 12, параграф 1 и член 13, параграф 1 от Директива 2008/115/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни, на член 6, член 24, параграф 3, член 43 и член 46, параграф 5 от Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила и членове 8, 9 и 11 от Директива 2013/33/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за определяне на стандарти относно приемането на кандидати за международна закрила:

                              —

                              като е предвидила, че пристигащите от Сърбия и искащи да получат в Унгария достъп до процедура за международна закрила граждани на трети страни и лица без гражданство могат да подават молби за международна закрила само в транзитните зони Рьоске (Унгария) и Томпа (Унгария), и като същевременно с това е прилагала последователна и обща административна практика, с която драстично е ограничавала броя на допусканите на ден в тези транзитни зони кандидати за международна закрила,

                              —

                              като е въвела система за общо задържане на кандидатите за международна закрила в транзитните зони Рьоске и Томпа, без да спази гаранциите по член 24, параграф 3 и член 43 от Директива 2013/32 и по членове 8, 9 и 11 от Директива 2013/33,

                              —

                              като е позволила всички граждани на трети страни, които са в незаконен престой на територията ѝ, освен в случай на подозрение за извършено престъпление, да бъдат извеждани, без да се спазват процедурите и гаранциите по член 5, член 6, параграф 1, член 12, параграф 1 и член 13, параграф 1 от Директива 2008/115,

                              —

                              като е поставила в зависимост от условия, противоречащи на правото на Съюза, упражняването от кандидатите за международна закрила, които попадат в приложното поле на член 46, параграф 5 от Директива 2013/32, на правото им да останат на нейна територия.

                  2)

                  Отхвърля иска в останалата му част.

                  3)

                  Унгария понася, освен направените от нея съдебни разноски, и четири пети от съдебните разноски на Европейската комисия.

                  4)

                  Европейската комисия понася една пета от направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 155, 6.5.2019 г.


title: Дело C-216/19: Решение на Съда (шести състав) от 17 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Berlin — Германия) — WQ/Land Berlin (Преюдициално запитване — Обща селскостопанска политика — Регламент (EС) № 1307/2013 — Правила за директни плащания за земеделски стопани по схеми за подпомагане — Схема за основно плащане — Член 24, параграф 2, първо изречение — Понятие за хектар, отговарящ на условията за подпомагане, с който разполага земеделският стопани — Неправомерно използване на съответната площ от трето лице — Член 32, параграф 2, буква б), подточка ii) — Искане за активиране на права на плащане за залесена площ — Понятие за площ, която през 2008 г. е дала право на плащане — Схема за единно плащане или схема за единно плащане на площ)

text:
               15.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 53/4

      Решение на Съда (шести състав) от 17 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Berlin — Германия) — WQ/Land Berlin
      (Дело C-216/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Обща селскостопанска политика - Регламент (EС) № 1307/2013 - Правила за директни плащания за земеделски стопани по схеми за подпомагане - Схема за основно плащане - Член 24, параграф 2, първо изречение - Понятие за хектар, отговарящ на условията за подпомагане, с който разполага земеделският стопани - Неправомерно използване на съответната площ от трето лице - Член 32, параграф 2, буква б), подточка ii) - Искане за активиране на права на плащане за залесена площ - Понятие за площ, която през 2008 г. е дала право на плащане - Схема за единно плащане или схема за единно плащане на площ)
      (2021/C 53/04)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Berlin

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: WQ

         Ответник: Land Berlin

         Диспозитив

                  1)

                  Член 24, параграф 2, първо изречение от Регламент (ЕС) № 1307/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за установяване на правила за директни плащания за земеделски стопани по схеми за подпомагане в рамките на общата селскостопанска политика и за отмяна на Регламент (ЕО) № 637/2008 на Съвета и Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета трябва да се тълкува в смисъл, че когато заявления за подпомагане са подадени едновременно от собственика на земеделските площи и от трето лице, което фактически използва тези площи за селскостопански цели без никакво правно основание, единствено собственикът на посочените площи „разполага“ по смисъла на тази разпоредба със съответстващите на тези площи хектари, отговарящи на условията за подпомагане.

                  2)

                  Член 32, параграф 2, буква б), подточка ii) от Регламент № 1307/2013, и по-специално изразът „всяка площ, която през 2008 г. е дала право на плащане по схемата за единно плащане или по схемата за единно плащане на площ, предвидени съответно в дял III и дял IVа от Регламент [(ЕО) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители и за изменение на Регламенти (ЕИО) № 2019/93, (ЕО) № 1452/2001, (ЕО) № 1453/2001, (ЕО) № 1454/2001, (ЕО) 1868/94, (ЕО) № 1251/1999, (ЕО) № 1254/1999, (ЕО) № 1673/2000, (ЕИО) № 2358/71 и (ЕО) № 2529/2001, изменен с Регламент (ЕО) № 479/2008 на Съвета от 29 април 2008 година]“, трябва да се тълкува в смисъл, че когато съгласно тази разпоредба е подадено искане за активиране на права за земи под угар по отношение на залесена площ, за нея трябва бъде подадено заявление за подпомагане през 2008 г. съгласно член 22 от Регламент № 1782/2003, изменен с Регламент № 479/2008, а впоследствие следва да бъде проведена административна проверка на основание член 23 от този регламент и при необходимост да бъде проведена и проверка на място на основание член 25 от посочения регламент. Освен това трябва да са изпълнени всички останали изисквания за директно плащане съгласно дялове III и IVa от същия регламент.

         (1)  ОВ C 206, 17.6.2019 г.


title: Дело C-218/19: Решение на Съда (първи състав) от 17 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation — Франция) — Adina Onofrei/Conseil de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris (Преюдициално запитване — Свободно движение на хора — Свобода на установяване — Достъп до адвокатската професия — Освобождаване от обучение и от диплома — Предоставяне на освобождаването — Условия — Национална правна уредба, въвеждаща освобождаването в полза на длъжностните лица и бившите длъжностни лица от категория A или приравнените на тях, които са натрупали професионална практика в областта на националното право, на националната територия, в националната публична служба на съответната държава членка или в международна организация)

text:
               15.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 53/5

      Решение на Съда (първи състав) от 17 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation — Франция) — Adina Onofrei/Conseil de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris
      (Дело C-218/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Свободно движение на хора - Свобода на установяване - Достъп до адвокатската професия - Освобождаване от обучение и от диплома - Предоставяне на освобождаването - Условия - Национална правна уредба, въвеждаща освобождаването в полза на длъжностните лица и бившите длъжностни лица от категория A или приравнените на тях, които са натрупали професионална практика в областта на националното право, на националната територия, в националната публична служба на съответната държава членка или в международна организация)
      (2021/C 53/05)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour de cassation

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Adina Onofrei

         Ответници: Conseil de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Bâtonnier de l’ordre des avocats au barreau de Paris, Procureur général près la cour d'appel de Paris

         Диспозитив

      Членове 45 ДФЕС и 49 ДФЕС трябва да се тълкуват, в смисъл че:

                  —

                  не допускат национална правна уредба, която запазва възможността за освобождаване от условията за професионално обучение и за притежаване на удостоверение за адвокатска правоспособност, предвидени по принцип за достъпа до адвокатската професия, за определени служители на публичната служба на държава членка, работили в това качество в същата държава членка в администрация, публична служба или международна организация, и изключва възможността от това освобождаване да се ползват длъжностните лица, служителите или бившите служители на публичната служба на Европейския съюз, които са работили в това качество в европейска институция извън територията на Франция;

                  —

                  допускат национална правна уредба, която запазва възможността за такова освобождаване, при условие че заинтересованото лице е упражнявало правни дейности в областта на националното право, и изключва възможността от това освобождаване да се ползват длъжностните лица, служителите или бившите служители на публичната служба на Европейския съюз, които в това качество са упражнявали правни дейности в една или повече области на правото на Съюза, стига да не изключва възможността да се вземат предвид правните дейности, включващи практикуването на националното право.

         (1)  ОВ C 182, 27.5.2019 г.


title: Дело C-316/19: Решение на Съда (голям състав) от 17 декември 2020 г. — Европейска комисия/Република Словения (Неизпълнение на задължения от държава членка — Член 343 ДФЕС — Привилегии и имунитети на Европейския съюз — Устав на Европейската система на централните банки (ЕСЦБ) и на Европейската централна банка (ЕЦБ) — Член 39 — Привилегии и имунитети на ЕЦБ — Протокол за привилегиите и имунитетите на Европейския съюз — Членове 2, 18 и 22 — Принцип на неприкосновеност на архивите на ЕЦБ — Изземване на документи в помещенията на Централната банка на Словения — Документи, които са свързани с изпълнението на задачите на ЕСЦБ и на Евросистемата — Член 4, параграф 3 ДЕС — Принцип на лоялно сътрудничество)

text:
               15.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 53/6

      Решение на Съда (голям състав) от 17 декември 2020 г. — Европейска комисия/Република Словения
      (Дело C-316/19) (1)

      (Неизпълнение на задължения от държава членка - Член 343 ДФЕС - Привилегии и имунитети на Европейския съюз - Устав на Европейската система на централните банки (ЕСЦБ) и на Европейската централна банка (ЕЦБ) - Член 39 - Привилегии и имунитети на ЕЦБ - Протокол за привилегиите и имунитетите на Европейския съюз - Членове 2, 18 и 22 - Принцип на неприкосновеност на архивите на ЕЦБ - Изземване на документи в помещенията на Централната банка на Словения - Документи, които са свързани с изпълнението на задачите на ЕСЦБ и на Евросистемата - Член 4, параграф 3 ДЕС - Принцип на лоялно сътрудничество)
      (2021/C 53/06)
      Език на производството: словенски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: L. Flynn и B. Rous Demiri)

         Ответник: Република Словения (представители: V. Klemenc, A. Grum, N. Pintar Gosenca и K. Rejec Longar)

         Встъпила страна в подкрепа на ищеца: Европейска централна банка (ЕЦБ) (представители: K. Kaiser, C. Zilioli, F. Malfrère и A. Šega, подпомагани от D. Sarmiento Ramírez-Escudero, abogado)

         Диспозитив

                  1)

                  Като е извършила едностранно изземването на документи, свързани с изпълнението на задачите на Европейската система на централните банки и на Евросистемата, в помещенията на Banka Slovenije (Централна банка на Словения), а що се отнася до периода след това изземване, като не е сътрудничила лоялно на Европейската централна банка в тази област, Република Словения не е изпълнила задълженията си по член 343 ДФЕС, член 39 от Протокол (№ 4) за устава на Европейската система на централните банки и на Европейската централна банка, членове 2, 18 и 22 от Протокол (№ 7) за привилегиите и имунитетите на Европейския съюз и член 4, параграф 3 ДЕС.

                  2)

                  Република Словения понася, освен направените от нея съдебни разноски, и съдебните разноски на Европейската комисия.

                  3)

                  Европейската централна банка понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 187, 3.6.2019 г.


title: Дело C-336/19: Решение на Съда (голям състав) от 17 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Grondwettelijk Hof — Белгия) — Centraal Israëlitisch Consistorie van België и др./Vlaamse Regering (Преюдициално запитване — Защита на животните по време на умъртвяване — Регламент (ЕО) № 1099/2009 — Член 4, параграф 1 — Задължение животните да бъдат зашеметени преди да бъдат умъртвени — Член 4, параграф 4 — Дерогиране при обредно клане — Член 26, параграф 2 — Възможност държавите членки да приемат национални правила, които целят да осигурят на животните по-голяма защита в случай на обредно клане — Тълкуване — Национална правна уредба, която изисква в случай на обредно клане да се извършва обратимо зашеметяване, което не може да доведе до смърт — Член 13 ДФЕС — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 10 — Свобода на религия — Свобода на изповядване на религия — Ограничение — Пропорционалност — Липса на консенсус между държавите — членки на Европейския съюз — Свобода на преценка, призната на държавите членки — Принцип на субсидиарност — Валидност — Различно третиране на обредното клане и на умъртвяването на животни при ловни или риболовни дейности и при културни или спортни прояви — Липса на дискриминация — Членове 20, 21 и 22 от Хартата на основните права)

text:
               15.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 53/7

      Решение на Съда (голям състав) от 17 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Grondwettelijk Hof — Белгия) — Centraal Israëlitisch Consistorie van België и др./Vlaamse Regering
      (Дело C-336/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Защита на животните по време на умъртвяване - Регламент (ЕО) № 1099/2009 - Член 4, параграф 1 - Задължение животните да бъдат зашеметени преди да бъдат умъртвени - Член 4, параграф 4 - Дерогиране при обредно клане - Член 26, параграф 2 - Възможност държавите членки да приемат национални правила, които целят да осигурят на животните по-голяма защита в случай на обредно клане - Тълкуване - Национална правна уредба, която изисква в случай на обредно клане да се извършва обратимо зашеметяване, което не може да доведе до смърт - Член 13 ДФЕС - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 10 - Свобода на религия - Свобода на изповядване на религия - Ограничение - Пропорционалност - Липса на консенсус между държавите - членки на Европейския съюз - Свобода на преценка, призната на държавите членки - Принцип на субсидиарност - Валидност - Различно третиране на обредното клане и на умъртвяването на животни при ловни или риболовни дейности и при културни или спортни прояви - Липса на дискриминация - Членове 20, 21 и 22 от Хартата на основните права)
      (2021/C 53/07)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Grondwettelijk Hof

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Centraal Israëlitisch Consistorie van België e.a., Unie Moskeeën Antwerpen VZW, Islamitisch Offerfeest Antwerpen VZW, JG, KH, Executief van de Moslims van België и др., Coördinatie Comité van Joodse Organisaties van België. Section belge du Congrès juif mondial et Congrès juif européen VZW и др.

         Ответник: Vlaamse Regering

         с участието на: LI, Waalse Regering, Kosher Poultry BVBA и др., Global Action in the Interest of Animals VZW (GAIA),

         Диспозитив

                  1)

                  Член 26, параграф 2, първа алинея, буква в) от Регламент (ЕО) № 1099/2009 на Съвета от 24 септември 2009 година относно защитата на животните по време на умъртвяване във връзка с член 13 ДФЕС и член 10, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, че допуска правна уредба на държава членка, която изисква при обредното клане да се извършва обратимо зашеметяване, което не може да доведе до смъртта на животното.

                  2)

                  При разглеждането на третия преюдициален въпрос не се установяват никакви обстоятелства, които могат да засегнат валидността на член 26, параграф 2, първа алинея, буква в) от Регламент № 1099/2009.

         (1)  ОВ C 270, 12.8.2019 г.


title: Дело C-342/19 P: Решение на Съда (първи състав) от 17 декември 2020 г. — Fabio De Masi, Yanis Varoufakis/Европейска централна банка (Обжалване — Достъп до документи на Европейската централна банка (ЕЦБ) — Решение № 2004/258/ЕО — Член 4, параграф 3 — Изключения — Документ, получен от ЕЦБ — Становище от външен изпълнител — Вътрешно ползване като част от предварителни обсъждания и консултации — Отказ за предоставяне на достъп)

text:
               15.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 53/8

      Решение на Съда (първи състав) от 17 декември 2020 г. — Fabio De Masi, Yanis Varoufakis/Европейска централна банка
      (Дело C-342/19 P) (1)

      (Обжалване - Достъп до документи на Европейската централна банка (ЕЦБ) - Решение № 2004/258/ЕО - Член 4, параграф 3 - Изключения - Документ, получен от ЕЦБ - Становище от външен изпълнител - Вътрешно ползване като част от предварителни обсъждания и консултации - Отказ за предоставяне на достъп)
      (2021/C 53/08)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподатели: Fabio De Masi, Yanis Varoufakis (представител: A. Fischer-Lescano, Universitätsprofessor)

         Друга страна в производството: Европейска централна банка (представители: F. von Lindeiner и A. Korb, подпомагани от H.-G. Kamann, Rechtsanwalt)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда г-н Fabio de Masi и г-н Yanis Varoufakis да заплатят съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 280 от 19.8.2019 г.


title: Дело C-346/19: Решение на Съда (десети състав) от 17 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzhof — Германия) — Bundeszentralamt für Steuern/Y-GmbH (Преюдициално запитване — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Възстановяване на ДДС — Директива 2008/9/ЕО — Член 8, параграф 2, буква г) — Член 15 — Посочване на номера на фактурата — Заявление за възстановяване)

text:
               15.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 53/8

      Решение на Съда (десети състав) от 17 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzhof — Германия) — Bundeszentralamt für Steuern/Y-GmbH
      (Дело C-346/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Възстановяване на ДДС - Директива 2008/9/ЕО - Член 8, параграф 2, буква г) - Член 15 - Посочване на номера на фактурата - Заявление за възстановяване)
      (2021/C 53/09)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesfinanzhof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Bundeszentralamt für Steuern

         Ответник: Y-GmbH

         Диспозитив

      Член 8, параграф 2, буква г) и член 15, параграф 1 от Директива 2008/9/ЕО на Съвета от 12 февруари 2008 година за определяне на подробни правила за възстановяването на данъка върху добавената стойност, предвидено в Директива 2006/112/ЕО, на данъчнозадължени лица, неустановени в държавата членка по възстановяване, но установени в друга държава членка, изменена с Директива 2010/66/ЕС на Съвета от 14 октомври 2010 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че когато заявлението за възстановяване на данъка върху добавената стойност не съдържа пореден номер на фактурата, но съдържа друг номер, който позволява да се идентифицира фактурата, а оттам и съответната стока или услуга, данъчната администрация на държавата членка по възстановяване е длъжна да смята заявлението за „представено“ по смисъла на член 15, параграф 1 от Директива 2008/9, изменена с Директива 2010/66, и да пристъпи към разглеждането му. Извън случаите, в които вече разполага с оригинала или с копие на фактурата, в хода на разглеждането на заявлението данъчната администрация може да поиска от заявителя да ѝ съобщи пореден номер, който дава уникална идентификация на фактурата, а ако искането ѝ не бъде изпълнено в едномесечния срок, предвиден в член 20, параграф 2 от Директива 2008/9, изменена с Директива 2010/66, тя има право да отхвърли заявлението за възстановяване.

         (1)  ОВ C 263, 5.8.2019 г.


title: Дело C-398/19: Решение на Съда (голям състав) от 17 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Kammergericht Berlin — Германия) — Производство по дело за екстрадиция на BY (Преюдициално запитване — Гражданство на Европейския съюз — Членове 18 ДФЕС и 21 ДФЕС — Екстрадиция към трета страна на гражданин на Съюза — Лице, придобило гражданство на Съюза, след като е преместило центъра на интересите си в замолената държава членка — Приложно поле на правото на Съюза — Забрана за екстрадиране, прилагана само за гражданите на съответната държава — Ограничение на свободното движение — Обосновка по съображения за недопускане на безнаказаност — Пропорционалност — Уведомяване на държавата членка, чийто гражданин е издирваното лице — Задължение на замолената държава членка и на държавата членка по произход да поискат от молещата трета страна предоставянето на наказателното дело — Липса)

text:
               15.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 53/9

      Решение на Съда (голям състав) от 17 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Kammergericht Berlin — Германия) — Производство по дело за екстрадиция на BY
      (Дело C-398/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Гражданство на Европейския съюз - Членове 18 ДФЕС и 21 ДФЕС - Екстрадиция към трета страна на гражданин на Съюза - Лице, придобило гражданство на Съюза, след като е преместило центъра на интересите си в замолената държава членка - Приложно поле на правото на Съюза - Забрана за екстрадиране, прилагана само за гражданите на съответната държава - Ограничение на свободното движение - Обосновка по съображения за недопускане на безнаказаност - Пропорционалност - Уведомяване на държавата членка, чийто гражданин е издирваното лице - Задължение на замолената държава членка и на държавата членка по произход да поискат от молещата трета страна предоставянето на наказателното дело - Липса)
      (2021/C 53/10)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Kammergericht Berlin

         Страна в главното производство

      BY

         в присъствието на: Generalstaatsanwaltschaft Berlin

         Диспозитив

                  1)

                  Членове 18 ДФЕС и 21 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че се прилагат към положението на гражданин на Европейския съюз, който е гражданин на една държава членка, но пребивава на територията на друга държава членка, до която е отправена молба за екстрадицията му от трета страна, дори когато този гражданин е преместил центъра на своите интереси в тази друга държава членка към момент, в който все още не е имал статут на гражданин на Съюза.

                  2)

                  Членове 18 ДФЕС и 21 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че когато държавата членка, чийто гражданин е издирваното лице, гражданин на Съюза, по отношение на което от трета страна е отправена молба за екстрадиция до друга държава членка, е уведомена от последната за наличието на молбата за екстрадиция, нито една от тези държави членки не е длъжна да поиска от молещата трета страна да ѝ изпрати копие на наказателното дело, за да може държавата членка, чийто гражданин е лицето, да прецени основанията самата тя да проведе наказателното преследване срещу посоченото лице. При условие че надлежно е уведомила държавата членка, чийто гражданин е същото лице, за наличието на молба за екстрадиция, за всички правни и фактически обстоятелства, които са представени от молещата трета страна в рамките на молбата, и за всяка промяна в положението на издирваното лице, която има отношение към евентуалното издаване срещу него на европейска заповед за арест, замолената държава членка може да екстрадира лицето, без да е длъжна да изчаква изрично решение на държавата членка, чийто гражданин е това лице, с което се отказва издаването на такава европейска заповед за арест, отнасяща се най-малкото до същите престъпления като посочените в молбата за екстрадиция, когато последната държава членка не е предприела необходимите действия по издаването на такава заповед в разумен срок, който ѝ е определен в тази връзка от замолената държава членка при отчитане на всички обстоятелства по делото.

                  3)

                  Членове 18 ДФЕС и 21 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че държавата членка, до която е изпратена молба за екстрадиция с цел наказателно преследване на гражданин на Съюза от трета страна, не е длъжна да откаже екстрадицията и сама да проведе наказателно преследване, ако това е възможно съгласно националното ѝ право.

         (1)  ОВ C 288, 26.8.2019 г.


title: Дело C-404/19 P: Решение на Съда (четвърти състав) от 17 декември 2020 г. — Френска република/Европейска комисия (Обжалване — Европейски фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и Европейски земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) — Решение за изпълнение (ЕС) 2017/2014 — Разходи, изключени от финансиране от Европейския съюз — Разходи, направени от Френската република — Фиксирана корекция със ставка от 100 % — Пропорционалност — Насоки на Европейската комисия за изчисляване на финансовите корекции в рамките на процедурите за уравняване по съответствие и финансово уравняване на сметките)

text:
               15.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 53/10

      Решение на Съда (четвърти състав) от 17 декември 2020 г. — Френска република/Европейска комисия
      (Дело C-404/19 P) (1)

      (Обжалване - Европейски фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и Европейски земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) - Решение за изпълнение (ЕС) 2017/2014 - Разходи, изключени от финансиране от Европейския съюз - Разходи, направени от Френската република - Фиксирана корекция със ставка от 100 % - Пропорционалност - Насоки на Европейската комисия за изчисляване на финансовите корекции в рамките на процедурите за уравняване по съответствие и финансово уравняване на сметките)
      (2021/C 53/11)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Френска република (представители: A.-L. Desjonquères, C. Mosser и D. Colas)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: X. Lewis, A. Sauka и J. Aquilina)

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решение на Общия съд на Европейския съюз от 12 март 2019 г., Франция/Комисия (T-26/18, непубликувано, EU:T:2019:153), от една страна, в частта, в която Общият съд отхвърля жалбата на Френската република за отмяна на Решение за изпълнение (ЕС) 2017/2014 на Комисията от 8 ноември 2017 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР), доколкото на основание „Сериозни недостатъци в системата за контрол в Корсика“ Комисията налага на тази държава членка фиксирани корекции със ставка от 100 %, приложени за преките помощи за площ, отпуснати в Горна Корсика за референтните 2013 г. и 2014 г., поради пропуски в системата за контрол на помощите за площ в Горна Корсика, и от друга страна, в частта относно съдебните разноски.

                  2)

                  Отменя Решение за изпълнение 2017/2014 в частта, в която на основание „Сериозни недостатъци в системата за контрол в Корсика“ на Френската република са наложени фиксирани корекции със ставка от 100 %, приложени за преките помощи за площ, отпуснати в Горна Корсика за референтните 2013 г. и 2014 г., поради пропуски в системата за контрол на помощите за площ в Горна Корсика.

                  3)

                  Европейската комисия понася, освен направените от нея в производството по обжалване разноски и една четвърт от направените от нея в първоинстанционното производство разноски, и разноските на Френската република в производството по обжалване и една четвърт от разноските на тази държава членка в първоинстанционното производство.

                  4)

                  Френската република понася, освен три четвърти от направените от нея в първоинстанционното производство разноски, и три четвърти от разноските на Комисията в същото производство.

         (1)  ОВ C 238, 15.7.2019 г.


title: Съединени дела C-431/19 P и C-432/19 P: Решение на Съда (десети състав) от 17 декември 2020 г. — Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (C-431/19 P), Inpost S.A (C-432/19 P)/Европейска комисия, Република Полша (Обжалване — Държавни помощи — Член 106, параграф 2 ДФЕС — Услуги от общ икономически интерес (УОИИ) — Рамка на Европейския съюз — Прилагане по отношение на държавните помощи под формата на компенсация за обществена услуга — Сектор на пощенските услуги — Директива 97/67/ЕО — Член 7 — Компенсиране на нетните разходи, произтичащи от задължения за универсална услуга — Решение, с което помощта се обявява за съвместима с вътрешния пазар)

text:
               15.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 53/11

      Решение на Съда (десети състав) от 17 декември 2020 г. — Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (C-431/19 P), Inpost S.A (C-432/19 P)/Европейска комисия, Република Полша
      (Съединени дела C-431/19 P и C-432/19 P) (1)

      (Обжалване - Държавни помощи - Член 106, параграф 2 ДФЕС - Услуги от общ икономически интерес (УОИИ) - Рамка на Европейския съюз - Прилагане по отношение на държавните помощи под формата на компенсация за обществена услуга - Сектор на пощенските услуги - Директива 97/67/ЕО - Член 7 - Компенсиране на нетните разходи, произтичащи от задължения за универсална услуга - Решение, с което помощта се обявява за съвместима с вътрешния пазар)
      (2021/C 53/12)
      Език на производството: полски

         Страни

         Жалбоподатели: Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (представител: M. Doktór, radca prawny) (C-431/19 P), Inpost S.A. (представител: W. Knopkiewicz, radca prawny) (C-432/19 P)

         Други страни в производството: Европейска комисия (представители: D. Recchia, K. Blanck и K. Herrmann), Република Полша (представител: B. Majczyna)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбите.

                  2)

                  Осъжда Inpost Paczkomaty sp. z o.o. и Inpost S.A. да заплатят съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 328, 30.9.2019 г.


title: Дело C-449/19: Решение на Съда (трети състав) от 17 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Baden-Württemberg — Германия) — WEG Tevesstraße/Finanzamt Villingen-Schwenningen (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Освобождаване на отдаването под наем или под аренда на недвижими имоти — Национална правна уредба, освобождаваща от ДДС доставката на топлинна енергия от сдружение на етажни собственици за съответните собственици)

text:
               15.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 53/11

      Решение на Съда (трети състав) от 17 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Finanzgericht Baden-Württemberg — Германия) — WEG Tevesstraße/Finanzamt Villingen-Schwenningen
      (Дело C-449/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Освобождаване на отдаването под наем или под аренда на недвижими имоти - Национална правна уредба, освобождаваща от ДДС доставката на топлинна енергия от сдружение на етажни собственици за съответните собственици)
      (2021/C 53/13)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Finanzgericht Baden-Württemberg

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: WEG Tevesstraße

         Ответник: Finanzamt Villingen-Schwenningen

         Диспозитив

      Член 135, параграф 1, буква л) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, съгласно която доставката на топлинна енергия от сдружение на етажни собственици на съответните собственици е освободена от облагане с данък върху добавената стойност.

         (1)  ОВ C 348, 14.10.2019 г.


title: Съединени дела C-475/19 P и C-688/19 P: Решение на Съда (първи състав) от 17 декември 2020 г. — Федерална република Германия/Европейска комисия, Република Финландия (Обжалване — Сближаване на законодателствата — Регламент (ЕС) № 305/2011 — Хармонизирани условия за предлагането на пазара на строителни продукти — Хармонизирани технически стандарти и регламенти — Хармонизирани стандарти EN 14342:2013, EN 14904:2006, EN 13341:2005 + A1:2011 и EN 12285-2:2005 — Жалба за отмяна)

text:
               15.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 53/12

      Решение на Съда (първи състав) от 17 декември 2020 г. — Федерална република Германия/Европейска комисия, Република Финландия
      (Съединени дела C-475/19 P и C-688/19 P) (1)

      (Обжалване - Сближаване на законодателствата - Регламент (ЕС) № 305/2011 - Хармонизирани условия за предлагането на пазара на строителни продукти - Хармонизирани технически стандарти и регламенти - Хармонизирани стандарти EN 14342:2013, EN 14904:2006, EN 13341:2005 + A1:2011 и EN 12285-2:2005 - Жалба за отмяна)
      (2021/C 53/14)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: J. Möller и R. Kanitz, подпомагани от M. Kottmann, M. Winkelmüller и F. van Schewick, Rechtsanwälte)

         Други страни в производството: Европейска комисия (представители: C. Hermes, M. Huttunen и A. Sipos), Република Финландия (представители: S. Hartikainen и A. Laine)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбите.

                  2)

                  Федерална република Германия понася, наред с направените от нея съдебни разноски, и съдебните разноски, направени от Европейската комисия в настоящите производства по обжалване и в производствата пред Общия съд на Европейския съюз.

                  3)

                  Република Финландия понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 270, 12.8.2019 г.

         ОВ C 372, 4.11.2019 г.


title: Дело C-490/19: Решение на Съда (пети състав) от 17 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation — Франция) — Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier/Société Fromagère du Livradois SAS (Преюдициално запитване — Селско стопанство — Закрила на географски указания и наименования за произход на селскостопански продукти и храни — Регламент (ЕО) № 510/2006 — Регламент (ЕС) № 1151/2012 — Член 13, параграф 1, буква г) — Практика, която може да заблуди потребителя относно истинския произход на продукта — Възпроизвеждане на формата или на външния вид на продукт със защитено наименование — Защитено наименование за произход (ЗНП) „Morbier“)

text:
               15.2.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 53/13

      Решение на Съда (пети състав) от 17 декември 2020 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation — Франция) — Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier/Société Fromagère du Livradois SAS
      (Дело C-490/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Селско стопанство - Закрила на географски указания и наименования за произход на селскостопански продукти и храни - Регламент (ЕО) № 510/2006 - Регламент (ЕС) № 1151/2012 - Член 13, параграф 1, буква г) - Практика, която може да заблуди потребителя относно истинския произход на продукта - Възпроизвеждане на формата или на външния вид на продукт със защитено наименование - Защитено наименование за произход (ЗНП) „Morbier“)
      (2021/C 53/15)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour de cassation

         Страни в главното производство

         Ищец: Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier

         Ответник: Société Fromagère du Livradois SAS

         Диспозитив

                  1)

                  Член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 510/2006 на Съвета от 20 март 2006 година относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни и от Регламент (ЕС) № 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 21 ноември 2012 година относно схемите за качество на селскостопанските продукти и храни трябва да се тълкува в смисъл, че не забранява само използването от трето лице на регистрирано наименование.

                  2)

                  Член 13, параграф 1, буква г) от регламенти № 510/2006 и № 1151/2012 трябва да се тълкува в смисъл, че забранява възпроизвеждането на формата или на външния вид на продукт, обхванат от регистрирано наименование, когато това възпроизвеждане може да накара потребителя да вярва, че въпросният продукт е обхванат от това регистрирано наименование. Следва да се прецени дали това възпроизвеждане може да заблуди европейския потребител, който е относително осведомен и в разумни граници наблюдателен и съобразителен, като се вземат предвид всички релевантни фактори в конкретния случай.

         (1)  ОВ C 288, 26.8.2019 г.