title: Дело T-498/09 P: Определение на Общия съд от 24 септември 2010 г. — Kerstens/Комисия (Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица — Повишаване — Процедура за повишаване за 2005 г. — Предоставяне на точки за предимство — Тежест на доказване — Право на защита — Отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна жалба)

text:
               20.11.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 317/32

         Определение на Общия съд от 24 септември 2010 г. — Kerstens/Комисия
   (Дело T-498/09 P) (1)

   (Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица - Повишаване - Процедура за повишаване за 2005 г. - Предоставяне на точки за предимство - Тежест на доказване - Право на защита - Отчасти явно недопустима и отчасти явно неоснователна жалба)
   2010/C 317/59
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Petrus Kerstens (Overijse, Белгия) (представител: C. Mourato, avocat)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: C. Berardis-Kayser и G. Berscheid, подпомагани от B. Wägenbaur, avocat)

      Предмет

   Жалба за отмяна на Решение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 29 септември 2009 г. по дело Kerstens/Комисия (F-102/07, все още непубликувано в Сборника).

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Г-н Petrus Kerstens понася направените от него съдебни разноски, както и разноските на Европейската комисия по настоящото производство.

      (1)  ОВ C 51, 27.2.2010 г.


title: Дело C-221/11: Преюдициално запитване, отправено от Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Германия) на 11 май 2011 г. — Leyla Ecem Demirkan/Федерална република Германия

text:
               6.8.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 232/15

         Преюдициално запитване, отправено от Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Германия) на 11 май 2011 г. — Leyla Ecem Demirkan/Федерална република Германия
   (Дело C-221/11)
   2011/C 232/25
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Leyla Ecem Demirkan

      Ответник: Федерална република Германия

      Преюдициални въпроси

               1.

               Понятието за свободно предоставяне на услуги по смисъла на член 41, параграф 1 от подписания на 23 ноември 1970 г. (1) Допълнителен протокол към Споразумението за асоцииране между Европейската общност и Турция обхваща ли също и пасивното свободно предоставяне на услуги?

               2.

               При утвърдителен отговор на първия въпрос, разпростира ли се предоставяната със Споразумението за асоцииране закрила на пасивното свободно предоставяне на услуги съгласно член 41, параграф 1 от Допълнителния протокол също и върху турски граждани, които — какъвто е случаят с жалбоподателката — възнамеряват да влязат на територията на Федерална република Германия и да пребивават в нея за срок от три месеца, не с цел да се ползват от конкретна услуга, а за да посетят свои роднини, като единствено се позовават на евентуалната възможност да получат определени услуги на територията на Федералната република?

      (1)  ОВ L 293, 1972 г., стр. 4.


title: Дело C-473/11: Иск, предявен на 16 септември 2011 г. — Европейска комисия/Кралство Нидерландия

text:
               26.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 347/13

         Иск, предявен на 16 септември 2011 г. — Европейска комисия/Кралство Нидерландия
   (Дело C-473/11)
   2011/C 347/19
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: L. Lozano Palacios и W. Roels)

      Ответник: Кралство Нидерландия

      Искания на ищеца

   Комисията иска:

               —

               да се установи, че като прилага специалния режим на ДДС за туристическите агенти по Указ № B71/2260 от март 1971 г., Кралство Нидерландия не изпълнява задълженията си по членове 43, 96, 98 и 306—310 от Директивата за ДДС (1),

               —

               Кралство Нидерландия да бъде осъдено да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Според Комисията Нидерландия не прилага правилно специалния режим на ДДС за туристическите агенти. Това било резултат от Указ № B71/2260 от 22 март 1971 г., който след последното си изменение бил очевидно несъобразен със специалния режим за туристическите агенти, установен в членове 306—310 от Директивата за ДДС.

      (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7 и поправка в ОВ L 74, 19.3.2011 г., стр. 3).


title: Дело C-461/16 P: Жалба, подадена на 12 август 2016 г. от Moreda-Riviere Trefilerías, S.A. срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 2 юни 2016 г. по съединени дела T-426/10— Т-429/16 и Т-438/12— Т-441/12, Moreda-Riviere Trefilerias и други/Комисия

text:
               24.10.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 392/19

         Жалба, подадена на 12 август 2016 г. от Moreda-Riviere Trefilerías, S.A. срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 2 юни 2016 г. по съединени дела T-426/10— Т-429/16 и Т-438/12— Т-441/12, Moreda-Riviere Trefilerias и други/Комисия
   (Дело C-461/16 P)
   (2016/C 392/23)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Moreda-Riviere Trefilerías, S.A. (представители: F. González Díaz, A. Tresandi Blanco, V. Romero Algarra, abogados)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени решението на Общия съд от 2 юни 2016 г. по дела T-426/10—T-429/10 и по-специално по дело T-426/10, Moreda-Riviere Trefilerías срещу Европейската комисия,

               —

               да се осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски както по настоящото производство, така и в производството пред Общия съд.

      Основания и основни доводи

   Относно качеството на правоприемник на MRT:

               1.

               Общият съд е допуснал грешка в правото, като е приложил неправилен правен стандарт при преценката на правоприемството между предприятията и по-специално на правоприемството на MRT спрямо Trenzas y Cables.

               2.

               Общият съд е допуснал грешка в правото при правната квалификация, като е приел, че MRT е отговорно за поведението на Trenzas y Cables като предполагаем правоприемник на Trenzas y Cables за периода между 10 юни 1993 г. и 19 октомври 1996 г.

               3.

               Общият съд е допуснал грешка в правото, състояща се в пропуск в мотивите, като не е взел предвид твърденията, изтъкнати от жалбоподателя, относно двойното вменяване.

         Относно допълнителните обстоятелства:

               4.

               Освен че е допуснал грешка в правото при прилагането на адекватния правен стандарт, Общият съд има пропуски в мотивите, доколкото не е обяснил причините, поради които не е дал вяра на клетвените декларации на генералните директори на Trenzas y Cables, изтъкнати от MRT.

               5.

               Общият съд е квалифицирал погрешно фактите, а именно впечатленията на конкурентите, приемайки, че тези впечатления представляват допълнителна улика, при това правно релевантна, за да се докаже наличието на стопанска единица, състояща се от Trenzas y Cables, GSW и другите предприятия, в които участва последното дружество. Освен това Общият съд е допуснал грешка в правото, като е изопачил фактите и доказателствата относно възприемането на конкурентите.

               6.

               Общият съд е квалифицирал неправилно фактите, а именно припокриването на персонал между Trenzas y Cables, GSW и предприятията, в които участва последното дружество, приемайки, че това припокриване представлява допълнителна улика, при това правно релевантна, за да се докаже, че тези предприятията, в които участва GSW, не са самостоятелни по отношение на дружеството майка.

               7.

               Общият съд е допуснал грешка в правото, като е квалифицирал определени факти, а именно срещата, проведена между Trenzas y Cables и конкурент, приемайки тази среща като допълнителна улика, за да се докаже, че Trenzas y Cables, чийто правоприемник било MRT, quod non, е част от стопанска единица, чието дружество майка е GSW.

         Относно обстоятелствата, представени, за да се обори презумпцията:

               8.

               Общият съд е допуснал грешка в правото при преценката на доказателствата и във всеки случай е нарушил задълженията си в областта на съдебния контрол, като е отхвърлил доводите, изтъкнати от жалбоподателя, че не принадлежи към стопанска единица, съставена от Trenza y Cables, GSW и другите предприятия, които участват в последното дружество, без дори да направи преценка на доказателствата, представени с цел да се обори презумпцията за упражняване на определящо влияние.

               9.

               Общият съд е допуснал грешка в правото, състояща се в нарушаване на правото на защита, като е приел, че доколкото Комисията обосновава преценката си за способността за плащане на жалбоподателя на факти, представени и известени от него, Комисията е уважила правото на жалбоподателя да бъде изслушан.

               10.

               Общият съд е допуснал грешка в правото при преценката на доказателствата и във всеки случай не е изпълнил законосъобразно правомощията си в областта на съдебния контрол. Освен това Общият съд е допуснал грешка в правото, състояща се в нарушаване на задължението за мотивиране. Накрая и във всеки случай Общият съд е допуснал грешка в правото, състояща се в изопачаване на фактите и доказателствата относно възможността на жалбоподателя да получи външно финансиране.

               11.

               Общият съд е допуснал грешка в правото при преценката на доказателствата и във всеки случай е нарушил задължението си за пълен съдебен контрол, като е приел, че жалбоподателят не е представил на Комисията необходимата информация, за да прецени тя значението на имуществото на акционерите му. Освен това жалбоподателят смята, че Общият съд е допуснал пропуски в мотивите си, доколкото не е обяснил причините, поради които докладите на Deloitte, изтъкнати от тази страна, нямат никаква доказателствена стойност.


title: Дело T-669/13 P: Жалба, подадена на 17 декември 2013 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено на 7 октомври 2013 г. от Съда на публичната служба по дело F-97/12, Thomé/Комисия

text:
               22.2.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 52/40

         Жалба, подадена на 17 декември 2013 г. от Европейската комисия срещу решението, постановено на 7 октомври 2013 г. от Съда на публичната служба по дело F-97/12, Thomé/Комисия
   (Дело T-669/13 P)
   2014/C 52/76
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Европейска комисия (представители: J. Currall и G. Gattinara)

      Друга страна в производството: Florence Thomé (Брюксел, Белгия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение на Съда на публичната служба от 7 октомври 2013 г. по дело F-97/12, Thomé/Комисия,

               —

               да отхвърли жалбата, подадена от г-жа Thomé по дело F-97/12 като недопустима или, във всички случаи, като неоснователна,

               —

               да не се произнася по съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага пет правни основания в подкрепа на жалбата си.

               1.

               Първото правно основание е нарушение във връзка с прилагането на понятието „увреждащ акт“. Комисията твърди, от една страна, че акт, който вече е отменен от ОН в рамките на производство по административна жалба, не може да бъде предмет на отмяна в рамките на съдебно производство и, от друга страна, че решение, с което се уважава искане на заинтересованото лице, не може да се квалифицира като увреждащ акт (във връзка с точки 28—37 от обжалваното съдебно решение).

               2.

               Второто правно основание е, от една страна, грешка при прилагане на правото при определянето на обхвата на контролните правомощия на ОН и на Съда на публичната служба по отношение на решенията на жури, както и на правомощията за съдебен контрол на СПС и, от друга страна, изопачаване на предмета на спора и нарушение на принципа на състезателност (във връзка с точки 50—52 от обжалваното съдебно решение). Комисията твърди, че СПС е приложил спрямо решенията, за които е бил сезиран, а именно решения на ОН, неподходящ критерий за съдебен контрол като по този начин е превишил границите на съдебния си контрол.

               3.

               Третото правно основание е нарушение на правните норми относно преценката за наличието на университетска диплома в съответствие с обявлението за конкурс (във връзка с точки 56—58 от обжалваното съдебно решение). Комисията твърди, че СПС е допуснал грешка при прилагане на правото като взел професионалната стойност на една диплома за нейната академична стойност и приел, че ОН трябва да вземе предвид неофициална диплома, като свидетелство, издадено от частно учебно заведение, академичната стойност на която не е призната по никакъв начин.

               4.

               Четвъртото правно основание е нарушение на задължението за мотивиране, тъй като СПС не бил обяснил как към датата на представяне на кандидатурата на жалбоподателя в първоинстанционното производство дипломата му е съответствала на предвиденото в обявлението за конкурса условие, въпреки че това съответствие е било установено едва впоследствие, по време на обжалването по административен ред (във връзка с точки 56, 57 и 60—64 от обжалваното съдебно решение).

               5.

               Петото правно основание е грешки при прилагане на правото доколкото СПС е приел, че жалбоподателят в първоинстанционното производство е пропуснал възможност да бъде нает на работа и трябва да получи обезщетение (във връзка с точка 74 от обжалваното съдебно решение).


title: Дело T-227/17: Жалба, подадена на 19 април 2017 г. — Falmouth University/Комисия

text:
               10.7.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 221/29

         Жалба, подадена на 19 април 2017 г. — Falmouth University/Комисия
   (Дело T-227/17)
   (2017/C 221/42)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Falmouth University (Falmouth, Обединено кралство) (представители: V. Sloane, Barrister, F. Harmel, lawyer и T. Kotsonis, Solicitor)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на Европейската комисия, с което се установява, във връзка с периода за програмиране 2007–2013 г. на ЕФРР, че в операция „Enhancing the Creative Knowledge Base of Cornwall“ са допуснати нередности и че е необходима финансова корекция с фиксиран размер and 25 %;

               —

               да осъди Европейската комисия да понесе направените от нея съдебни разноски и за заплати направените от жалбоподателя такива.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

               1.

               Първо основание: Комисията неправилно е приела, че критерият за подбор нарушава член 44, параграф 2 от Директива 2004/18/EО (1).

               2.

               Второ основание: Комисията не е имала право да се основава на три допълнителни твърдяни нередности.

               3.

               Трето основание: при всички случаи Комисията погрешно е приела, че са били налице три допълнителни твърдяни нередности.

               4.

               Четвърто основание: Комисията е действала очевидно ирационално и диспропорционално при определянето на размера на финансовата корекция на 25 %.

      (1)  Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (ОВ L 134, 2004 г, стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116 и поправка в OB L 182, 2008 г., стр. 282).


title: Дело T-288/13 P: Определение на Общия съд от 26 май 2014 г.  — AK/Комисия (Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица — Атестиране — Доклад за развитие на кариерата — Процедура за оценяване за 2001/2002 г., 2004 г., 2005 г. и 2008 г. — Изготвяне на доклади за кариерно развитие със закъснение — Неимуществена вреда — Пропусната възможност за повишаване — Частично явно недопустима и частично явно неоснователна жалба)

text:
               15.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/59

         Определение на Общия съд от 26 май 2014 г. — AK/Комисия
   (Дело T-288/13 P) (1)

   ((Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица - Атестиране - Доклад за развитие на кариерата - Процедура за оценяване за 2001/2002 г., 2004 г., 2005 г. и 2008 г. - Изготвяне на доклади за кариерно развитие със закъснение - Неимуществена вреда - Пропусната възможност за повишаване - Частично явно недопустима и частично явно неоснователна жалба))
   2014/C 315/99
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: AK (Esbo, Финландия) (представители: D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и É. Marchal, адвокати)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: G. Berscheid и C. Berardis-Kayser, подпомагани от B. Wägenbaur, адвокат)

      Предмет

   Жалба срещу Решение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (трети състав) от 13 март 2013 г. по дело AK/Комисия (F-91/10, все още непубликувано в Сборника) с искане за отмяна на това решение.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               AK понася направените от него съдебни разноски, както и тези, които са направени от Европейската комисия в настоящото производство.

      (1)  ОВ C 233 10.8.2013 г.


title: Дело C-570/13: Преюдициално запитване, отправено от Verwaltungsgerichtshof (Австрия) на 6 ноември 2013 г. — Karoline Gruber

text:
               25.1.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 24/5

         Преюдициално запитване, отправено от Verwaltungsgerichtshof (Австрия) на 6 ноември 2013 г. — Karoline Gruber
   (Дело C-570/13)
   2014/C 24/09
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Verwaltungsgerichtshof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Karoline Gruber

      Ответник: Unabhängiger Verwaltungssenat für Kärnten

      Заинтересована страна: EMA Beratungs- und Handels GmbH

      Друга страна в производството: Bundesminister für Wirtschaft, Familie und Jugend

      Преюдициални въпроси

               1.

               Противопоставя ли се правото на Съюза, и по-специално Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда () (1), и по-специално член 11 от нея, на национална правна уредба, съгласно която решението, с което се установява, че не се изисква извършване на оценка на въздействието на определен проект върху околната среда, има обвързваща сила и по отношение на съседи, които не са били страни в предшестващото установително производство, и може да им бъде противопоставено в последващата процедура по издаване на разрешение, дори и ако те могат да повдигат възражения срещу проекта в рамките на такава процедура по издаване на разрешение (т.е. в главното производство, в смисъл че въздействието на проекта поражда риск за живота, здравето или собствеността им или води до значителни неудобства за тях поради миризми, шум, дим, прах, вибрации или по друг начин)?
               При утвърдителен отговор на първия въпрос:

               2.

               Изисква ли правото на Съюза, и по-специално Директива 2011/92, чрез непосредственото ѝ действие, да бъде отречена посочената в първия въпрос обвързваща сила?

      (1)  ОВ L 26, 2012 г., стр. 1.


title: Дело C-45/11: Определение на Съда (пети състав) от 7 декември 2011 г. — Deutsche Bahn AG/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (Обжалване — Марка на Общността — Заявка за регистрация на марка на Общността, съставена от хоризонтално съчетание на сив и червен цвят — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Регламент (ЕО) № 207/2009 — Член 7, параграф 1, буква б))

text:
               14.4.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 109/3

         Определение на Съда (пети състав) от 7 декември 2011 г. — Deutsche Bahn AG/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
   (Дело C-45/11) (1)

   (Обжалване - Марка на Общността - Заявка за регистрация на марка на Общността, съставена от хоризонтално съчетание на сив и червен цвят - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Регламент (ЕО) № 207/2009 - Член 7, параграф 1, буква б))
   2012/C 109/05
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Deutsche Bahn AG (представители: K. Schmidt-Hern, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: G. Schneider)

      Предмет

   Жалба срещу Решение на Общия съд (осми състав) от 11 ноември 2010 г. по дело Deutsche Bahn/СХВП (T-404/09), с което Общият съд отхвърлил искането за отмяна на решението на първи апелативен състав на СХВП от 23 юли 2009 г., което отхвърля жалбата срещу решението на проверителя, с което се отказва регистрацията на цветен знак, състоящ се в комбинация от сив и червен цвят, като марка на Общността за определени услуги от клас 39 — Отличителен характер на знак, който се състои в комбинация от цветове

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Deutsche Bahn AG да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 130, 30.4.2011 г.


title: Дело T-349/10: Жалба, подадена на 26 август 2010 г. — Milux/СХВП (OVUMCONTROL)

text:
               23.10.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 288/53

      Жалба, подадена на 26 август 2010 г. — Milux/СХВП (OVUMCONTROL)
      (Дело T-349/10)
      ()
      (2010/C 288/98)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Milux Holding SA (Люксембург, Люксембург) (представител: J. Bojs, lawyer)

         Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 29 юни 2010 г. по преписка R 1436/2009-4

                  —

                  да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи

         Марка на Общността, предмет на спора: словната марка „OVUMCONTROL“ за стоки и услуги от класове 9, 10 и 44

         Решение на проверителя: отхвърля заявката за марка на Общността.

         Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

         Изложени правни основания: нарушение на Регламент № 207/2009 на Съвета, доколкото апелативният състав е приложил неправилно принципа на недопускане на дискриминация към фактите в настоящия случай; при условията на евентуалност, нарушение на член 7, параграф 1, буква б) и на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 207/2009 на Съвета, тъй като апелативният състав погрешно е приел, че заявената марка няма вътрешноприсъщ отличителен характер.


title: Дело T-143/12: Жалба, подадена на 30 март 2012 г. — Германия/Комисия

text:
               9.6.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 165/27

         Жалба, подадена на 30 март 2012 г. — Германия/Комисия
   (Дело T-143/12)
   2012/C 165/48
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: T. Henze, K. Petersen и U. Soltész)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени член 1 от Решение C(2012) 184 окончателен на Комисията от 25 януари 2012 г. по мярка C 36/2007 (ex NN 25/2007), приведена в действие от Германия в полза на Deutsche Post AG,

               —

               да отмени членове 4—6 от Решение C(2012) 184 окончателен на Комисията от 25 януари 2012 г. по мярка C 36/2007 (ex NN 25/2007), приведена в действие от Германия в полза на Deutsche Post AG,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят посочва десет правни основания.

               1.

               Първо основание за отмяна: нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС с констатацията, че „пенсионната субсидия“ е отпусната в полза на предприятие:
               Според жалбоподателя „пенсионната субсидия“ е отпусната пряко на Postbeamtenversorgungskasse (Социалноосигурителната каса на пощенските служители, PBVK) и косвено на пенсионираните пощенски служители, тоест в никакъв случай не е отпусната на предприятие. Съответно не била налице и косвена държавна помощ в полза на Deutsche Post AG (DPAG).

               2.

               Второ основание за отмяна: нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС поради констатацията, че „пенсионната субсидия“ компенсира разходи, които „обикновено“ следва да направи предприятието:
               Според жалбоподателя „пенсионната субсидия“ компенсира изцяло нетипични за конкурентите социални разходи, каквито предприятията „обикновено“ не са длъжни да правят. Компенсираните с „пенсионната субсидия“ разходи освен това представлявали „специална тежест“ по смисъла на решението на Общия съд по делото, известно като „Combus“ (1).

               3.

               Трето основание за отмяна: нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС (при условията на евентуалност: на член 107, параграф 3 ДФЕС) поради отчитането на приходите от регулираните цени:
               Според жалбоподателя „сравнителното предимство“ не се дължи на „пенсионната субсидия“ и изобщо не е свързано с нея. „Сравнителното предимство“ се дължало на регулираните цени и в този смисъл не било предоставено с държавни ресурси (Решение по дело PreussenElektra (2)). Не било налице двойно компенсиране на разходи и съответно нямало „държавна помощ“, която да може да бъде обявена за несъвместима с вътрешния пазар и да бъде поискано връщането ѝ. Квалификацията „държавна помощ“ целяла само да се изиска със задна дата от Deutsche Post да върне част от приходите си.

               4.

               Четвърто основание за отмяна: нарушение на членове 107 ДФЕС и 108 ДФЕС и на Регламент (ЕО) № 659/1999 (3) поради недопустимо използване на процедурата за държавните помощи, за да се изиска връщане на приходи от регулирани цени (злоупотреба с власт и с процесуални права):
               Според жалбоподателя Комисията би могла да изиска връщане на такива приходи само по реда на Регламент (ЕО) № 1/2003 (4), но не и чрез процедурата за държавните помощи.

               5.

               Пето основание за отмяна: нарушение на членове 107 ДФЕС и 108 ДФЕС и на Регламент № 659/1999 поради недопустимо прилагане на процедурата за държавните помощи към случай на „кръстосано субсидиране“ (злоупотреба с власт и с процесуални права):
               Според жалбоподателя евентуалното „кръстосано субсидиране“ се дължи на регулираните цени, не е предоставено с държавни ресурси и съответно не представлява държавна помощ. Освен това за подобно „кръстосано субсидиране“ не се прилагала процедурата за държавните помощи.

               6.

               Шесто основание за отмяна: нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС (при условията на евентуалност: на член 107, параграф 3 ДФЕС) поради неправилни изчисления при сравняването на социалните разходи:
               Според жалбоподателя референтната стойност („benchmark“), при определянето на която Комисията взела предвид и частта от социалноосигурителните вноски за сметка на работниците, е неоснователно завишена, тъй като съгласно германското социалноосигурително право работодателят заплаща само своята част от социалноосигурителните вноски на работниците. При положение че Комисията вече е взела предвид частта от социалноосигурителните вноски за сметка на работниците при изчисляването на основата на възнаграждението („фиктивно брутно възнаграждение“), повторното им включване и в референтната стойност водело до двойното им отчитане. Завишаването на основата на възнаграждението било неоснователно и защото възнаграждението на пощенските служители било по-високо от заплащането в конкурентните предприятия от частния сектор.

               7.

               Седмо основание за отмяна: нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС (при условията на евентуалност: на член 107, параграф 3 ДФЕС) поради констатацията, че „пенсионната субсидия“ представлява (несъвместима с вътрешния пазар) държавна помощ и за периода 1995—2002 г.

               8.

               Осмо основание за отмяна: нарушение на член 108, параграф 1 ДФЕС и на член 1, буква б), подточка i) от Регламент № 659/1999 поради констатацията, че пенсионната субсидия представлява „нова“ помощ:
               Според жалбоподателя констатациите на Комисията се основават на неправилна квалификация на фактите.

               9.

               Девето основание за отмяна: нарушение на член 14, параграф 1 и член 7, параграф 5 от Регламент № 659/1999 поради разпорежданията в член 4, параграфи 1 и 4 от обжалваното решение държавата да си възстанови помощите и да не допуска подобни нарушения в бъдеще — мерки, които не са предвидени в уредбата на държавните помощи:
               Според жалбоподателя предвиденото в член 4, параграф 1 от обжалваното решение връщане на суми ще съставлява връщане не на „помощи“, а на приходи на Deutsche Post от регулираните цени. Разпореждането да не се допуска подобно нарушение в бъдеще не би могло да се изпълни чрез намаляване на „помощта“. Намаляването на „пенсионната субсидия“ не би се отразило върху размера на „сравнителното предимство“. Според жалбоподателя изпълнението на разпореждането по член 4, параграф 4 от обжалваното решение да не се допуска подобно нарушение в бъдеще предполага да се измени уредбата на цените и поради това би накърнило законодателния суверенитет на Германия.

               10.

               Десето основание за отмяна: нарушение на член 6 ДЕС, на член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, на член 6 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, на принципа на добра администрация, както и на член 10, параграф 1 от Регламент № 659/1999 поради прекомерната продължителност на производството пред Комисията и бездействието ѝ.

      (1)  Решение на Общия съд от 16 март 2004 г. по дело Danske Busvognmænd/Комисия (T-157/01, Recueil, стр. II-917).

      (2)  Решение на Съда от 13 март 2001 г. по дело PreussenElektra (C-379/98, Recueil, стр. I-2099).

      (3)  Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41).

      (4)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).


title: Дело T-40/15: Решение на Общия съд от 17 февруари 2017 г. — ASPLA и Armando Álvarez/Европейски съюз (Извъндоговорна отговорност — Прецизност на исковата молба — Погасителна давност — Допустимост — Член 47 от Хартата на основните права — Разумен срок за произнасяне — Имуществени вреди — Лихви върху неплатената глоба — Разноски за банкова гаранция — Причинно-следствена връзка)

text:
               10.4.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/33

         Решение на Общия съд от 17 февруари 2017 г. — ASPLA и Armando Álvarez/Европейски съюз
   (Дело T-40/15) (1)

   ((Извъндоговорна отговорност - Прецизност на исковата молба - Погасителна давност - Допустимост - Член 47 от Хартата на основните права - Разумен срок за произнасяне - Имуществени вреди - Лихви върху неплатената глоба - Разноски за банкова гаранция - Причинно-следствена връзка))
   (2017/C 112/45)
   Език на производството: испански

      Страни

      Ищци: Plásticos Españoles, SA (ASPLA) (Торелавега, Испания) и Armando Álvarez, SA (Мадрид, Испания) (представители: първоначално M. Troncoso Ferrer, C. Ruixó Claramunt и S. Moya Izquierdo, впоследствие M. Troncoso Ferrer и S. Moya Izquierdo, адвокати)

      Ответник: Европейски съюз, представляван от Съда на Европейския съюз (представители: първоначално A. Placco, впоследствие J. Inghelram, Á. Almendros Manzano и P. Giusta)

      Встъпила страна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: P. van Nuffel, F. Castilla Contreras и C. Urraca Caviedes)

      Предмет

   Иск на основание член 268 ДФЕС за обезщетение за вредите, които ищците твърдят, че са претърпели поради продължителността на производството пред Общия съд по делата, приключили с решения от 16 ноември 2011 г., ASPLA/Комисия (T-76/06, непубликувано, EU:T:2011:672), и от 16 ноември 2011 г., Álvarez/Комисия (T-78/06, непубликувано, EU:T:2011:673)

      Диспозитив

               1)

               Осъжда Европейския съюз, представляван от Съда на Европейския съюз, да заплати на Plásticos Españoles, SA (ASPLA) обезщетение в размер на 44 951,24 EUR и на Armando Álvarez, SA обезщетение в размер на 111 042,48 EUR за претърпяната от всяко от тези дружества имуществена вреда поради нарушение на разумния срок за произнасяне по делата, приключили с решения от 16 ноември 2011 г., ASPLA/Комисия (T-76/06, непубликувано, EU:T:2011:672), и от 16 ноември 2011 г., Álvarez/Комисия (T-78/06, непубликувано, EU:T:2011:673). От 27 януари 2015 г. до обявяването на настоящото решение всяко от тези обезщетения се преизчислява с компенсаторни лихви в размер на годишния процент на инфлацията, установен за съответния период от Евростат (Статистическата служба на Европейския съюз) в държавата членка, в която тези дружества са установени.

               2)

               Всяко от обезщетенията, посочени в точка 1) по-горе, се увеличава с мораторни лихви, считано от обявяването на настоящото решение до окончателното им изплащане, в размер на лихвения процент, определен от Европейската централна банка (ЕЦБ) за нейните основни операции по рефинансиране, увеличен с два процентни пункта.

               3)

               Отхвърля иска в останалата му част.

               4)

               ASPLA и Armando Álvarez, от една страна, и Съюзът, представляван от Съда на Европейския съюз, от друга страна, понасят направените от тях съдебни разноски.

               5)

               Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 89, 16.3.2015 г.


title: Дело T-154/10: Решение на Общия съд от 20 септември 2012 г. — Франция/Комисия (Държавни помощи — Помощ, за която се твърди, че е приведена в изпълнение от Франция под формата на неограничена мълчалива гаранция в полза на La Poste, произтичаща от статута ѝ на публично предприятие — Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с вътрешния пазар — Жалба за отмяна — Правен интерес — Допустимост — Тежест на доказване на наличието на държавна помощ — Предимство)

text:
               10.11.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 343/14

         Решение на Общия съд от 20 септември 2012 г. — Франция/Комисия
   (Дело T-154/10) (1)

   (Държавни помощи - Помощ, за която се твърди, че е приведена в изпълнение от Франция под формата на неограничена мълчалива гаранция в полза на La Poste, произтичаща от статута ѝ на публично предприятие - Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с вътрешния пазар - Жалба за отмяна - Правен интерес - Допустимост - Тежест на доказване на наличието на държавна помощ - Предимство)
   2012/C 343/21
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Френска република (представители: първоначално E. Belliard, G. de Bergues, B. Beaupère-Manokha, J. Gstalter и S. Menez, впоследствие E. Belliard, G. de Bergues, J. Gstalter и S. Menez)

      Ответник: Европейска комисия (представители: B. Stromsky и D. Grespan)

      Предмет

   Искане за отмяна на Решение 2010/605/ЕС на Комисията от 26 януари 2010 година относно държавна помощ C 56/07 (ex E 15/05), отпусната от Франция в полза на La Poste (ОВ L 274, стр. 1)

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Френската република да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 161, 19.6.2010 г.


title: Дело F-103/10: Жалба, подадена на 20 октомври 2010 г. — Stephan Jaeger/ЕФПУЖТ

text:
               29.1.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 30/64

         Жалба, подадена на 20 октомври 2010 г. — Stephan Jaeger/ЕФПУЖТ
   (Дело F-103/10)
   ()
   2011/C 30/126
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Stephan Jaeger (Дъблин, Ирландия) (представители: A. Coolen, J.-N. Louis и E. Marchal, avocats)

      Ответник: Европейска фондация за подобряване условията на живот и труд (ЕФПУЖТ)

      Предмет на производството

   Отмяна на фиша за регулиране на заплатата на жалбоподателя за периода юли—декември 2009 г. и на фишовете за заплата, изготвени след 1 януари 2010 г. в рамките на годишното адаптиране на възнагражденията и пенсиите на длъжностните лица и на другите служители въз основа на Регламент (ЕС, Евратом) № 1296/2009 на Съвета от 23 декември 2009 година

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отменят, доколкото е необходимо, решенията на ЕФПУЖТ във връзка с изготвянето на фишовете за регулиране на заплатата на жалбоподателя за периода юли—декември 2009 г. и на фишовете му за заплата след 1 януари 2010 г.,

               —

               да се осъди ЕФПУЖТ да плати на жалбоподателя неизплатените части от заплатата му, заедно с мораторна лихва,

               —

               да се осъди ЕФПУЖТ да заплати съдебните разноски.


title: Дело C-166/09: Преюдициално запитване, отправено от Raad van State (Нидерландия) на 11 май 2009 г. — Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers van Voorne/Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland, заинтересовани трети лица: Electrabel Nederland NV и Burgemeester en Wethouders Rotterdam

text:
               15.8.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 193/3

         Преюдициално запитване, отправено от Raad van State (Нидерландия) на 11 май 2009 г. — Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers van Voorne/Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland, заинтересовани трети лица: Electrabel Nederland NV и Burgemeester en Wethouders Rotterdam
   (Дело C-166/09)
   2009/C 193/03
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Raad van State

      Страни в главното производство

      Ищци: Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers van Voorne

      Ответник: Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland

      Заинтересовани трети лица: Electrabel Nederland NV и Burgemeester en Wethouders Rotterdam

      Преюдициални въпроси

               1.

               Означава ли задължението за тълкуване в съответствие с директивите, че транспонираните в Wet milieubeheer задължения по Директива 2008/1/ЕО (1) за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването могат и трябва да се тълкуват в смисъл, че при вземането на решение по заявление за предоставяне на разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда изцяло трябва да се вземат предвид националните тавани за емисии на SO2 и NOх съгласно Директива 2001/81/ЕО (2) относно националните тавани за емисии на някои атмосферни замърсители (наричана по-нататък „Директива NEC“), по-специално що се отнася до задълженията по член 9, параграф 4 от Директива 2008/1?

               2.a.

               Прилага ли се задължението за държава-членка да се въздържа от приемането на разпоредби, които са в състояние сериозно да засегнат постигането на поставената с дадена директива цел, и в периода от 27 ноември 2002 г. до 31 декември 2010 г., предвиден в член 4, параграф 1 от Директива NEC?

               2.б.

               Освен или вместо гореспоменатото задължение за въздържане от приемане на разпоредби прилагат ли се през въпросния период от 27 ноември 2002 г. до 31 декември 2010 г. положителни задължения за съответната държава-членка, ако след изтичането на този период са надхвърлени или има опасност да се надхвърлят националните тавани за емисии на SO2 и/или NOх?

               2.в.

               От значение за отговора на въпроси 2 а) и 2 б) ли е, че от заявление за предоставяне на разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда за съоръжение, което допринася за надхвърляне или за опасността от надхвърляне на националните тавани за емисии на SO2 и/или NOх съгласно Директива NEC следва, че съоръжението ще започне да функционира най-рано през 2011 г.?

               3.a.

               Водят ли споменатите във въпрос 2 задължения до това, че държавата-членка трябва да откаже поисканото разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда или да го постави в зависимост от допълнителни условия или ограничения, ако не се гарантира, че съоръжението, за което се иска разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда, не допринася за надхвърляне или за опасността от надхвърляне на националните тавани за емисии на SO2 и/или NOх? От значение за отговора на този въпрос ли е степента, в която това съоръжение допринася за надхвърлянето или за опасността от надхвърляне?

               3.б.

               Или следва ли от Директива NEC, че и при надхвърляне или опасност от надхвърляне на националните тавани за емисии на SO2 и/или NOх дадена държава-членка разполага със свобода на преценка, за да осигури постигането на поставената в тази директива цел така, че вместо да откаже издаването на разрешителното или да го постави в зависимост от допълнителни условия или ограничения, може да вземе други мерки като например други форми на компенсиране?

               4.

               Доколкото държавата-членка има посочените във въпроси 2 и 3 задължения, може ли частноправен субект да повдигне въпроса за тяхното спазване пред националните съдилища?

               5.a.

               Може ли частноправен субект да се позове пряко на член 4 от Директива NEC?

               5.б.

               Ако да, дали прякото позоваване е възможно от 27 ноември 2002 г. или едва от 31 декември 2010? От значение за отговора на този въпрос ли е, че от заявлението за предоставяне на разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда следва, че съоръжението ще започне да функционира най-рано през 2011 г.?

               6.

               По-специално, ако предоставянето на разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда и/или други мерки допринасят за надхвърляне или за опасността от надхвърляне на националните тавани за емисии на SO2 и/или NOх по Директива NEC, може ли частноправен субект да изведе въз основа на член 4 от тази директива:

                           а.

                           обща претенция съответната държава-членка да приеме пакет от мерки, с които до 2010 г. да се ограничат годишните национални емисии на SO2 и NOх до количества, които не са по-големи от националните тавани за емисии според Директива NEC, или, ако това не се удаде, пакет от мерки, с които след това емисиите се намаляват възможно най-бързо до тези количества,

                           б.

                           конкретна претенция съответната държава-членка да вземе специални мерки по отношение на определено съоръжение — например под формата на отказ за издаване на разрешително или обвързването на издаването му с допълнителни условия или ограничения — които да допринесат за ограничаването до 2010 г. на годишните национални емисии на SO2 и NOх до количества, които не са по-големи от националните тавани за емисии според Директива NEC, или, ако това не се удаде, специални мерки, които след това допринасят за възможно най-бързо ограничаване на емисиите до тези количества?

               6.в.

               От значение за отговора на въпроси 6 а) и 6 б) ли е степента, в която съоръжението допринася за надхвърлянето или опасността от надхвърляне?

      (1)  Директива 2008/1/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 година за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването (кодифицирана версия) (ОВ L 24, стр. 8).

      (2)  Директива 2001/81/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2001 година относно националните тавани за емисии на някои атмосферни замърсители (ОВ L 309, стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 231).


title: Дело C-444/14: Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgerichts (Германия), постъпило на 25 септември 2014 г.  — Amira Osso/Регион Хановер

text:
               8.12.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 439/22

         Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgerichts (Германия), постъпило на 25 септември 2014 г. — Amira Osso/Регион Хановер
   (Дело C-444/14)
   (2014/C 439/29)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesverwaltungsgericht

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Amira Osso

      Ответник: Регион Хановер

      Участник в производството: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Преюдициални въпроси

               1)

               Представлява ли ограничение на свободата на придвижване по смисъла на член 33 от Директива 2011/95/ЕС (1) задължението за установяване на местожителството в дадена териториално ограничена област (община, окръг, регион) в рамките на държавата членка, ако иначе чужденецът може да се придвижва и пребивава свободно на нейната територия?

               2)

               Съвместимо с членове 33 и/или 29 от Директива 2011/95/ЕС ли е налагането на задължение за установяване на местожителството спрямо лица със статут на субсидиарна закрила, в случай че то се основава на съображение за постигане на подходящо разпределение на свързаните със социалното подпомагане тежести между техните съответни носители на територията на държавата?

               3)

               Съвместимо с членове 33 и/или 29 от Директива 2011/95/ЕС ли е налагането на задължение за установяване на местожителството спрямо лица със статут на субсидиарна закрила, в случай че то се налага по миграционни или интеграционнополитически съображения, например за да се предотвратят социални конфликти поради масовото заселване на чужденци в определени общини или окръзи? В това отношение достатъчно ли е наличието на абстрактни миграционни или интеграционнополитически съображения или е необходимо тези съображения да се установяват конкретно?

      (1)  Директива 2011/95/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила (ОВ L 337, стр. 9).


title: Дело T-204/12: Решение на Общия съд от 14 юли 2014 г.  — Vila Vita Hotel und Touristik/СХВП — Viavita (VIAVITA) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Общността VIAVITA — По-ранни национални словни марки VILA VITA PARC и по-ранна фигуративна марка VILA VITA — Липса на реално използване на по-ранните марки — Член 42, параграфи 2 и 3, и член 15, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               1.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 292/34

         Решение на Общия съд от 14 юли 2014 г. — Vila Vita Hotel und Touristik/СХВП — Viavita (VIAVITA)
   (Дело T-204/12) (1)

   ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Общността VIAVITA - По-ранни национални словни марки VILA VITA PARC и по-ранна фигуративна марка VILA VITA - Липса на реално използване на по-ранните марки - Член 42, параграфи 2 и 3, и член 15, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕО) № 207/2009))
   2014/C 292/41
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Vila Vita Hotel und Touristik GmbH (Francfort-sur-le-Main, Германия) (представители: G. Schoenen и V. Töbelmann, адвокати)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: V. Melgar)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Viavita (Париж, Франция) (представител: M.-P. Escande, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на СХВП от 1 март 2012 г.(преписка R 419/2011-1) относно производство по възражение между Vila Vita Hotel und Touristik GmbH и Viavita

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Vila Vita Hotel und Touristik GmbH да заплати собствените съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от Службата за хармонизация във вътрешния пазар ((марки, дизайни и модели) (СХВП) и Viavita.

      (1)  ОВ C 217, 21.7.2012 г.


title: Дело C-540/15: Иск, предявен на 15 октомври 2015 г. — Европейска комисия/Република Гърция

text:
               11.1.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 7/9

         Иск, предявен на 15 октомври 2015 г. — Европейска комисия/Република Гърция
   (Дело C-540/15)
   (2016/C 007/15)
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: Maria Patakia, Muriel Heller и Klara Talabér-Ritz)

      Ответник: Република Гърция

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като не е приела всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за съобразяване с Директива 2012/27/ЕС (1) на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 година относно енергийната ефективност, за изменение на директиви 2009/125/ЕО и 2010/30/ЕС и за отмяна на директиви 2004/8/ЕО и 2006/32/ЕО, или във всеки случай, като не ги е съобщила на Комисията, Република Гърция не е изпълнила задълженията си по член 28, параграф 1 от тази директива,

               —

               да се осъди Република Гърция в съответствие с член 260, параграф 3 ДФЕС да заплаща дневна периодична имуществена санкция в размер на 29 145,60 EUR, считано от постановяването на решението на Съда,

               —

               да се осъди Република Гърция да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

               1.

               Директива 2012/27/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г. се отнася до енергийната ефективност, изменя директиви 2009/125/ЕО и 2010/30/ЕС и отменя директиви 2004/8/ЕО и 2006/32/ЕО (наричана по-нататък „директивата“). Съгласно член 1 от посочената директива, с нея се установява обща рамка от мерки за насърчаване на енергийната ефективност в Съюза с оглед да се осигури постигане на водещата цел на Съюза за 2020 г. за подобряване на енергийната ефективност с 20 % и да се създадат условия за допълнителни подобрения на енергийната ефективност след тази дата. В директивата се предвиждат норми, предназначени за отстраняване на пречките на енергийния пазар и за преодоляване на пазарните недостатъци, които препятстват ефективността на енергоснабдяването и енергопотреблението, и се предвижда въвеждане на индикативни национални цели за енергийна ефективност за 2020 г.

               2.

               Съгласно член 28 от Директива 2012/27/ЕС държавите членки са длъжни да приемат до 5 юни 2014 г. националните разпоредби, необходими за съобразяване с директивата, и по-специално с конкретни задължения, посочени в отделни членове, към които препраща член 28, до датите, които са упоменати в тези членове, и да съобщят приетите от тях мерки на Комисията. Това съобщаване представлява съставен елемент от задължението за транспониране на директивите на Европейския съюз в националното право и от задължението за лоялно сътрудничество, и това обстоятелство се отразява и в член 260, параграф 3 ДФЕС.

               3.

               В съответствие с досъдебната процедура, посочена в член 258, втора алинея ДФЕС, Комисията установява, че Република Гърция не е приела в определените срокове в съответните разпоредби на директивата необходимите мерки за съобразяване с Директива 2012/27/ЕС, нито го е направила до настоящия момент, и че във всеки случай не е съобщила тези мерки. Комисията решава да предяви иск срещу Република Гърция пред Съда, за да се установи съответното неизпълнение.

               4.

               Освен това, в съответствие с член 260, параграф 3 ДФЕС, Комисията иска от Съда да наложи имуществена санкция на Република Гърция. Имуществената санкция, предложена от Комисията, е изчислена в съответствие с критериите и способите, определени от последната в съответното съобщение от 15 януари 2011 г.

      (1)  ОВ L 315, 14.11.2012 г., стр. 1.


title: Дело C-398/16: Преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия), постъпило на 18 юли 2016 г. — X BV/Staatssecretaris van Financiën

text:
               10.10.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/4

         Преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия), постъпило на 18 юли 2016 г. — X BV/Staatssecretaris van Financiën
   (Дело C-398/16)
   (2016/C 371/05)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Hoge Raad der Nederlanden

      Страни в главното производство

      Жалбоподател в производството по касационно обжалване: X BV

      Ответник в производството по касационно обжалване: Staatssecretaris van Financiën

      Преюдициален въпрос

   Следва ли членове 43 ЕО и 48 ЕО (понастоящем 49 ДФЕС и 54 ДФЕС) да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, въз основа на която на установено в държава членка дружество майка не се разрешава да приспадне лихвата по заем, свързан с капиталово участие в установено в друга държава членка дъщерно дружество, макар че такова приспадане би било възможно, ако посоченото дъщерно дружество беше включено в данъчна единица — имаща характеристиките на нидерландска данъчна единица — с посоченото дружество майка, тъй като в този случай вследствие на консолидацията не би могло да се установи връзката с такова капиталово участие?


title: Дело T-13/03: Решение на Първоинстанционния съд от 30 април 2009 г. — Nintendo и Nintendo of Europe/Комисия (Конкуренция — Картели — Пазар на конзоли за видео игри и на касети Nintendo — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО — Ограничаване на паралелния износ — Глоби — Възпиращ ефект — Продължителност на нарушението — Отегчаващи обстоятелства — Роля на водач или на подбудител — Смекчаващи обстоятелства — Сътрудничество по време на административното производство)

text:
               20.6.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 141/37

         Решение на Първоинстанционния съд от 30 април 2009 г. — Nintendo и Nintendo of Europe/Комисия
   (Дело T-13/03) (1)

   (Конкуренция - Картели - Пазар на конзоли за видео игри и на касети Nintendo - Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО - Ограничаване на паралелния износ - Глоби - Възпиращ ефект - Продължителност на нарушението - Отегчаващи обстоятелства - Роля на водач или на подбудител - Смекчаващи обстоятелства - Сътрудничество по време на административното производство)
   2009/C 141/75
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Nintendo Co., Ltd (Киото, Япония); и Nintendo of Europe GmbH (Grossostheim, Германия) (представители: I. Forrester, QC, J. Pheasant, M. Powell, C. Kennedy-Loest, solicitors и J. Killick, barrister)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: първоначално O. Beynet и A. Whelan, впоследствие X. Lewis и O. Beynet)

      Предмет

   Искане за отмяна или за намаляване на размера на глобата, наложена на жалбоподателите с член 3, първо тире от Решение 2003/675/ЕО на Комисията от 30 октомври 2002 година относно процедура за прилагане на член 81 [ЕО] и на член 53 от Споразумението за ЕИП (COMP/35.587 PO Video Games, COMP/35.706 PO Nintendo Distribution и COMP/36.321 Omega — Nintendo) (ОВ, L 255, 2003 г., стр. 33).

      Диспозитив

               1)

               Определя размера на глобата, наложена на Nintendo Co., Ltd и на Nintendo of Europe GmbH на 119,2425 милиона евро.

               2)

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               3)

               Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 70, 22.3.2003 г.


title: Дело C-636/15 P: Жалба, подадена на 30 ноември 2016 г. от August Storck KG срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 25 септември 2016 г. по дело T-366/14 — August Storck/EUIPO

text:
               25.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/16

         Жалба, подадена на 30 ноември 2016 г. от August Storck KG срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 25 септември 2016 г. по дело T-366/14 — August Storck/EUIPO
   (Дело C-636/15 P)
   (2016/C 270/24)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: August Storck KG (представител: N. Gregor, Rechtsanwalt)

      Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
   С определение от 11 май 2016 г. Съдът (девети състав) обявява жалбата за недопустима.


title: Дело C-118/10: Жалба, подадена на 3 март 2010 г. — Европейска комисия/Съвет на Европейския съюз

text:
               1.5.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/35

         Жалба, подадена на 3 март 2010 г. — Европейска комисия/Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-118/10)
   2010/C 113/54
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Европейска комисия (представители: V. Di Bucci, L. Flynn, K. Walkerová, A. Stobiecka-Kuik)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Решение 2009/991/ЕС на Съвета (1) от 16 декември 2009 година за предоставяне на държавна помощ от властите на Република Латвия за закупуване на земеделска земя между 1 януари 2010 г. и 31 декември 2013 г.,

               —

               Съветът на Европейския съюз да бъде осъден да заплати съдебните разноски по настоящото производство.

      Правни основания и основни доводи

   С приемането на обжалваното решение Съветът е отменил решението на Комисията, съдържащо се в предложението за приемане на подходящи мерки в точка 196 от Насоките за селското стопанство от 2007 г. и в неговото безусловно приемане от Латвия, задължаващо последната най-късно до 31 декември 2009 г. да преустанови съществуващата схема за предоставяне на помощ за закупуване на земеделска земя. Под прикритието на извънредни обстоятелства Съветът всъщност разрешава на Латвия да продължи тази схема до изтичането на срока на Насоките за селското стопанство от 2007 г. на 31 декември 2013 г. Обстоятелствата, изтъкнати от Съвета като мотиви за неговото решение, очевидно не са извънредни обстоятелства от естество да обосноват приетото решение и не вземат под внимание решението на Комисията относно тази схема. В подкрепа на своята жалба за отмяна Комисията сочи четири правни основания:

               а)

               на първо място тя счита, че Съветът не е бил компетентен да действа на основание на член 108, параграф 2, трета алинея ДФЕС, тъй като одобрената от него помощ е била съществуваща помощ, която Латвия, когато приела предложените ѝ от Комисията подходящи мерки, се задължила да отмени до края на 2009 г.

               б)

               на второ място, като разрешил помощта до 2013 г., Съветът е злоупотребил с властта си, опитвайки се да неутрализира решението, според което Латвия е била свободна да продължи тази помощ до края на 2009 г., но не и след това.

               в)

               по-нататък, съгласно третото правно основание, обжалваното решение е прието в нарушение на принципа за лоялно сътрудничество, който се прилага към държавите членки и също между институциите. Чрез своето решение Съветът е освободил Латвия от нейното задължение за сътрудничество с Комисията във връзка с подходящите мерки, приети от тази държава членка относно съществуващата помощ за закупуване на земеделска земя в контекста на установеното от член 108, параграф 1 ДФЕС сътрудничество.

               г)

               с последното си правно основание Комисията твърди, че Съветът е допуснал явна грешка в преценката, доколкото е счел, че са съществували извънредни обстоятелства, оправдаващи приемането на одобрената мярка.

      (1)  ОВ L 339, 22.12.2009 г., стр. 34.


title: Дело F-18/13: Определение на Съда на публичната служба от 29 август 2016 г. — McMichael/Комисия

text:
               10.10.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/34

         Определение на Съда на публичната служба от 29 август 2016 г. — McMichael/Комисия
   (Дело F-18/13) (1)

   (2016/C 371/41)
   Език на производството: френски
   Председателят на трети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 114, 20.4.2013 г.,стр. 47.


title: Дело C-431/10: Решение на Съда (седми състав) от 7 април 2011 г. — Европейска комисия/Ирландия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 2005/85/ЕО — Право на убежище — Процедура за предоставяне и отнемане на статут на бежанец — Минимални норми — Липса на пълно транспониране в определения срок)

text:
               28.5.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 160/10

         Решение на Съда (седми състав) от 7 април 2011 г. — Европейска комисия/Ирландия
   (Дело C-431/10) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Директива 2005/85/ЕО - Право на убежище - Процедура за предоставяне и отнемане на статут на бежанец - Минимални норми - Липса на пълно транспониране в определения срок)
   2011/C 160/09
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: M. Condou-Durande и A.-A. Gilly)

      Ответник: Ирландия (представител: D. O'Hagan)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — Неприемане в предвидения срок на необходимите разпоредби за съобразяване с Директива 2005/85/ЕО на Съвета от 1 декември 2005 година относно минимални норми относно процедурата за предоставяне или отнемане на статут на бежанец в държавите членки (ОВ L 326, стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19 том 7 стр. 242)

      Диспозитив

               1.

               Като не е приела в определения срок необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби за съобразяване с Директива 2005/85/ЕО на Съвета от 1 декември 2005 година относно минимални норми относно процедурата за предоставяне или отнемане на статут на бежанец в държавите членки, Ирландия не е изпълнила задълженията си по член 43 от тази директива.

               2.

               Осъжда Ирландия да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 301, 6.11.2010 г.


title: Дело T-223/11: Решение на Общия съд от 15 юли 2014 г.  — Siemens/Комисия (Арбитражна клауза — Договор относно заемането на делящи се материали, предназначени за Съвместния изследователски център в Испра — Неизпълнение на договора — Лихви за забава)

text:
               1.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 292/30

         Решение на Общия съд от 15 юли 2014 г. — Siemens/Комисия
   (Дело T-223/11) (1)

   ((Арбитражна клауза - Договор относно заемането на делящи се материали, предназначени за Съвместния изследователски център в Испра - Неизпълнение на договора - Лихви за забава))
   2014/C 292/35
   Език на производството: английски

      Страни

      Ищeц: Siemens AG (Мюнхен, Германия) (представители: J. Risse, R. Harbst и H. Haller, адвокати)

      Ответник: Европейската комисия (представители: R. Lyal и W. Mölls, подпомагани от R. Van der Hout и A. Krämer, адвокати)

      Предмет

   Иск на основание арбитражна клауза за осъждане на Комисията да възстанови изцяло или част от разходите за рециклиране на делящи се материали, направени от ищеца във връзка с изпълнение на Договор № AG 2052 относно заемането на делящи се материали, предназначени за Съвместния изследователски център в Испра, Италия, както и да заплати лихви за забава.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля иска.

               2)

               Осъжда Siemens AG да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 194, 2.7.2011 г.


title: Дело C-94/07: Решение на Съда (пети състав) от 17 юли 2008 г. (преюдициално запитване от Arbeitsgericht Bonn — Германия) — Andrea Raccanelli/Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV (Член 39 ЕО — Понятие за работник — Неправителствена организация за осъществяване на общественополезна дейност — Стипендия на докторант — Трудов договор — Условия)

text:
               30.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/12

         Решение на Съда (пети състав) от 17 юли 2008 г. (преюдициално запитване от Arbeitsgericht Bonn — Германия) — Andrea Raccanelli/Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV
   (Дело C-94/07) (1)

   (Член 39 ЕО - Понятие за работник - Неправителствена организация за осъществяване на общественополезна дейност - Стипендия на докторант - Трудов договор - Условия)
   (2008/C 223/19)
   Език на производството: немски
   Препращаща юрисдикция
   Arbeitsgericht Bonn
   Страни в главното производство

      Ищец: Andrea Raccanelli

      Ответник: Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV
   Предмет
   Преюдициално запитване — Arbeitsgericht Bonn — Тълкуване на член 7 от Регламент (ЕИО) № 1612/68 на Съвета от 15 октомври 1968 г. относно свободното движение на работници в Общността (ОВ L 257, стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 11) — Качество „работник“ на кандидат за научната степен „доктор“, нает като стипендиант от установено в друга държава-членка частноправно сдружение с нестопанска цел, което предлага на по-голямата част от кандидатите за научната степен „доктор“, граждани на тази държава, възможността да сключат трудов договор — Необходимост да се предостави възможност за избор между стипендия и трудов договор на кандидатите за научната степен „доктор“, които са граждани на други държави-членки — Понятие за работник
   Диспозитив

               1)

               Изследовател в положение като това на ищеца в главното производство, тоест който изготвя докторска дисертация въз основа на договор за стипендия, сключен с Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV, трябва да бъде считан за работник по смисъла на член 39 ЕО само ако през определен период от време извършва дейност под ръководството на институт към това сдружение и ако получава възнаграждение като насрещна престация за тази дейност. Препращащата юрисдикция следва да извърши необходимите фактически проверки, за да прецени дали хипотезата в случая, с който е сезирана, е такава.

               2)

               Частноправно сдружение като Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV трябва да спазва принципа на недопускане на дискриминация по отношение на работниците по смисъла на член 39 ЕО. Препращащата юрисдикция следва да установи дали при обстоятелства като тези по делото в главното производство е налице неравно третиране между местните и чуждестранните докторанти.

               3)

               Ако ищецът в главното производство би могъл основателно да се позовава на вреда, причинена в резултат на осъществена спрямо него дискриминация, препращащата юрисдикция би следвало да прецени с оглед на националното законодателство, приложимо в областта на извъндоговорната отговорност, естеството на обезщетението, което той би имал право да търси.

      (1)  ОВ C 117, 26.5.2007 г.


title: Дело C-88/15 P: Жалба, подадена на 20 февруари 2015 г. от Ferriere Nord SpA срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 9 декември 2014 г. по дело T-90/10, Ferriere Nord/Комисия

text:
               4.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 146/23

         Жалба, подадена на 20 февруари 2015 г. от Ferriere Nord SpA срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 9 декември 2014 г. по дело T-90/10, Ferriere Nord/Комисия
   (Дело C-88/15 P)
   (2015/C 146/30)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Ferriere Nord SpA (представители: W. Viscardini, G. Donà, avvocati)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Съда:

               —

               като главно искане, да отмени решение на Общия съд (осми състав) от 9 декември 2014 г. по дело T-90/10, тъй като с него се отхвърля главното искане на Ferriere Nord за пълна отмяна на Решение C(2009) 7492 окончателен на Европейската комисия от 30 септември 2009 г., изменено и допълнено с Решение C(2009) 9912 окончателен на Европейската комисия от 8 декември 2009 г.

               —

               вследствие на това, да отмени горепосочените решения на Комисията,

               —

               при условията на евентуалност, да отмени решение на Общия съд (осми състав) от 9 декември 2014 г. по дело T-90/10, доколкото с него се отхвърля направеното при условията на евентуалност искане на Ferriere Nord за частична отмяна на Решение C(2009) 7492 окончателен на Европейската комисия от 30 септември 2009 г., изменено и допълнено с Решение C(2009) 9912 окончателен на Европейската комисия от 8 декември 2009 г, и следователно за намаляване на размера на наложената глоба,

               —

               вследствие на това, да отмени частично горепосочените решения на Комисията и следователно да предвиди допълнително намаляване (спрямо вече признатото от Общия съд намаляване) на наложената санкция,

               —

               във всеки случай, да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски пред двете инстанции.

      Основания и основни доводи

               I —

               Явно изопачаване на процесуалните действия, на фактите и на доказателствата що се отнася до липсата на компетентност на Комисията да санкционира Ferriere Nord — Незаконосъобразна липса на установяване на очевидните противоречия в мотивите на решението на Комисията и липса на мотиви — Нарушение на основните правила на доказване.

               II —

               Нарушение на член 27 от Регламент № 1/2003 (1) поради липса на предварително уведомление за ново изложение на възраженията — Нарушение на принципа на оправданите правни очаквания — Явно изопачаване на процесуалните действия, на фактите и на доказателствата — Нарушение на правото на защита — Липса на мотиви — Нарушение на правото на изслушване пред служителя по изслушването.

               III —

               Нарушение на вътрешния процедурен правилник на Комисията (и следователно на първичното и вторичното право на Съюза в областта на многоезичието) поради приемането на автентичния текст на окончателния доклад на служителя по изслушването след решението на колегиума на членовете на Комисията, прието на 30 септември 2009 г.

               IV —

               Продължителност на участието на Ferriere Nord в картела — Грешки при прилагане на правото при преценката на фактите: изопачаване на доказателствата — Нарушение на основните принципи относно тежестта на доказване и in dubio pro reo — Противоречиви мотиви.

               V —

               Нарушение на принципа на пропорционалност при определянето на основния размер на глобата на Ferriere Nord спрямо тежестта и продължителността на картела — Нарушение на принципа на равно третиране — Липса на мотиви.

               VI —

               Явна грешка при изчисляването (или във всеки случай очевидна неточност) относно намалението на глобата, признато на Ferriere Nord — Неправилно прилагане на правомощието за пълен съдебен контрол — Липса на мотиви.

               VII —

               Незаконосъобразност на увеличението на основния размер на глобата на основание повторност поради нарушение на правото на защита.

               VIII —

               Незаконосъобразност на увеличението на основния размер на глобата на основание повторност поради изтеклото време.

               IX —

               Незаконосъобразност на увеличението на основния размер на глобата на основание повторност поради нарушение на принципа на пропорционалност.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).


title: Дело T-594/13: Определение на Общия съд от 11 март 2015 г. — Sanctuary Brands/СХВП — Richter International („TAILORBYRD“)

text:
               11.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 155/37

         Определение на Общия съд от 11 март 2015 г. — Sanctuary Brands/СХВП — Richter International („TAILORBYRD“)
   (Дело T-594/13) (1)

   (2015/C 155/44)
   Език на производството: английски
   Председателят на трети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 24, 25.1.2014 г.


title: Дело C-452/15 P: Жалба, подадена на 17 август 2015 г. от Best-Lock (Europe) Ltd срещу решението на Общия съд (трети състав), постановено на 16 юни 2015 г. по дело T-396/14 — Best-Lock (Europe)/EUIPO

text:
               25.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/14

         Жалба, подадена на 17 август 2015 г. от Best-Lock (Europe) Ltd срещу решението на Общия съд (трети състав), постановено на 16 юни 2015 г. по дело T-396/14 — Best-Lock (Europe)/EUIPO
   (Дело C-452/15 P)
   (2016/C 270/19)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Best-Lock (Europe) Ltd (представител: J. Becker, Rechtsanwalt)

      Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
   С определение от 14 април 2016 г. Съдът (шести състав) постанови, че жалбата е недопустима.


title: Дело T-1/10: Определение на Общия съд от 24 юни 2014 г.  — PPG и SNF/ECHA (Жалба за отмяна — REACH — Идентифициране на акриламида като пораждащо сериозно безпокойство вещество — Липса на пряко засягане — Недопустимост)

text:
               15.9.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/48

         Определение на Общия съд от 24 юни 2014 г. — PPG и SNF/ECHA
   (Дело T-1/10) (1)

   ((Жалба за отмяна - REACH - Идентифициране на акриламида като пораждащо сериозно безпокойство вещество - Липса на пряко засягане - Недопустимост))
   2014/C 315/81
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) (Брюксел, Белгия); и SNF SAS (Andrézieux-Bouthéon, Франция) (представители: първоначално K. Van Maldegem и R. Cana, впоследствие R. Cana, avocats)

      Ответник: Европейска агенция по химикали (ECHA) (представители: M. Heikkilä, W. Broere и T. Zbihlej, подпомагани от J. Stuyck иA.-M. Vandromme, avocats)

      Встъпили страни в подкрепа на ответника: Кралство Нидерландия (представител: B. Koopman) и Европейска комисия (представители: E. Manhaeve и K. Talabér-Ritz)

      Предмет

   Искане за отмяна на решение на Европейската агенция по химикали (ECHA) за идентифициране на акриламид (CE №o201-173-7) като вещество, което отговаря на критериите по член 57 от Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) № 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО на Комисията (ОВ L 396, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 60, стр. 3 и поправка — ОВ L 36, 5.2.2009 г., стр. 84), прието на основание член 59 от посочения регламент.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата като недопустима.

               2)

               Осъжда Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) и SNF SAS да понесат направените от тях съдебни разноски, както и тези на Европейската агенция по химикали (ECHA).

               3)

               SNF понася съдебните разноски, направени в обезпечителното производство.

               4)

               Кралство Нидерландия и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 63, 13.3.2010 г.


title: Дело T-526/15: Определение на Общия съд от 5 април 2016 г. — HK Intertrade/Съвет

text:
               30.5.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 191/46

         Определение на Общия съд от 5 април 2016 г. — HK Intertrade/Съвет
   (Дело T-526/15) (1)

   (2016/C 191/65)
   Език на производството: английски
   Председателят на седми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 371, 9.11.2015 г.


title: Дело T-151/01: Решение на Първоинстанционния съд от 24 май 2007 г. — Duales System Deutschland/Комисия ( Конкуренция — Злоупотреба с господстващо положение — Система за събиране и рециклиране на продавани в Германия опаковки, носещи логото Der Grüne Punkt — Решение за установяване на злоупотреба с господстващо положение — Пречка за влизане на пазара — Такса, дължима по договор за ползване на лого )

text:
               7.7.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 155/19

         Решение на Първоинстанционния съд от 24 май 2007 г. — Duales System Deutschland/Комисия
   (Дело T-151/01) (1)

   („Конкуренция - Злоупотреба с господстващо положение - Система за събиране и рециклиране на продавани в Германия опаковки, носещи логото Der Grüne Punkt - Решение за установяване на злоупотреба с господстващо положение - Пречка за влизане на пазара - Такса, дължима по „договор за ползване на лого“)
   (2007/C 155/36)
   Език на производството: немски
   Страни

      Ищец: Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH, предишно Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland AG (Cologne, Германия) (представители: W. Deselaers, B. Meyring, E. Wagner, C. Weidemann, адвокати)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: първоначално S. Rating, впоследствие P. Oliver и H. Gading и M. Schneider, и накрая W. Mölls и R. Sauer)

      Встъпили страни в подкрепа на исканията на ищеца: Vfw AG (Cologne, Германия) (представители: H.F. Wissel и J. Dreyer, адвокати); Landbell AG für Rückhol-Systeme (Mayence, Германия); и BellandVision GmbH (Pegnitz, Германия) (представители: A. Rinne и A. Walz, адвокати)
   Предмет
   Иск за отмяна на Решение 2001/463/ЕО на Комисията от 20 април 2001 година относно процедура по прилагане на член 82 [ЕО] (Преписка COMP D3/34493 — DSD) (ОВ L 166, стр. 1).
   Диспозитив

               1)

               Отхвърля иска.

               2)

               Ищецът, Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland GmbH понася своите собствени съдебни разноски, както и направените такива от Комисията, от Landbell AG Rückhol-Systeme и от BellandVision GmbH, включително и тези по обезпечителното производство.

               3)

               Vfw AG понася своите собствени съдебни разноски, включително и тези по обезпечителното производство.

      (1)  ОВ C 289, 13.10.2001 г.


title: Дело T-57/13: Жалба, подадена на 29 януари 2013 г. — Club Hotel Loutraki и др./Комисия

text:
               20.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 114/35

         Жалба, подадена на 29 януари 2013 г. — Club Hotel Loutraki и др./Комисия
   (Дело T-57/13)
   2013/C 114/57
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Club Hotel Loutraki (Лутраки, Гърция), Vivere Entertainment AE (Атина, Гърция), Theros International Gaming, Inc. (Патра, Гърция), Elliniko Casino Kerkyras (Атина), Casino Rodos (Родос, Гърция) и Porto Carras AE (Алимос, Гърция) (представител: S. Pappas, lawyer)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да отмени Решение на Комисията COMP F3/MC/erg*2012/127386 от 29 ноември 2012 г., с което е отхвърлена жалбата, с която жалбоподателите твърдят, че гръцките власти са предоставили държавна помощ на OPAP,

               —

               да осъди Комисията да понесе съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателите излагат четири основания в подкрепа на жалбата си.
   С първото основание се твърди нарушение на установеното в член 108, параграф 2 ДФЕС право на жалбоподателите да бъдат изслушани, което Комисията допуснала, като не открила официалната процедура по разследване съгласно член 4, параграф 4, член 6 и член 20 от Регламент № 659/1999 и което представлявало злоупотреба с власт.

               —

               Комисията нарушила член 108, параграф 2 ДФЕС и член 4 и сл. от Регламента, доколкото фактически провела официална процедура по разследване, без да спази формалните изисквания във връзка с това и по този начин лишила жалбоподателите, както и останалите заинтересовани лица от правото да бъдат изслушани.

               —

               При условията на евентуалност жалбоподателите изтъкват нарушение на правото им да бъдат допуснати да участват в предварителната процедура по разследване.

         С второто основание се твърди нарушение на задължението за мотивиране и на правото на жалбоподателите на добра администрация, установени съответно с член 296 ДФЕС и член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

               —

               Тъй като всички икономически данни и таблици, които са от съществено значение, не били включени в обжалваното решение, то не излагало по ясен и недвусмислен начин съображенията на Комисията, така че да даде възможност на жалбоподателите да се запознаят с причините за извода, че разглежданите мерки не представляват държавна помощ. Тези недостатъци не можели да се обосноват със задължението за спазване на търговска тайна.

               —

               Жалбоподателите оспорват и поверителния характер на съществените икономически показатели.

         С третото основание се твърди нарушение на правото на жалбоподателите на ефективна съдебна защита, установено в член 6 от Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи (ЕКПЧ) и в член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

               —

               По съображенията, изложени във връзка с второто основание, било нарушено правото на жалбоподателите на ефективна съдебна защита. Жалбоподателите се затруднявали да оспорят пряко съдържанието на обжалваното решение, тъй като по никакъв начин не били в състояние да се запознаят със съображенията за приемането му, което се дължало на обстоятелството, че решението се основава единствено на останали неоповестени икономически данни.

         С четвъртото основание се твърди, че при преценката на съответствие на споразумението за ТВЛ и анекса и при извода, че те не предоставят икономическо предимство на OPAP, е допусната очевидна грешка при прилагане на правото.

               —

               Предоставянето на икономическо предимство, което е формално изискване за наличието на държавна помощ, трябвало да бъде преценено в рамките на отделен пазар и не общо с предимството от други подобни мерки, предоставено на същия получател, но на друг пазар, независимо от това дали пазарите са съпоставими. В противен случай защитата на конкуренцията щяла да бъде в голяма степен непълна.

               —

               При всяко положение подобна обща преценка не можела да бъде извършена по отношение на мерки, които трябва да се прилагат през различни периоди.


title: Дело C-28/15: Решение на Съда (втори състав) от 15 септември 2016 г. (преюдициално запитване от College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Нидерландия) — Koninklijke KPN NV и др./Autoriteit Consument en Markt (ACM) (Преюдициално запитване — Обща регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги — Директива 2002/21/ЕО — Членове 4 и 19 — Национален регулаторен орган — Мерки за хармонизиране — Препоръка 2009/396/EО — Правно значение — Директива 2002/19/ЕО — Членове 8 и 13 — Оператор, определен като разполагащ със значително влияние на даден пазар — Задължения, наложени от национален регулаторен орган — Контрол на цените и задължения, свързани със системата за отчитане на разходите — Тарифи за приключване на телефонни разговори във фиксирана и в мобилна мрежа — Обхват на контрола, който националните юрисдикции могат да упражняват върху решенията на националните регулаторни органи)

text:
               14.11.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 419/13

         Решение на Съда (втори състав) от 15 септември 2016 г. (преюдициално запитване от College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Нидерландия) — Koninklijke KPN NV и др./Autoriteit Consument en Markt (ACM)
   (Дело C-28/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Обща регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги - Директива 2002/21/ЕО - Членове 4 и 19 - Национален регулаторен орган - Мерки за хармонизиране - Препоръка 2009/396/EО - Правно значение - Директива 2002/19/ЕО - Членове 8 и 13 - Оператор, определен като разполагащ със значително влияние на даден пазар - Задължения, наложени от национален регулаторен орган - Контрол на цените и задължения, свързани със системата за отчитане на разходите - Тарифи за приключване на телефонни разговори във фиксирана и в мобилна мрежа - Обхват на контрола, който националните юрисдикции могат да упражняват върху решенията на националните регулаторни органи))
   (2016/C 419/15)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Koninklijke KPN NV, KPN BV, T-Mobile Netherlands BV, Tele2 Nederland BV, Ziggo BV, Vodafone Libertel BV, Ziggo Services BV, по-рано UPC Nederland BV, Ziggo Zakelijk Services BV, по-рано UPC Business BV

      Ответник: Autoriteit Consument en Markt (ACM)

      Диспозитив

               1)

               Член 4, параграф 1 от Директива 2002/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги („Рамковата“ директива“), изменена с Директива 2009/140/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2009 година, във връзка с членове 8 и 13 от Директива 2002/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно достъпа до електронни съобщителни мрежи и тяхната инфраструктура и взаимосвързаността между тях („Директива за достъпа“), изменена с Директива 2009/140, трябва да се тълкува в смисъл, че национална юрисдикция, сезирана със спор относно законосъобразността на наложено от национален регулаторен орган ценово задължение за доставка на услуги за терминиране на фиксирани и мобилни повиквания, може да се отклони от Препоръка 2009/396/ЕО на Комисията от 7 май 2009 година относно подхода за регулиране на цените за терминиране на фиксирана и мобилна връзка в ЕС, в която моделът за отчитане на разходите, наречен „BULRIC strict“ (Bottom-Up Long-Run Incremental Costs) е препоръчан като подходяща мярка за регулиране на цените на пазара за терминиране на повиквания, само ако счита, че съображения, свързани с фактическите обстоятелства по делото, по-конкретно характерните особености на пазара на въпросната държава членка, налагат това.

               2)

               Правото на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, че национална юрисдикция, сезирана със спор относно законосъобразността на наложено от национален регулаторен орган ценово задължение за доставка на услуги за терминиране на фиксирани и мобилни повиквания, може да преценява пропорционалността на това задължение с оглед на целите, посочени в член 8 от Директива 2002/21, изменена с Директива 2009/140, както и в член 13 от Директива 2002/19, изменена с Директива 2009/140, и да вземе предвид факта, че това задължение цели да насърчава интересите на крайните ползватели на пазар на дребно, който не попада в обхвата на регулиране.
               Когато упражнява съдебен контрол над решение на национален регулаторен орган, националната юрисдикция не може да изисква от този орган да доказва, че посоченото задължение действително осъществява целите, посочени в член 8 от Директива 2002/21, изменена с Директива 2009/140.

      (1)  ОВ C 138, 27.4.2015 г.


title: Дело T-373/07: Решение на Първоинстанционния съд от 12 ноември 2008 г.  — EOS/СХВП (PrimeCast) (Марка на Общността — Заявка за словна марка на Общността PrimeCast — Абсолютни основания за отказ — Описателен характер — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 40/94)

text:
               10.1.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 6/28

         Решение на Първоинстанционния съд от 12 ноември 2008 г. — EOS/СХВП (PrimeCast)
   (Дело T-373/07) (1)

   (Марка на Общността - Заявка за словна марка на Общността PrimeCast - Абсолютни основания за отказ - Описателен характер - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 40/94)
   (2009/C 6/58)
   Език на производството: немски
   Страни

      Жалбоподател: EOS GmbH Electro Optical Systems (Krailling, Германия) (представител: M. Mentjes, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представители: S. Schäffner и G. Schneider)
   Предмет
   Жалба, подадена срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 20 юли 2007 г. (преписка R 333/2005-4) относно заявка за регистрация на словната марка PrimeCast като марка на Общността.
   Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда EOS GmbH Electro Optical Systems да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 283, 24.11.2007 г.


title: Дело T-427/16: Жалба, подадена на 29 юли 2016 г. — Martín Osete/EUIPO — Rey (AN IDEAL WIFE)

text:
               19.9.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 343/46

         Жалба, подадена на 29 юли 2016 г. — Martín Osete/EUIPO — Rey (AN IDEAL WIFE)
   (Дело T-427/16)
   (2016/C 343/63)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Isabel Martín Osete (Париж, Франция) (представител: V. Wellens, lawyer)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Daniella Rey (Тулуза, Франция)

      Данни за производството пред EUIPO

      Притежател на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „AN IDEAL WIFE“ — заявка за регистрация № 5 276 894

      Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

      Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 21 април 2016 г. по преписка R 1528/2015-2

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение;

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 55, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009.


title: Дело T-436/16: Иск, предявен на 3 август 2016 г. — AEIM и Kazenas/Комисия

text:
               10.10.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 371/19

         Иск, предявен на 3 август 2016 г. — AEIM и Kazenas/Комисия
   (Дело T-436/16)
   (2016/C 371/21)
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищци: L’application électronique industrielle moderne (AEIM) (Алгранж, Франция), Philippe Kazenas (Люксембург, Люксембург) (представител: B. Wizel, avocat)

      Ответник: Европейска комисия

      Претенции на ищците

   Ищците искат от Общия съд:

               —

               да осъди ответника да заплати на ищеца AEIM сума в размер на 536 912 EUR, представляваща претърпяната финансова загуба вследствие на невъзвръщаемите инвестиции, направени във връзка с посещения, извършени преди възлагането на обществени поръчки, които възлагания са били извършени измамно;

               —

               да осъди ответника да заплати на ищеца AEIM сума в размер на 2 092 650 EUR — пропуснати ползи, що се отнася до обществените поръчки, чието възлагане ищецът можел да претендира, ако те били възлагани честно и без корупция;

               —

               да осъди ответника да възстанови на ищеца AEIM сума в размер на 85 000 EUR, представляваща такси и адвокатски възнаграждения, които ищецът AEIM трябвало да заплати във връзка с организацията на защитата си поради корумпираността на длъжностното лице на Европейския съюз;

               —

               да осъди ответника да заплати на ищеца AEIM сума в размер на 150 000 EUR — обезщетение за неимуществени вреди;

               —

               да осъди ответника да заплати на ищеца AEIM компенсаторни лихви върху всички посочени суми, считано от месец декември 2005 г., когато е краят на периода на извършване на нарушението;

               —

               да осъди ответника да възстанови такси и адвокатски възнаграждения, които са заплатени във връзка с производството пред настоящата съдебна инстанция, възлизащи на сумата от 75 000 EUR;

               —

               да осъди ответника да заплати мораторните лихви, дължими от датата на произнасяне на съдебното решение, което ще бъде постановено;

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Ищците се позовават на незаконосъобразното поведение на длъжностно лице на Европейската комисия в хода на възлагането на обществени поръчки, като твърдят, че те са претърпели сериозни вреди в пряка връзка с това поведение и претендират обезщетение за тях.
   Те смятат също така, че са изпълнени трите условия, за да се ангажира извъндоговорната отговорност на Европейския съюз, а именно — незаконосъобразно поведение на дадена институция или на неин служител, реална вреда и причинно-следствена връзка между поведението на този служител и претендираните вреди.
   В конкретния случай ищците твърдят, че корупционните действия на длъжностното лице на Европейския съюз при възлагането на обществените поръчки съставлява достатъчно отчетливо нарушение на принципите на равно третиране и на прозрачност, които възлагащият орган следва да съблюдава по отношение на всички кандидати в процедурите по отправянето на покана за представяне на оферти.
   Ищците смятат, че вследствие на измамното възлагане на разглежданите обществени поръчки дружеството AEIM претърпяло реални вреди, тъй като му били възложени договори в държави, които били смятани за опасни и не били желани от останалите двама корумпирани кандидата, като се има предвид обстоятелството, че ако всички поръчки били възлагани без корупция, посоченото дружество би следвало да може да претендира да спечели възлаганията, тъй като било единственият почтен кандидат.
   Ищците се позовават, от една страна, на принципа на добра администрация от страна на Комисията, която е доказала в настоящия случай, че са налице сериозни проблеми при нейното функциониране, а, от друга страна, на принципа на защита на обоснованите правни очаквания, който разпростира действието си върху всички икономически оператори, у които дадена институция е породила обосновани очаквания.
   Ищците считат също така, че освен финансови са претърпели и неимуществени вреди, по-специално причинени от посегателство върху тяхната репутация и вследствие на обстоятелството, че били задължени да се защитават срещу обвинения, които се оказали неточни и въображаеми.