title: Дело T-729/15: Жалба, подадена на 17 декември 2015 г. — MSD Animal Health Innovation и Intervet international/EMA

text:
               15.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 59/41

         Жалба, подадена на 17 декември 2015 г. — MSD Animal Health Innovation и Intervet international/EMA
   (Дело T-729/15)
   (2016/C 059/48)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: MSD Animal Health Innovation GmbH (Швабенхайм, Германия) и Intervet international BV (Боксмеер, Нидерландия) (представители: J. Stratford, QC, C. Thomas, Barrister, P. Bogaert, lawyer, B. Kelly и H. Billson, Solicitors)

      Ответник: Европейска агенция по лекарствата (EMA)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на EMA от 25 ноември 2015 г., съобщено на жалбоподателите на 3 декември 2015 г., за предоставяне на трето лице на достъп до информация относно ветеринарен лекарствен продукт на основание на Регламент (ЕО) № 1049/2001 (ОВ L 145, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76), доколкото това решение се отнася до поверителна в търговско отношение информация, оповестяването на която ще накърни правата на жалбоподателите, и доколкото решението противоречи на правото на Съюза,

               —

               да осъди EMA да заплати всички съдебни разноски по производството.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат пет основания.

               1.

               Първото основание е изведено от обстоятелството, че разглежданите документи са защитени по силата на член 4, параграф 2 и/или член 4, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1049/2001 в съответствие с обща презумпция за поверителност.

               2.

               Второто основание е изведено от обстоятелството, че разглежданите документи се състоят изцяло от поверителна в търговско отношение информация, която е защитена по силата на член 4, параграф 2 от посочения регламент.

               3.

               Третото основание е изведено от обстоятелството, че оповестяването на документите би засегнало процеса на вземане на решения от EMA.

               4.

               Четвъртото основание е изведено от обстоятелството, че EMA не е претеглила съществуващите интереси, въпреки че е била длъжна да го направи.

               5.

               Петото основание е изведено от обстоятелството, че надлежното претегляне на интересите, което е задължително, би довело до решение да не се оповестява нито една част от документите или най-малкото до решение да се възприеме предложената от жалбоподателите редакция.


title: Дело T-575/08: Жалба, подадена на 22 декември 2009 г.  — 4care/СХВП — Laboratorios Diafarm (Acumed)

text:
               7.3.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 55/43

         Жалба, подадена на 22 декември 2009 г. — 4care/СХВП — Laboratorios Diafarm (Acumed)
   (Дело T-575/08)
   (2009/C 55/76)
   Език на жалбата: немски
   Страни

      Жалбоподател: 4care AG (Kiel, Германия) (представител: S. Redeker, Rechtsanwältin)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Laboratorios Diafarm, SA (Barbera del Valles, Испания)
   Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) от 7 октомври по преписка R 16636/2007-2 и да се отхвърли възражението на встъпилата страна,

               —

               да се осъди ответникът и встъпилата страна да заплатят разноските.

         Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: Жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: Фигуративна марка „Acumed“ за стоки от класове 3, 5 и 9 (заявка № 4493136)

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в процедурата по възражението: Laboratorios Diafarm, SA

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Испанска словна марка „AQUAMED ACTIVE“ (марка № 2506452) за стоки от клас 5 и словна марка на Общността „AQUAMED ACTIVE“ (№ 2882272) за стоки от клас 5

      Решение на отдела по споровете: Уважава възражението

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (1), тъй като не съществува вероятност от объркване на конфликтните марки.

      (1)  Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).


title: Дело C-19/05: Решение на Съда (трети състав) от 18 октомври 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Дания (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Собствени ресурси на Общностите — Законно дължими митни сборове, които не са събрани поради грешка на митническите власти — Финансова отговорност на държавите-членки)

text:
               22.12.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/4

         Решение на Съда (трети състав) от 18 октомври 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Дания
   (Дело C-19/05) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Собствени ресурси на Общностите - Законно дължими митни сборове, които не са събрани поради грешка на митническите власти - Финансова отговорност на държавите-членки)
   (2007/C 315/05)
   Език на производството: датски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: N.B. Rasmussen, G. Wilms и H.-P. Hartvig)

      Ответник: Кралство Дания (представител: J. Molde)
   Предмет
   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Чл. 10 ЕО и чл. 2 и чл. 8 от Решение 94/728/ЕО, Евратом на Съвета от 31 октомври 1994 година относно системата на собствените ресурси на Европейските общности (ОВ L 293, стр. 9) — Финансова отговорност на държавите-членки за собствените ресурси — Непредоставяне на разположение на Комисията на сума в размер на 18 687 475 DKK, която митническите власти поради грешка са пропуснали да съберат като митни сборове от едно предприятие
   Диспозитив

               1)

               С това, че не е предоставило на разположение на Комисията на Европейските общности собствените ресурси в размер на 18 687 475 DKK, заедно с лихвите за забава върху тази сума, начислени считано от 27 юли 2000 г., Кралство Дания не е изпълнило задълженията, произтичащи за него от общностното право, и по-конкретно от член 2 и член 8 от Решение 94/728/ЕО, Евратом на Съвета от 31 октомври 1994 година относно системата на собствените ресурси на Европейските общности.

               2)

               Осъжда Кралство Дания да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 93, 16.4.2005 г.


title: Дело T-168/15: Жалба, подадена на 1 април 2015 г. — Република Гърция/Комисия

text:
               27.7.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 245/29

         Жалба, подадена на 1 април 2015 г. — Република Гърция/Комисия
   (Дело T-168/15)
   (2015/C 245/35)
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Жалбоподател: Република Гърция (представители: G. Kanellopoulos, E. Leftheriotou и Α. Ε. Vasilopoulou)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение за изпълнение на Комисията от 26 януари 2015 г., връчено под номер C(2015) 252 окончателен, „относно намалението на междинните плащания по програмата за развитие на земеделието в Гърция за програмния период 2007 — 2013 г. и на разходите за периодите 1 януари 2014 г. — 31 март 2014 г. и 1 април 2014 г. — 30 юни 2014 г., CCI 2007 GR 06 RPO 001“, за сумите съответно 2 75  118,75 EUR и 2 9 40  050 EUR.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага пет основания в подкрепа на своята жалба.

               1.

               Първото основание е изведено от обстоятелствата, че обжалваното решение е прието въз основа на погрешно тълкуване и прилагане на член 16, параграф 4 от Регламент № 883/2006 на Комисията от 21 юни 2006 г. (1), както и че са били нарушени правилата за компетентност ratione temporis на Комисията и въведените с посочената разпоредба съществени процесуални изисквания.

               2.

               Второто основание е изведено от обстоятелството, че решението е прието въз основа на погрешно тълкуване и прилагане на член 41, параграф 1 от Регламент № 1306/2013 (2).

               3.

               Третото основание е изведено от неправилното тълкуване и прилагане от Комисията на член 26, параграф 5 и член 27, параграфи 3 и 4 от Регламент № 1290/2005 (3), на член 36, параграф 5 и член 41, параграф 3 от Регламент № 1306/2013, както и от нарушение на принципа ne bis in idem, на принципа на оправданите правни очаквания, на правото на изслушване и на правото на защита на Република Гърция.

               4.

               Четвъртото основание е изведено от обстоятелството, че решението на Комисията е прието въз основа на неправилно тълкуване и прилагане на член 27, параграф 4 от Регламент № 1290/2005 и на член 41, параграф 3 от Регламент № 1306/2013, както и от нарушение на принципа на пропорционалност.

               5.

               Петото основание е изведено от обстоятелството, че обжалваното решение е прието въз основа на неправилно тълкуване и прилагане на член 27, параграф 4 от Регламент № 1290/2005 и на член 41, параграф 3 от Регламент № 1306/2013, както и от неправилното прилагане на понятието за непреодолима сила и извънредни обстоятелства.

      (1)  Регламент (ЕО) № 883/2006 на Комисията от 21 юни 2006 година за формулиране на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета по отношение воденето на счетоводство от агенциите платци, декларациите за разходи и приходи и условията за възстановяване на разходите по линия на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 171, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 2, стр. 3).

      (2)  Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно финансирането, управлението и мониторинга на общата селскостопанска политика и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 352/78, (ЕО) № 165/94, (ЕО) № 2799/98, (ЕО) № 814/2000, (ЕО) № 1290/2005 и (ЕО) № 485/2008 на Съвета (ОВ L 347, стр. 549).

      (3)  Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета от 21 юни 2005 година относно финансирането на Общата селскостопанска политика (ОВ L 209, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 1, стр. 193).


title: Дело C-222/15: Преюдициално запитване от Pécsi Törvényszék (Унгария), постъпило на 15 май 2015 г. — Hőszig Kft/Alstom Power Thermal Services

text:
               27.7.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 245/9

         Преюдициално запитване от Pécsi Törvényszék (Унгария), постъпило на 15 май 2015 г. — Hőszig Kft/Alstom Power Thermal Services
   (Дело C-222/15)
   (2015/C 245/12)
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Pécsi Törvényszék

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Hőszig Kft

      Ответник: Alstom Power Thermal Services

      Преюдициални въпроси

               I.

               Във връзка с Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 година относно приложимото право към договорни задължения (Рим I) (1) [наричан по-нататък „Регламент № 593/2008“]:

                           1)

                           Може ли юрисдикция на държава членка да тълкува съдържащия се в член 10, параграф 2 от Регламент № 593/2008 израз „от обстоятелствата следва“ в смисъл, че разглеждането на „обстоятелствата, които трябва да бъдат взети предвид“, за да се установи дали е логично неизразяването на съгласие в съответствие с правото на държавата, в която се намира обичайното местопребиваване на страната по договора, трябва да се отнася до обстоятелствата на сключването, предмета и изпълнението на договора?

                                       1.1

                                       Трябва ли последиците, за които се отнася член 10, параграф 2, породени от описаното в точка 1 по-горе положение, да се тълкуват в смисъл, че когато вследствие на позоваването [на правото на държавата по обичайното местопребиваване], направено от някоя от страните, от обстоятелствата, които трябва да бъдат взети предвид, следва, че изразяването на съгласие относно приложимото право съгласно параграф 1 не е логична последица от поведението на тази страна, посочената юрисдикция трябва да прецени съществуването и действителността на договорната клауза съгласно правото на държавата по обичайното местопребиваване на страната, направила такова позоваване?

                           2)

                           Може ли юрисдикция на тази държава членка да тълкува разпоредбата на член 10, параграф 2 от Регламент № 593/2008 в смисъл, че тази юрисдикция може да упражни правото си на преценка — като вземе предвид всички обстоятелства по случая — относно това дали съгласието относно приложимото право съгласно член 10, параграф 1 с оглед на обстоятелствата, които трябва да бъдат взети предвид, не е логична последица от поведението на страната?

                           3)

                           В случай че съгласно член 10, параграф 2 от Регламент № 593/2008 някоя от страните се позове на правото на държавата по обичайното си местопребиваване, за да установи, че не е изразила съгласието си, трябва ли юрисдикцията на държавата членка да вземе предвид правото на държавата по обичайното местопребиваване на тази страна по въпроса дали съгласно правото на тази държава предвид посочените „обстоятелства“ съгласието на тази страна относно правото, посочено в договора, не е било логично поведение?

                                       3.1

                                       В този случай противоречи ли на общностното право тълкуването на юрисдикция на държава членка, съгласно което разглеждането на „обстоятелствата“ с оглед на това да се установи дали е логична липсата на изразяване на съгласие се отнася до обстоятелствата по сключване, предмета и изпълнението на договора?

               II.

               Във връзка с Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (Брюксел I) (2) [наричан по-нататък „Регламент № 44/2001“]:

                           1)

                           Противоречи ли на разпоредбата на член 23, параграф 1 от Регламент № 44/2001 тълкуване на юрисдикция на държава членка, съгласно което е необходимо да се определи конкретен съд, или — с оглед на установеното в съображение 14 от посочения регламент — е достатъчно от редакцията недвусмислено да следва волята или намерението на страните?

                                       1.1

                                       Съвместимо ли е с разпоредбата на член 23, параграф 1 от Регламент № 44/2001 тълкуване на юрисдикция на държава членка, съгласно което клаузата, с която се предоставя компетентност, включена в общите условия на доставка на една от страните, по силата на които страните уговарят, че споровете, възникнали или свързани с действителността, изпълнението или прекратяването на поръчката, които не могат да бъдат разрешени по взаимно съгласие от тях, са подсъдни на изключителната и окончателна компетентност на съдилищата на град в определена държава членка — в случая съдилищата в Париж — е достатъчно точна, за да може от редакцията ѝ недвусмислено да следва волята или намерението на страните по отношение на определената държава членка, като се има предвид установеното в съображение 14 от посочения регламент?

      (1)  ОВ L 177, стр. 6.

      (2)  ОВ L 12, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74.


title: Дело T-248/10: Решение на Общия съд от 16 октомври 2013 г. — Италия/Комисия (Езиков режим — Обявлениe за конкурс на общо основание за назначаване на администратори — Избор на втория език измежду три езика — Регламент № 1 — Член 1 д), параграф 1, член 27, първа алинея и член 28, буква е) от Правилника за длъжностните лица — Член 1, параграф 1, буква е) от приложение III към Правилника — Задължение за мотивиране — Принцип на недопускане на дискриминация)

text:
               30.11.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 352/11

         Решение на Общия съд от 16 октомври 2013 г. — Италия/Комисия
   (Дело T-248/10) (1)

   (Езиков режим - Обявлениe за конкурс на общо основание за назначаване на администратори - Избор на втория език измежду три езика - Регламент № 1 - Член 1 д), параграф 1, член 27, първа алинея и член 28, буква е) от Правилника за длъжностните лица - Член 1, параграф 1, буква е) от приложение III към Правилника - Задължение за мотивиране - Принцип на недопускане на дискриминация)
   2013/C 352/19
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Италианска република (представители: G. Palmieri, подпомаган от P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално J. Currall, J. Baquero Cruz и B. Eggers, впоследствие J. Currall и G. Gattinara)

      Предмет

   Искане за отмяна на обявлението за конкурс на общо основание EPSO/AD/177/10 за изготвяне на списък с резерви за бъдещи назначения на администратори (AD 5) в областите „Европейска публична администрация“, „Право“, „Икономика“, „Одит“ и „Информационни и комуникационни технологии (ICT)“ (ОВ C 64 A, 2010 г., стp. 1).

      Диспозитив

               1.

               Отменя обявлението за конкурс на общо основание EPSO/AD/177/10 за изготвяне на списък с резерви за бъдещи назначения на администратори (AD 5) в областите „Европейска публична администрация“, „Право“, „Икономика“, „Одит“ и „Информационни и комуникационни технологии (ICT)“

               2.

               Осъжда Европейската комисия да заплати направените от Италианската република разноски и да понесе собствените си разноски.

      (1)  ОВ C 209, 31.7.2010 г.


title: Решение на Съда от 25 април 2012 година по дело E-13/11 — Granville Establishment срещу Volker Anhalt, Melanie Anhalt и Jasmin Barbaro, по баща Anhalt (Споразумения за избор на съд — Свобода на предоставяне и получаване на услуги — Дискриминация, основана на гражданство — Основания — Средства за правна защита при несъответствие със законодателството за ЕИП)

text:
               29.11.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 369/12

         РЕШЕНИЕ НА СЪДА
   от 25 април 2012 година
   по дело E-13/11
   Granville Establishment срещу Volker Anhalt, Melanie Anhalt и Jasmin Barbaro, по баща Anhalt
   (Споразумения за избор на съд — Свобода на предоставяне и получаване на услуги — Дискриминация, основана на гражданство — Основания — Средства за правна защита при несъответствие със законодателството за ЕИП)
   2012/C 369/10
   По дело E-13/11 Granville Establishment срещу Volker Anhalt, Melanie Anhalt и Jasmin Barbaro, по баща Anhalt — МОЛБА до Съда по член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на Надзорен орган и Съд, подадена от Fürstliches Landgericht (Съда на Княжеството), Лихтенщайн, относно тълкуването на членове 4 и 36 от Споразумението за ЕИП по отношение на Закона за компетентността на Лихтенщайн, Съдът в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen, съдия, и Páll Hreinsson, съдия-докладчик, постанови на 25 април 2012 г. решение, чийто диспозитив гласи:

               —

               Член 36 от Споразумението за ЕИП изключва възможността за съществуването на вътрешноправна разпоредба, като член 53а, първа алинея от Закона за компетентността, която предоставя единствено на гражданите на съответната държава правото да не бъдат съдени зад граница въз основа на споразумение за избор на съд, освен ако това споразумение за избор на съд е вписано в публичен регистър.

               —

               Националният съд следва, доколкото е възможно, да тълкува и прилага съответните разпоредби на националното право по начин, който дава възможност за отстраняване на последиците от нарушаването на правото на ЕИП. В този контекст националният съд следва да определи дали разпоредбите на Закона за компетентността или всяка друга национална разпоредба биха могли да бъдат приложени за целите на тълкуването в съответствие с правото на ЕИП.


title: Решение на Съда от 10 ноември 2014 година по дело E-9/14 — Otto Kaufmann AG (Допустимост — обмен на информация относно присъди срещу юридически лица — свобода на предоставяне на услуги — свобода на установяване — Директива 2004/18/ЕО — Директива 2006/123/ЕО)

text:
               4.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 183/6

         РЕШЕНИЕ НА СЪДА
   от 10 ноември 2014 година
   по дело E-9/14
   Otto Kaufmann AG
   (Допустимост — обмен на информация относно присъди срещу юридически лица — свобода на предоставяне на услуги — свобода на установяване — Директива 2004/18/ЕО — Директива 2006/123/ЕО)
   (2015/C 183/07)
   По дело E-9/14 Otto Kaufmann AG — МОЛБА до Съда по член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на Надзорен орган и Съд, подадена от Fürstliches Landgericht des Fürstentums Liechtenstein (Княжески съд на Лихтенщайн), относно тълкуването на правото на ЕИП по отношение на вписването в регистрите за съдимост на присъди срещу юридически лица – Съдът в състав Carl Baudenbacher, председател, Per Christiansen (съдия докладчик) и Páll Hreinsson, съдии, постанови на 10 ноември 2014 г. решение, чийто диспозитив гласи:
   Съгласно членове 31 и 36 от Споразумението за ЕИП не се изисква осъждането на юридическо лице за престъпление да бъде изрично вписано. Разпоредби като тези на член 45 от Директива 2004/18/ЕО и член 33 от Директива 2006/123/ЕО може да наложат на държава от ЕИП да предостави информация на друга държава от ЕИП, по нейно искане, относно присъди, имащи отношение към компетентността и професионалната надеждност на юридически лица. Съгласно тези директиви обаче поддържането и боравенето с такава информация се уреждат от националното право.


title: Дело C-118/07: Иск, предявен на 27 февруари 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Финландия

text:
               28.4.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/30

         Иск, предявен на 27 февруари 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Финландия
   (Дело C-118/07)
   (2007/C 95/57)
   Език на производството: фински
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. Huttunen, H. Støvlbaek и B. Martenczuk)

      Ответник: Република Финландия
   Искания на ищеца

               —

               Да се установи, че Република Финландия е нарушила задълженията си, произтичащи от член 307 ЕО, като не е предприела всички необходими мерки съгласно член 307, параграф 2, за да премахне несъответствията с общностното право на разпоредбите относно трансферите, които се съдържат в междудържавните инвестиционни споразумения на Република Финландия с Руската федерация (преди: Съветски съюз), Беларус, Китай, Малайзия, Шри Ланка и Узбекистан.

               —

               да се осъди Република Финландия да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи
   Настоящият иск засяга междудържавните инвестиционни споразумения, сключени от Република Финландия преди присъединяването ѝ към Европейския съюз с Руската федерация, Беларус, Китай, Малайзия, Шри Ланка и Узбекистан. Тези споразумения съдържат разпоредби относно трансфера на капитали и плащания във връзка с инвестициите. Тези разпоредби не са съвместими с общностното право, тъй като пречат на Финландия да се съобразява с мерките, които се вземат от институциите на Общността на основание член 57, параграф 2 ЕО, член 59 ЕО и член 60, параграф 1 ЕО. Тъй като въпросните споразумения са сключени преди присъединяването на Финландия към Европейския съюз, то последната е длъжна да предприеме всички необходими мерки за да премахне несъответствията на тези споразумения с общностното право съгласно член 307, параграф 2.


title: Дело T-289/14: Жалба, подадена на 2 май 2014 г.  — H-O-T Servicecenter Nürnberg и др./Комисия

text:
               14.7.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/41

         Жалба, подадена на 2 май 2014 г. — H-O-T Servicecenter Nürnberg и др./Комисия
   (Дело T-289/14)
   2014/C 223/44
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподатели: H-O-T Servicecenter Nürnberg GmbH (Нюрнберг, Германия), H-O-T Servicecenter Schmölln GmbH & Co. KG (Шмьолн), H-O-T Servicecenter Allgäu GmbH & Co. KG (Мемингерберг), EB Härtetechnik GmbH & Co. KG (Нюрнберг) (представители: A. Reuter, C. Arhold, N. Wimmer, F.-A. Wesche, K. Kindereit, R. Busch, A. Hohler и T. Woltering, Rechtsanwälte)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да отмени решението на ответника от 18 декември 2013 г. за откриване на официална процедура по разследване по преписка Държавна помощ SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) — Подкрепа за електроенергия от възобновяеми източници и намалена допълнителна такса по EEG за енергоемките потребители (ОВ C 37, 7.2.2014 г., стр. 73),

               —

               да съедини настоящото производство с производството по жалбата на Германия до Общия съд за отмяна на спорното решение (дата на подаване на жалбата: 21 март 2014 г.),
               при условията на евентуалност: да прибави към делото документите от преписката по споменатото производство по жалба на Германия,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателите излагат десет правни основания.

               1.

               Първо правно основание: липса на предимство

                           —

                           Жалбоподателите твърдят, че предвиденият в Закона за енергията от възобновяеми източници (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien, наричан по-нататък „EEG“) особен компенсационен режим не представлява предимство като цяло за енергоемките предприятия, осъществяващи дейност в областта на закаляването и облицоването, и в частност за жалбоподателите.

               2.

               Второ правно основание: липса на избирателно предимство

                           —

                           В допълнение жалбоподателите твърдят, че особеният компенсационен режим още по-малко съдържа селективно предимство за жалбоподателите по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.

               3.

               Трето правно основание: неизползване на държавни ресурси

                           —

                           На следващо място, жалбоподателите посочват, че особеният компенсационен режим не представлява подкрепа, „предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.

               4.

               Четвърто правно основание: липса на нарушение на конкуренцията

                           —

                           Жалбоподателите твърдят, че особеният компенсационен режим не нарушава конкуренцията в Европейския съюз.

               5.

               Пето правно основание: липса на засягане на търговията между държавите членки

                           —

                           На следващо място жалбоподателите посочват, че особеният компенсационен режим не засяга и търговията между държавите членки.

               6.

               Шесто правно основание: премахването или същественото намаляване на обхвата на особения компенсационен режим нарушавало основните права на жалбоподателите

                           —

                           Жалбоподателите посочват, че ако особеният компенсационен режим се квалифицира като помощ или съществено се намали неговият обхват, не само биха били прекрачени ясно определените от Съда на Европейския съюз граници на член 107 ДФЕС, но би било нарушено и основното изискване за действителна справедливост при разпределение на тежестите. Поради това премахването или същественото намаляване на обхвата на особения компенсационен режим би било и в нарушение на основните права на жалбоподателите, в частност на техните права съгласно Хартата на основните права на Европейския съюз.

               7.

               Седмо правно основание: особеният компенсационен режим попада в обхвата на решението на Комисията от 22 май 2002 г.

                           —

                           На следващо място, жалбоподателите посочват, че в своето решение от 22 май 2002 г. Комисията изрично е установила, че EEG и установеният в него „компенсационен режим“ не отговарят на изискванията за помощ (1). Това решение обхващало и особения компенсационен режим.

               8.

               Осмо правно основание: явна грешка в преценката и недостатъчна предварителна проверка

                           —

                           Освен това жалбоподателите изтъкват, че Комисията не е направила достатъчна проверка и поради това не е забелязала, че режимите на изключения за енергоемките предприятия са обосновани с оглед на целта, естеството, респ. структурата на EEG, и следователно не представляват селективно предимство.

               9.

               Девето правно основание: нарушение на правото на изслушване

                           —

                           Освен това жалбоподателите твърдят, че преди постановяването на решение с такива тежки правни последици, Комисията е трябвало във всеки случай да ги изслуша.

               10.

               Десето правно основание: недостатъчни мотиви

                           —

                           Накрая, жалбоподателите твърдят, че решението за откриване на производството се отличава с липсата на мотиви в някои основополагащи аспекти.

      (1)  Писмо на Комисията от 22 май 2002 г., C(2002) 1887 окончателен/държавна помощ NN 27/2000—Германия.


title: Дело T-23/07: Решение на Първоинстанционния съд от 29 април 2009 г. — Borco-Marken-Import Matthiesen/СХВП (α) (Марка на Общността — Заявка за фигуративна марка на Общността α — Абсолютно основание за отказ — Отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94)

text:
               20.6.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 141/38

         Решение на Първоинстанционния съд от 29 април 2009 г. — Borco-Marken-Import Matthiesen/СХВП (α)
   (Дело T-23/07) (1)

   (Марка на Общността - Заявка за фигуративна марка на Общността „α“ - Абсолютно основание за отказ - Отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94)
   2009/C 141/78
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Borco-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG (Хамбург, Германия) (представител: M. Wolter, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представител: M. Kicia)

      Предмет

   Предмет — жалба срещу Решение от 30 ноември 2006 г. на четвърти апелативен състав на СХВП (преписка № R 808/2006 4) относно регистрацията на фигуративния знак „α“ като марка на Общността.

      Диспозитив

               1)

               Отменя Решение от 30 ноември 2006 г. на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП) (преписка № R 808/2006 4).

               2)

               Липсва основание Първоинстанционният съд да се произнася по второто искане на Borco-Marken-Import Matthiesen GmbH & Co. KG.

               3)

               Осъжда СХВП да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 69, 24.3.2007 г.


title: Дело C-385/10: Решение на Съда (пети състав) от 18 октомври 2012 г. (преюдициално запитване от Consiglio di Stato — Италия) — Elenca Srl/Ministero dell'Interno (Свободно движение на стоки — Количествени ограничения и мерки с равностоен ефект — Вътрешна облицовка за комини и тръби за отвеждане на дима — Липса на маркировка „CE“ — Изключено пускане в продажба)

text:
               8.12.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 379/3

         Решение на Съда (пети състав) от 18 октомври 2012 г. (преюдициално запитване от Consiglio di Stato — Италия) — Elenca Srl/Ministero dell'Interno
   (Дело C-385/10) (1)

   (Свободно движение на стоки - Количествени ограничения и мерки с равностоен ефект - Вътрешна облицовка за комини и тръби за отвеждане на дима - Липса на маркировка „CE“ - Изключено пускане в продажба)
   2012/C 379/04
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Consiglio di Stato

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Elenca Srl

      Ответник: Ministero dell'Interno

      Предмет

   Преюдициално запитване — Consiglio di Stato — Тълкуване на член 2, член 4, параграфи 2 и 5 и член 6 от Директива 89/106/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година относно сближаването на законовите, подзаконови и административни разпоредби на държавите членки по отношение на строителните продукти (ОВ L 40, стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 9, стр. 3) — Продукти, които не са обхванати от хармонизирани стандарти, като предвидените в директивата — Национална правна уредба, която изключва пускането в продажба на пластмасова вътрешна облицовка за комини и тръби за отвеждане на дима, която не е обозначена с маркировката „CE“

      Диспозитив

               1.

               Директива 89/106/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година относно сближаването на законовите, подзаконови и административни разпоредби на държавите членки по отношение на строителните продукти, изменена с Регламент (ЕО) № 1882/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 29 септември 2003 година, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национални разпоредби, които автоматично обуславят пускането в продажба на строителни продукти с произход от друга държава членка като разглежданите в главното производство от поставянето на маркировката „CE“.

               2.

               Членове 34—37 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национални разпоредби, които автоматично обуславят пускането в продажба на строителни продукти с произход от друга държава членка като разглежданите в главното производство от поставянето на маркировката „CE“.

      (1)  ОВ C 274, 9.10.2010 г.


title: Дело C-184/11: Иск, предявен на 18 април 2011 г. — Европейска комисия/Кралство Испания

text:
               25.6.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 186/14

         Иск, предявен на 18 април 2011 г. — Европейска комисия/Кралство Испания
   (Дело C-184/11)
   2011/C 186/25
   Език на производството: испански

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: B. Stromsky и C. Urraca Caviedes)

      Ответник: Кралство Испания

      Искания на ищеца

               —

               Да се установи, че като не е приело всички мерки, необходими за изпълнението на Решението на Съда от 14 декември 2006 г. по дело Комисия/Испания (съединени дела C-485/03—C-490/03, Recueil, стр. I-11887, наричано по-нататък „решението от 2006 г.“) Кралство Испания не е изпълнило задълженията си по Решение 2002/820/ЕО на Комисията от 11 юли 2001 година относно схемата за държавни помощи, приложена от Испания в полза на предприятията от провинцията Álava под формата на данъчен кредит от 45 % от инвестициите (ОВ L 296, 2002 г., стр. 1), Решение 2002/892/ЕО на Комисията от 11 юли 2001 година относно схемата за държавни помощи, приложена от Испания в полза на някои новосъздадени предприятия в провинция Álava (ОВ L 314, 2002 г., стр. 1), Решение 2003/27/ЕО от 11 юли 2001 година относно схемата за държавни помощи, приложена от Испания в полза на предприятията от провинцията Vizcaya под формата на данъчен кредит от 45 % от инвестициите (ОВ L 17, 2003 г., стр. 1), Решение 2002/806/ЕО от 11 юли 2001 година относно схемата за държавни помощи, приложена от Испания в полза на някои новосъздадени предприятия в провинция Vizcaya (ОВ L 279, 2002 г., стр. 35), Решение 202/894/ЕО от 11 юли 2001 година относно схемата за държавни помощи, приложена от Испания в полза на предприятията от провинцията Guipúzcoa под формата на данъчен кредит от 45 % от инвестициите (ОВ L 314, 2002 г., стр. 26) и Решение 2002/540/ЕО на Комисията от 11 юли 2001 година относно схемата за държавни помощи, приложена от Испания в полза на някои новосъздадени предприятия в провинция Guipúzcoa (ОВ L 174, 2002 г., стр. 31) (наричани по-нататък „решенията от 2001“), както и по член 260 ДФЕС.

               —

               Да се осъди Кралство Испания да плати на Комисията периодична имуществена санкция в размер на 236 044,8 EUR за всеки ден на забава на изпълнението на решението на Съда от деня на постановяването на решение по настоящото дело до деня, в който бъде напълно изпълнено решението от 2006 г.

               —

               Да се осъди Кралство Испания да плати на Комисията сума с фиксиран размер, получен в резултат на умножаването на дължимата ежедневно сума от 25 817,4 EUR и броя дни на продължителност на нарушението, считано от датата на приемане на решението от 2006 г. до:

                           —

                           датата, на която Кралство Испания си възстанови помощите, обявени за незаконни с решенията от 2001 г., ако Съдът докаже, че това възстановяване действително е осъществено преди постановяването на решението по настоящото дело;

                           —

                           датата, на която се постанови решение по настоящото дело, ако решението от 2006 г. не е било напълно изпълнено преди тази дата.

               —

               да се осъди Кралство Испания да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Комисията счита, че испанските власти не са приели всички мерки, необходими за изпълнението на решението от 2006 г., доколкото не са си възстановили всички помощи, обявени за незаконни и несъвместими с решенията от 2001 г. На първо място, испанските власти са приели, че някои индивидуални помощи са съвместими с вътрешния пазар, без тези помощи да отговарят на изискванията на одобрена от Комисията национална схема за регионални помощи и при всички случаи, без да изпълняват изискванията, посочени в Насоките за държавните регионални помощи (ОВ C 74, 1998 г., стр. 9). На второ място, спрямо някои получатели испанските власти са приложили намаление, чийто размер достигал до 100 000 EUR на получател за период от три години, в нарушение на правилата относно помощите de minimis. На трето място, в някои случаи испанските власти приложили с обратна сила предвидените в испанските данъчни норми данъчни облекчения, без да са били налице всички предвидени в испанското законодателство условия за тяхното прилагане. Накрая, на четвърто място, не всички платежни нареждания, издадени от испанските власти, са били изпълнени от получателите на незаконни помощи. Според изчисленията на Комисията, сумите, които остава да бъдат събрани, представляват около 87 % от общия размер на подлежащите на връщане незаконни помощи.


title: Дело F-105/09: Жалба, подадена на 23 декември 2009 г. — Scheefer/Парламент

text:
               13.2.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 37/52

         Жалба, подадена на 23 декември 2009 г. — Scheefer/Парламент
   (Дело F-105/09)
   2010/C 37/82
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Séverine Scheefer (Люксембург, Люксембург) (представител: R. Adam, avocat)

      Ответник: Европейски парламент

      Предмет на производството

   Отмяна на решението на ответната страна, с което се отказва преквалификация на договора на жалбоподателя като срочно нает служител в такъв за неопределено време, в съответствие с член 8, параграф 1 от УРДС. Освен това, искане за поправяне на вреда, претърпяна от жалбоподателя

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Решение на Парламента от 12 февруари 2009 г.;

               —

               да се отмени Решение на Парламента от 12 октомври 2009 г.;

               —

               да се отмени правната квалификация на първоначалния договор, както и определянето на 31 март 2009 г. като дата на изтичането на срока на този договор;

               —

               вследствие на това, да се преквалифицира формата на наемане на работа на жалбоподателя като наемане за неопределено време;

               —

               да се поправи вредата, претърпяна от жалбоподателя поради поведението на Парламента;

               —

               при условията на евентуалност и ако въпреки всичко Общият съд стигне до заключение, че независимо от възникването на наемане на работа за неопределено време, трудовото правоотношение е прекратено, да се присъди обезщетение за злоупотреба при прекратяване на договорното правоотношение;

               —

               при условията на евентуалност спрямо горните искания и ако въпреки всичко Общият съд стигне до заключение, че не е възможна преквалификация, да се присъди обезщетение за вредите, претърпени от жалбоподателя поради противоправните действия на Европейския парламент;

               —

               да се запазят за жалбоподателя всички други права, способи, правни основания и искове, и по-конкретно осъждането на Парламента да заплати обезщетение във връзка с претърпяната вреда;

               —

               да се осъди Европейския парламент да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-267/15: Жалба, подадена на 27 май 2015 г. — db Technologies Deutschland/СХВП — MIP Metro (Sigma)

text:
               27.7.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 245/40

         Жалба, подадена на 27 май 2015 г. — db Technologies Deutschland/СХВП — MIP Metro (Sigma)
   (Дело T-267/15)
   (2015/C 245/48)
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: db Technologies Deutschland GmbH (Кьолн, Германия) (представител: K. Zingsheim, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Дюселдорф, Германия)

      Данни за производството пред СХВП

      Заявител: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Общността „Sigma“ — заявка за регистрация № 10 779 734

      Производство пред СХВП: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на СХВП от 23 март 2015 г. по преписка R 1444/2014-4

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение и решението на СХВП от 28 април 2014 г. и да отхвърли възражението на другата страна,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело T-604/11: Жалба, подадена на 28 ноември 2011 г. — Mega Brands/СХВП — Diset (MAGNEXT)

text:
               4.2.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 32/31

         Жалба, подадена на 28 ноември 2011 г. — Mega Brands/СХВП — Diset (MAGNEXT)
   (Дело T-604/11)
   2012/C 32/64
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Mega Brands International, Люксембург, Zweigniederlassung Zug (Zug, Швейцария) (представител: A. Nordemann, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Diset, SA (Барселона, Испания)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               Да отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 27 септември 2011 г. по дело R 1695/2010-4 и да отхвърли възражение № B 1383639; и

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: Жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: Фигуративната марка в черно и бяло „MAGNEXT“ за стоки от клас 28 — Заявка за марка на Общността № 6588991

      Притежател на марката или знака, на която/който се прави позоваване в процедурата по възражение: Другата страна в производството пред апелативния състав

      Марка или знак, на която/който се прави позоваване в подкрепа на възражението: Регистрираната в Испания под № 2550099 словна марка „MAGNET 4“ за стоки от клас 28; Регистрираната като марка на Общността № 3840121 фигуративна марка в синьо и бяло „Diset Magnetics“ за стоки и услуги от класове 16, 28 и 41

      Решение на отдела по споровете: Уважава възражението и отхвърля заявката за марка на Общността в нейната цялост

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 на Съвета, доколкото апелативният състав прави погрешна преценка на вероятността от объркване между марката, на която е направено позоваване в подкрепа на възражението и заявената марка.


title: Съединени дела T-319/12 и Т-321/12: Решение на Общия съд от 3 юли 2014 г.  — Испания/Комисия (Държавни помощи — Кинематограф — Помощ за изграждането и експлоатирането на кинематографичен комплекс — Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с вътрешния пазар — Критерий за частния инвеститор в условията на пазарна икономика — Държавна помощ с регионално предназначение — Помощ за насърчаване на културата — Задължение за мотивиране)

text:
               25.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/29

         Решение на Общия съд от 3 юли 2014 г. — Испания/Комисия
   (Съединени дела T-319/12 и Т-321/12) (1)

   ((Държавни помощи - Кинематограф - Помощ за изграждането и експлоатирането на кинематографичен комплекс - Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с вътрешния пазар - Критерий за частния инвеститор в условията на пазарна икономика - Държавна помощ с регионално предназначение - Помощ за насърчаване на културата - Задължение за мотивиране))
   2014/C 282/37
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподатели: Кралство Испания (представител: A. Rubio González, abogado del Estado); Ciudad de la Luz, SAU (Аликанте, Испания); и Sociedad Proyectos Temáticos de la Comunidad Valenciana, SAU (Аликанте) (представители: първоначално J. Buendía Sierra, N. Ruiz García, J. Belenguer Mula и M. Muñoz de Juan, впоследствие J. Buendía Sierra и J. Belenguer Mula, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: É. Gippini Fournier, P. Němečková и B. Stromsky)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение C (2012) 3025 окончателен на Комисията от 8 май 2012 г. относно държавна помощ SA.22668 (C 8/2008 (NN 4/2008), предоставена от Испания в полза на Ciudad de la Luz, SA.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбите.

               2)

               Осъжда Ciudad de la Luz, SA, Sociedad Proyectos Temáticos de la Comunidad Valenciana, SA и Кралство Испания да понесат, освен направените от тях съдебни разноски, и съдебните разноски на Европейската комисия.

      (1)  ОВ C 287, 22.9.2012 г.


title: Дело T-105/07: Иск, предявен на 2 април 2007 г. — MarketTools/СХВП — Optimus-Telecomunicações (ZOOMERANG)

text:
               9.6.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/19

         Иск, предявен на 2 април 2007 г. — MarketTools/СХВП — Optimus-Telecomunicações (ZOOMERANG)
   (Дело T-105/07)
   (2007/C 129/33)
   Език, на който е подадена исковата молба: английски
   Страни

      Ищец: MarketTools, Inc. (Сан-Франциско, Съединени Американски Щати) [представители: W. von der Osten-Sacken и A. González Hähnlein, lawyers]

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Optimus-Telecomunicações, SA (Maia, Португалия)
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени Решение на Втори апелативен състав на СХВП от 25 януари 2007 г. (дело № R 253/2006-2);

               —

               да се осъди Optimus-Telecomunicações S.A да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: Ищецът

      Марка на Общността, предмет на спора: Словна марка „ZOOMERANG “за стоки и услуги по клас 9, 35 и 42 — заявка № 1 603 950

      Притежател на марката или знака, на който е направено позоваване в процедурата по възражението: Optimus Telecomunicações, SA

      Марка или знак, на който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Национални словна и фигуративна марки „BOOMERANG“за стоки и услуги по класове 9, 16, 35, 37, 38 и 42

      Решение на отдела по споровете: Възражението се уважава в неговата цялост

      Решение на апелативния състав: Жалбата се отхвърля

      Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета, поради неправилна оценка от страна на Апелативния състав на приликата между стоките и услугите и разглежданите марки.


title: Дело C-310/11: Решение на Съда (втори състав) от 19 декември 2012 г. (преюдициално запитване от First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Обединено кралство) — Grattan plc/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs (Данъчни въпроси — ДДС — Втора директива 67/228/ЕИО — Член 8, буква а) — Шеста директива 77/388/ЕИО — Доставка на стоки — Данъчна основа — Комисиона, заплащана от дружество за дистанционни продажби на негов търговски представител — Покупки от клиенти, трети лица — Ценови намаления след възникване на данъчното събитие — Непосредствено действие)

text:
               16.2.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 46/6

         Решение на Съда (втори състав) от 19 декември 2012 г. (преюдициално запитване от First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Обединено кралство) — Grattan plc/The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
   (Дело C-310/11) (1)

   (Данъчни въпроси - ДДС - Втора директива 67/228/ЕИО - Член 8, буква а) - Шеста директива 77/388/ЕИО - Доставка на стоки - Данъчна основа - Комисиона, заплащана от дружество за дистанционни продажби на негов търговски представител - Покупки от клиенти, трети лица - Ценови намаления след възникване на данъчното събитие - Непосредствено действие)
   2013/C 46/10
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   First-tier Tribunal (Tax Chamber)

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Grattan plc

      Ответник: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

      Предмет

   Преюдициално запитване — First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Тълкуване на член 8, буква а) от Втора директива 67/228/ЕИО на Съвета от 11 април 1967 година за хармонизация на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — структура и процедури за прилагане на общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ 71, стр. 1303) — Данъчна основа — Доставка на стоки — Комисиона, заплащана от дружество за дистанционни продажби на негов търговски представител, който се явява посредник при доставката на стоки на крайния потребител — Комисиона под формата на плащане в пари или на кредит върху размера на дължимите на дружеството суми за закупени от търговския представител стоки за негово лично ползване — Намаляване на данъчната основа на извършените преди 1.1.1978 г. доставки на стоки по силата на непосредственото действие на член 8, буква а) от директивата и/или на приложението на принципите на данъчен неутралитет или на равно третиране

      Диспозитив

   Член 8, буква а) от Втора директива 67/228/ЕИО на Съвета от 11 април 1967 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — структура и процедури за прилагане на общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че той не дава на данъчнозадължено лице правото да третира a posteriori данъчната основа на доставка на стоки като намалена, когато след датата на тази доставка на стоки търговският представител получава от доставчика кредит, който той избира да приеме или като плащане в пари, или като кредит срещу дължими към доставчика суми във връзка с вече извършени доставки на стоки.

      (1)  ОВ C 282, 24.9.2011 г.


title: Дело C-442/07: Преюдициално запитване, отправено от Oberster Patent- und Markensenat (Австрия) на 27 септември 2007 г. — Verein Radetzky-Orden/Bundesvereinigung Kameradschaft Feldmarschall Radetzky

text:
               24.11.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 283/23

         Преюдициално запитване, отправено от Oberster Patent- und Markensenat (Австрия) на 27 септември 2007 г. — Verein Radetzky-Orden/Bundesvereinigung Kameradschaft „Feldmarschall Radetzky“
   (Дело C-442/07)
   (2007/C 283/40)
   Език на производството: немски
   Препращаща юрисдикция
   Oberster Patent- und Markensenat (Австрия)
   Страни в главното производство

      Ищец: Verein Radetzky-Orden

      Ответник: Bundesvereinigung Kameradschaft „Feldmarschall Radetzky“
   Преюдициалeн въпрос
   Дали член 12, параграф 1 от Първа директива за марките (1) трябва да се тълкува в смисъл, че дадена марка е обект на (реално) използване за разграничаване на стоките или услугите на едно предприятие от тези на други предприятия, когато се използва от сдружение с нестопанска цел върху обявления за прояви, върху бланки на сдружението и върху материали за популяризиране на дейността му, както и от членовете на това сдружение под формата на съответни отличителни знаци, носени при събирането и разпределянето на дарения?

      (1)  Първа Директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно марките (ОВ L 40, стр. 1; Специално издание на български език, глава 17, том 1, стр. 92).


title: Дело C-133/07 P: Жалба, подадена на 6 март 2007 г. от Raiffeisen Zentralbank Österreich AG срещу решението на Първоинстанционния съд (втори състав), постановено на 14 декември 2006 г. по съединени дела T-259/02 до T-264/02 и T-271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich/Комисия на Европейските общности, относно дело T-259/02

text:
               26.5.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 117/11

         Жалба, подадена на 6 март 2007 г. от Raiffeisen Zentralbank Österreich AG срещу решението на Първоинстанционния съд (втори състав), постановено на 14 декември 2006 г. по съединени дела T-259/02 до T-264/02 и T-271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich/Комисия на Европейските общности, относно дело T-259/02
   (Дело C-133/07 P)
   (2007/C 117/18)
   Език на производството: немски
   Страни

      Жалбоподател: Raiffeisen Zentralbank Österreich AG (представители: адвокати S. Völcker и G. Terhorst)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на Първоинстанционния съд от 14 декември 2006 г. по съединени дела T-259/02 до T-264/02 и T-271/02 (1), доколкото с него се отхвърля искът на банка RZB,

               —

               да се отмени член 3 от Решение на Комисията от 11 юни 2002 г. (C2002) 2091 окончателен), доколкото той се отнася до банка RZB,

               —

               при условията на евентуалност, да се намали размера на наложената с член 3 от оспорваното решение на Комисията глоба по преценка на Първоинстанционния съд,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Според жалбоподателя, Първоинстанционният съд е нарушил член 81 ЕО, като е приел, че единствено поради факта, че редовните срещи на банките (die Bankenrunden) са засягали територията на дадена държава-членка, Комисията e имала право да счете, че последните могат да нарушат търговията между държавите-членки
   Според него, Първоинстанционният съд неправомерно е квалифицирал редовните срещи на банките (die Bankenrunden) като „особено тежко нарушение “по смисъла на Насоките за налагане на глоби. Той неправилно е приложил посочените в Насоките критерии относно тежестта на нарушението (естество на нарушението, конкретните последици върху пазара, големина на съответния географски пазар), не е взел предвид селективния подход на Комисията при налагане на санкции, и не е извършил изискваната от самия него преценка на всички аспекти на случая.
   Първоинстанционният съд неправилно е включил в пазарния дял на RZB пазарните дялове на целия сектор на групата Raiffeisen. Той неправилно е ограничил критерия си до „явни “случаи на неравноправно третиране спрямо други банки. Не е било налице необходимото правно основание за включване на целия пазарен дял на сектора на групата Raiffeisen.
   Първоинстанционният съд е направил неправилна квалификация на сътрудничеството от страна на RZB. Той е приложил критерия „значителна добавена стойност “в нарушение на забраната за обратно действие, не е зачел доброволния характер на различните прояви на сътрудничество на RZB, неправомерно е изходил от разместване на доказателствена тежест относно значението на сътрудничеството, по недопустим начин е приел, че общото описание на фактическата обстановка не съставлява форма на сътрудничество, неправилно не е отчел като проява на сътрудничество признанието на RZB относно противоречащия на конкуренцията характер на целта на споразуменията.

      (1)  ОВ C 331, стр. 29.


title: Дело C-369/13: Решение на Съда (пети състав) от 12 февруари 2015 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Oost-Brabant, zittingsplaats 's-Hertogenbosch — Нидерландия) — Наказателно производство срещу N.F. Gielen, M.M.J. Geerings, F.A.C. Pruijmboom, A.A. Pruijmboom (Преюдициално запитване — Прекурсори на наркотични вещества — Мониторинг на търговията между държавите членки — Регламент (ЕО) № 273/2004 — Мониторинг на търговията между Европейския съюз и трети страни — Регламент (ЕО) № 111/2005 — Понятие „включено в списък вещество/описана субстанция“  — Вещество „алфа-фенилацетоацетонитрил“ (APAAN) — Включено в списък вещество „1-фенил-2-пропанон“ (BMK)

text:
               13.4.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 118/5

         Решение на Съда (пети състав) от 12 февруари 2015 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Oost-Brabant, zittingsplaats 's-Hertogenbosch — Нидерландия) — Наказателно производство срещу N.F. Gielen, M.M.J. Geerings, F.A.C. Pruijmboom, A.A. Pruijmboom
   (Дело C-369/13) (1)

   ((Преюдициално запитване - Прекурсори на наркотични вещества - Мониторинг на търговията между държавите членки - Регламент (ЕО) № 273/2004 - Мониторинг на търговията между Европейския съюз и трети страни - Регламент (ЕО) № 111/2005 - Понятие „включено в списък вещество/описана субстанция“ - Вещество „алфа-фенилацетоацетонитрил“ (APAAN) - Включено в списък вещество „1-фенил-2-пропанон“ (BMK))
   (2015/C 118/07)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Rechtbank Oost-Brabant, zittingsplaats 's-Hertogenbosch

      Страни в главното наказателно производство

   N.F. Gielen, M.M.J. Geerings, F.A.C. Pruijmboom, A.A. Pruijmboom

      Диспозитив

   Член 2, буква a) от Регламент (ЕО) № 273/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно прекурсорите на наркотичните вещества и съответно от Регламент (ЕО) № 111/2005 на Съвета от 22 декември 2004 година за определяне на правила за мониторинг на търговията между Общността и трети страни в областта на прекурсорите трябва да се тълкуват в смисъл, че определението „включено в списък вещество/описана субстанция“ по смисъла на тези разпоредби не се прилага към вещество като алфа-фенилацетоацетонитрил, което не е посочено в приложение I към Регламент № 273/2004 или в приложението към Регламент № 111/2005, дори ако се приеме, че чрез готови за употреба или икономически достъпни средства по смисъла на тези регламенти то може лесно да бъде преработено в някое от посочените в приложенията вещества.

      (1)  ОВ C 260, 7.9.2013 г.


title: Дело T-306/08 P: Определение на Първоинстанционния съд от 15 януари 2009 г. — Braun-Neumann/Парламент (Обжалване — Публична служба — Пенсии — Наследствена пенсия — Изплащане до размер от 50 % поради съществуването на втори преживял съпруг — Увреждащ акт — Просрочена жалба)

text:
               18.4.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 90/27

         Определение на Първоинстанционния съд от 15 януари 2009 г. — Braun-Neumann/Парламент
   (Дело T-306/08 P) (1)

   (Обжалване - Публична служба - Пенсии - Наследствена пенсия - Изплащане до размер от 50 % поради съществуването на втори преживял съпруг - Увреждащ акт - Просрочена жалба)
   2009/C 90/43
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Kurt-Wolfgang Braun-Neumann (Lohr am Main, Германия) (представител: P. Ames, avocat)

      Друга страна в проиводството: Европейски парламент (представители: K. Zejdová и S. Seyr)

      Предмет

   Жалба срещу Определение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (първи състав) от 23 май 2008 г. по дело Braun-Neumann/Парламент (F-79/07, все още непубликувано в Сборника), с която се иска отмяна на това определение.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Всяка от страните понася съдебните разноски, направени от нея в настоящото производство.

      (1)  ОВ C 247, 27.9.2008 г.


title: Дело C-298/07: Искане за преюдициално заключение, отправено от Bundesgerichtshof (Германия) на 22 юни 2007 г. — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./deutsche internet versicherung AG

text:
               22.9.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/4

         Искане за преюдициално заключение, отправено от Bundesgerichtshof (Германия) на 22 юни 2007 г. — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./deutsche internet versicherung AG
   (Дело C-298/07)
   (2007/C 223/03)
   Език на производството: немски
   Препращаща юрисдикция
   Bundesgerichtshof
   Страни в главното производство

      Ищец: Bundesverband der Verbraucherzantralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

      Ответник: deutsche internet versicherung AG
   Преюдициални въпроси

               1)

               Длъжен ли е доставчик на услуги на основание на член 6, параграф 1, буква в) от Директива 2000/31/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (1) да предостави телефонен номер на ползвател на услуга преди сключването на договор, така че с доставчика да може да се влезе бързо в контакт и да се разменят съобщения с него по директен и ефективен начин?

               2)

               В случай, че отговорът на първия въпрос е отрицателен:

                           а)

                           Длъжен ли е доставчик на услуги на основание на член 5, параграф 1, буква в) от Директивата да предложи преди сключването на договора втори начин за размяна на съобщения освен посочване на адрес на електронната поща?

                           б)

                           В случай, че отговорът е положителен: Достатъчно ли е, за целите на посочване на втори начин за размяна на съобщения, когато доставчикът на услуги създаде бланка за запитване, с която ползвателят може да се обърне към доставчика на услугата по Интернет и отговорът на запитването на ползвателя се изпраща от доставчика по електронната поща?

      (1)  ОВ L 178, стр. 1.


title: Дело C-638/11 P: Жалба, подадена на 12 декември 2011 г. от Съвета на Европейския съюз срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 27 септември 2011 г. по дело T-199/04., Gul Ahmed/Съвет на Европейския съюз, подпомаган от Европейската комисия

text:
               3.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 65/5

         Жалба, подадена на 12 декември 2011 г. от Съвета на Европейския съюз срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 27 септември 2011 г. по дело T-199/04., Gul Ahmed/Съвет на Европейския съюз, подпомаган от Европейската комисия
   (Дело C-638/11 P)
   2012/C 65/10
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Съвет на Европейския съюз (представители: J.-P. Hix, G. Berrisch, Rechtsanwalt)

      Други страни в производството: Gul Ahmed Textile Mills Ltd, Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Съда:

               —

               да отмени обжалваното съдебно решение (Решение на Общия съд от 27 септември 2011 г. по дело T-199/04), доколкото Общият съд: (i) отменя Регламент (ЕО) № 397/2004 (1) за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на памучно спално бельо с произход от Пакистан („обжалвания регламент“), и (ii) осъжда Съвета да понесе направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски на жалбоподателя,

               —

               да отхвърли третата част от петото правно основание на жалбата,

               —

               да върне делото на Общия съд, който да се произнесе по останалата част от жалбата,

               —

               да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски, свързани с производството по обжалване, и

               —

               да не се произнася по съдебните разноски, свързани с производството пред Общия съд.

      Правни основания и основни доводи

   Съветът поддържа, че Общият съд е приел погрешно, че отмяната на предходните антидъмпингови мита върху памучно бельо от Пакистан и въвеждането на схема от общи тарифни преференции в полза на Пакистан от началото на 2002 г. представляват „различни фактори“ по смисъла на член 3, параграф 7 на Основния регламент. Следователно Общият съд погрешно е заключил, че в конкретния случай институциите са нарушили член 3, параграф 7 на Основния регламент, тъй като не са обособили и разграничили твърдените вредоносните последици от тези фактори.

      (1)  Регламент (ЕО) № 397/2004 на Съвета от 2 март 2004 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на памучно спално бельо с произход от Пакистан (ОВ L 66, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 34, стр. 108)


title: Дело T-646/14: Жалба, подадена на 2 септември 2014 г.  — Micula и др./Комисия

text:
               8.12.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 439/29

         Жалба, подадена на 2 септември 2014 г. — Micula и др./Комисия
   (Дело T-646/14)
   (2014/C 439/40)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Ioan Micula (Орадя, Румъния); S.C. European Food SA (Драганещи, Румъния); S.C. Starmill Srl (Драганещи); S.C. Multipack Srl (Драганещи); Viorel Micula (Орадя) (представители: K. Hobér, J. Ragnwaldh, T. Pettersson, E. Gaillard и Y. Banifatemi, lawyers)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да отмени решение C(2014) 3192 окончателен от 26 май 2014 г., постановено по преписка Държавна помощ SA.38517 (2014/NN) — Micula/Румъния (арбитражно решение на ICSID), с което се постановява Румъния да преустанови всяко действие, което може да доведе до изпълнение или прилагане на решението от 11 декември 2013 г., постановено от Арбитражния съд, създаден под егидата на Международния център за уреждане на инвестиционни спорове, по дело Ioan Micula, Viorel Micula и др./Румъния (дело № ARB/05/20 на ICSID), тъй като Комисията счита, че изпълнението на решението представлява незаконна държавна помощ, до вземане на окончателното решение от Комисията относно съвместимостта на тази държавна помощ с вътрешния пазар,

               —

               да присъди на жалбоподателите разноските по делото.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат две правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от липсата на компетентност.

                           —

                           Правото на ЕС не е приложимо в случая и Комисията не е компетентна да постанови решение по член 11, параграф 1 от Регламент № 659/1999. Решението на Комисията не признава, че Румъния е задължена по международното право да изпълни незабавно решението на ICSID и че международноправните задължения на Румъния имат предимство пред правото на ЕС. Решението на Комисията нарушава член 351, параграф 1 ДФЕС и член 4, параграф 3 ДЕС, които признават и защитават задълженията на Румъния по силата на Конвенцията на ICSID и по силата на Шведско-Румънския двустранен инвестиционен договор.

               2.

               Второто правно основание е изведено от явна грешка при прилагане на правото и преценкатa.

                           —

                           Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото, като погрешно е квалифицирала изпълнението на решението на ICSID като нова държавна помощ и е нарушила оправданите правни очаквания на жалбоподателите. Решението на Комисията изцяло е основано на погрешното разбиране, че изпълнението на решението на ICSID представлява държавна помощ по правото на ЕС. Решението на ICSID нито предоставя икономическо предимство, нито представлява селективна мярка, нито доброволна мярка, която може да бъде приписана на Румъния, нито нарушава или заплашва да наруши конкуренцията.


title: Дело C-288/16: Решение на Съда (първи състав) от 29 юни 2017 г. (преюдициално запитване от Augstākā tiesa — Латвия) — „L.Č.“ IK/Valsts ieņēmumu dienests (Преюдициално запитване — Директива 2006/112/ЕО — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Член 146, параграф 1, буква д) — Освобождавания при износ — Доставка на услуги, пряко свързани с износа или с вноса на стоки — Понятие)

text:
               28.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 283/9

         Решение на Съда (първи състав) от 29 юни 2017 г. (преюдициално запитване от Augstākā tiesa — Латвия) — „L.Č.“ IK/Valsts ieņēmumu dienests
   (Дело C-288/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Директива 2006/112/ЕО - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Член 146, параграф 1, буква д) - Освобождавания при износ - Доставка на услуги, пряко свързани с износа или с вноса на стоки - Понятие))
   (2017/C 283/12)
   Език на производството: латвийски

      Запитваща юрисдикция

   Augstākā tiesa

      Страни в главното производство

      Жалбоподател:„L.Č.“ IK

      Ответник: Valsts ieņēmumu dienests

      Диспозитив

   Член 146, параграф 1, буква д) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба освобождаване от данъчно облагане не се прилага за доставка на услуги като разглежданата в главното производство по сделка за превоз на стоки към трета държава, когато тези услуги не се предоставят пряко на изпращача или на получателя на стоките.

      (1)  ОВ C 260, 18.7.2016 г.


title: Дело C-396/13: Решение на Съда (първи състав) от 12 февруари 2015 г. (преюдициално запитване от Satakunnan käräjäoikeus — Финландия) — Sähköalojen ammattiliitto ry/Elektrobudowa Spolka Akcyjna (Преюдициално запитване — Членове 56 ДФЕС и 57 ДФЕС — Директива 96/71/ЕО — Членове 3, 5 и 6 — Работници на дружество със седалище в държавата членка A, които са командировани за извършването на строителни работи в държавата членка Б — Минимална заплата, предвидена от колективните трудови договори в държавата членка Б — Процесуална легитимация на синдикална организация със седалище в държавата членка Б — Правна уредба на държавата членка A, забраняваща прехвърлянето на трети лица на вземанията за трудови възнаграждения)

text:
               13.4.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 118/6

         Решение на Съда (първи състав) от 12 февруари 2015 г. (преюдициално запитване от Satakunnan käräjäoikeus — Финландия) — Sähköalojen ammattiliitto ry/Elektrobudowa Spolka Akcyjna
   (Дело C-396/13) (1)

   ((Преюдициално запитване - Членове 56 ДФЕС и 57 ДФЕС - Директива 96/71/ЕО - Членове 3, 5 и 6 - Работници на дружество със седалище в държавата членка A, които са командировани за извършването на строителни работи в държавата членка Б - Минимална заплата, предвидена от колективните трудови договори в държавата членка Б - Процесуална легитимация на синдикална организация със седалище в държавата членка Б - Правна уредба на държавата членка A, забраняваща прехвърлянето на трети лица на вземанията за трудови възнаграждения))
   (2015/C 118/08)
   Език на производството: фински

      Запитваща юрисдикция

   Satakunnan käräjäoikeus

      Страни в главното производство

      Ищец: Sähköalojen ammattiliitto ry

      Ответник: Elektrobudowa Spolka Akcyjna

      Диспозитив

               1)

               При обстоятелства като разглежданите в главното производство Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 година относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги, тълкувана в светлината на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, не допуска забраната за прехвърляне на вземания по трудови правоотношения, установена в правната уредба на държавата членка по седалището на предприятието, което командирова работници на територията на друга държава членка, да е пречка за предявяването на иск от синдикална организация като Sähköalojen ammattiliitto пред юрисдикция на втората държава членка, в която се извършва работата, за събиране в полза на командированите работници на вземанията им за трудови възнаграждения, които се обхващат от понятието за минимална заплата по смисъла на Директива 96/71 и са прехвърлени на синдикалната организация при спазване на действащото право на последната държава членка.

               2)

               Член 3, параграфи 1 и 7 от Директива 96/71 следва да се тълкува в светлината на членове 56 ДФЕС и 57 ДФЕС в смисъл, че:

                           —

                           допуска изчисляване на минималното почасово възнаграждение и/или минималното възнаграждение според изработеното, основано на предвиденото в релевантните колективни трудови договори в приемащата държава членка категоризиране на работниците с оглед на определянето на възнаграждението им, при условие че изчисляването и категоризирането се извършват при спазване на задължителни и прозрачни правила, което следва да се провери от националния съд,

                           —

                           дневни като разглежданите в главното производство трябва да се считат за част от минималната заплата при същите условия, при които те се включват в минималната заплата, изплащана на местните работници при командироването им в рамките на съответната държава членка,

                           —

                           обезщетението за пътуване, което се изплаща на работниците, при условие че ежедневно отделят повече от час за път до и от мястото си на работа, трябва да се счита за част от минималната заплата на командированите работници, стига посоченото условие да е изпълнено, което следва да се провери от запитващата юрисдикция,

                           —

                           поемането на квартирните разходи на тези работници не трябва да се счита за компонент на минималната им заплата,

                           —

                           добавка под формата на ваучери за храна, предоставяни на посочените работници, не трябва да се счита за част от минималната им заплата, и

                           —

                           заплащането, което трябва да получат командированите работници за минималните платени почивни дни, е част от минималната заплата, на която те имат право през референтния период.

      (1)  ОВ C 260, 7.9.2013 г.


title: Дело T-240/10: Жалба, подадена на 27 май 2010 г. — Унгария/Комисия

text:
               31.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/46

         Жалба, подадена на 27 май 2010 г. — Унгария/Комисия
   (Дело T-240/10)
   ()
   2010/C 209/70
   Език на производството: унгарски

      Страни

      Жалбоподател: Република Унгария (представители: M. Fehér, K. Szíjjártó)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени Решение 2010/135/ЕС на Комисията от 2 март 2010 година за пускането на пазара, в съответствие с Директива 2001/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, на продукта картофи (Solanum tuberosum L. линия EH92-527-1), генетично модифицирани за повишено съдържание на компонента на скорбялата амилопектин (нотифицирано под номер C(2010) 1193).

               —

               Да се отмени Решение 2010/136/ЕС на Комисията от 2 март 2010 година за разрешаване на пускането на пазара на фураж, произведен от генетично модифицирания картоф EH92-527-1 (BPS-25271-9), и случайното или технически неизбежното наличие на картофа в хранителни и фуражни продукти съгласно Регламент (ЕО) № 1829/2003 на Европейския парламент и на Съвета (нотифицирано под номер C(2010) 1196).

               —

               Да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят атакува Решение 2010/135/ЕС (1) и Решение 2010/136/ЕС (2) на Комисията от 2 март 2010 г.
   Първото основание на жалбата е, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката и е нарушила принципа на предпазните мерки като е разрешила пускането на пазара на генетично модифицирания картоф, наречен „Amflora“ (наричан по-нататък „ГМ картоф“), въпреки че при оценката на рисковете са направени мотивирани възражения, че предвид целта за осигуряване на високо ниво на закрила на човешкото здраве и околната среда разрешението може да увреди здравето на хората и животните и околната среда. Жалбоподателят счита, че разрешението за пускане на пазара почива на необоснована или в много отношения непълна оценка на рисковете, което се отразява върху законосъобразността на решенията на Комисията.
   Във връзка с рисковете за здравето от спорния ГМ картоф жалбоподателят твърди, че маркерният ген за антибиотична резистентност в ГМ картофите и преминаването от ГМ растенията в бактериите представляват риск за здравето на хората и животните и за околната среда, който не е приемлив, като се има предвид по-специално задължението за осигуряване на високо ниво на закрила на човешкото здраве и околната среда и наличието на висока степен на научна несигурност относно рисковете, която Комисията не е отстранила по задоволителен начин. Въз основа на това жалбоподателят заключава, че разрешението за пускане на пазара нарушава принципа на предпазните мерки и член 4, параграф 2 от Директива 2001/18/ЕО (3), която е неговият конкретен законодателен израз. Освен това издаденото от Европейския орган за безопасност на храните (ЕОБХ) становище, на което се основават решенията на Комисията, противоречи и на позицията в това отношение на Световната здравна организация, Световна организация за здравето на животните и Европейската агенция по лекарствата.
   Според жалбоподателя липсва или е недостатъчна оценката на рисковете от ГМ картофа за околната страна като се имат предвид:

               —

               липсата на опити на открито във всички биогеографски региони на Европейския съюз,

               —

               липсата на проучвания на евентуалните кумулативни ефекти върху неклетъчните организми в дългосрочен план и на отраженията върху динамиката на популациите на видовете и върху генетичното многообразие,

               —

               недостатъчните проучвания на евентуалното отражение върху здравето на животните и на евентуалните последици за хранителната верига.

         Като второ основание жалбоподателят изтъква, че Комисията е нарушила Регламент № 1829/2003/ЕС (4). В това отношение изтъква, че член 2, букви б) и в) от Решение 2010/136/ЕС, който допуска случайно или технически неизбежно наличие на генетично модифицирани организми в съотношение не по-голямо от 0,9 % в храните или фуражите, е незаконосъобразен, тъй като Регламент № 1829/2003 не предвижда никакъв подобен марж и не предоставя на Комисията възможност да прилага такъв марж на случайно или технически неизбежно наличие на генетично модифицирани организми.

      (1)  Решение 2010/135/ЕС на Комисията от 2 март 2010 година за пускането на пазара, в съответствие с Директива 2001/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, на продукта картофи (Solanum tuberosum L. линия EH92-527-1), генетично модифицирани за повишено съдържание на компонента на скорбялата амилопектин (нотифицирано под номер C(2010) 1193) (ОВ L 53, стр. 11).

      (2)  Решение 2010/136/ЕС на Комисията от 2 март 2010 година за разрешаване на пускането на пазара на фураж, произведен от генетично модифицирания картоф EH92-527-1 (BPS-25271-9), и случайното или технически неизбежното наличие на картофа в хранителни и фуражни продукти съгласно Регламент (ЕО) № 1829/2003 на Европейския парламент и на Съвета (нотифицирано под номер C(2010) 1196) (ОВ L 53, стр. 15).

      (3)  Директива 2001/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 март 2001 година относно съзнателното освобождаване на генетично модифицирани организми в околната среда и за отмяна на Директива 90/220/ЕИО на Съвета (ОВ L 106; 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 75).

      (4)  Регламент (ЕО) № 1829/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 22 септември 2003 година относно генетично модифицираните храни и фуражи (ОВ L 268, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 41, стр. 3).


title: Дело C-405/08: Решение на Съда (трети състав) от 11 февруари 2010 г. (преюдициално запитване от Vestre Landsret, Дания) — Ingeniørforeningen i Danmark, действаща от името на Bertram Holst/Dansk Arbejdsgiverforening, действаща от името на Babcock & Wilcox Vølund ApS ( Социална политика — Информиране и консултиране на работниците и служителите — Директива 2002/14/ЕО — Транспониране на Директивата със закон и с колективен трудов договор — Последици на колективния трудов договор спрямо работник или служител, който не е член на синдикалната организация, подписала посочения договор — Член 7 — Закрила на представителите на работниците — Изискване за засилена защита срещу уволнение — Липса )

text:
               27.3.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 80/2

         Решение на Съда (трети състав) от 11 февруари 2010 г. (преюдициално запитване от Vestre Landsret, Дания) — Ingeniørforeningen i Danmark, действаща от името на Bertram Holst/Dansk Arbejdsgiverforening, действаща от името на Babcock & Wilcox Vølund ApS
   (Дело C-405/08) (1)

   („Социална политика - Информиране и консултиране на работниците и служителите - Директива 2002/14/ЕО - Транспониране на Директивата със закон и с колективен трудов договор - Последици на колективния трудов договор спрямо работник или служител, който не е член на синдикалната организация, подписала посочения договор - Член 7 - Закрила на представителите на работниците - Изискване за засилена защита срещу уволнение - Липса“)
   2010/C 80/04
   Език на производството: датски

      Запитваща юрисдикция

   Vestre Landsret

      Страни в главното производство

      Ищец: Ingeniørforeningen i Danmark, действаща от името на Bertram Holst

      Ответник: Dansk Arbejdsgiverforening, действаща от името на Babcock & Wilcox Vølund ApS

      Предмет

   Преюдициално запитване — Vestre Landsret — Тълкуване на член 7 от Директива 2002/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2002 година за създаване на обща рамка за информиране и консултиране на работниците и служителите в Европейската общност (ОВ L 80, стр. 29; Специално издание на български език за 2007 г., глава 5, том 6, стр. 120) — Транспониране на директивата с колективен трудов договор — Действие на колективния трудов договор спрямо работник, който не е член на синдикалната организация, сключила посочения договор — Закон за транспониране, който не съдържа условие за засилена защита срещу уволнение спрямо съществуващата вече защита за групите работници, които не са обхванати от колективния трудов договор

      Диспозитив

               1.

               Директива 2002/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2002 година за създаване на обща рамка за информиране и консултиране на работниците и служителите в Европейската общност трябва да се тълкува в смисъл, че тя допуска да бъде транспонирана по реда на колективен трудов договор, което води до това, че определена категория работници и служители се обхваща от разглеждания колективен трудов договор, макар работниците и служителите, спадащи към тази категория, да не са членове на синдикалната организация, подписала посочения колективен трудов договор, и макар техният сектор на дейност да не се представлява от посочената организация, доколкото колективният трудов договор може да гарантира на работниците или служителите, до които се отнася, ефективна защита на правата, предоставени им със същата тази директива.

               2.

               Член 7 от Директива 2002/14 трябва да се тълкува в смисъл, че той не изисква на представителите на работниците и служителите да се предоставя засилена защита срещу уволнение. Все пак всяка приета за транспонирането на тази директива мярка, независимо дали се предвижда от закон или от колективен трудов договор, трябва да съответства на минималния праг на защита, предвиден в посочения член 7.

      (1)  ОВ C 301, 22.11.2008 г.


title: Дело T-336/09: Решение на Общия съд от 19 януари 2011 г. — Häfele/СХВП — Topcom Europe (Topcom) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Общността „Topcom“ — По-ранни словни марки на Общността и на Бенелюкс „TOPCOM“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Сходство между стоките — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               26.2.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 63/26

         Решение на Общия съд от 19 януари 2011 г. — Häfele/СХВП — Topcom Europe (Topcom)
   (Дело T-336/09) (1)

   (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността „Topcom“ - По-ранни словни марки на Общността и на Бенелюкс „TOPCOM“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Сходство между стоките - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2011/C 63/50
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Häfele GmbH & Co. KG (Nagold, Германия) (представители: J. Dönch и M. Eck, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: A. Folliard-Monguiral)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Topcom Europe (Heverlee, Белгия) (представител: P. Maeyaert, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 5 юни 2009 г. по преписка № R 1500/2008-2 относно производство по възражение между Topcom Europe NV и Häfele GmbH & Co. KG.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Häfele GmbH & Co. KG да заплати съдебните разноски, включително необходимите разноски, направени от Topcom Europe NV в производството пред апелативния състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП).

      (1)  ОВ C 256, 24.10.2009 г.


title: Дело C-522/14: Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 19 ноември 2014 г.  — Sparkasse Allgäu/Finanzamt Kempten

text:
               23.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 65/20

         Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 19 ноември 2014 г. — Sparkasse Allgäu/Finanzamt Kempten
   (Дело C-522/14)
   (2015/C 065/29)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesfinanzhof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Sparkasse Allgäu

      Ответник: Finanzamt Kempten

      Преюдициален въпрос

   Свободата на установяване (член 49 от Договора за функционирането на Европейския съюз, предишен член 43 [от Договора за създаване] на Европейската общност) допуска ли правна уредба на държава членка, съгласно която при смърт на местно лице съответната кредитна институция със седалище на територията на страната трябва да уведоми компетентната за данъка върху наследството данъчна служба и за тези активи на наследодателя, които се съхраняват или управляват от несамостоятелен клон на кредитната институция в друга държава членка, при положение че в другата държава членка не е налице подобно задължение за уведомяване и кредитните институции там имат скрепено със санкция задължение да спазват банковата тайна?


title: Дело C-300/07: Искане за преюдициално заключение, отправено от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия) на 27 юни 2007 г. — Hans & Christophorus Oymanns GbR, Orthopädie Schuhtechnik/AOK Rheinland/Hamburg

text:
               6.10.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 235/8

         Искане за преюдициално заключение, отправено от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия) на 27 юни 2007 г. — Hans & Christophorus Oymanns GbR, Orthopädie Schuhtechnik/AOK Rheinland/Hamburg
   (Дело C-300/07)
   (2007/C 235/13)
   Език на производството: немски
   Препращаща юрисдикция
   Oberlandesgericht Düsseldorf
   Страни в главното производство

      Ищец: Hans & Christophorus Oymanns GbR, Orthopädie Schuhtechnik

      Ответник: AOK Rheinland/Hamburg
   Преюдициални въпроси

               1)

                           a.)

                           Следва ли елементът от фактическия състав „финансиран от държавата“ в член 1, параграф 9, алинея 2, буква в), първа хипотеза от Директива 2004/18/EО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г. относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (1) да се тълкува в смисъл, че държавата налага задължение за здравно осигуряване както и задължение за плащане на съответната здравна каса на определени в зависимост от дохода вноски, според фиксирана от последните ставка, а здравните каси са взаимно свързани чрез система за солидарно финансиране, която е по-подробно описана в мотивите, и изпълнението на задълженията на отделните здравни каси е гарантирано?

                           б.)

                           Следва ли елементът от фактическия състав в член 1, параграф 9, алинея 2, буква б), втора хипотеза, според който „организацията“ се намира под „управителния надзор на тези органи“ да се тълкува в смисъл, че наличието на упражняван от държавата правен надзор върху настоящи или бъдещи дейности, към който се прибавят евентуално други възможности за намеса на държавата — описани по-подробно в мотивите — е достатъчен, за да се счете че е налице посоченият елемент от фактическия състав?

               2)

               В случай, че на първия преюдициален въпрос в букви a) и б) следва да се даде положителен отговор, следва ли букви в) и г) от член 1, параграф 2 от Директивата да се тълкуват в смисъл, че предоставянето на разположение на стоки, произведени според изискванията на съответния клиент и приспособени към тях, както и фактът, че на съответните клиенти трябва се даде лична консултация, да се квалифицират като „обществени поръчки за доставка“ или като „обществени поръчки за услуги“? Следва ли при това да се взема предвид стойността на съответните престации?

               3)

               В случай, че посоченото във въпрос 2 „предоставяне на разположение“ следва да се квалифицира като „услуга“ или би могло да бъде такава, следва ли член 1, параграф от директивата — за разлика от рамково споразумение по смисъла на член 1, параграф 5 от директивата да се тълкува в смисъл, че при „концесия за предоставяне на услуги“ също може да се разглежда като такова възлагане на поръчка, при което

                           —

                           решенето, относно това дали и в какви случаи на изпълнителя се възлагат обособени поръчки, не се взема от възложителя, а от трето лице,

                           —

                           заплащането се извършва от възложителя, тъй като от правна гладна точка само последният е длъжен да предостави заплащане и е задължен спрямо третото лице за изпълнение на услугата, и

                           —

                           изпълнителят не е длъжен да изпълни никаква престация преди третото лице да е изискало това от него?

      (1)  ОВ L 134, стр. 114.


title: Дело C-17/06: Решение на Съда (разширен състав) от 11 септември 2007 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Nancy — Франция) — Céline SARL/Céline SA (Марки — Член 5, параграф 1, буква а) и член 6, параграф 1, буква а) от Първа директива 89/104/ЕИО — Право на притежателя на регистрирана марка да забрани използването от трето лице на идентичен на марката знак — Използване на знак като наименование на дружество, търговско име или наименование на търговски обект — Право на третото лице да използва собственото си име)

text:
               10.11.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/11

         Решение на Съда (разширен състав) от 11 септември 2007 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Nancy — Франция) — Céline SARL/Céline SA
   (Дело C-17/06) (1)

   (Марки - Член 5, параграф 1, буква а) и член 6, параграф 1, буква а) от Първа директива 89/104/ЕИО - Право на притежателя на регистрирана марка да забрани използването от трето лице на идентичен на марката знак - Използване на знак като наименование на дружество, търговско име или наименование на търговски обект - Право на третото лице да използва собственото си име)
   (2007/C 269/21)
   Език на производството: френски
   Препращаща юрисдикция
   Cour d'appel de Nancy
   Страни в главното производство

      Ищец: Céline SARL

      Ответник: Céline SA
   Предмет
   Преюдициално запитване — Cour d'appel de Nancy — Тълкуване на член 5, параграф 1 от Първа директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно марките (ОВ L 40, 1989 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92) — Използване на знак като наименование на дружество или като наименование на търговски обект, който е идентичен с регистрирана словна марка, при търговия с идентични стоки
   Диспозитив
   Използването от трето лице без да е получило разрешение за това на идентично с по-ранна марка наименование на дружество, търговско име или наименование на търговски обект при търговия със стоки, идентични с тези, за които е регистрирана марката, представлява използване, което притежателят на марката може да забрани в съответствие с член 5, параграф 1, буква а) от Първа директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно марките, ако използването е за стоки и засяга или може да засегне функциите на марката.
   В такъв случай член 6, параграф 1, буква а) от Директива 89/104/ЕИО може да не допусне такава забрана само ако третото лице използва дружественото си наименование или търговското си име в съответствие с честната производствена или търговска практика.

      (1)  ОВ C 74, 25.3.2006 г.