title: Дело T-469/14: Жалба, подадена на 24 юни 2014 г.  — Dordal/Комисия

text:
               4.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 253/64

         Жалба, подадена на 24 юни 2014 г. — Dordal/Комисия
   (Дело T-469/14)
   2014/C 253/88
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Dordal, SA (Барселона, Испания) (представители: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero и A. Lamadrid de Pablo, abogados)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение, доколкото то квалифицира съвкупността от мерки, които според посоченото в него съставляват т. нар. испанска система за финансов лизинг като нова и несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ,

               —

               при условията на субсидиарност, да отмени членове 1 и 4 от обжалваното решение, които определят инвеститорите от обединенията по икономически интереси като бенефициери на предполагаемите помощи и като единствени адресати на разпореждането за възстановяване,

               —

               при условията на субсидиарност, да отмени член 4 от обжалваното решение, доколкото с него се разпорежда възстановяването на предполагаемите помощи,

               —

               да отмени член 4 от обжалваното решение, доколкото той се произнася относно законосъобразността на частноправните договори между инвеститорите и други организации, и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски по това производство.

      Правни основания и основни доводи

   Основанията и основните доводи са същите, като тези по дело T-700/13, Bankia/Комисия.


title: Дело C-117/10: Жалба, подадена на 3 март 2010 г. — Европейска комисия/Съвет на Европейския съюз

text:
               1.5.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/34

         Жалба, подадена на 3 март 2010 г. — Европейска комисия/Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-117/10)
   2010/C 113/53
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Европейска комисия (представители: V. Di Bucci, L. Flynn, K. Walkerová, A. Stobiecka-Kuik)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Решение 2010/10/ЕО (1) на Съвета от 20 ноември 2009 година за предоставяне на държавна помощ от властите на Република Полша за закупуване на земеделска земя в периода между 1 януари 2010 г. и 31 декември 2013 г.,

               —

               Съветът на Европейския съюз да бъде осъден да заплати съдебните разноски по настоящото производство.

      Правни основания и основни доводи

   С приемането на обжалваното решение Съветът е отменил решението на Комисията, съдържащо се в предложението за приемане на подходящи мерки в точка 196 от Насоките за селското стопанство от 2007 г. и в неговото безусловно приемане от Полша, задължаващо последната най-късно до 31 декември 2009 г. да преустанови съществуващата схема за предоставяне на помощ за закупуване на земеделска земя. Под прикритието на извънредни обстоятелства Съветът всъщност разрешава на Полша да продължи тази схема до изтичането на срока на Насоките за селското стопанство от 2007 г. на 31 декември 2013 г. Обстоятелствата, изтъкнати от Съвета като мотиви за неговото решение, очевидно не са извънредни обстоятелства от естество да обосноват приетото решение и не вземат под внимание решението на Комисията относно тази схема. В подкрепа на своята жалба за отмяна Комисията сочи четири правни основания:

               а)

               на първо място тя счита, че Съветът не е бил компетентен да действа на основание на член 88, параграф 2, трета алинея ЕО, защото той не взел решение по молбата на Полша в тримесечния срок, определен в четвъртата алинея от тази разпоредба, и защото във всеки случай одобрената от него помощ е била съществуваща помощ, която Полша, когато приела предложените ѝ от Комисията подходящи мерки, се задължила да отмени до края на 2009 г.

               б)

               на второ място, като разрешил помощта до 2013 г., Съветът е злоупотребил с властта си, опитвайки се да неутрализира решението, според което Полша е била свободна да продължи тази помощ до края на 2009 г., но не и след това.

               в)

               по-нататък, съгласно третото правно основание, обжалваното решение е прието в нарушение на принципа за лоялно сътрудничество, който се прилага към държавите членки и също между институциите. Чрез своето решение Съветът е освободил Полша от нейното задължение за сътрудничество с Комисията във връзка с подходящите мерки, приети от тази държава членка относно съществуващата помощ за закупуване на земеделска земя в контекста на установеното от член 88, параграф 1 ЕО сътрудничество.

               г)

               с последното си правно основание Комисията твърди, че Съветът е допуснал явна грешка в преценката, доколкото е счел, че са съществували извънредни обстоятелства, оправдаващи приемането на одобрената мярка.

      (1)  ОВ L 4, 8.1.2010 г., стр. 89.


title: Дело T-431/14: Жалба, подадена на 12 юни 2014 г.  — Volkswagen/СХВП (CHOICE)

text:
               25.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/42

         Жалба, подадена на 12 юни 2014 г. — Volkswagen/СХВП (CHOICE)
   (Дело T-431/14)
   2014/C 282/55
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Volkswagen AG (Волфсбург, Германия) (представител: U. Sander, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 3 април 2014 г. по преписка R 2019/2013-1,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: Словна марка „CHOICE“ за стоки и услуги от класове 12, 28, 35 и 37 — Заявка за марка на Общността № 1 1 7 69  163

      Решение на проверителя: Отхвърля заявката

      Решение на апелативния състав: Отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


               12.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 9/38

         Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Oslo tingrett на 6 януари 2016 г. по дело Synnøve Finden/Staten v/Landbruks- og matdepartmentet
   (Дело E-1/16)
   (2017/C 9/08)
   С писмо от 6 януари 2016 г., получено в деловодството на Съда на ЕАСТ на 18 януари 2016 г., Oslo tingrett (Окръжният съд на Осло) подаде молба за консултативно становище до Съда на ЕАСТ по дело Synnøve Finden/Staten v/Landbruks- og matdepartmentet (норвежката държава, представлявана от Министерството на земеделието и храните) по следните въпроси във връзка с Регламент № 832 от 29 юни 2007 г. относно системата за изравняване на тарифите на млякото („Регламентът за изравняване на тарифите“):

               1.1.

               Трябва ли Съдът при оценката на законосъобразността на схемата за помощ, посочена в раздел 8, параграф 3 от Регламента за изравняване на тарифите, да вземе предвид правилата относно свободата на установяване в член 31 от Споразумението за ЕИП?

               1.2.

               Ако при оценката на законосъобразността на раздел 8, параграф 3 от Регламента за изравняване на тарифите, Съдът е длъжен да вземе предвид член 31 от Споразумението за ЕИП, ще бъде ли този член приложим само при наличието на трансграничен елемент по делото?

               1.3.

               Ако за оценката на законосъобразността на раздел 8, параграф 3 от Регламента за изравняване на тарифите, Съдът е длъжен да вземе предвид член 31 от Споразумението за ЕИП, ще бъде ли този член приложим само по отношение на така наречените „продукти по Протокол 3“ или ще се счита, че става въпрос за помощ за транспорт, приложима за всички категории продукти, дори ако транспортът е ограничен до собствените продукти на съответната страна?

               2.1.

               Изисква ли естеството на схемата за помощ, посочена в раздел 8, параграф 3 от Регламента за изравняване на тарифите, предварително уведомяване на Надзорния орган на ЕАСТ съгласно член 60 от Споразумението за ЕИП?

               2.2.

               Ако схемата за помощ, посочена в раздел 8, параграф 3 от Регламента за изравняване на тарифите, изисква предварително уведомяване на Надзорния орган на ЕАСТ съгласно член 60 от Споразумението за ЕИП, важи ли това изискване само за така наречените „продукти по Протокол 3“ или ще се счита, че става въпрос за помощ за транспорт, приложима за всички продуктови категории?


title: Дело T-298/16: Иск, предявен на 13 юни 2016 г. — East West Consulting/Комисия

text:
               25.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/66

         Иск, предявен на 13 юни 2016 г. — East West Consulting/Комисия
   (Дело T-298/16)
   (2016/C 270/71)
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: East West Consulting SPRL (Нандрен, Белгия) (представители: L. Levi и A. Tymen, avocats)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на ищеца

   Ищецът моли Общия съд:

               —

               да обяви настоящия иск за допустим и основателен,

         поради което,

               —

               да постанови, че е ангажирана извъндоговорната отговорност на Европейската комисия,

               —

               да осъди ответника да поправи претърпените от ищеца вреди, оценени на сумата от 496 000 EUR, без да се изключва възможността тази сума да се промени в хода на производството,

               —

               във всички случаи, да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на иска си ищецът излага две основания.

               1.

               Първо основание — Комисията е извършила достатъчно съществени нарушения на правни норми, като на основание на Решение 2008/969/ЕО, Евратом на Комисията от 16 декември 2008 г. относно Системата за ранно предупреждение за ползване от разпоредителите с бюджетни средства на Комисията и на изпълнителните агенции (ОВ, L 344, 2008 г., стр. 125) е активирала предупреждението „W3b“ в системата за ранно предупреждение (СРП) срещу ищеца след разследване на Службата за борба с измамите (OLAF), определящо равнището на риск във връзка с ищеца в качеството му на оферент, на когото се възлага изпълнението на обществена поръчка за услуги относно проект, който цели да засили борбата срещу недекларирания труд в Бившата Югославска Република Македония. Това основание се разделя на пет части:

                           —

                           Първа част, съгласно която решението да се издаде предупреждение по отношение на ищеца в СРП (наричано по-нататък „решението СРП“) е незаконосъобразно, тъй като е лишено от правно основание, нарушава член 5 ДЕС и основното право на презумпцията за невиновност,

                           —

                           Втора част, съгласно която решението СРП е незаконосъобразно, тъй като нарушава принципа на правна сигурност във връзка с условията относно предупреждението „W3b“,

                           —

                           Трета част, съгласно която решението СРП е незаконосъобразно, тъй като е прието в нарушение на член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, на принципа на добра администрация, на правото на защита, на основното право на изслушване, както и на задължението за мотивиране,

                           —

                           Четвърта част, изтъкната при условията на евентуалност, съгласно която Комисията е нарушила решението СРП, задължението за мотивиране, установено в член 41 от Хартата, задължението за полагане на грижа и принципа на пропорционалност,

                           —

                           Пета част, съгласно която съображението на Комисията да откаже одобрение е неправомерно, тъй като противоречи на спецификацията.

               2.

               Второ основание, изведено от претъpпените от ищеца вреди и от причинно-следствената връзка между виновното поведение на Комисията и тези вреди.


title: Дело C-417/11 P: Решение на Съда (трети състав) от 15 ноември 2012 г. — Съвет на Европейския съюз/Nadiany Bamba, Европейска комисия (Обжалване — Обща външна политика и политика на сигурност — Специфични ограничителни мерки, взети спрямо определени лица и стопански субекти, с оглед ситуацията в Кот д’Ивоар — Замразяване на средства — Член 296 ДФЕС — Задължение за мотивиране — Право на защита — Право на ефективна съдебна защита — Право на зачитане на собствеността)

text:
               12.1.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 9/18

         Решение на Съда (трети състав) от 15 ноември 2012 г. — Съвет на Европейския съюз/Nadiany Bamba, Европейска комисия
   (Дело C-417/11 P) (1)

   (Обжалване - Обща външна политика и политика на сигурност - Специфични ограничителни мерки, взети спрямо определени лица и стопански субекти, с оглед ситуацията в Кот д’Ивоар - Замразяване на средства - Член 296 ДФЕС - Задължение за мотивиране - Право на защита - Право на ефективна съдебна защита - Право на зачитане на собствеността)
   2013/C 9/28
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bishop, B. Driessen и E. Dumitriu-Segnana)

      Други страни в производството: Nadiany Bamba (представители: първоначално P. Haïk, а впоследствие P. Maisonneuve, avocats), Европейска комисия (представители: E. Cujo и M. Konstantinidis)

      Встъпила страна, подпомагаща жалбоподателя: Френска република (представители: G. de Bergues и É. Ranaivoson)

      Предмет

   Жалба, подадена срещу Решение на Общия съд (пети състав) от 8 юни 2011 г. по дело Bamba/Съвет (T-86/11), с което Общият съд отменя Решение 2011/18/ОВППС на Съвета от 14 януари 2011 година за изменение на Решение 2010/656/ОВППС на Съвета за подновяване на ограничителните мерки срещу Кот д’Ивоар и Регламент (ЕC) № 25/2011 на Съвета от 14 януари 2011 година за изменение на Регламент (ЕО) № 560/2005 на Съвета за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени към определени лица и стопански субекти, с оглед ситуацията в Кот д’Ивоар (ОВ L 11, стр. 1) в частта, в която тези актове се отнасят до г-жа Nadiany Bamba — Замразяване на средства — Задължение за мотивиране — Грешка при прилагане на правото

      Диспозитив

               1.

               Отменя Решение на Общия съд на Европейския съюз от 8 юни 2011 г. по дело Bamba/Съвет (T-86/11).

               2.

               Отхвърля жалбата, подадена от г-жа Bamba пред Общия съд.

               3.

               Осъжда г-жа Bamba да понесе, освен направените от нея съдебни разноски, и съдебните разноски, направени от Съвета на Европейския съюз в настоящото производство по обжалване и в първоинстанционното производство.

               4.

               Френската република и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 311, 22.10.2011 г.


title: Дело F-60/09 RENV: Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 17 октомври 2013 г. — Birkhoff/Комисия (Публична служба — Длъжностни лица — Връщане на делото на Съда на публичната служба след отмяна на решението му — Възнаграждение — Семейни надбавки — Надбавка за дете на издръжка — Дете, което поради тежко заболяване или недъгавост не може да се издържа само — Искане да се продължи изплащането на надбавката)

text:
               8.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 71/29

      Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 17 октомври 2013 г. — Birkhoff/Комисия
      (Дело F-60/09 RENV)
      (Публична служба - Длъжностни лица - Връщане на делото на Съда на публичната служба след отмяна на решението му - Възнаграждение - Семейни надбавки - Надбавка за дете на издръжка - Дете, което поради тежко заболяване или недъгавост не може да се издържа само - Искане да се продължи изплащането на надбавката)
      (2014/C 71/54)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Gerhard Birkhoff (Вайтнау, Германия) (представител: C. Inzillo, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия (представители: J. Currall и B. Eggers, подпомагани от A. Dal Ferro, адвокат)

         Предмет

      Връщане на делото на Съда на публичната служба след отмяна на решението му — Публична служба — Отмяна на решението за отхвърляне на искането на жалбоподателя да се продължи изплащането на надбавката за дете на издръжка по член 2, алинея 5 от приложение VII към Правилника.

         Диспозитив

                  1.

                  Отхвърля жалбата.

                  2.

                  Европейската комисия понася наред с направените от нея съдебни разноски и тези на г-н Birkhoff по дело F-60/09 и по дело T-10/11 P.

                  3.

                  Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски по дело F-60/09 RENV.


title: Дело T-510/16: Решение на Общия съд от 19 юли 2017 г. — Dessi/ЕИБ (Публична служба — Служители на ЕИБ — Оценяване — Повишаване — Процедура за оценяване и повишаване за 2012 г. — Решение на комитета по жалбите — Предели на контрола — Представители на персонала — Дискриминация)

text:
               28.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 283/45

         Решение на Общия съд от 19 юли 2017 г. — Dessi/ЕИБ
   (Дело T-510/16) (1)

   ((Публична служба - Служители на ЕИБ - Оценяване - Повишаване - Процедура за оценяване и повишаване за 2012 г. - Решение на комитета по жалбите - Предели на контрола - Представители на персонала - Дискриминация))
   (2017/C 283/68)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Nathalie Dessi (Люксембург, Люксембург) (представители: първоначално A. Senes и L. Payot, впоследствие L. Levi, avocats)

      Ответник: Европейска Инвестиционна Банка (представители: първоначално C. Gómez de la Cruz и E. Raimond, впоследствие E. Raimond и G. Faedo и, накрая, G. Faedo и K. Carr, подпомагани от A. Dal Ferro, avocat)

      Предмет

   Искане на основание член 270 ДФЕС за отмяна на решението на комитета по жалбите на ЕИБ от 23 октомври 2013 г., с което той отхвърля искането на жалбоподателката за преразглеждане на доклада за оценяването ѝ за 2012 г., основаващо се на липсата в този доклад на препоръка до председателя на ЕИБ да я повиши от функционална група F във функционална група E

      Диспозитив

               1)

               Отменя решение на комитета по жалбите на Европейската инвестиционна банка (ЕИБ) от 23 октомври 2013 г., с което той отхвърля искането на г-жа Nathalie Dessi за преразглеждане на доклада за оценяването ѝ за 2012 г., основаващо се на липсата в този доклад на препоръка до председателя на ЕИБ да я повиши от функционална група F във функционална група E.

               2)

               Осъжда ЕИБ да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 85, 22.3.2014 г. (делото първоначално е заведено в Съда на публичната служба на Европейския съюз под номер F-8/14 и е предадено на Общия съд на Европейския съюз на 1 септември 2016 г.).


title: Дело C-74/13: Решение на Съда (втори състав) от 9 април 2014 г. (преюдициално запитване от Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — GSV kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (Преюдициално запитване — Обща митническа тарифа — Тарифно класиране — Комбинирана номенклатура — Кодове 7019590010 и 7019590090 по ТАРИК — Регламенти за налагане на антидъмпингови мита върху вноса на определени мрежести тъкани от стъклени влакна с произход от Китай — Текстове на различните езици — Задължение да се платят антидъмпинговите мита)

text:
               10.6.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 175/11

         Решение на Съда (втори състав) от 9 април 2014 г. (преюдициално запитване от Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Унгария) — GSV kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága
   (Дело C-74/13) (1)

   ((Преюдициално запитване - Обща митническа тарифа - Тарифно класиране - Комбинирана номенклатура - Кодове 7019590010 и 7019590090 по ТАРИК - Регламенти за налагане на антидъмпингови мита върху вноса на определени мрежести тъкани от стъклени влакна с произход от Китай - Текстове на различните езици - Задължение да се платят антидъмпинговите мита))
   2014/C 175/12
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: GSV kft

      Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      Предмет

   Преюдициално запитване — Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Тълкуване на съображение 14 и на член 1, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 138/2011 на Комисията от 16 февруари 2011 година за налагане на временно антидъмпингово мито върху вноса на определени мрежести тъкани от стъклени влакна с произход от Китайската народна република (ОВ L 43, стр. 9) — Освобождаване от антидъмпингово мито на вноса на мрежести тъкани от стъклени влакна, които не съответстват на описанието в код по ТАРИК 7019590010, включено в регламентите, публикувани на езика на вносителя — Стока, която може да бъде класирана под този код в съответствие с текста на други езици

      Диспозитив

               1)

               Код 7019590010 от интегрираната тарифа на Европейските общности, установена в член 2 от Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа, трябва да се тълкува в смисъл, че стоки като описаните от запитващата юрисдикция, съставени по-специално от тъкани от стъклени влакна с размер на отворите 4 мм както на дължина, така и на широчина, с тегло над 35 г/кв.м и предназначени за строителния сектор, могат да попаднат в обхвата на тази позиция.

               2)

               Фактът, че стоката, посочена в разглежданата в главното производство митническа декларация, като отговаря на характеристиките, предвидени в код 7019590010 по ТАРИК и възпроизведени в регламентите, с които върху нея се налагат антидъмпингови мита, не съответства на наименованието, дадено в този код и в регламентите, както са публикувани на езика на държавата членка по произход на декларатора, на които последният се е позовал изключително в декларацията си, не може да доведе до отмяна на тарифното ѝ класифициране в посочения код, който митническите органи са определили, след като са се позовали на текстовете на всички други езици на същия код и на посочените регламенти.

      (1)  ОВ C 164, 8.6.2013 г.


title: Дело T-366/06: Определение на Първоинстанционния съд от 14 юли 2008 г. — Calebus/Комисия (Жалба за отмяна — Директива 92/43/ЕИО — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Решение 2006/613/ЕО — Списък на местообитанията със значение за Общността в средиземноморския биогеографски район — Обжалваем акт — Липса на пряко засягане — Недопустимост)

text:
               30.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/42

         Определение на Първоинстанционния съд от 14 юли 2008 г. — Calebus/Комисия
   (Дело T-366/06) (1)

   (Жалба за отмяна - Директива 92/43/ЕИО - Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна - Решение 2006/613/ЕО - Списък на местообитанията със значение за Общността в средиземноморския биогеографски район - Обжалваем акт - Липса на пряко засягане - Недопустимост)
   (2008/C 223/72)
   Език на производството: испански
   Страни

      Жалбоподател: Calebus, SA (Almería, Испания) (представител: R. Bocanegra Sierra, avocat)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: A. Alcover San Pedro и D. Recchia)

      Страна, встъпила в подкрепа на ответника: Кралство Испания (представител: F. Díez Moreno, abogado del Estado)
   Предмет
   Искане за частична отмяна на Решение 2006/613/ЕО на Комисията от 19 юли 2006 г. за приемане съгласно Директива 92/43/ЕИО на Съвета списък на местообитанията със значение за Общността в средиземноморския биогеографски район (ОВ L 259, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 21), доколкото определя като местообитание със значение за Общността в средиземноморския биогеографски район територията наречена „Ramblas de Gergal, Tabernas y Sur de Sierra Alhamilla“, на която се намира терен на жалбоподателя.
   Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата като недопустима.

               2)

               Осъжда Calebus, SA да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на Комисията.

               3)

               Кралство Испания понася направените от него съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 20, 27.1.2007 г.


title: Дело T-392/06: Решение на Общия съд от 27 април 2010 г. — Union Investment Privatfonds/СХВП — Unicre-Cartão International De Crédito (unibanco) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Общността unibanco — По-ранни национални фигуративни марки UniFLEXIO, UniVARIO и UniZERO — Късно представяне на документи — Право на преценка, предоставено по член 74, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 76, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               19.6.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/38

      Решение на Общия съд от 27 април 2010 г. — Union Investment Privatfonds/СХВП — Unicre-Cartão International De Crédito (unibanco)
      (Дело T-392/06) (1)

      (Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Общността unibanco - По-ранни национални фигуративни марки UniFLEXIO, UniVARIO и UniZERO - Късно представяне на документи - Право на преценка, предоставено по член 74, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 76, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009)
      (2010/C 161/58)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Union Investment Privatfonds GmbH (Франкфурт на Майн, Германия) (представители: H. Keller, впоследствие J. Zindel, avocats)

         Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) (представител: G. Schneider)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Unicre-Cartão International De Crédito, SA (Лисабон, Португалия)

         Предмет

      Жалба, подадена срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 10 октомври 2006 г. (по преписка № R 442/2004-2) относно производство по възражение между l’Union Investment Privatfonds GmbH и Unicre-Cartão International De Crédito, SA

         Диспозитив

                  1.

                  Отхвърля жалбата

                  2.

                  Осъжда Union Investment Privatfonds GmbH да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 42, 24.2.2007 г.


title: Дело T-290/06: Определение на Първоинстанционния съд от 11 септември 2008 г.  — Италия/Комисия

text:
               22.11.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 301/63

         Определение на Първоинстанционния съд от 11 септември 2008 г. — Италия/Комисия
   (Дело T-290/06) (1)

   (2008/C 301/117)

      Език на производството: италиански

   Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 310, 16.12.2006 г.


title: Дело C-414/08 P: Жалба, подадена на 23 септември 2008 г. от Sviluppo Italia Basilicata SpA срещу решението на Първоинстанционния съд (Трети състав), постановено на 8 юли 2008 г. по дело T-176/06, Sviluppo Italia Basilicata SpA/Комисия на Европейските общности

text:
               22.11.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 301/23

         Жалба, подадена на 23 септември 2008 г. от Sviluppo Italia Basilicata SpA срещу решението на Първоинстанционния съд (Трети състав), постановено на 8 юли 2008 г. по дело T-176/06, Sviluppo Italia Basilicata SpA/Комисия на Европейските общности
   (Дело C-414/08 P)
   (2008/C 301/37)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Жалбоподател: Sviluppo Italia Basilicata SpA (представители: F. Sciaudone, R. Sciaudone и A. Neri, avvocati)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя
   Sviluppo Italia Basilicata SpA иска от Съда:

               —

               да отмени решението на Първоинстанционния съд от 8 юли 2008 г. по дело Т-176/06 („обжалваното съдебно решение“) и да върне делото на Първоинстанционния съд, за да се произнесе по същество съобразно дадените от Съда указания;

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски по настоящото производство и по производството по дело Т-176/06.

         Правни основания и основни доводи
   С обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд е отхвърлил подадената от жалбоподателя жалба с предмет, от една страна, искане за отмяна на Решение С (2006) 1706 на Комисията от 20 април 2006 г. („спорното решение“) за намаляване на помощта от Европейския фонд за регионално развитие в полза на общата субсидия за реализиране на мерките за подпомагане на малките и средните предприятия, развиващи дейност в регион Basilicate в Италия и, от друга страна, искане за обезщетение на претърпените от жалбоподателя вреди в резултат на приемането на това решение.
   В подкрепа на исканията си жалбоподателя изтъква различни грешки при прилагане на правото, допуснати от Първоинстанционния съд.
   На първо място, жалбоподателят твърди, че като разгледал правните основания в ред, различен от реда, в който те са изложени в първоинстанционната жалба, Първоинстанционният съд явно преиначил смисъла и цялостния обхват на жалбата.
   На второ място, жалбоподателят изтъква различни грешки при прилагане на правото, свързани с тълкуването и прилагането на общата субсидия, на Конвенцията и на фиш № 19 от Решение № 97/322/ЕО (1). Според жалбоподателя, Първоинстанционният съд разбрал неправилно истинското съдържание и целта на мярка № 2 от общата субсидия съгласно горепосочените актове. Тази груба, първоначална грешка опорочила последващото тълкуване на Първоинстанционния съд на релевантните понятия (напр. „ангажимент“, „разноски“, „продължителност“).
   На трето място, жалбоподателят изтъква, че Първоинстанционният съд трябвало да установи незаконосъобразността на спорното решение, тъй като то било прието въз основа на твърдяно нарушение на условие („условието за полезност“), което не било посочено нито в решението за предоставяне на помощта, нито в програмата за общо субсидиране, и което повдигало проблеми, свързани с правната сигурност и с твърде широката оперативна самостоятелност при прилагането.
   На четвърто място, жалбоподателят посочва неправилното тълкуване и последвалото неприлагане от Първоинстанционния съд на принципите, установени от Съда в Решение от 21 септември 2000 г., по дело С-462/98 Mediocurso/Комисия (2).
   На пето място, жалбоподателят изтъква нарушение на член 25 и член 26 от Регламент № 4253/88 (3) относно задълженията на Комисията за наблюдение и контрол. Твърденията на Първоинстанционния съд насърчавали, по-конкретно, неприлагането и неспазването на системата за наблюдение и контрол, установена с тези разпоредби.
   На шесто място, жалбоподателят изтъква, че Първоинстанционният съд е нарушил принципа на защита на оправданите правни очаквания и принципа на правната сигурност, като е отхвърлил оплакванията на жалбоподателя с погрешния мотив, че породените от Комисията (между другото и чрез действието на Надзорния комитет) очаквания във всички случаи са несъвместими с приложимите разпоредби и следователно са неоправдани.
   На седмо място, жалбоподателят изтъква изопачаване от страна на Първоинстанционния съд на доказателствата и нарушение на основни принципи, свързани с тежестта на доказване, като той отказва да приеме за доказани факти, които не са оспорени от ответника и са потвърдени от предоставените от жалбоподателя доказателствата.
   На осмо място, жалбоподателят изтъква нарушение на общностната съдебна практика относно прилагането на принципа на пропорционалност в случаи на намаляване на предоставена от Общността помощ, тъй като Първоинстанционният съд не е взел предвид фактите, които биха могли да доведат до смекчаване на финансовата корекция.
   Що се отнася до правните основания, свързани с искането за обезщетение на вреди, жалбоподателят изтъква преди всичко, че погрешните и недостатъчни мотиви на обжалваното съдебно решение относно отхвърляне на искането за обезщетение на вредите, причинени от незаконсъобразни действия, за които Общността носи отговорност.
   Накрая, жалбоподателят изтъква погрешните и недостатъчни мотиви на обжалваното съдебно решение относно отхвърляне на искането за обезщетение на вредите, причинени от незаконсъобразни действия, за които Общността носи отговорност („обективна отговорност“).

      (1)  Решение на Комисията от 23 април 1997 г. за изменение на решенията за одобрение на рамковите програми за подкрепа, на единните програмни документи и на общностните инициативи, приети по отношение на Италия (ОВ L 146 от 5 юни 1997 г., стр. 11).

      (2)  (Recueil, 2000 стр. I-7183).

      (3)  Регламент (ЕИО) № 4253/88 на Съвета от 19 декември 1988 година за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2052/88 относно координацията между дейностите на различните Структурни фондове, от една страна, и между тях и тези на Европейската инвестиционна банка и на другите съществуващи финансови инструменти, от друга страна (ОВ L 374, стр. 1).


title: Дело T-17/12: Решение на Общия съд от 30 април 2014 г.  — Hagenmeyer и Hahn/Комисия (Защита на потребителите — Регламент (ЕО) № 1924/2006 — Здравни претенции за храни — Отказ да се разреши претенция за намаляване на риска от заболяване — Посочване на рисков фактор — Законосъобразност на процедурата за разрешаване на претенциите за намаляване на риска от определено заболяване — Жалба за отмяна — Правен интерес — Пряко и лично засягане — Допустимост — Пропорционалност — Задължение за мотивиране)

text:
               24.6.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 194/21

         Решение на Общия съд от 30 април 2014 г. — Hagenmeyer и Hahn/Комисия
   (Дело T-17/12) (1)

   ((Защита на потребителите - Регламент (ЕО) № 1924/2006 - Здравни претенции за храни - Отказ да се разреши претенция за намаляване на риска от заболяване - Посочване на рисков фактор - Законосъобразност на процедурата за разрешаване на претенциите за намаляване на риска от определено заболяване - Жалба за отмяна - Правен интерес - Пряко и лично засягане - Допустимост - Пропорционалност - Задължение за мотивиране))
   2014/C 194/26
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподатели: Moritz Hagenmeyer (Хамбург, Германия) и Andreas Hahn (Хановер, Германия) (представител: T. Teufer, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия (представители: L. Pignataro-Nolin и S. Grünheid)

      Встъпила страна в подкрепа на ответника: Съвет на Европейския съюз (представители: I. Šulce, Z. Kupčová и M. Simm)

      Предмет

   Частична отмяна на Регламент (ЕС) № 1170/2011 на Комисията от 16 ноември 2011 година относно отказ за разрешаване на някои здравни претенции за храните във връзка с намаляване на риска от заболяване (ОВ L 299, стр. 1)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Г-н Moritz Hagenmeyer и г-н Andreas Hahn понасят направените от тях съдебни разноски, както и тези, които са направени от Европейската комисия.

               3)

               Съветът на Европейския съюз понася направените от него съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 89, 24.3.2012 г.


title: Дело T-189/14: Жалба, подадена на 24 март 2014 г.  — Deza/ECHA

text:
               24.6.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 194/27

         Жалба, подадена на 24 март 2014 г. — Deza/ECHA
   (Дело T-189/14)
   2014/C 194/35
   Език на производството: чешки

      Страни

      Жалбоподател: Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Чешка република) (представител: P. Dejl, lawyer)

      Ответник: Европейска агенция по химикалите

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решенията на Европейската агенция по химикалите от 24 януари 2014 г. по известия AFA-C-0000004274-77-09/F, AFA C 0000004280 84-09/F, AFA-C-0000004275-75-09/F и AFA C 0000004151-87-08/F

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага четири правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от твърдение за нарушение на член 4, параграф 2 от Регламент (EО) № 1049/2001 (1) във връзка с член 118 от Регламент (EО) № 1907/2006 (2) и нарушение на правото на защита на законните търговски интереси и на интелектуалната собственост.

                           —

                           В тази връзка жалбоподателят излага, че обжалваното решение противоречи на член 4, параграф 2 от Регламент № 1049/2001 във връзка с член 118 от Регламент № 1907/2006, тъй като оповестяването на съответната информация пред трето лице би довело до нарушаване на защитата на неговите търговски интереси и до нарушаване на правото на защита на правата на интелектуална собственост, както и че не е налице по-висш обществен интерес от оповестяване на съответната информация и ответникът дори не е посочил в решението си, че по-висш обществен интерес надделява над необходимостта от защита на тези права на жалбоподателя.

               2.

               Второто правно основание е изведено от твърдение за нарушение на задълженията на Европейския съюз, произтичащи от Споразумението TRIPS (3) и свързани с правото на защита на поверителната информация.

                           —

                           В тази връзка жалбоподателят излага, че обжалваното решение противоречи на международните задължения на Европейския съюз, произтичащи от член 39, параграф 2 от Споразумението TRIPS, в съответствие с които от страните по споразумението се изисква да гарантират, че физическите и юридическите лица ще имат възможност да предотвратяват законно контролираната от тях информация да бъде разгласявана, придобивана или използвана от други без тяхното съгласие и по начин, противоречащ на честната търговска практика така, че тази информация: a) да бъде секретна в смисъл, че като цяло или в точната си конфигурация и сбор от компоненти не е общоизвестна или лесно достъпна за лица от средите, които обичайно се занимават с въпросния вид информация; б) да има търговска стойност, защото е секретна и в) да е била предмет на обосновани действия при дадените обстоятелства от страна на законно контролиращото информацията лице, за да я запази секретна.

               3.

               Третото правно основание е изведено от твърдение за нарушение на задълженията на Европейския съюз, произтичащи от член 8 от Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи и нарушение на член 17 oт Хартата на основните права на Европейския съюз, свързани с правото на собственост и нейната защита.

                           —

                           В тази връзка се излага, че обжалваното решение противоречи на член 8 от Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи, член 1 от Допълнителния протокол към конвенцията и член 17 от Хартата на основните права на Европейския съюз, тъй като ограничава правото на жалбоподателя да ползва необезпокоявано имуществото си.

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от твърдение за нарушение на член 4, параграф 3 от Регламент № 1049/2001.

                           —

                           Според жалбоподателя обжалваното решение противоречи на член 4, параграф 3 от Регламент № 1049/2001, тъй като оповестяването на съответната информация би засегнало сериозно процеса на вземане на решение от Европейската комисия и от ответника относно заявлението за разрешение на въпросното вещество, поради което не е налице по-висш обществен интерес от оповестяване на съответната информация и ответникът дори не е посочил в решението си, че по-висш обществен интерес надделява над необходимостта от защита на тези права на жалбоподателя.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Eвропейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ, L 145, 2001 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) № 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО на Комисията (ОВ, L 396, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 60, стр. 3)

      (3)  Споразумението за свързаните с търговията аспекти на правата върху интелектуалната собственост (ТРИПС) от 15 април 1994 година (OВ L 336, стр. 214; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 228).


title: Дело T-261/14 P: Решение на Общия съд от 25 февруари 2015 г.  — Walton/Комисия (Обжалване — Публична служба — Срочно наети служители — Отхвърляне на жалбата от първоинстанционния съд като явно недопустима — Напускане на пост на срочно нает служител — Размер на вземането на Комисията срещу жалбоподателя вследствие на напускането му — Сила на пресъдено нещо — Решения, станали окончателни поради неподаването на жалба по съдебен ред)

text:
               13.4.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 118/28

         Решение на Общия съд от 25 февруари 2015 г. — Walton/Комисия
   (Дело T-261/14 P) (1)

   ((Обжалване - Публична служба - Срочно наети служители - Отхвърляне на жалбата от първоинстанционния съд като явно недопустима - Напускане на пост на срочно нает служител - Размер на вземането на Комисията срещу жалбоподателя вследствие на напускането му - Сила на пресъдено нещо - Решения, станали окончателни поради неподаването на жалба по съдебен ред))
   (2015/C 118/37)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Robert Walton (Оксфорд, Обединено кралство) (представител: F. Moyse, адвокат)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: J. Currall и A.-C. Simon)

      Предмет

   Жалба за отмяна на Определение на Съда на публичната служба (трети състав) от 27 февруари 2014 г. по дело Walton/Комисия (F-32/13, Сб. FP, EU:F:2014:37).

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Г-н Robert Walton понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски на Европейската комисия, направени във връзка с настоящото производство.

      (1)  ОВ C 235, 21.7.2014 г.


title: Дело F-134/14: Жалба, подадена на 18 ноември 2014 г.  — ZZ/Комисия

text:
               2.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 34/53

         Жалба, подадена на 18 ноември 2014 г. — ZZ/Комисия
   (Дело F-134/14)
   (2015/C 034/65)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представители: S. Rodrigues, A. Tymen, адвокати)

      Ответник: Комисия

      Предмет на производството

   Да се отмени решението на Комисията, с което се изключва наличието на вреда, произтичаща от срока, необходим на Комисията за установяване на професионалния произход на заболяване на жалбоподателя, и с което той получава обезщетение само в размер на 2  000 EUR като компенсация за положението на несигурност във връзка с признаването на професионалния произход на заболяването му, както и искането за обезщетение за неимуществените вреди, които жалбоподателят твърди, че е претърпял.

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени решението на Европейската комисия от 8 август 2014 г., получено от жалбоподателя с препоръчано писмо на 1 октомври 2014 г., с което се отхвърля административната му жалба от 24 април 2014 г.,

               —

               да отмени, ако е необходимо, решението на Европейската комисия от 3 февруари 2014 г., с което само частично е уважено искането за обезщетение на жалбоподателя от 16 октомври 2013 г.,

               —

               да се присъди на жалбоподателя обезщетение за неимуществени вреди, определено ex aequo et bono в размер на 20  000 EUR,

               —

               да се осъди Комисия да заплати изцяло съдебните разноски.


title: Дело C-556/07: Решение на Съда (трети състав) от 5 март 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Френска република (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Политика на Общността в областта на рибарството — Регламент (ЕО)№ 894/97 — Плаваща хрилна мрежа — Понятие — Риболовна мрежа, наречена thonaille — Забрана за риболов на някои видове — Регламент (ЕИО) № 2847/93 и Регламент (ЕО) № 2371/2002 — Липса на ефикасна система за контрол с оглед спазването на тази забрана)

text:
               1.5.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 102/8

         Решение на Съда (трети състав) от 5 март 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Френска република
   (Дело C-556/07) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Политика на Общността в областта на рибарството - Регламент (ЕО)№ 894/97 - Плаваща хрилна мрежа - Понятие - Риболовна мрежа, наречена „thonaille“ - Забрана за риболов на някои видове - Регламент (ЕИО) № 2847/93 и Регламент (ЕО) № 2371/2002 - Липса на ефикасна система за контрол с оглед спазването на тази забрана)
   2009/C 102/11
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. Nolin, M. van Heezik и T. van Rijn)

      Ответник: Френска република (представители: G. de Bergues и A.-L. During)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Политика на Общността в областта на рибарството — Регламент (ЕИО) № 2847/93 на Съвета от 12 октомври 1993 година относно установяването на система за контрол, приложима към общата политика в областта на рибарството (ОВ L 261, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 4, том 2, стр. 109) и Регламент (ЕО) № 2371/2002 на Съвета от 20 декември 2002 година относно опазването и устойчивата експлоатация на рибните ресурси в рамките на общата политика в областта на рибарството — Допускане от националните органи на мрежата „thonaille“, въпреки общностната забрана за плаващи хрилни мрежи с дължина, равна на или по-голяма от 2,5 km — Липса на ефикасна система за контрол с оглед спазването на тази забрана

      Диспозитив

               1)

               Като не контролира, инспектира и наблюдава по задоволителен начин риболовната дейност що се отнася до забраната на плаващите хрилни мрежи за улов на някои видове и като не следи за приемането на подходящи мерки срещу виновните за нарушенията на общностната правна уредба, свързана с използването на плаващите хрилни мрежи, Френската република не е изпълнила задълженията си по член 2 и член 31, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕИО) № 2847/1993 на Съвета от 12 октомври 1993 година относно установяването на система за контрол, приложима към общата политика в областта на рибарството, изменен с Регламент (ЕО) № 2846/98 на Съвета от 17 декември 1998 година, както и по член 23, параграфи 1 и 2, член 24 и член 25, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 2371/2002 на Съвета от 20 декември 2002 година относно опазването и устойчивата експлоатация на рибните ресурси в рамките на общата политика в областта на рибарството.

               2)

               Осъжда Френската република да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 37, 9.2.2008 г.


title: Дело T-229/10: Жалба, подадена на 21 май 2010 г. — Graf-Syteco/СХВП — Teco Electric & Machinery (SYTECO)

text:
               17.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 195/28

         Жалба, подадена на 21 май 2010 г. — Graf-Syteco/СХВП — Teco Electric & Machinery (SYTECO)
   (Дело T-229/10)
   2010/C 195/45
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Graf-Syteco GmbH & Co. KG (Тюринген, Германия) (представител: T. Kieser, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Teco Electric & Machinery Co. Ltd (Тайпе, Тайван)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се измени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 18 февруари 2010 г. по преписка R 230/2009-1, като се отхвърли възражение № B 1 112 889 от 5 февруари 2007 г. относно словната и фигуративна марка № 30 327 439 в Германия, словната и фигуративна марка № 233 226 в Англия и Северна Ирландия, словната и фигуративна марка № 742 535 в Бенелюкс и словната и фигуративна марка № 2 545 860 в Испания „TECO“,

               —

               при условията на евентуалност да се отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 18 февруари 2010 г. по преписка R 230/2009-1;

               —

               да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят.

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „SYTECO“ за стоки и услуги от класове 9, 37 и 42.

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Teco Electric & Machinery Co. Ltd.

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: четири национални фигуративни марки, които съдържат словния елемент „TECO“, за стоки от класове 7, 9 и 11.

      Решение на отдела по споровете: частично уважава възражението.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (1), тъй като липсва вероятност от объркване между конфликтните марки.

      (1)  Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета относно марката на Общността от 26 февруари 2009 година (ОВ L 78, 2009 г., стр. 1).


title: Дело C-11/15: Преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud (Чешка република), постъпило на 13 януари 2015 г. — Odvolací finanční ředitelství/Český Rozhlas

text:
               27.4.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 138/26

         Преюдициално запитване от Nejvyšší správní soud (Чешка република), постъпило на 13 януари 2015 г. — Odvolací finanční ředitelství/Český Rozhlas
   (Дело C-11/15)
   (2015/C 138/37)
   Език на производството: чешки

      Запитваща юрисдикция

   Nejvyšší správní soud

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Odvolací finanční ředitelství

      Ответник: Český Rozhlas

      Преюдициални въпроси

   Може ли дейността на общественото радио — финансирана от задължителни нормативнопредвидени такси в законоустановен размер, плащани при наличие на радиоприемник, притежаван или ползван на друго правно основание — да се разглежда като „доставка на услуга, извършвана възмездно“ по смисъла на член 2, параграф 1 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 г. (1) относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система за данъка върху добавената стойност, която трябва да бъде освободена от ДДС съгласно член 13A, параграф 1, буква р) от същата директива, или това е нестопанска дейност, която изобщо не се облага с ДДС съгласно член 2 от Шеста директива и поради това не подлежи и на предвиденото в член 13A, параграф 1, буква р) от тази директива освобождаване от ДДС?

      (1)  OВ 1977 L 145, стp. 1.


title: Дело C-436/10: Решение на Съда (пети състав) от 29 март 2012 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Mons — Белгия) — État belge/BLM SA (Шеста директива ДДС — Член 6, параграф 2, първа алинея, буква а) и член 13, Б, буква б) — Право на приспадане — Дълготраен актив, притежаван от данъчнозадължено юридическо лице, което го предоставя на разположение на персонала си за негови лични нужди)

text:
               26.5.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 151/6

         Решение на Съда (пети състав) от 29 март 2012 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Mons — Белгия) — État belge/BLM SA
   (Дело C-436/10) (1)

   (Шеста директива ДДС - Член 6, параграф 2, първа алинея, буква а) и член 13, Б, буква б) - Право на приспадане - Дълготраен актив, притежаван от данъчнозадължено юридическо лице, което го предоставя на разположение на персонала си за негови лични нужди)
   2012/C 151/10
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour d'appel de Mons

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: État belge — SPF Finances

      Ответник: BLM SA

      Предмет

   Преюдициално запитване — Cour d'appel de Mons — Тълкуване на член 6, параграф 2, първа алинея, буква а) и член 13, Б, буква б) от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1) — Дълготраен актив, който е предоставен на разположение и е предназначен отчасти за личните нужди на управителя на юридическо лице и на неговото семейство и който е породил право на приспадане на платения по получени доставки данък — Изключване на правото на приспадане

      Диспозитив

   Член 6, параграф 2, първа алинея, буква а) и член 13, Б, буква б) от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, изменена с Директива 95/7/ЕО на Съвета от 10 април 1995 година, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, съгласно която ползването за лични нужди на персонала на данъчнозадължено юридическо лице на част от сграда, построена или държана от това данъчнозадължено лице по силата на вещно право върху недвижим имот, се разглежда като доставка на услуги, освободена от данък върху добавената стойност на основание на посочения член 13, Б, буква б), макар да липсват характеристиките на отдаване под наем или аренда по смисъла на същата разпоредба, когато този имот поражда право на приспадане на платения по получени доставки данък.
   Запитващата юрисдикция трябва да прецени дали в случай като разглеждания в главното производство може да се приеме, че е налице отдаване под наем на недвижим имот по смисъла на посочения член 13, Б, буква б).

      (1)  ОВ C 328, 4.12.2010 г.


title: Дело C-548/11: Решение на Съда (трети състав) от 18 април 2013 г. (преюдициално запитване от Arbeidshof te Antwerpen — Белгия) — Edgard Mulders/Rijksdienst voor Pensioenen (Социално осигуряване — Регламент (ЕИО) № 1408/71 — Член 1, буква с) — Понятие за осигурителни периоди — Член 46 — Изчисляване на пенсията за осигурителен стаж и възраст — Осигурителни периоди, които следва да бъдат взети предвид — Пограничен работник — Период на неработоспособност — Натрупване на сходни обезщетения, изплащани от две държави членки — Неотчитане на този период като осигурителен — Условие за пребиваване — Национални правила за ненатрупване)

text:
               8.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 164/5

         Решение на Съда (трети състав) от 18 април 2013 г. (преюдициално запитване от Arbeidshof te Antwerpen — Белгия) — Edgard Mulders/Rijksdienst voor Pensioenen
   (Дело C-548/11) (1)

   (Социално осигуряване - Регламент (ЕИО) № 1408/71 - Член 1, буква с) - Понятие за осигурителни периоди - Член 46 - Изчисляване на пенсията за осигурителен стаж и възраст - Осигурителни периоди, които следва да бъдат взети предвид - Пограничен работник - Период на неработоспособност - Натрупване на сходни обезщетения, изплащани от две държави членки - Неотчитане на този период като осигурителен - Условие за пребиваване - Национални правила за ненатрупване)
   2013/C 164/07
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Arbeidshof te Antwerpen

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Edgard Mulders

      Ответник: Rijksdienst voor Pensioenen

      Предмет

   Преюдициално запитване — Arbeidshof te Antwerpen — Тълкуване на член 1, буква с) и член 46 от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (ОВ L 149, стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26) — Социално осигуряване за старост и смърт — Изчисляване на обезщетенията — Осигурителни периоди, които следва да бъдат взети предвид

      Диспозитив

   Член 1, буква с) и член 46 от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, в изменената и актуализирана редакция съгласно Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 година, във връзка с член 13, параграф 2, буква a) от този регламент и членове 45 ДФЕС и 48 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат при изчисляването на пенсията за осигурителен стаж и възраст в държава членка периодът на неработоспособност на работник мигрант, през който в друга държава членка му е изплащано обезщетение за болест, от което са удържани вноски за осигуряване за старост, да не се отчита съгласно законодателството на тази друга държава членка като „осигурителен период“ по смисъла на посочените разпоредби, заради това че съответното лице не живее в последната държава и/или по реда на законодателството на първата държава членка му е изплащано сходно обезщетение, което не може да се получава едновременно с обезщетението за болест.

      (1)  ОВ C 25, 28.1.2012 г.


title: Дело T-439/17: Жалба, подадена на 14 юли 2017 г. — Yellow Window/ЕИРП

text:
               9.10.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 338/15

         Жалба, подадена на 14 юли 2017 г. — Yellow Window/ЕИРП
   (Дело T-439/17)
   (2017/C 338/16)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Yellow Window (Антверпен, Белгия) (представител: M. Velardo, lawyer)

      Ответник: Европейски институт за равенство между половете

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение от 8 май 2017 г., с което се отхвърля офертата на жалбоподателя в процедура за възлагане на обществена поръчка EIGE/2017/OPER/04 „Female Genital Mutilation: Estimating Girls at Risk“ и последващите решения, с които е приета офертата на друг оферент и договорът е възложен на него;

               —

               да осъди ответника да плати претърпените от жалбоподателя вреди, заедно с лихва от 8 % или при условията на субсидиарност да му предостави обезщетение, както и обезщетение от 8 %;

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.

               1.

               Първото основание е изведено от нарушението на принципите на равно третиране, на прозрачност, на действие с известна предпазливост, на задължението за поверителност, както и от твърдението за явна грешка в преценката.

               2.

               С второто основание се изтъкват непоследователност на мотивите, нарушение на принципа на пропорционалност при преценката на офертата на жалбоподателя.

               3.

               С третото основание се изтъква нарушение на правото на добра администрация.


title: Дело C-337/09 P: Жалба, подадена на 20 август 2009 г. от Съвета на Европейския съюз срещу Решение на Първоинстанционния съд (четвърти състав) от 17 юни 2009 г. по дело T-498/04, Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd/Съвет на Европейския съюз

text:
               21.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/23

         Жалба, подадена на 20 август 2009 г. от Съвета на Европейския съюз срещу Решение на Първоинстанционния съд (четвърти състав) от 17 юни 2009 г. по дело T-498/04, Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd/Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-337/09 P)
   2009/C 282/41
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Съвет на Европейския съюз (представители: J.-P. Hix, G. Berrisch, Rechtsanwalt и G. Wolf, Rechtsanwalt)

      Други страни в производството: Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd, Комисия на Европейските общности, Association des Utilisateurs et Distributeurs de l'AgroChimie Européenne (Audace)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Съда:

               —

               да отмени Решението на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 17 юни 2009 г.,

               —

               да постанови окончателно решение по спора, като отхвърли изцяло първоначалната жалба,

               —

               при условията на евентуалност, да върне делото на Първоинстанционния съд, и

               —

               при всички случаи да осъди жалбоподателят по първоинстанционното производство да заплати, направените в производството по обжалване и в производството пред Първоинстанционния съд съдебни разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят твърди, че Първоинстанционният съд e:

               1.

               допуснал грешка при прилагане на правото, като е разгледал като едно единствено условие двете условия по член 2, параграф 7, буква в) от Регламент (ЕО) № 384/96 на Съвета за защита срещу дъмпингов внос на стоки от страни, които не са членки на Европейската общност (1) („основен регламент“), по-конкретно изискванията, че дадено искане за статут на предприятие, функциониращо в условията на пазарна икономика („СПИ“) съдържа достатъчно доказателства, че изброените в тази разпоредба решения „се взимат в отговор на сигнали от пазара, които отразяват предлагането и търсенето“ и че решенията се приемат „без значителна намеса на държавата“, като по този начин е направил излишно второто условие,

               2.

               допуснал грешка при прилагане на правото при тълкуването на думата „значителна“ в „значителна намеса на държавата“ по член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент като отнасяща се до съображенията или мотивите, които са в основата на намесата на държавата, т.е дали намесата се е основавала на чисто търговски съображения или на съображения, присъщи на държавата, като подобно тълкуване не се подкрепя от текста на тази разпоредба,

               3.

               допуснал грешка при прилагане на правото, като в действителност е обърнал тежестта на доказване, изисквайки от Съвета да докаже при отказ на СПИ на контролирано от държавата дружество, че решенията на дружеството по член 2, параграф 7, буква в) са били повлияни от съображения, присъщи на държавата, а не от търговски съображения,

               4.

               допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че Съветът е допуснал явна грешка, стигайки до извода, че държавата е упражнявала значителен контрол върху жалбоподателя по първоинстанционното производство, що се отнася до определянето на експортни цени за съответния продукт: i) чрез възлагане на Организацията на вносителите и износителите на метали, минерали и химикали към Китайската търговска палата („CCCMC“) да определя минимална основна цена, да извършва проверки и да налага вето за износ, който не се съобразява с тези цени; и ii) чрез налагане на минималната основна цена посредством забрана на сделки за износ, които не са били одобрени от CCCMC. В частност Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е счел, че Съветът е трябвало да оспори наличието на достатъчно доказателства или доказателствената стойност на представените от жалбоподателя доказателства по първоинстанционното производство, според които установената от CCMC с подкрепата на китайските митнически органи, система в действителност не е ограничила възможността на износителите да определят експортни цени по независим начин,

               5.

               допуснал грешка при прилагане на правото, като е счел въз основа на всички други констатации, че Съветът е допуснал явна грешка, като е отказал СПИ на жалбоподателя по първоинстанционното производство.

      (1)  ОВ L 56, стр 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 12, стр. 223.


title: Дело T-290/13: Жалба, подадена на 24 май 2013 г. — CMBG/Комисия и ЕЦБ

text:
               3.8.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 226/14

         Жалба, подадена на 24 май 2013 г. — CMBG/Комисия и ЕЦБ
   (Дело T-290/13)
   (2013/C 226/22)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: CMBG Ltd (Тортола, Британски Вирджински острови) (представители: C. Paschalides, Solicitor, и A. Paschalides, lawyer)

      Ответници: Европейска централна банка и Европейска комисия

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да му присъди обезщетение за вреди в размер на 1 999 121,60 EUR поради това, че условията по точки 1.23—1.27 от Меморандума за разбирателство от 26 април 2013 г. между Кипър и ответниците налагат изисквания, които съставляват грубо нарушение на норми от по-висш ранг, установени с цел защита на частноправните субекти, а именно член 17 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 1 от Протокол № 1 към Европейската конвенция за правата на човека,

               —

               да обяви тези условия за недействителни и да разпореди спешно преразглеждане на актовете за финансова помощ по членове 14—18 от Договора за създаване на Европейски механизъм за стабилност (наричан по-нататък „Договорът за ЕМС“) на основание член 19 от същия договор с оглед съобразяването им с решението на Общия съд, и

               —

               доколкото поисканото по-горе обезщетение не е свързано с факта, че съответните условия евентуално ще бъдат отменени, да присъди обезщетение за вреди поради нарушение на член 263 ДФЕС.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет правни основания.

               1.

               По първото правно основание се твърди, че съответните условия от Меморандума за разбирателство налагат изисквания, които съставляват „грубо нарушение на норми от по-висш ранг, установени с цел защита на частноправните субекти“ (1), като се има предвид следното:

                           —

                           посочените правни норми са от по-висш ранг, защото са закрепени в Хартата и в ЕКПЧ,

                           —

                           член 51, параграф 1 от Хартата и член 6, параграф 2 ДЕС задължават ответниците да зачитат и спазват основните права, гарантирани с Хартата и с ЕКПЧ, и

                           —

                           банковите влогове са собственост по смисъла на член 17 от Хартата и член 1 от Протокол № 1 към ЕКПЧ.

               2.

               По второто правно основание се твърди, че взети заедно, следните нарушения са дотолкова съществени, че следва да се разглеждат като грубо нарушение на норми от по-висш ранг:

                           —

                           към момента, в който са отнети банковите влогове на жалбоподателя, в достиженията на правото на Съюза не е имало „предвидени със закон случаи“, в които да се допуска отнемане на банкови влогове, което иначе е забранено с Хартата и Протокола,

                           —

                           влоговете на жалбоподателя са му отнети без „справедливо и своевременно обезщетение“ в противоречие с член 17 от Хартата и член 1 от Протокола,

                           —

                           отнемането на влогове е prima facie незаконосъобразно, освен ако „[п]ри спазване на принципа на пропорционалност […] [е] необходим[о] и ако действително отговар[я] на признати от Съюза цели от общ интерес или на необходимостта да се защитят правата и свободите на други хора“ (2),

                           —

                           противоположният обществен интерес за избягване на паника и масово теглене на влогове от банките в краткосрочен и средносрочен план не е бил отчетен при преценката на обществения интерес по член 17 от Хартата и член 1 от Протокола,

                           —

                           целта е не да се ощети или накаже Кипър, а да му се помогне, на него и на еврозоната, чрез осигуряването на подкрепа за стабилност и съответно чрез подпомагане, а не дестабилизиране на финансовите му институции и икономическата му жизнеспособност, и

                           —

                           взетата мярка не е пропорционална на легитимна цел, тъй като съгласно член 3 от Договора за ЕМС същинската цел е „мобилизирането на финансови средства и предоставянето при строго обвързване с условия […] на подкрепа за стабилност на неговите членове, които изпитват или има опасност да изпитат сериозни проблеми във връзка с финансирането, ако това е абсолютно необходимо, за да се гарантира финансовата стабилност на еврозоната като цяло и на държавите членки в нея“, а не парализирането на икономиката им.

               3.

               По третото правно основание се твърди, че отнемането на влоговете на жалбоподателя не е необходимо, нито пропорционално.

               4.

               По четвъртото правно основание се твърди, че ответниците са причина за отнемането на банковите влогове на жалбоподателя, тъй като ако не беше допуснатото от тях грубо нарушение, банковите влогове на жалбоподателя щяха да бъдат защитени предвид правата по Хартата и Протокола, и че поради това причинените на жалбоподателя вреди са преки и са били предвидими.

               5.

               По петото правно основание се твърди, че ако изложените по-горе твърдения се приемат за основателни, съответните условия трябва да бъдат обявени за недействителни, независимо че са адресирани към Кипър, тъй като засягат пряко и лично жалбоподателя, доколкото самите условия и начинът на прилагането им са в противоречие с Договора и/или нормите за прилагането му и/или — ако се приеме, че отнемането на банковите влогове на жалбоподателя застрашава началата на правовата държава в разрез с член 6, параграф 1 ДЕС — съставляват злоупотреба с власт.

      (1)  Вж. Решение от 2 декември 1971 г. по дело Zuckerfabrik Schoeppenstedt/Съвет, 5/71, Recueil, стр. 975.

      (2)  Член 52, параграф 1 от Хартата.


title: Дело C-293/08: Иск, предявен на 2 юли 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Финландия

text:
               30.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/34

         Иск, предявен на 2 юли 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Република Финландия
   (Дело C-293/08)
   (2008/C 223/53)
   Език на производството: фински
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. Condou-Durande, I. Koskinen)

      Ответник: Република Финландия
   Искания на ищеца

               —

               Да се установи, че Република Финландия не е изпълнила задълженията си по Директива 2004/83/ЕО на Съвета от 29 април 2004 г. относно минималните стандарти за признаването и правното положение на гражданите на трети страни или лицата без гражданство като бежанци или като лица, които по други причини се нуждаят от международна закрила, както и относно съдържанието на предоставената закрила, като не е приела законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобрази с тази директива, или като във всеки случай не е уведомила Комисията за последните (1),

               —

               да се осъди Република Финландия да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Срокът за транспониране на директивата е изтекъл на 10 октомври 2006 г.

      (1)  ОВ L 304, стр. 12.


title: Дело C-437/14: Определение на Съда (седми състав) от 7 април 2016 г. (преюдициално запитване от Tribunale di Bari — Италия) — Наказателно производство срещу Nicola Seminario (Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Идентични преюдициални въпроси — Членове 49 ДФЕС и 56 ДФЕС — Свобода на установяване — Свободно предоставяне на услуги — Хазартни игри — Национална правна уредба — Реорганизация на системата за концесии чрез времево изравняване на сроковете за концесиите — Нов публичен търг — Концесии със срок, по-кратък от срока на предходните концесии — Безвъзмездно отстъпване на ползването на собствени материални и нематериални активи, които представляват система на управление и събиране на залози — Ограничаване — Императивни съображения от обществен интерес — Пропорционалност)

text:
               25.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/7

         Определение на Съда (седми състав) от 7 април 2016 г. (преюдициално запитване от Tribunale di Bari — Италия) — Наказателно производство срещу Nicola Seminario
   (Дело C-437/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Член 99 от Процедурния правилник на Съда - Идентични преюдициални въпроси - Членове 49 ДФЕС и 56 ДФЕС - Свобода на установяване - Свободно предоставяне на услуги - Хазартни игри - Национална правна уредба - Реорганизация на системата за концесии чрез времево изравняване на сроковете за концесиите - Нов публичен търг - Концесии със срок, по-кратък от срока на предходните концесии - Безвъзмездно отстъпване на ползването на собствени материални и нематериални активи, които представляват система на управление и събиране на залози - Ограничаване - Императивни съображения от обществен интерес - Пропорционалност))
   (2016/C 270/08)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale di Bari — Italie

      Страна в главното производство

   Nicola Seminario

      Диспозитив

               1)

               Членове 49 ДФЕС и 56 ДФЕС, както и принципите на равно третиране и на ефективност трябва да се тълкуват в смисъл, че те допускат национално законодателство относно хазартните игри, като разглежданото в главното производство, което предвижда организирането на нова тръжна процедура, отнасяща се до концесии със срок, по-кратък от този на предоставените по-рано концесии, поради реорганизация на системата чрез времево изравняване на сроковете на концесиите.

               2)

               Членове 49 ДФЕС и 56 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат ограничителна национална разпоредба, като разглежданата в главното производство, която налага на концесионера задължение за безвъзмездно прехвърляне в случай на прекратяване на дейността поради изтичане на срока на концесията ползването на притежавани материални и нематериални активи, които представляват мрежа за управление и събиране на залози, при условие че това ограничение надвишава необходимото за постигането на действително преследваната с тази разпоредба цел, а това следва да се провери от запитващата юрисдикция.

      (1)  ОВ C 448, 15.12.2014 г.


title: Дело T-308/15: Решение на Общия съд от 20 юли 2016 г. — Reisenthel/EUIPO (keep it easy) (Марка на Европейския съюз — Заявка за словна марка keep it easy — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               5.9.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 326/25

         Решение на Общия съд от 20 юли 2016 г. — Reisenthel/EUIPO (keep it easy)
   (Дело T-308/15) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Заявка за словна марка keep it easy - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   (2016/C 326/45)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Peter Reisenthel (Gilching, Германия) (представител: адв. E. A. Busse)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: A. Schifko)

      Предмет

   Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 26 март 2015 г. (преписка R 2659/2014-5), относно заявка за регистрация на словния знак keep it easy като марка на Европейския съюз.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда г-н Peter Reisenthel да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 270, 17.8.2015 г.


title: Дело C-116/16: Преюдициално запитване от Østre Landsret (Дания), постъпило на 25 февруари 2016 г. — Skatteministeriet/T Danmark

text:
               25.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/20

         Преюдициално запитване от Østre Landsret (Дания), постъпило на 25 февруари 2016 г. — Skatteministeriet/T Danmark
   (Дело C-116/16)
   (2016/C 270/29)
   Език на производството: датски

      Запитваща юрисдикция

   Østre Landsret

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Skatteministeriet

      Ответник: T Danmark

      Преюдициални въпроси

               1.

               За да може държава членка да се позове на член 1, параграф 2 от Директивата (1) относно прилагането на националните разпоредби за предотвратяване на измамите и злоупотребите, изисква ли се тази държава членка да е приела специални национални разпоредби за прилагане на член 1, параграф 2 от Директивата или националното право да съдържа общи разпоредби или принципи относно измамите, злоупотребите и избягването на данъци, които да могат да се тълкуват в съответствие с член 1, параграф 2?

                           1.1

                           Ако отговорът на първия въпрос е утвърдителен, може ли член 2, параграф 1, буква c) от Закона за корпоративното подоходно облагане, който предвижда, че „условието е дивидентите да са освободени от облагане […] на основание на Директива 90/435/ЕИО на Съвета относно общата система за данъчно облагане на дружества майки и дъщерни дружества от различни държави членки“, да се смята за специална вътрешна разпоредба по смисъла на член 1, параграф 2 от Директивата?

               2.

               Разпоредба, която се съдържа в спогодба за избягване на двойното данъчно облагане между две държави членки, съставена в съответствие с модела на данъчна спогодба на ОИСР, и която предвижда, че облагането на разпределените дивиденти зависи от това дали получателят на дивидентите е бенефициер на тези дивиденти, представлява ли основаваща се на споразумение разпоредба за предотвратяване на злоупотребите по смисъла на член 1, параграф 2 от Директивата?

               3.

               При утвърдителен отговор на втория въпрос: националните съдилища ли са компетентни да определят какво включва понятието „бенефициер“, или при прилагането на Директива 90/435/ЕИО това понятие трябва да се тълкува като понятие със специфично значение в правото на ЕС, което следва да бъде определено от Съда на ЕС?

               4.

               При утвърдителен отговор на втория въпрос и при отговор на третия въпрос в смисъл, че националните съдилища не са компетентни да определят какво включва понятието „бенефициер“, трябва ли това понятие да се тълкува в смисъл, че местно за държава членка дружество, което при обстоятелства като разглежданите в случая получава дивиденти от дъщерно дружество в друга държава членка, е „бенефициер“ на съответните дивиденти по смисъла на това понятие в правото на ЕС?

                           а)

                           Трябва ли понятието „бенефициер“ да се тълкува в съответствие с аналогичното понятие по член 1, параграф 1 във връзка с член 1, параграф 4 от Директива 2003/49/ЕО?

                           б)

                           Трябва ли понятието да се тълкува единствено с оглед на коментарите към член 10 от модела на данъчна спогодба на ОИСР от 1977 г. (точка 12), или може да се вземат предвид и по-късни коментари, включително допълненията от 2003 г. относно „дружествата за насочване на дохода“ и допълненията от 2014 г. относно „договорните или законовите задължения“?

                           в)

                           За преценката на въпроса трябва ли получателят на дивидентите да се смята за „бенефициер“, какво значение има дали получателят на дивидентите има договорно или законово задължение да прехвърли дивидентите на друго лице?

                           г)

                           За преценката на въпроса трябва ли получателят на дивидентите да се смята за „бенефициер“, какво значение има обстоятелството, че след преценка на фактите по случая запитващата юрисдикция стига до извода, че получателят — без да е имал договорно или законово задължение да прехвърли получените дивиденти на друго лице — не е имал „пълно“ право да „използва и да се разпорежда“ с дивидентите по смисъла на коментарите от 2014 г. по модела на данъчна спогодба от 1977 г.?

               5.

               Ако се допусне, че в случая има „вътрешни разпоредби или такива основаващи се на споразумения, които се изискват с цел предотвратяване на измамите и злоупотребите“ по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 90/435/ЕИО, че дивидентите са разпределени от местното за дадена държава членка дружество A на дружеството майка B в друга държава членка, а оттам са прехвърлени на неговото дружество майка C извън ЕС и ЕИП, което на свой ред прехвърля средствата на своето дружество майка D, също извън ЕС и ЕИП, че между първата упомената държава и държавата, на която е местно лице дружеството C, няма спогодба за избягване на двойното данъчно облагане, че такава спогодба е сключена между първата упомената държава и държавата, на която е местно лице дружеството D, и че съответно съгласно правото на първата упомената държава не би имало основание тя да облага с данък при източника дивидентите, разпределяни от дружеството A на дружеството D, ако D пряко притежаваше A, налице ли е злоупотреба по смисъла на Директивата, така че B да няма право на предвидената в нея защита?

               6.

               Ако се констатира, че местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) всъщност не е освободено съгласно член 1, параграф 2 от Директива 90/435/ЕИО от данък при източника за доходите от дивиденти, които получава от дружество в друга държава членка (дъщерно дружество), допуска ли член 49 ДФЕС във връзка с член 54 ДФЕС правна уредба, съгласно която втората държава членка събира данък върху дивидентите от дружеството майка, местно лице на друга държава членка, при положение че при иначе сходни обстоятелства същата държава членка освобождава местните дружества майки от данъка върху такива дивиденти?

               7.

               Ако се констатира, че местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) всъщност не е освободено съгласно член 1, параграф 2 от Директива 90/435/ЕИО от данък при източника за доходите от дивиденти, които получава от дружество в друга държава членка (дъщерно дружество), и дружеството майка във втората държава членка има ограничено данъчно задължение за съответните дивиденти в тази държава членка, допуска ли член 49 ДФЕС във връзка с член 54 ДФЕС правна уредба, съгласно която втората държава членка изисква от задълженото да удържи данък при източника дружество (дъщерното дружество) да плати лихва за просрочие при късно внасяне на данъка при източника по по-висок лихвен процент от процента на лихвата за просрочие, който тази държава членка е предвидила при задължения за корпоративен данък на местни за нея дружества?

               8.

               При утвърдителен отговор на втория въпрос и при отговор на третия въпрос в смисъл, че националните съдилища не са компетентни да определят какво включва понятието „бенефициер“, и съответно ако трябва да се констатира, че местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) всъщност не е освободено съгласно Директива 90/435/ЕИО от данък при източника за доходите от дивиденти, които получава от дружество в друга държава членка (дъщерно дружество), длъжна ли е втората държава членка съгласно Директива 90/435/ЕИО или член 4, параграф 3 ДЕС да посочи кой според нея е бенефициерът в такъв случай?

               9.

               Ако се констатира, че местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) всъщност не е освободено съгласно Директива 90/435/ЕИО от данък при източника за доходите от дивиденти, които получава от дружество в друга държава членка (дъщерно дружество), допуска ли член 49 ДФЕС във връзка с член 54 ДФЕС (евентуално член 63 ДФЕС), разглеждани заедно или поотделно, правна уредба, съгласно която:

                           а)

                           втората държава членка изисква дъщерното дружество да удържи данък при източника върху дивидентите и го задължава да внесе евентуално неудържания при източника данък в бюджета, при положение че не е налице такова задължение за удържане на данък при източника, когато дружеството майка е местно лице на тази държава членка?

                           б)

                           втората държава членка начислява лихва за просрочие върху задължението за данък при източника?

                     Запитващата юрисдикция моли Съда на ЕС да отговори на шестия и седмия въпрос заедно с отговора по деветия.

               10.

               Когато:

                           1)

                           местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) отговаря на изискването по Директива 90/435/ЕИО да притежава (през 2011 г.) най-малко 10 % участие в капитала на дружеството от друга държава членка (дъщерното дружество);

                           2)

                           констатирано е, че дружеството майка всъщност не е освободено съгласно член 1, параграф 2 от Директива 90/435/ЕИО от данък при източника за доходите от дивиденти, които получава от дъщерното дружество;

                           3)

                           приема се, че бенефициери на въпросните дивиденти са акционерите (преки или непреки) в дружеството майка, които са местни лица на държави извън ЕС и ЕИП;

                           4)

                           тези (преки или непреки) акционери не отговарят на упоменатото по-горе изискване за участие в капитала;

                     допуска ли член 63 ДФЕС правна уредба, съгласно която държавата членка, в която се намира дъщерното дружество, облага въпросните дивиденти, при положение че същата държава членка освобождава от данъка върху такива дивиденти местните дружества, които отговарят на изискването за участие в капитала по Директива 90/435/ЕИО, тоест които през данъчната 2011 г. притежават най-малко 10 % участие в капитала на разпределящото дивидента дружество?

      (1)  Директива 90/435/ЕИО на Съвета от 23 юли 1990 година относно общата система за данъчно облагане на дружества майки и дъщерни дружества от различни държави членки (ОВ L 225, стр. 6; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 97).


title: Дело C-245/08: Иск, предявен на 4 юни 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Португалска република

text:
               19.7.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 183/17

         Иск, предявен на 4 юни 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Португалска република
   (Дело C-245/08)
   (2008/C 183/35)
   Език на производството: португалски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: P. Andrade и H. Støvlbæk)

      Ответник: Португалска република
   Искания на ищеца

               —

               Да се установи, че като не е приела законовите, подзаконови и административни разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2006/100/ЕО (1) на Съвета от 20 ноември 2006 година за адаптиране на някои директиви в областта на свободното движение на хора поради присъединяването на България и Румъния, или като във всеки случай не е уведомила Комисията за тези разпоредби, Португалската република не е изпълнила задълженията си по член 2 от тази директива;

               —

               да се осъди Португалската република да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Срокът за транспониране на директивата е изтекъл на 1 януари 2007 г.

      (1)  ОВ L 363, стр. 141; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 10, стр. 194.


title: Дело C-421/17: Преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny (Полша), постъпило на 13 юли 2017 г. — Szef Krajowej Administracji Skarbowej/Polfarmex Spółka Akcyjna w Kutnie

text:
               23.10.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 357/3

         Преюдициално запитване от Naczelny Sąd Administracyjny (Полша), постъпило на 13 юли 2017 г. — Szef Krajowej Administracji Skarbowej/Polfarmex Spółka Akcyjna w Kutnie
   (Дело C-421/17)
   (2017/C 357/03)
   Език на производството: полски

      Запитваща юрисдикция

   Naczelny Sąd Administracyjny [Върховен административен съд]

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Началник на националната данъчна администрация

      Ответник: Акционерно дружество „Polfarmex“ със седалище Кутно

      Преюдициален въпрос

   Представлява ли прехвърлянето от акционерно дружество на недвижима вещ на акционер поради обезсилване на неговите акции подлежаща на облагане с данък върху стоките и услугите сделка в съответствие с член 2, параграф 1, буква а) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1).

      (1)  ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


title: Дело C-383/09: Иск, предявен на 25 септември 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Френска република

text:
               19.12.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 312/16

         Иск, предявен на 25 септември 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Френска република
   (Дело C-383/09)
   2009/C 312/26
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: O. Beynet и D. Recchia)

      Ответник: Френска република

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като не е въвела програма от мерки, позволяващи строго опазване на вида Cricetus cricetus (Обикновен хамстер), Френската република не е изпълнила задълженията си по член 12, параграф 1, буква г) от Директива 92/43/ЕИО за опазване на естествените местообитания на дивата флора и фауна (1),

               —

               да се осъди Френската република да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Със своя иск Европейската комисия упреква ответната страна, че не е въвела, както изискват разпоредбите на член 12 от Директива 92/43/ЕИО, строга система за опазване на вида Cricetus cricetus (Обикновен хамстер) в Елзас, където е естествената област на разпространение на този вид във Франция.
   Според ищеца преброяванията на дупките на животното показват значително намаляване на техния брой през последните години, тъй като от 1167 през 2001 г., те достигат до едва 161 дупки през 2007 г. При тези условия, заплашен както от вредни селскостопански практики, така и от въздействието на града, видът бил застрашен от пълно изчезване в много кратък срок.
   В иска си Комисията признава, че ответната страна е взела предвид тези проблеми, като е приела мерки, засягащи както урбанизма, така и селскостопанските практики, но тези мерки са били съвсем недостатъчни.
   Всъщност от една страна трите приоритетни зони на действие, върху които се съсредоточават основните усилия за запазване на вида, обхващат само много малка част от територията, представляваща негово естествено местообитание, тъй като две трети от съществуващите дупки са се намирали извън тези зони, които сами по себе си са представлявали само 2 % от благоприятните за обикновения хамстер земи. Обаче, за да се осигури полезен териториален обхват на мерките за опазване на този вид, е трябвало най-малкото да се вземат като база за сравнение наличните обикновени хамстери през 1990 г., а не през 2000 г.
   От друга страна, мерките за опазване са били сами по себе си твърде недостатъчни. По-конкретно в това отношение Комисията изразява своето съжаление от липсата на нормативна яснота относно областта на повторно разселване на хамстера. Националната администрация всъщност е разполагала с твърде голяма свобода на преценка при предоставянето на дерогации за изработването на проекти за урбанизация в обитаваните от хамстери местности и е царяла голяма несигурност що се отнася до компенсаторните мерки, приети за опазване на този вид.

      (1)  ОВ L 206, стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109.


title: Дело F-137/15: Жалба, подадена на 30 октомври 2015 г. — ZZ/Съвет

text:
               25.1.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 27/77

         Жалба, подадена на 30 октомври 2015 г. — ZZ/Съвет
   (Дело F-137/15)
   (2016/C 027/99)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представители: J-N. Louis и N. de Montigny, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Предмет на производството

   Отмяната на окончателните решения за прехвърляне на пенсионните права на жалбоподателката към пенсионната схема на Съюза, в които се прилагат новите общи разпоредби за изпълнение на член 11, параграф 2 от Приложение VIII към Правилника от 3 март 2011 г.

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отменят решенията от 5 и 7 януари 2015 г., както и решението от 23 февруари 2015 г. за изчисляване на бонуса към пенсионните права на жалбоподателката, придобити преди постъпването ѝ на служба в Съвета;

               —

               да се отмени, доколкото е необходимо, решението от 23 юли 2015 г., с което се отхвърля подадената по административен ред жалба на жалбоподателката, целяща да се приложат общите разпоредби за изпълнение и актюерските ставки, действащи към момента на подаване на нейното заявление за прехвърляне на пенсионните ѝ права;

               —

               да се осъди Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.


title: Дело C-252/13: Решение на Съда (шести състав) от 22 октомври 2014 г.  — Европейска комисия/Кралство Нидерландия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директиви 2002/73/ЕО и 2006/54/ЕО — Равно третиране на мъжете и жените — Заетост и професии — Достъп до заетост — Завръщане от отпуск по майчинство — Формални изисквания относно исковата молба — Последователно изложение на твърденията за нарушения — Недвусмислено формулиране на исканията)

text:
               8.12.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 439/5

         Решение на Съда (шести състав) от 22 октомври 2014 г. — Европейска комисия/Кралство Нидерландия
   (Дело C-252/13) (1)

   ((Неизпълнение на задължения от държава членка - Директиви 2002/73/ЕО и 2006/54/ЕО - Равно третиране на мъжете и жените - Заетост и професии - Достъп до заетост - Завръщане от отпуск по майчинство - Формални изисквания относно исковата молба - Последователно изложение на твърденията за нарушения - Недвусмислено формулиране на исканията))
   (2014/C 439/06)
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: D. Martin и M. van Beek)

      Ответник: Кралство Нидерландия (представители: M. Bulterman и J. Langer)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля иска.

               2)

               Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 207, 20.7.2013 г.