title: Дело T-152/21: Решение на Общия съд от 1 декември 2021 г. — Union syndicale Solidaires des SDIS de France et DOM/TOM/Комисия (Извъндоговорна отговорност — Подаване на оплакване до Комисията във връзка с прилагането на правото на Съюза — Срок за отговор — Право на добра администрация — Задължение за полагане на дължима грижа — Разумен срок — Липса на достатъчно съществено нарушение на правна норма, предоставяща права на частноправните субекти)

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/31

      Решение на Общия съд от 1 декември 2021 г. — Union syndicale Solidaires des SDIS de France et DOM/TOM/Комисия
      (Дело T-152/21) (1)

      (Извъндоговорна отговорност - Подаване на оплакване до Комисията във връзка с прилагането на правото на Съюза - Срок за отговор - Право на добра администрация - Задължение за полагане на дължима грижа - Разумен срок - Липса на достатъчно съществено нарушение на правна норма, предоставяща права на частноправните субекти)
      (2022/C 51/44)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: Union syndicale Solidaires des services départementaux d’incendie et de secours (SDIS) de France et DOM/TOM (Ним, Франция) (представител: O. Coudray, avocat)

         Ответник: Европейска комисия (представители: C. Ehrbar и A. Spina)

         Предмет

      Искане на основание член 268 ДФЕС за обезщетение за вредите, които ищецът твърди, че е претърпял поради виновното бездействие на Комисията при разглеждане на оплакването му, заведено на 27 юни 2019 г. под номер CHAP(2019)01840, отнасящо се до твърдяно неизпълнение на правото на Европейския съюз от страна на Френската република

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля иска.

                  2)

                  Осъжда Union syndicale Solidaires des services départementaux d’incendie et de secours (SDIS) de France et DOM/TOM да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 182, 10.5.2021 г.


title: Дело C-583/21: Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social n° 1 de Madrid (Испания), постъпило на 20 септември 2021 г. — NC/BA, DA, DV и CG

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/18

      Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social no 1 de Madrid (Испания), постъпило на 20 септември 2021 г. — NC/BA, DA, DV и CG
      (Дело C-583/21)
      (2022/C 51/23)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de lo Social no 1 de Madrid

         Страни в главното производство

         Ищец: NC

         Ответници: BA, DA, DV и CG

         Преюдициален въпрос

      Прилага ли се член 1, параграф 1, буква а) от Директива 2001/23 на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности (1), и следователно съдържанието на тази директива, в хипотеза, при която нотариус, който е държавен служител, но същевременно е работодател на работещите при него служители и правоотношението му с тези служители се урежда от общото трудово право и от колективния трудов договор в тази област, заема мястото на предходен, прекратил дейността си, нотариус, приемайки служебния му архив, продължавайки дейността на същото работно място и със същите материални ресурси и запазвайки трудовото правоотношение на служителите, работили за предходния нотариус, заемал това място?

         (1)  ОВ L 82, 2001 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 20.


title: Дело C-584/21: Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social n° 1 de Madrid (Испания), постъпило на 20 септември 2021 г. — JD/BA, DA, DV и CG

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/18

      Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social no 1 de Madrid (Испания), постъпило на 20 септември 2021 г. — JD/BA, DA, DV и CG
      (Дело C-584/21)
      (2022/C 51/24)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de lo Social no 1 de Madrid

         Страни в главното производство

         Ищец: JD

         Ответници: BA, DA, DV и CG

         Преюдициален въпрос

      Прилага ли се член 1, параграф 1, буква а) от Директива 2001/23 на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности (1), и следователно съдържанието на тази директива, в хипотеза, при която нотариус, който е държавен служител, но същевременно е работодател на работещите при него служители и правоотношението му с тези служители се урежда от общото трудово право и от колективния трудов договор в тази област, заема мястото на предходен, прекратил дейността си, нотариус, приемайки служебния му архив, продължавайки дейността на същото работно място и със същите материални ресурси и запазвайки трудовото правоотношение на служителите, работили за предходния нотариус, заемал това място?

         (1)  ОВ L 82, 2001 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 20.


title: Дело C-585/21: Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social n° 1 de Madrid (Испания), постъпило на 20 септември 2021 г. — TA/BA, DA, DV и CG

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/19

      Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social no 1 de Madrid (Испания), постъпило на 20 септември 2021 г. — TA/BA, DA, DV и CG
      (Дело C-585/21)
      (2022/C 51/25)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de lo Social no 1 de Madrid

         Страни в главното производство

         Ищец: TA

         Ответници: BA, DA, DV и CG

         Преюдициален въпрос

      Прилага ли се член 1, параграф 1, буква а) от Директива 2001/23 на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности (1), и следователно съдържанието на тази директива, в хипотеза, при която нотариус, който е държавен служител, но същевременно е работодател на работещите при него служители и правоотношението му с тези служители се урежда от общото трудово право и от колективния трудов договор в тази област, заема мястото на предходен, прекратил дейността си, нотариус, приемайки служебния му архив, продължавайки дейността на същото работно място и със същите материални ресурси и запазвайки трудовото правоотношение на служителите, работили за предходния нотариус, заемал това място?

         (1)  ОВ L 82, 2001 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 20.


title: Дело C-586/21: Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social n° 1 de Madrid (Испания), постъпило на 20 септември 2021 г. — FZ/BA, DA, DV и CG

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/19

      Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social no 1 de Madrid (Испания), постъпило на 20 септември 2021 г. — FZ/BA, DA, DV и CG
      (Дело C-586/21)
      (2022/C 51/26)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de lo Social no 1 de Madrid

         Страни в главното производство

         Ищец: FZ

         Ответници: BA, DA, DV и CG

         Преюдициален въпрос

      Прилага ли се член 1, параграф 1, буква а) от Директива 2001/23 на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности (1), и следователно съдържанието на тази директива, в хипотеза, при която нотариус, който е държавен служител, но същевременно е работодател на работещите при него служители и правоотношението му с тези служители се урежда от общото трудово право и от колективния трудов договор в тази област, заема мястото на предходен, прекратил дейността си, нотариус, приемайки служебния му архив, продължавайки дейността на същото работно място и със същите материални ресурси и запазвайки трудовото правоотношение на служителите, работили за предходния нотариус, заемал това място?

         (1)  ОВ L 82, 2001 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 20.


title: Дело C-641/21: Преюдициално запитване от Bundesfinanzgericht (Австрия), постъпило на 20 октомври 2021 г. — Climate Corporation Emissions Trading GmbH/Finanzamt Österreich

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/20

      Преюдициално запитване от Bundesfinanzgericht (Австрия), постъпило на 20 октомври 2021 г. — Climate Corporation Emissions Trading GmbH/Finanzamt Österreich
      (Дело C-641/21)
      (2022/C 51/27)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesfinanzgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Climate Corporation Emissions Trading GmbH

         Ответник: Finanzamt Österreich

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли Директива 2006/112/ЕО (1), да се тълкува в смисъл, че националните административни органи и съдилища са длъжни да разглеждат мястото на доставка на услуга, което съгласно позитивното право формално се намира в другата държава членка, в която е седалището на получателя на доставката, като намиращо се на територията на страната, когато местното данъчнозадължено лице, което извършва доставката, е трябвало да знае, че с предоставената услуга участва в измама с данък върху добавената стойност, извършена в рамките на верига от доставки?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7), изменена с Директива 2008/8/ЕО на Съвета от 12 февруари 2008 година за изменение на Директива 2006/112/ЕО по отношение на мястото на доставка на услуги (ОВ L 44, 2008 г., стр. 11).


title: Дело C-676/21: Преюдициално запитване от Korkein hallinto-oikeus (Финландия), постъпило на 9 ноември 2021 г. — А

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/20

      Преюдициално запитване от Korkein hallinto-oikeus (Финландия), постъпило на 9 ноември 2021 г. — А
      (Дело C-676/21)
      (2022/C 51/28)
      Език на производството: фински

         Запитваща юрисдикция

      Korkein hallinto-oikeus

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: А

         Друга страна по делото: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Възможно ли е разпоредбите относно свободното движение на стоки в част трета, дял II от Договора за функционирането на Европейския съюз или член 110 ДФЕС да не допускат законодателството на държава членка, което предвижда, че при обстоятелства като разглежданите в главното производство включеният в стойността на автомобил данък върху моторните превозни средства по смисъла на Autoverolaki (1482/1994) (Закон за данъка върху моторните превозни средства 1482/1994) не се възстановява на собственика на автомобила, когато той го изнася с цел да го ползва трайно в друга държава членка, и от значение ли е в този контекст дали е налице намерение за трайно ползване на превозното средство основно на територията на държавата членка, която е събрала данъка върху моторното превозно средство, и дали то действително е трайно ползвано основно там?

                  2)

                  Ако намерението за ползване и действителното ползване на превозното средство са от значение за отговора на първия въпрос, как следва да се докаже въпросното намерение за временно ползване и действителното ползване, ако не може предварително да се определи продължителността на ползването на личния автомобил в държавата членка?

                  3)

                  Ако при обстоятелства като разглежданите в главното производство отказът за възстановяване при износ по смисъла на Autoverolaki представлява ограничение на свободното движение на стоки, може ли това ограничение да бъде обосновано с целта да се ограничи износът на стари моторни превозни средства, които са често в лошо състояние и замърсяват околната среда? Следва ли ограничението на възстановяването при износ до моторни превозни средства на по-малко от десет години да се счита за несъвместимо с правото на Съюза с мотива, че върху внесените употребявани моторни превозни средства все пак се събира данък върху моторните превозни средства, независимо от продължителността на ползването им?


title: Дело C-690/21: Преюдициално запитване от Landgericht München I (Германия), постъпило на 17 ноември 2021 г. — RSD Reise Service Deutschland GmbH/QL

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/21

      Преюдициално запитване от Landgericht München I (Германия), постъпило на 17 ноември 2021 г. — RSD Reise Service Deutschland GmbH/QL
      (Дело C-690/21)
      (2022/C 51/29)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht München I

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: RSD Reise Service Deutschland GmbH

         Ответник: QL

         Преюдициален въпрос

      В случай на прекратяване на договора от туроператора поради световна пандемия трябва ли член 12, параграф 4 от Директива (ЕС) 2015/2302 (1) да се тълкува в смисъл, че вместо поисканото плащане пътуващият евентуално е принуден да приеме ваучер и/или разсрочване на плащането?

         (1)  Директива (ЕС) 2015/2302 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 година относно пакетните туристически пътувания и свързаните пътнически услуги, за изменение на Регламент (ЕО) № 2006/2004 и Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 90/314/ЕИО на Съвета (ОВ L 326, 2015 г., стр. 1).


title: Дело C-708/21 P: Жалба, подадена на 24 ноември 2021 г. от Évariste Boshab срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 15 септември 2021 г. по дело T-107/20, Boshab/Съвет

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/21

      Жалба, подадена на 24 ноември 2021 г. от Évariste Boshab срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 15 септември 2021 г. по дело T-107/20, Boshab/Съвет
      (Дело C-708/21 P)
      (2022/C 51/30)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Évariste Boshab (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, T. Payan, A. Guillerme, адвокати)

         Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз

         Искания

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 15 септември 2021 г. по дело T-107/20, Boshab/Съвет,

                  —

                  да разгледа делото по същество и да отмени Решение 2019/2109/ОВППС (1) в частта, в която името на жалбоподателя остава вписано под номер 8 от приложението към Решение 2010/788/ОВППС, както и Регламент за изпълнение 2019/2101/ЕС (2) в частта, в която името на жалбоподателя остава вписано под номер 8 от приложение Iа към Регламент (ЕО) № 1183/2005,

                  —

                  да осъди Съвета на Европейския съюз да заплати разноските за двете съдебни инстанции.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две основания за обжалване, а именно нарушение на правото на защита и явна грешка в преценката.
      Що се отнася до първото основание за обжалване, жалбоподателят твърди, че Общият съд е нарушил правото му на защита, и в частност правото му да бъде изслушан, тъй като не е направил надлежните изводи от факта, че Съветът е изпразнил от съдържание правото на изслушване, като не е извършил необходимите проверки, по-специално чрез изслушване, и че съответно процедурата, довела до подновяването, е можела да има друг изход.
      Що се отнася до второто основание за обжалване, жалбоподателят поддържа, че Общият съд е допуснал явна грешка в преценката, тъй като не е взел предвид обстоятелството, че ограничителните мерки имат охранителен и по дефиниция временен характер и действието им винаги зависи от това дали все още са налице фактическите и правните обстоятелства, поради които са приети, както и от необходимостта да бъдат запазени с оглед на осъществяването на техните цели; тъй като не е констатирал, че представените от Съвета доказателства по никакъв начин не сочат поведение, което отговаря на критерия за включване в спорните списъци, а именно действия, които представляват тежки нарушения на правата на човека; и тъй като не е санкционирал пропуска на Съвета да разгледа представените от жалбоподателя в процедурата по преразглеждане доказателства и съответно да извърши собствена проверка.

         (1)  Решение (ОВППС) 2019/2109 на Съвета от 9 декември 2019 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго (ОВ L 318, 2019 г., стр. 134).

         (2)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/2101 на Съвета от 9 декември 2019 година за прилагане на член 9 от Регламент (ЕО) № 1183/2005 за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу лица, нарушаващи оръжейното ембарго по отношение на Демократична република Конго (ОВ L 318, 2019 г., стр. 1).


title: Дело C-709/21: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Piteşti (Румъния), постъпило на 24 ноември 2021 г. — МК

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/22

      Преюдициално запитване от Curtea de Apel Piteşti (Румъния), постъпило на 24 ноември 2021 г. — МК
      (Дело C-709/21)
      (2022/C 51/31)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Piteşti

         Страна в главното производство

         Жалбоподател: МК

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допуска ли принципът на независимост на съдиите, установен в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 2 ДЕС и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, национална разпоредба като член 148, параграф 2 от Конституцията на Румъния, според тълкуването, което му е дадено от Curtea Constituțională (Конституционен съд) в неговото решение № 390/2021, съгласно която националните съдилища нямат право да проверяват съответствието на национална разпоредба, обявена за конституционосъобразна с решение на Curtea Constituțională, с разпоредбите на правото на Европейския съюз?

                  2)

                  Допуска ли принципът на независимост на съдиите, установен в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 2 ДЕС и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, национална разпоредба като член 99, буква ș) от румънския Закон № 303/2004 за статута на съдиите и прокурорите, който позволява да се образува дисциплинарно производство и да бъдат наложени дисциплинарни наказания на съдия поради неспазване на решение на Curtea Constituțională (Конституционен съд), в случай че той трябва да признае предимството при прилагането на правото на Европейския съюз пред съображения от решение на Curtea Constituțională — национална разпоредба, която лишава съдията от правото да приложи решение на Съда на ЕС, което счита, че се ползва с предимство?

                  3)

                  Допуска ли принципът на независимост на съдиите, установен в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 2 ДЕС и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, национална съдебна практика, която забранява на съдията — под страх от дисциплинарни последици — да прилага практиката на Съда на Европейския съюз в наказателни производства, като например оспорването, свързано с разумната продължителност на наказателното производство, уредено в член 4881 от румънския Наказателно-процесуален кодекс?


title: Дело C-758/21 P: Жалба, подадена на 9 декември 2021 г. от Ryanair DAC, Airport Marketing Services Ltd, FR Financing (Malta) Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 29 септември 2021 г. по дело T-448/18, Ryanair и др./Комисия

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/23

      Жалба, подадена на 9 декември 2021 г. от Ryanair DAC, Airport Marketing Services Ltd, FR Financing (Malta) Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 29 септември 2021 г. по дело T-448/18, Ryanair и др./Комисия
      (Дело C-758/21 P)
      (2022/C 51/32)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Ryanair DAC, Airport Marketing Services Ltd, FR Financing (Malta) Ltd (представители: E. Vahida, avocat, B. Byrne, advocaat, и S. Rating, abogado)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното съдебно решение,

                  —

                  да отмени членове 5 и 6, както и членове 9, 10 и 11 Решение (ЕС) 2018/628 на Комисията (спорното решение) (1), доколкото се отнасят до жалбоподателите, или при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане, и

                  —

                  при всички положения да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, направени от жалбоподателите в настоящото производство по обжалване и в производството пред Общия съд по дело T-448/18.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват четири основания за обжалване.
      Първо, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото като е отхвърлил като недопустими и следователно не е взел предвид в рамките на проведения съдебен контрол ключови доказателства, представени от жалбоподателите преди закриването на устната фаза на производството пред Общия съд. Общият съд е допуснал грешка като въобще не взел предвид или не отчел надлежно правните принципи в основата на разпоредбите по член 85, параграфи 1—3 от Процедурни правилник на Общи съд; освен това е допуснал грешка като не е взел предвид съдебната практика относно прилагането на тези разпоредби.
      Второ, Общият съд е тълкувал неправилно член 17 от Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета (2) и е приложил неправилно член 296 ДФЕС като е приел съответно, че: i) Комисията не е нарушила приложимия давностен срок за възстановяване на помощта; и ii) спорното решение съдържа достатъчно мотиви в това отношение.
      Трето, Общият съд е изопачил представените пред него доказателства при преценката дали Комисията е приложила правомерно така наречения критерий „оператор в условията на пазарна икономика“ при определянето на това дали жалбоподателите са получили предимство по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС. Общият съд е изопачил доказателствата относно: i) уговорената в договор за летищни услуги между летището и Ryanair такса за сигурност; ii) оценката на допълнителните оперативни разходи, очаквани от летището; и iii) възприетият от Комисията коефициент на натоварване при извършването ex ante на оценка на рентабилността.
      Четвърто, Общият съд е допуснал греша при прилагане на правото като е заключил, че грешките относно размера на помощта, която трябва да бъде възстановена, изчислен въз основа на ex ante данни, не трябва да се поправят въз основа на ex post данни, включени в преписката към датата на приемане на спорното решение.

         (1)  Решение (ЕС) 2018/628 на Комисията от 11 ноември 2016 година относно държавна помощ SA.24221 (2011/C) (ex 2011/NN), приведена в действие от Австрия в полза на летище Клагенфурт, Ryanair и други авиокомпании, ползващи летището (нотифицирано под номер С(2016) 7131 (ОВ L 107, 2018 г., стр. 1).

         (2)  Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9).


title: Дело C-643/20: Определение на председателя на Съда от 6 октомври 2021 г. (преюдициално запитване, отправено от Veszprémi Törvényszék — Унгария) — ENERGOTT Fejlesztő és Vagyonkezelő Kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/24

      Определение на председателя на Съда от 6 октомври 2021 г. (преюдициално запитване, отправено от Veszprémi Törvényszék — Унгария) — ENERGOTT Fejlesztő és Vagyonkezelő Kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Дело C-643/20) (1)

      (2022/C 51/33)
      Език на производството: унгарски
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 98, 22.3.2021 г.


title: Дело T-230/21: Решение на Общия съд от 1 декември 2021 г. — Jalkh/Парламент (Институционално право — Член на Европейския парламент — Привилегии и имунитети — Решение за отнемане на парламентарния имунитет — Членове 8 и 9 от Протокол № 7 за привилегиите и имунитетите на Съюза — Процедура за отнемане на имунитета — Явна грешка в преценката)

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/32

      Решение на Общия съд от 1 декември 2021 г. — Jalkh/Парламент
      (Дело T-230/21) (1)

      (Институционално право - Член на Европейския парламент - Привилегии и имунитети - Решение за отнемане на парламентарния имунитет - Членове 8 и 9 от Протокол № 7 за привилегиите и имунитетите на Съюза - Процедура за отнемане на имунитета - Явна грешка в преценката)
      (2022/C 51/45)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Jean-François Jalkh (Гретц-Аменвийе, Франция) (представител: F. Wagner, avocat)

         Ответник: Европейски парламент (представители: N. Lorenz и A.-M. Dumbrăvan)

         Предмет

      Жалба на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение P9_TA(2021)0092 на Парламента от 25 март 2021 г. относно отнемането на имунитета на жалбоподателя [2020/2110(IMM)]

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Jean-François Jalkh да заплати съдебните разноски, включително тези по обезпечителното производство.

         (1)  ОВ C 242, 21.6.2021 г.


title: Дело T-714/21: Жалба, подадена на 4 ноември 2021 г. — AL/Комисия

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/33

      Жалба, подадена на 4 ноември 2021 г. — AL/Комисия
      (Дело T-714/21)
      (2022/C 51/46)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: AL (представител: R. Rata, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  първо, да отмени решението на ответника от 4 август 2021 г. (реф. Ares (2021) 4962656) в отговор на административната жалба по член 90, параграф 2, подадена от жалбоподателя на 9 април 2021 г. срещу решението на PMO от 11 януари 2021 г. (1),

                  —

                  да разпореди на ответника да оповести и да представи (i) писмено доказателство във връзка с изчисляването, стоящо в основата на решението на PMO от 21 ноември 2019 г.; и (ii) целия текст на „отговор на Генерална дирекция Човешки ресурси по друга административна жалба“, отчасти цитиран от PMO в електронната поща от 8 октомври 2020 г.,

                  —

                  да разпореди на ответника да определи разходите, направени по издръжката, за периода от 1 ноември 2020 г. до 30 септември 2021 г., въз основа на постоянното пребиваване на майката на жалбоподателя в Белгия; и

                  —

                  да разпореди на ответника да плати обезщетение за майката на жалбоподателя, приравнена на дете, за периода от 1 ноември 2020 г. до 30 септември 2021 г.,

                  —

                  да разпореди ответникът да понесе направените от него съдебни разноски и да заплати съдебните разноски на жалбоподателя.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение от ответника на член 2, параграф 4 от Приложение VII към Правилника и на решението на Комисията от 15 април 2014 г. относно общите разпоредби за прилагане по отношение на лица, които следва да се считат за деца на издръжка, доколкото при изчисляването на разходите по издръжката на майката на жалбоподателя ответникът неправилно е приел, че мястото на пребиваване на майката на жалбоподателя е в Румъния, а не в Беглия. Освен това Комисията сгрешила като определила разходите по издръжката на майката на жалбоподателя като 50 % от основната заплата на длъжностно лице от първа стъпка в степен AST 1, коригирана с коефициента за Румъния, тъй като майката на жалбоподателя пребивава постоянно в семейното жилище на жалбоподателя и поради това е следвало да се вземе предвид 40 % от тази основна заплата (без корекция).

                  2.

                  Второ основание: нарушение на член 85 от Правилника, доколкото жалбоподателят нито е знаел, че плащането на еквивалентната надбавка за периода от 1 ноември 2019 г. до 31 октомври 2020 г. е направено неоснователно, нито надплащането е било толкова явно, че той не е могъл да не знае.

         (1)  Бел. ред.: обжалваното решение се отнася до плащането на семейни надбавки съгласно член 2, параграф 4 от Приложение VII към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз.


title: Дело T-750/21: Жалба, подадена на 26 ноември 2021 г. — Beauty Biosciences/EUIPO — Société de Recherche Cosmétique (BIO-BEAUTÉ)

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/34

      Жалба, подадена на 26 ноември 2021 г. — Beauty Biosciences/EUIPO — Société de Recherche Cosmétique (BIO-BEAUTÉ)
      (Дело T-750/21)
      (2022/C 51/47)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Beauty Biosciences LLC (Далас, Тексас, Съединени щати) (представител: D. Mărginean, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Société de Recherche Cosmétique SARL (Люксембург, Люксембург)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „BIO-BEAUTÉ“ — Марка на Европейския съюз № 13 609 631

         Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 28 септември 2021 г. по съединени дела R 1871/2020-4 и R 1891/2020-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени отчасти обжалваното решение така, че спорната марка да се обяви за недействителна за стоките от клас 3: „паста за зъби, етерични масла, парфюми, тоалетна вода, одеколон, тамян, ароматизирана вода“,

                  —

                  да отмени отчасти обжалваното решение така, че спорната марка да се обяви за недействителна за стоките от клас 3: „Козметични средства; дезодоранти за грижа за тялото; Растителни екстракти за козметични цели; Сапуни, тоалетно мляко за почистване; Козметични кремове, гелове, млека, лосиони, маски, помади, пудри, серуми и препарати за грижи за кожата; Препарати против бръчки; Козметични балсами за устни; Препарати за слънчев загар (козметични средства), препарати за употреба след излагане на слънце (козметични средства); Козметични препарати за отслабване; Депилатори; Продукти за коса (препарати за грижа за косата и скалпа); Козметични препарати за вани; Грим и препарати за сваляне на грим; Препарати за бръснене и лосиони за след бръснене“,

                  —

                  да промени оспорваното решение така че спорната марка да се обяви за недействителна за стоките от клас 3: „паста за зъби, етерични масла, парфюми, тоалетна вода, одеколон, тамян, ароматизирана вода“,

                  —

                  да промени оспорваното решение така че спорната марка да се обяви за недействителна за стоките от клас 3: „Козметични средства; дезодоранти за грижа за тялото; Растителни екстракти за козметични цели; Сапуни, тоалетно мляко за почистване; Козметични кремове, гелове, млека, лосиони, маски, помади, пудри, серуми и препарати за грижи за кожата; Препарати против бръчки; Козметични балсами за устни; Препарати за слънчев загар (козметични средства), препарати за употреба след излагане на слънце (козметични средства); Козметични препарати за отслабване; Депилатори; Продукти за коса (препарати за грижа за косата и скалпа); Козметични препарати за вани; Грим и препарати за сваляне на грим; Препарати за бръснене и лосиони за след бръснене“,

                  —

                  да осъди Société de Recherche Cosmétique S.A.R.L. да заплати разноските, направени от Beauty Biosciences LLC в настоящото производство, в производството пред апелативния състав и в производството пред отдела по отмяна.

         Изложени основания

                  —

                  нарушение на член 59, параграф 1, буква а) във връзка с член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета, тъй като апелативният състав погрешно е преценил, че Марка на Европейския съюз № 13 609 631 „BIO-BEAUTÉ“ не е описателна във връзка със стоките от клас 3: „паста за зъби, етерични масла, парфюми, тоалетна вода, одеколон, тамян, ароматизирана вода“,

                  —

                  нарушение на член 59, параграф 1, буква а) във връзка с член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета, тъй като апелативният състав погрешно е преценил, че на Марка на Европейския съюз № 13 609 631 „BIO-BEAUTÉ“ не липсва отличителен характер във връзка със стоките от клас 3: „паста за зъби, етерични масла, парфюми, тоалетна вода, одеколон, тамян, ароматизирана вода“,

                  —

                  нарушение на член 59, параграф 1, буква а) във връзка с член 7, параграф 3 и член 59, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета, тъй като апелативният състав погрешно е преценил, че Марка на Европейския съюз № 13 609 631 „BIO-BEAUTÉ“ е придобила отличителен характер във връзка със стоките от клас 3: „Козметични средства; дезодоранти за грижа за тялото; Растителни екстракти за козметични цели; Сапуни, тоалетно мляко за почистване; Козметични кремове, гелове, млека, лосиони, маски, помади, пудри, серуми и препарати за грижи за кожата; Препарати против бръчки; Козметични балсами за устни; Препарати за слънчев загар (козметични средства), препарати за употреба след излагане на слънце (козметични средства); Козметични препарати за отслабване; Депилатори; Продукти за коса (препарати за грижа за косата и скалпа); Козметични препарати за вани; Грим и препарати за сваляне на грим; Препарати за бръснене и лосиони за след бръснене“.


title: Дело T-754/21: Жалба, подадена на 29 ноември 2021 г. — Peace United/EUIPO — 1906 Collins (bâoli)

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/35

      Жалба, подадена на 29 ноември 2021 г. — Peace United/EUIPO — 1906 Collins (bâoli)
      (Дело T-754/21)
      (2022/C 51/48)
      Език на жалбата: френски

         Страни

         Жалбоподател: Peace United Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представител: M. Artzimovitch, avocat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: 1906 Collins LLC (Маями, Флорида, Съединени американски щати)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят в производството пред Общия съд

         Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз „bâoli“ — марка на Европейския съюз № 6 619 977

         Производство пред EUIPO: производство по отмяна

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 14 септември 2021 г. по преписка R 275/2020-2

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение, тъй като, вследствие на допуснати различни грешки в преценката на правни и фактически обстоятелства, и паради незачитане на задължението за добра администрация, апелативният състав е приел, че през спорния период марката на Европейския съюз № 6 619 977 „bâoli“ не е била реално използвана за претендираните услуги от класове 41 и 43;

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 63, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕС) № 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета поради допусната от апелативния състав грешка в преценката относно наличието на злоупотреба при предявяване на отмяната;

                  —

                  Нарушение на член 58, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕС) № 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета поради допусната от апелативния състав грешка в преценката относно реалното използване на марката.


title: Дело T-758/21: Жалба, подадена на 1 декември 2021 г. — Dorsum/EUIPO — ID Quantique (Clavis)

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/36

      Жалба, подадена на 1 декември 2021 г. — Dorsum/EUIPO — ID Quantique (Clavis)
      (Дело T-758/21)
      (2022/C 51/49)
      Език на жалбата: унгарски

         Страни

         Жалбоподател: Dorsum Informatikai Fejlesztő és Szolgáltató Zrt. (Будапеща, Унгария) (представител: Gy. Hajdu, abogado)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: ID Quantique SA (Каруж, Швейцария)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „Clavis“ — заявка за регистрация № 18064876

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 22 септември 2021 г. по преписка R 189/2021-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  като главно искане, да отмени обжалваното решение и уважи жалбата на жалбоподателя,

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени обжалваното решение, с действие, което обхваща и решението на EUIPO от 27 ноември 2020 г.,

                  —

                  да присъди на жалбоподателя съдебните разноски по производството.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 47, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 107 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 95 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Съществени процесуални нарушения.


title: Дело T-760/21: Жалба, подадена на 29 ноември 2021 г. — DCM Film Distribution/Комисия

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/37

      Жалба, подадена на 29 ноември 2021 г. — DCM Film Distribution/Комисия
      (Дело T-760/21)
      (2022/C 51/50)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: DCM Film Distribution GmbH (Берлин, Германия) (представители: A. Huttenlauch, M. Klasse и P. Hesse, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени на основание член 264, първа алинея ДФЕС Решение на Европейската комисия C(2021) 7095 окончателен от 28 септември 2021 година относно контрол за законност на акт на Европейската изпълнителна агенция за образование и култура съгласно Регламент (ЕО) № 58/2003 (1) на Съвета и

                  —

                  да осъди Европейската комисия да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят посочва седем основания за жалбата.

                  1.

                  Първото основание е, че начинът, по който Комисията тълкува понятието „европейско дружество“, е несъвместим с точното значение на Насоките и Работната програма:

                              —

                              Комисията допуснала грешка при прилагане на правото, като тълкувала критерия за гражданство в смисъл, че се отнася само до физическите лица, които притежават дружеството заявител. Комисията неправилно приела, че понятието „собственост“ означава „крайна собственост“. Текстът не давал основание да се заключи, че гражданството на „крайните акционери“, а не само на преките акционери, е определящо за квалифицирането на жалбоподателя като европейско дружество. Тясното тълкуване на Комисията не само не се подкрепяло от текста, но и противоречало на общото разбиране на установените в правото на Съюза понятия за гражданство, дружество от ЕС и европейско произведение.

                  2.

                  Второто основание е, че тълкуването на Европейската комисия на понятието „европейско дружество“ е несъвместимо с норма от по-висок ранг от правото на Съюза:

                              —

                              решението на Комисията противоречало на целите на приложимото право на Съюза, тъй като било основано на погрешно тълкуване и не било в достатъчна степен основано на фактите по случая.

                  3.

                  Третото основание е, че решението на Комисията противоречи на Регламент (ЕС) № 1295/2013 (2), представляващ основание за схемата за финансиране на подпрограма „МЕДИА“ на програма „Творческа Европа“:

                              —

                              изискването относно гражданството на крайните собственици на дружеството заявител за целите на допустимостта за финансирането не било основано на Регламента за създаване на програма „Творческа Европа“ и в действителност противоречало на идеята за последователно изпълнение на общите и специфичните цели на подпрограма „МЕДИА“ на програма „Творческа Европа“.

                  4.

                  Четвъртото основание е, че решението на Комисията нарушава изискванията на Регламент (ЕС, Евратом) 2018/1046 (3):

                              —

                              тълкуването на Комисията на критериите за допустимост не отговаряло на принципите на равно третиране и недопускане на дискриминация, които тя била длъжна да спазва в решенията си за финансиране с безвъзмездни средства.

                  5.

                  Петото основание е, че решението на Комисията нарушава член 20 от Хартата на основните права на Европейския съюз:

                              —

                              решението на Комисията водело до разлика в третирането на сходни положения в ущърб на определени образувания, която не била обективно обоснована.

                  6.

                  Шестото основание е, че Комисията е превишила правото си на преценка:

                              —

                              като възприела тълкуване, което не било съобразено с правото на Съюза и му противоречало, въпреки че можела да възприеме няколко други, съответстващи на правото на Съюза тълкувания, Комисията злоупотребила с правото си на преценка.

                  7.

                  Седмото основание е, че решението на Комисията нарушава принципа на пропорционалност:

                              —

                              предоставянето на финансиране под условие да се избягва изтичането на ползите от него към трети страни било също толкова ефективно, но по-малко ограничаващо средство.

         (1)  Регламент (ЕО) № 58/2003 на Съвета от 19 декември 2002 година относно установяването на статута на изпълнителните агенции, отговарящи за някои задачи по управлението на програмите на Общността (ОВ L 11, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 8, стр. 256).

         (2)  Регламент (ЕС) № 1295/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2013 година за създаване на програма „Творческа Европа“ (2014 — 2020 г.) и за отмяна на Решения № 1718/2006/ЕО, № 1855/2006/ЕО и № 1041/2009/ЕО (ОВ L 347, 2013 г., стр. 221).

         (3)  Регламент (ЕС, Евратом) 2018/1046 на Европейския парламент и на Съвета от 18 юли 2018 година за финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза, за изменение на регламенти (ЕС) № 1296/2013, (ЕС) № 1301/2013, (ЕС) № 1303/2013, (ЕС) № 1304/2013, (ЕС) № 1309/2013, (ЕС) № 1316/2013, (ЕС) № 223/2014 и (ЕС) № 283/2014 и на Решение № 541/2014/ЕС и за отмяна на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 (ОВ L 193, 2018 г., стр. 1).


title: Дело T-761/21: Жалба, подадена на 6 декември 2021 г. — Courtois и др./Комисия

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/38

      Жалба, подадена на 6 декември 2021 г. — Courtois и др./Комисия
      (Дело T-761/21)
      (2022/C 51/51)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Fabien Courtois (Рюей-Малмезон, Франция) и други 2088 жалбоподатели (представител: A. Durand, avocat)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите искат от Общия съд:

                  —

                  да допусне участието на жалбоподателите и да обяви техните искания за основателни;

                  —

                  да отмени мълчаливия отказ от 24 септември 2021 г., който е следствие от липсата на отговор на подаденото от жалбоподателите на 13 август 2021 г. искане за потвърждаване;

                  —

                  да осъди Комисията да заплати разноските по настоящото производство.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъква две основания в подкрепа на своята жалба.

                  1.

                  Първото основание е изведено от допустимостта на жалбата. В това отношение жалбоподателите твърдят, че са правно легитимирани да подадат жалба по смисъла на член 8, алинея 3 от Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 г. относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (1) (наричан по-нататък „Регламент 1049/2001“), включително като адресати на обжалвания акт по смисъла на член 263, параграф 4 ДФЕС. Освен това жалбоподателите посочват, че имат правен интерес вследствие на мълчаливия отказ на Комисията от 24 септември 2021 г. да им предостави достъп до документи и вследствие на засягането на техните основни права от обжалваното решение.

                  2.

                  Второто основание е изведено от вътрешната законосъобразност на решението на Комисията. Жалбоподателите считат, че Комисията е нарушила правото на достъп до техните документи, позовавайки се на непълни и погрешни доводи. В допълнение те посочват наличието на по-висш обществен интерес, който обосновава предоставянето на достъп до документите. Накрая, според жалбоподателите Комисията нарушила принципа на пропорционалност, тъй като е надхвърлила необходимото за постигането на своите цели.

         (1)  ОВ L 145, 2001 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76.


title: Дело T-769/21: Жалба, подадена на 10 декември 2021 г. — Euranimi/Комисия

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/39

      Жалба, подадена на 10 декември 2021 г. — Euranimi/Комисия
      (Дело T-769/21)
      (2022/C 51/52)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: European Association of Non-Integrated Metal Importers & distributors (Euranimi) (Брюксел, Белгия) (представители: M. Campa, D. Rovetta, P. Gjørtler, V. Villante, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2021/1483 на Комисията от 15 септември 2021 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на студеновалцовани плоски продукти от неръждаеми стомани с произход от Китайската народна република и Тайван вследствие на преглед с оглед изтичане на срока на действие съгласно член 11, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  да осъди Европейската комисия да понесе направените от жалбоподателя и от нея съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква три основания в подкрепа на жалбата за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2021/1483 на Комисията от 15 септември 2021 г. (1)

                  1.

                  Първо основание: нарушение на член 11, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 г. (2) — явна грешка в преценката на службите на Комисията.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на член 3, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 г. относно вредата и причинно-следствената връзка по отношение на китайските и тайванските продукти — явна грешка в преценката.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на член 2, параграф 6а от Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 г. по отношение на правния статус на доклада, с който Европейската комисия установява наличието на значителни нарушения на пазара в определена страна или в определен сектор в тази страна и използването на такива доклади за определянето на дъмпинга.

         (1)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2021/1483 на Комисията от 15 септември 2021 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на студеновалцовани плоски продукти от неръждаеми стомани с произход от Китайската народна република и Тайван вследствие на преглед с оглед изтичане на срока на действие съгласно член 11, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 327, 2021 г., стр. 1)

         (2)  Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 176, 2016 г., стр. 21)


title: Дело T-770/21: Жалба, подадена на 9 декември 2021 г. — OC/ЕСВД

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/40

      Жалба, подадена на 9 декември 2021 г. — OC/ЕСВД
      (Дело T-770/21)
      (2022/C 51/53)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: OC (представители: L. Levi и N. Flandin, адвокати)

         Ответник: Европейска служба за външна дейност (ЕСВД)

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви настоящата жалба за допустима и основателна,

            и вследствие на това

                  —

                  да отмени решението от 10 септември 2020, съобщено на 11 февруари 2021 г., с което органът по назначаването е отхвърлил молбата за помощ на жалбоподателя, подадена съгласно член 24 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз,

                  —

                  доколкото е необходимо, за отмени решението на органа по назначаването от 31 август 2021 г. за отхвърляне на жалбата по административен ред, подадена от жалбоподателя на 6 май 2021 г. срещу решението от 10 септември 2021 г.,

                  —

                  да осъди жалбоподателя да заплати изцяло съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: неизпълнение на задължението за мотивиране и на правото на изслушване.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на процедурата и на правилата за компетентност в областта на разделение на властите. В това отношение жалбоподателят изтъква, че решението за започване на административно разследване е трябвало да бъде взето от генералния секретар на ЕСВД.

                  3.

                  Трето основание: явни грешки в преценката, които били допуснати от ЕСВД по отношение на определението за морален тормоз, прието от тази служба и нарушение на член 12а от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз.

                  4.

                  Четвърто основание: неизпълнение на задължението за полагане на грижа.


title: Дело T-777/21: Жалба, подадена на 14 декември 2021 г. — Trend Glass/EUIPO (ECO STORAGE)

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/40

      Жалба, подадена на 14 декември 2021 г. — Trend Glass/EUIPO (ECO STORAGE)
      (Дело T-777/21)
      (2022/C 51/54)
      Език на производството: полски

         Страни

         Жалбоподател: Trend Glass sp. z o.o. (Радом, Полша) (представител: J. Gwiazdowska, radca prawny)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз „ECO STORAGE“ — заявка за регистрация № 18 324 347

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 11 октомври 2021 г. по преписка R 1315/2021-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  изцяло да отмени обжалваното решение и сам да реши спора, като допусне регистрацията на марка на Европейския съюз № 18 324 347,

                  —

                  при условията на евентуалност — да отмени обжалваното решение на четвърти апелативен състав и да му върне преписката за ново разглеждане,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски, в това число разноските на жалбоподателя в производството пред апелативния състав и пред оперативния отдел на EUIPO.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) във връзка с член 7, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 33, параграфи 2 и 7 и на член 42, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 94, параграф 1 и на член 95, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 20 и на член 41, параграф 1 и параграф 2, букви а) и в) от Хартата на основните права на Европейския съюз, в това число правото на изслушване, задължението за мотивиране на решенията, принципа на добра администрация, принципа на правна сигурност и принципа на равно третиране.


title: Дело C-289/20: Решение на Съда (трети състав) от 25 ноември 2021 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Paris — Франция) — IB/FA (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Регламент (ЕО) № 2201/2003 — Компетентност за разглеждане на иск за развод — Член 3, параграф 1, буква a) — Понятие за „обичайно местопребиваване“ на ищеца)

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/10

      Решение на Съда (трети състав) от 25 ноември 2021 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Paris — Франция) — IB/FA
      (Дело C-289/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси - Регламент (ЕО) № 2201/2003 - Компетентност за разглеждане на иск за развод - Член 3, параграф 1, буква a) - Понятие за „обичайно местопребиваване“ на ищеца)
      (2022/C 51/12)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour d'appel de Paris

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: IB

         Ответник: FA

         Диспозитив

      Член 3, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000, трябва да се тълкува в смисъл, че съпруг, който поделя живота си между две държави членки, може да има обичайно местопребиваване само в една от тези държави членки, така че единствено съдилищата на държавата членка, на чиято територия е това обичайно местопребиваване, са компетентни да се произнесат по иска за разтрогване на брачните връзки.

         (1)  ОВ C 297, 7.9.2020 г.


title: Дело C-334/20: Решение на Съда (седми състав) от 25 ноември 2021 г. (преюдициално запитване от Veszprémi Törvényszék — Унгария) — Amper Metal Kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Преюдициално запитване — Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Член 2 — Сделка, която подлежи на облагане с ДДС — Понятие — Член 168, буква a) и член 176 — Право на приспадане на платения ДДС по получени доставки — Отказ — Рекламни услуги, които според данъчния орган са прекомерно скъпи и не носят изгода — Липса на оборот, генериран в полза на данъчнозадълженото лице)

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/11

      Решение на Съда (седми състав) от 25 ноември 2021 г. (преюдициално запитване от Veszprémi Törvényszék — Унгария) — Amper Metal Kft/Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Дело C-334/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Член 2 - Сделка, която подлежи на облагане с ДДС - Понятие - Член 168, буква a) и член 176 - Право на приспадане на платения ДДС по получени доставки - Отказ - Рекламни услуги, които според данъчния орган са прекомерно скъпи и не носят изгода - Липса на оборот, генериран в полза на данъчнозадълженото лице)
      (2022/C 51/13)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Veszprémi Törvényszék

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Amper Metal Kft

         Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Диспозитив

      Член 168, буква а) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че данъчнозадължено лице може да приспадне платения данък върху добавената стойност (ДДС) по получена доставка на рекламни услуги, когато такава доставка на услуги подлежи на облагане с ДДС по смисъла на член 2 от Директива 2006/112 и има пряка и непосредствена връзка с една или няколко последващи облагаеми сделки или с цялостната икономическа дейност на данъчнозадълженото лице (като част от неговите общи разходи), без да трябва да се вземе предвид обстоятелството, че фактурираната цена за такива услуги е прекомерна спрямо референтна стойност, определена от националния данъчен орган, или че тези услуги не са довели до увеличение на оборота на това данъчнозадължено лице.

         (1)  ОВ C 423, 7.12.2020 г.


title: Дело C-372/20: Решение на Съда (осми състав) от 25 ноември 2021 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzgericht — Австрия) — QY/Finanzamt Österreich, по-рано Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk (Преюдициално запитване — Членове 45 ДФЕС и 48 ДФЕС — Свободно движение на работници — Равно третиране — Семейни обезщетения, предоставяни на сътрудниците по програми за помощ за развитие, които взимат със себе си членове на семейството си в третата държава, в която са изпратени на работа — Отмяна — Член 288, втора алинея ДФЕС — Правни актове на Съюза — Обхват на регламентите — Национална правна уредба, чийто персонален обхват е по-широк от този на регламент — Условия — Регламент (ЕО) № 883/2004 — Член 11, параграф 3, букви a) и д) — Приложно поле — Работничка, гражданка на държава членка, наета по трудово правоотношение като сътрудник по програма за помощ за развитие от работодател със седалище в друга държава членка и командирована в трета държава — Член 68, параграф 3 — Право на лицето, което иска семейни обезщетения, да подаде едно заявление до институцията на държавата членка с основна компетентност или до институцията на държавата членка с вторична компетентност)

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/11

      Решение на Съда (осми състав) от 25 ноември 2021 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzgericht — Австрия) — QY/Finanzamt Österreich, по-рано Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk
      (Дело C-372/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Членове 45 ДФЕС и 48 ДФЕС - Свободно движение на работници - Равно третиране - Семейни обезщетения, предоставяни на сътрудниците по програми за помощ за развитие, които взимат със себе си членове на семейството си в третата държава, в която са изпратени на работа - Отмяна - Член 288, втора алинея ДФЕС - Правни актове на Съюза - Обхват на регламентите - Национална правна уредба, чийто персонален обхват е по-широк от този на регламент - Условия - Регламент (ЕО) № 883/2004 - Член 11, параграф 3, букви a) и д) - Приложно поле - Работничка, гражданка на държава членка, наета по трудово правоотношение като сътрудник по програма за помощ за развитие от работодател със седалище в друга държава членка и командирована в трета държава - Член 68, параграф 3 - Право на лицето, което иска семейни обезщетения, да подаде едно заявление до институцията на държавата членка с основна компетентност или до институцията на държавата членка с вторична компетентност)
      (2022/C 51/14)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesfinanzgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: QY

         Ответник: Finanzamt Österreich, по-рано Finanzamt Wien für den 8., 16. und 17. Bezirk

         Диспозитив

                  1)

                  Член 11, параграф 3, буква а) от Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност трябва да се тълкува в смисъл, че работничка, гражданка на държава членка, в която тя и нейните деца пребивават, и която е наета по трудово правоотношение в качеството на сътрудник по програма за помощ за развитие от работодател със седалище в друга държава членка, спрямо която по силата на законодателството на тази друга държава членка се прилага схемата на задължително социално осигуряване на последната, при положение че е командирована в трета страна не непосредствено след наемането си на работа, а след приключване на подготвителен курс в посочената друга държава членка и след връщането ѝ впоследствие за период на реинтеграция, трябва да се счита за осъществяваща заетост в същата, по смисъла на тази разпоредба.

                  2)

                  Член 288, втора алинея ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че допуска държава членка да приеме национална правна уредба, чийто персонален обхват е по-широк от този на Регламент № 883/2004, тъй като предвижда приравняване на гражданите на държавите — страни по Споразумението от 2 май 1992 г. за Европейското икономическо пространство, на собствените ѝ граждани, при условие че тази правна уредба се тълкува в съответствие с този регламент и предимството на последния не се поставя под въпрос.

                  3)

                  Член 68, параграф 3, буква а) от Регламент № 883/2004 и член 60, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 987/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година за установяване процедурата за прилагане на Регламент № 883/2004 трябва да се тълкуват в смисъл, че обвързват взаимно институцията на държавата членка с основна компетентност и институцията на държавата членка с вторична компетентност, така че заявителят на семейни обезщетения трябва да подаде само едно заявление само до една от тези институции и след това двете институции трябва съвместно да обработят посоченото заявление.

                  4)

                  Членове 45 ДФЕС и 48 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат държава членка да премахне общо семейните обезщетения, които до този момент е предоставяла на сътрудниците по програми за помощ за развитие, които вземат със себе си членовете на семействата си в трета страна, в която са командировани, доколкото, от една страна, това премахване се прилага без разлика както за получателите — граждани на тази държава членка, така и за получателите — граждани на останалите държави членки, и от друга страна, доколкото посоченото премахване предполага различно третиране между засегнатите сътрудници не според това дали са упражнили правото си на свободно движение преди или след същото, а според това дали децата им пребивават заедно с тях в държава членка или в трета страна.

         (1)  ОВ C 433, 14.12.2020 г.


title: Дело C-484/20: Решение на Съда (девети състав) от 2 декември 2021 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht München — Германия) — Vodafone Kabel Deutschland GmbH/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. (Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Директива (ЕС) 2015/2366 — Платежни услуги — Член 62, параграф 4 — Приложими такси — Член 107, параграф 1 — Пълна хармонизация — Член 115, параграфи 1 и 2 — Транспониране и прилагане — Абонаменти за кабелна телевизия и интернет — Договори с продължително изпълнение, сключени преди датата на транспониране на Директивата — Такси за инициираните след тази дата платежни операции без директен дебит)

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/12

      Решение на Съда (девети състав) от 2 декември 2021 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht München — Германия) — Vodafone Kabel Deutschland GmbH/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.
      (Дело C-484/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Защита на потребителите - Директива (ЕС) 2015/2366 - Платежни услуги - Член 62, параграф 4 - Приложими такси - Член 107, параграф 1 - Пълна хармонизация - Член 115, параграфи 1 и 2 - Транспониране и прилагане - Абонаменти за кабелна телевизия и интернет - Договори с продължително изпълнение, сключени преди датата на транспониране на Директивата - Такси за инициираните след тази дата платежни операции без директен дебит)
      (2022/C 51/15)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberlandesgericht München

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Vodafone Kabel Deutschland GmbH

         Ответник: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Диспозитив

      Член 62, параграф 4 от Директива (ЕС) 2015/2366 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 година за платежните услуги във вътрешния пазар, за изменение на директиви 2002/65/ЕО, 2009/110/ЕО и 2013/36/ЕС и Регламент (ЕС) № 1093/2010 и за отмяна на Директива 2007/64/ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба или практика, съгласно която при договори с продължително изпълнение, сключени с потребители, забраната да се налагат такси за използването на платежни инструменти и за платежните услуги по член 62, параграф 4 се прилага само по отношение на платежните операции, инициирани в изпълнение на сключени след 13 януари 2018 г. договори, така че тези такси остават приложими за платежните операции, инициирани след тази дата в изпълнение на сключени преди нея договори с продължително изпълнение.

         (1)  ОВ C 433, 14.12.2020 г.


title: Дело C-488/20: Решение на Съда (трети състав) от 25 ноември 2021 г. (преюдициално запитване от Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie — Полша) — Delfarma Sp. z o.o./Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych (Преюдициално запитване — Членове 34 и 36 ДФЕС — Свободно движение на стоки — Мярка с равностоен на количествено ограничение ефект — Лекарствени продукти за хуманна употреба — Паралелен внос на лекарствени продукти — Правна уредба на държава членка, предвиждаща отпадане по право на разрешението за паралелен внос една година след изтичането на срока на разрешението за търговия с референтния лекарствен продукт — Закрила на здравето и живота на хората — Пропорционалност — Директива 2001/83/ЕО — Фармакологична бдителност)

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/13

      Решение на Съда (трети състав) от 25 ноември 2021 г. (преюдициално запитване от Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie — Полша) — Delfarma Sp. z o.o./Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych
      (Дело C-488/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Членове 34 и 36 ДФЕС - Свободно движение на стоки - Мярка с равностоен на количествено ограничение ефект - Лекарствени продукти за хуманна употреба - Паралелен внос на лекарствени продукти - Правна уредба на държава членка, предвиждаща отпадане по право на разрешението за паралелен внос една година след изтичането на срока на разрешението за търговия с референтния лекарствен продукт - Закрила на здравето и живота на хората - Пропорционалност - Директива 2001/83/ЕО - Фармакологична бдителност)
      (2022/C 51/16)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Delfarma sp. z o.o.

         Ответник: Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

         Диспозитив

      Членове 34 и 36 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която предвижда отпадане по право на разрешение за паралелен внос на лекарствен продукт една година след датата на изтичане на референтното разрешение за търговия, без да се разглежда евентуалният риск за здравето и живота на хората. Освобождаването на паралелните вносители от задължението да представят периодични доклади за безопасност само по себе си не оправдава приемането на такова решение.

         (1)  ОВ C 19, 18.1.2021 г.


title: Дело C-161/21: Определение на Съда (девети състав) от 4 октомври 2021 г. (преюдициално запитване от Corte dei conti — Sezione regionale di controllo per la Campania — Италия) — Comune di Camerota (Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда — Директива 2011/85/ЕС — Директива 2011/7/ЕС — Икономическа и парична политика — Орган на местно самоуправление с финансови затруднения — План за финансово уравновесяване — Национална правна уредба, с която се суспендират разследващите правомощия на Сметната палата поради санитарната криза, свързана с пандемията от COVID-19 — Член 267 ДФЕС — Понятие за „национална юрисдикция“ — Липса на спор пред запитващата юрисдикция — Явна недопустимост)

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/14

      Определение на Съда (девети състав) от 4 октомври 2021 г. (преюдициално запитване от Corte dei conti — Sezione regionale di controllo per la Campania — Италия) — Comune di Camerota
      (Дело C-161/21) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда - Директива 2011/85/ЕС - Директива 2011/7/ЕС - Икономическа и парична политика - Орган на местно самоуправление с финансови затруднения - План за финансово уравновесяване - Национална правна уредба, с която се суспендират разследващите правомощия на Сметната палата поради санитарната криза, свързана с пандемията от COVID-19 - Член 267 ДФЕС - Понятие за „национална юрисдикция“ - Липса на спор пред запитващата юрисдикция - Явна недопустимост)
      (2022/C 51/17)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte dei conti — Sezione regionale di controllo per la Campania

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Comune di Camerota

         Диспозитив

      Преюдициалното запитване, отправено от Corte dei conti — Sezione regionale di controllo per la Campania (Сметна палата — регионална камера за контрол за област Кампания, Италия), с решение от 9 март 2021 г. е явно недопустимо.

         (1)  ОВ C 217, 7.6.2021 г.


title: Дело C-253/21: Определение на Съда (девети състав) от 6 октомври 2021 г. (преюдициално запитване от Landgericht Hamburg — Германия) — TUIfly GmbH/FI, RE (Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Въздушен транспорт — Регламент (ЕО) № 261/2004 — Член 5 — Член 7 — Член 8, параграф 3 — Отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети — Обезщетяване и помощ на пътниците — Понятие „отмяна“ — Пренасочване на полет към летище, което не обслужва същия град, същата агломерация или същия регион като летището, за което е направена резервацията — Премаршрутиране на пътниците с автобус)

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/14

      Определение на Съда (девети състав) от 6 октомври 2021 г. (преюдициално запитване от Landgericht Hamburg — Германия) — TUIfly GmbH/FI, RE
      (Дело C-253/21) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 99 от Процедурния правилник на Съда - Въздушен транспорт - Регламент (ЕО) № 261/2004 - Член 5 - Член 7 - Член 8, параграф 3 - Отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети - Обезщетяване и помощ на пътниците - Понятие „отмяна“ - Пренасочване на полет към летище, което не обслужва същия град, същата агломерация или същия регион като летището, за което е направена резервацията - Премаршрутиране на пътниците с автобус)
      (2022/C 51/18)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht Hamburg

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: TUIfly GmbH

         Ответници: FI, RE

         Диспозитив

      Член 5, параграф 1, буква в), член 7, параграф 1 и член 8, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 трябва да се тълкуват в смисъл, че кацането на летище, различно от това, за което е направена резервацията, и което не обслужва същия град, същата агломерация или същия регион, може да предостави на пътника право на обезщетение за отмяна на полет.

         (1)  ОВ C 289, 19.7.2021 г.


title: Дело C-408/21 P: Жалба, подадена на 2 юли 2021 г. от Съвет на Европейския съюз срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 21 април 2021 г. по дело T-252/19, Pech/Съвет

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/15

      Жалба, подадена на 2 юли 2021 г. от Съвет на Европейския съюз срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 21 април 2021 г. по дело T-252/19, Pech/Съвет
      (Дело C-408/21 P)
      (2022/C 51/19)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Съвет на Европейския съюз (представители: A. de Gregorio Merino, E. Dumitriu-Segnana, K. Pavlaki, E. Rebasti)

         Други страни в производството: Laurent Pech, Кралство Швеция

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени решението на Общия съд,

                  —

                  да постанови окончателно решение по въпросите, които са предмет на настоящата жалба, и

                  —

                  да осъди жалбоподателя по дело T-252/19 да заплати съдебните разноски на Съвета, направени в производството по това дело и в настоящото производство по обжалване.

         Основания и основни доводи

      Съветът изтъква три основания в подкрепа на жалбата:

         Първо основание: неправилно тълкуване и прилагане на член 4, параграф 2, второ тире от Регламент 1049/2001 (1)

         Първа част от основанието: Общият съд е преценил неправилно дали поисканото становище има особено широк обхват и е тълкувал този установен от съдебната практика критерий по начин, който го прави неприложим. Като не отговаря на доводите на Съвета в това отношение, Общият съд не изпълнява и задължението си да изложи мотиви.

         Втора част от основанието: Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е преценил чувствителния характер на правното становище с оглед на конкретните обстоятелства на контекста, в който е представено, по-конкретно решаващото му значение за процеса на вземане на решения. Предложеното от Общия съд тълкуване на чувствителния характер на правното становище, което отделя съдържанието на правното становище от заобикалящите го обстоятелства, е правно необосновано и лишава от голяма част от нейното съдържание предоставената съгласно член 4, параграф 2, второ тире от Регламента защита.

         Трета част от основанието: Общият съд е преценил неправилно дали оповестяването на правното становище би се отразило неблагоприятно на предстоящото съдебно производство, накърнявайки равенството на страните пред съда и правото на защита на Съвета.

         Второ основание: неправилно тълкуване и прилагане на член 4, параграф 3, първа алинея от Регламент 1049/2001

         Първа част от второто основание: като се произнася по приложимостта на изключението, предвидено в член 4, параграф 3, първа алинея от Регламент (ЕО) № 1049/2001, Общият съд допуска грешка при прилагане на правото, като приема, че в потвърдителното решение е трябвало — и не са били представени — конкретни доказателства. Освен това Общият съд е ограничил мотивите си само до общи твърдения, които като цяло отказват защитата, вместо да отговори конкретно на обосновките, представени от Съвета по отношение на риска за неговия процес на вземане на решения.

         Втора част от второто основание: Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото и като е приел, че принципът на демократична отчетност, който е в основата на увеличената прозрачност на законодателните документи, се прилага по еднакъв начин за всички свързани със законодателните процедури документи, независимо дали те съдържат становища на лица, които вземат политически решения, или съставляват принос на вътрешни служби, включително на правната служба.

         Трето основание: нарушение на член 113 от Процедурния правилник на Общия съд и изопачаване на фактите

      Накрая, Общият съд отказал да възобнови устната фаза на производство и да вземе предвид обстоятелството, че са започнали съдебни производства срещу Регламент 2020/2092 (2) във връзка със съвсем същите правни въпроси, разгледани в становището. Това представлява процесуално нарушение, което не е позволило на Съвета да бъде изслушан по съществен за делото пред Общия съд елемент.

         (1)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Eвропейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, 2001 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).

         (2)  Регламент (ЕС, Евратом) 2020/2092 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2020 година относно общ режим на обвързаност с условия за защита на бюджета на Съюза (ОВ L 433 I, 2020 г., стр. 1).


title: Дело C-462/21 P: Жалба, подадена на 28 юли 2021 г. от Puma SE срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 19 май 2021 г. по дело T-510/19 — Puma/EUIPO — Gemma Group (Изображение на скачаща котка)

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/16

      Жалба, подадена на 28 юли 2021 г. от Puma SE срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 19 май 2021 г. по дело T-510/19 — Puma/EUIPO — Gemma Group (Изображение на скачаща котка)
      (Дело C-462/21 P)
      (2022/C 51/20)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Puma SE (представител: P. González-Bueno Catalán de Ocón, abogado)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      С определение от 1 декември 2021 г. Съдът (състав по допускането на обжалване) не допуска обжалване и постановява Puma SE да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-468/21 P: Жалба, подадена на 19 юли 2021 г. от Electrodomésticos Taurus, S.L. срещу определението на Общия съд (десети състав), постановено на 17 май 2021 г. по дело T-328/20 — Electrodomésticos Taurus, S.L./EUIPO — Shenzen Aukey E-Business Co. Ltd

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/16

      Жалба, подадена на 19 юли 2021 г. от Electrodomésticos Taurus, S.L. срещу определението на Общия съд (десети състав), постановено на 17 май 2021 г. по дело T-328/20 — Electrodomésticos Taurus, S.L./EUIPO — Shenzen Aukey E-Business Co. Ltd
      (Дело C-468/21 P)
      (2022/C 51/21)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Electrodomésticos Taurus, S.L. (представител: E. Manresa Medina, адвокат)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) и Shenzen Aukey E-Business Co. Ltd
      С определение от 6 октомври 2021 г. заместник-председателят на Съда обявява жалбата за недопустима и постановява, че Electrodomésticos Taurus, S.L. понася направените от него съдебни разноски


title: Дело C-565/21: Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 14 септември 2021 г. — Caixabank S.A./X

text:
               31.1.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/17

      Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 14 септември 2021 г. — Caixabank S.A./X
      (Дело C-565/21)
      (2022/C 51/22)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Supremo

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Caixabank S.A.

         Ответник: X

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Предвид специфичната уредба на комисионата за обработка в националното право като възнаграждение за услуги по проучването, одобряването и разглеждането на искане за ипотечен заем или кредит или за други подобни услуги, присъщи за дейността на кредитодателя във връзка с отпускането на заеми или кредити, което се заплаща еднократно и поначало при сключване на съответния договор, допускат ли член 3, параграф 1, член 4 и член 5 от Директива 93/13/ЕИО (1) национална съдебна практика, която приема, че клаузата, установяваща това възнаграждение, урежда съществен елемент от договора, тъй като същото съставлява основна част от цената, и че тази клауза не може да се проверява за неравноправност, ако е съставена на ясен и разбираем език в съответствие с широкото тълкуване, възприето в практиката на Съда на ЕС?

                  2)

                  Допуска ли член 4, параграф 2 от Директива 93/13/ЕИО национална съдебна практика, съгласно която при преценката дали дадена клауза, уреждаща съществен елемент от договор за ипотечен заем или кредит, е ясна и разбираема, се вземат предвид обстоятелства като общата осведоменост на потребителите за тази клауза, задължителната информация, която финансовата институция трябва да предостави на потенциалния кредитополучател в съответствие със стандартизираните информационни формуляри, рекламната дейност на банките, специалното внимание на средния потребител, доколкото клаузата се отнася до част от цената, която трябва да бъде платена изцяло при отпускането на заема, и до съществена част от икономическата тежест, която той понася във връзка със заема, както и това дали текстът, мястото и структурата на клаузата дават основание да се приеме, че същата представлява съществен елемент от договора?

                  3)

                  Допуска ли член 3, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО национална съдебна практика, която приема, че договорна клауза като спорната в главното производство, отнасяща се до комисионата за обработка във връзка с договор за заем или за кредит, която се дължи за услугите по проучване, изготвяне и индивидуално разглеждане на искането за отпускане на заем или кредит (проучване на кредитния риск и на платежоспособността на длъжника, проверка за наличието на вещни тежести върху имота, върху който ще бъде учредена ипотеката, и т.н.) като предварително условие за отпускането на заема или кредита, и която е изрично предвидена в националното законодателство като възнаграждение за присъщите за отпускането на заем или кредит дейности, не създава в противоречие с изискванията за добросъвестност и в ущърб на потребителя значителна неравнопоставеност между произтичащите от договора права и задължения на страните?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Решение на Съда от 23 ноември 2021 г. по дело E-16/20 Q и други / Правителството на Норвегия, представлявано от Съвета по обжалванията, свързани с имиграцията (Utlendingsnemnda – UNE) (Продължаване на право на пребиваване – Доведено дете , гражданин на ЕИП – Производни права за полагащ грижи родител, който е гражданин на трета държава – Злоупотреба с права – Фиктивен брак – Регламент (ЕС) № 492/2011 – Директива 2004/38/ЕО) 2022/C 69/11

text:
               10.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 69/11

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 23 ноември 2021 г.
      по дело E-16/20
      Q и други / Правителството на Норвегия, представлявано от Съвета по обжалванията, свързани с имиграцията (Utlendingsnemnda – UNE)

            (Продължаване на право на пребиваване – Доведено дете , гражданин на ЕИП – Производни права за полагащ грижи родител, който е гражданин на трета държава – Злоупотреба с права – Фиктивен брак – Регламент (ЕС) № 492/2011 – Директива 2004/38/ЕО)

      (2022/C 69/11)
      По дело E-16/20, Q и други / правителство на Норвегия, представлявано от Съвета по обжалванията, свързани с имиграцията (Utlendingsnemnda – UNE) — МОЛБА до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Районният съд на Осло (Oslo tingrett) относно тълкуването на Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО, и по-специално член 7, параграф 1, буква б), член 12, параграф 3 и член 35, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател (съдия-докладчик), Per Christiansen и Bernd Hammermann, съдии, постанови на 23 ноември 2021 г. решение, чийто диспозитив гласи:

                  1.

                  За детето на гражданин на държава от ЕИП, който по-рано е работил в друга държава от ЕИП, и родителя на детето, който е гражданин на трета държава и полага грижи за това дете, произтича право на пребиваване въз основа на член 10 от Регламент (ЕС) № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2011 г. относно свободното движение на работници в Съюза. Това се прилага независимо от това дали детето е общо дете на гражданина на държава от ЕИП и съпруга/съпругата, или е дете само на съпруга/съпругата.

                  2.

                  Дете, което е низходящ единствено на съпруга/съпругата — гражданин на трета държава, на гражданина на държава от ЕИП, и което е получило право на пребиваване въз основа на член 10 от Регламент (ЕС) № 492/2011 с използване на гражданина на държава от ЕИП като референтно лице, запазва това право на пребиваване дори ако гражданинът на държава от ЕИП е подал молба за развод с неговия родител.

                  3.

                  В случай че органите на държава от ЕИП са установили, че бракът между гражданин на държава от ЕИП и гражданин на трета държава е фиктивен, държавата от ЕИП може да предприеме необходимите мерки за прекратяване или оттегляне на правата, произтичащи от тази злоупотреба. Независимо от това тези мерки трябва да бъдат пропорционални и да подлежат на процесуални гаранции.


title: Решение на Съда от 10 ноември 2021 г. по дело E-17/20 Zvonimir Cogelja v Дирекция „Здравеопазване“ (Embætti landlæknis), (Свободно движение на хора и услуги – Директива 2005/36/ЕО – Удостоверения за професионални квалификации – Издаване на удостоверения – Компетентен орган) 2022/C 69/12

text:
               10.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 69/12

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 10 ноември 2021 г.
      по дело E-17/20
      Zvonimir Cogelja v Дирекция „Здравеопазване“ (Embætti landlæknis),

            (Свободно движение на хора и услуги – Директива 2005/36/ЕО – Удостоверения за професионални квалификации – Издаване на удостоверения – Компетентен орган)

      (2022/C 69/12)
      По дело E-17/20, Zvonimir Cogelja /Дирекция „Здравеопазване“ (Embætti landlæknis) — МОЛБА до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Районния съд на Рейкявик (Héraðsdómur Reykjavíkur) относно тълкуването на Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 г. относно признаването на професионалните квалификации, и по-специално член 25 във връзка с член 3, параграф 1, буква в), член 21 и член 26 от въпросната директива, адаптирана към Споразумението за Европейското икономическо пространство, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател, Per Christiansen (съдия-докладчик) и Bernd Hammermann, съдии, постанови решение на 10 ноември 2021 г., чийто диспозитив гласи:
      За да може компетентният орган на държава от ЕИП да издава удостоверения за професионални квалификации за специализирано обучение по медицина в съответствие с член 25 от Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 г. относно признаването на професионалните квалификации, той трябва да е в състояние да оцени и потвърди, че са изпълнени изискванията за издаване на удостоверения за професионални квалификации. Това е възможно, ако държавата от ЕИП предлага в рамките на своята територия специализирано обучение по медицина, което отговаря на минималните изисквания съгласно Директива 2005/36/ЕО. В противен случай този компетентен орган трябва да разполага със система, която гарантира проверката на спазването на изискванията, определени в член 25 от Директива 2005/36/ЕО, например като разполага с учебна програма или еквивалентен документ, описващ всеобхватна програма за образование и обучение. В противен случай този компетентен орган не може да издава такива удостоверения за професионални квалификации съгласно Директива 2005/36/ЕО.


title: Дело C-598/20: Определение на Съда (осми състав) от 1 декември 2021 г. (преюдициално запитване от Satversmes tiesa — Латвия) — „Pilsētas zemes dienests“ AS (Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Хармонизация на данъчните законодателства — Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Случаи на освобождаване — Член 135, параграф 1, буква л) и параграф 2 — Отдаване под аренда и под наем на недвижими имоти — Изключване на освобождаването при принудителното отдаване под наем на земя спрямо собствениците на построени сгради — Принцип на данъчен неутралитет)

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/2

      Определение на Съда (осми състав) от 1 декември 2021 г. (преюдициално запитване от Satversmes tiesa — Латвия) — „Pilsētas zemes dienests“ AS
      (Дело C-598/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 99 от Процедурния правилник на Съда - Хармонизация на данъчните законодателства - Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Случаи на освобождаване - Член 135, параграф 1, буква л) и параграф 2 - Отдаване под аренда и под наем на недвижими имоти - Изключване на освобождаването при принудителното отдаване под наем на земя спрямо собствениците на построени сгради - Принцип на данъчен неутралитет)
      (2022/C 95/02)
      Език на производството: латвийски

         Запитваща юрисдикция

      Satversmes tiesa

         Страни в главното производство

         Подател на искането:„Pilsētas zemes dienests“ AS

         при участието на: Latvijas Republikas Saeima

         Диспозитив

      Член 135, параграф 1, буква л) и параграф 2 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национално законодателство, съгласно което отдаването под наем на земя при режим на принудителното отдаване под наем е изключено от освобождаването от данък върху добавената стойност.

         (1)  ОВ C 35, 1.2.2021 г.


title: Дело C-602/20: Определение на Съда (осми състав) от 17 ноември 2021 г. (преюдициално запитване от Върховен административен съд — България) — „АКЗ — Бургас“ ЕООД/Директор на Дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ — Бургас (Преюдициално запитване — Осигурителни вноски — Възстановяване на недължимо платени вноски — Ограничаване на лихвите върху подлежащите на връщане суми — Национална процесуална автономия — Принцип на равностойност — Принцип на ефективност — Член 53, параграф 2 и член 94 от Процедурния правилник на Съда — Явна недопустимост)

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/2

      Определение на Съда (осми състав) от 17 ноември 2021 г. (преюдициално запитване от Върховен административен съд — България) — „АКЗ — Бургас“ ЕООД/Директор на Дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ — Бургас
      (Дело C-602/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Осигурителни вноски - Възстановяване на недължимо платени вноски - Ограничаване на лихвите върху подлежащите на връщане суми - Национална процесуална автономия - Принцип на равностойност - Принцип на ефективност - Член 53, параграф 2 и член 94 от Процедурния правилник на Съда - Явна недопустимост)
      (2022/C 95/03)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Върховен административен съд

         Страни в главното производство

         Жалбоподател:„AKЗ — Бургас“ ЕООД

         Ответник: Директор на Дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ — Бургас

         при участието на: Върховна административна прокуратура на Република България

         Диспозитив

      Преюдициалното запитване, отправено от Върховен административен съд (България) с акт от 30 септември 2020 г., е явно недопустимо.

         (1)  ОВ C 28, 25.1.2021 г.


title: Дело C-647/20: Определение на Съда (осми състав) от 13 декември 2021 г. (преюдициално запитване от Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) — Португалия) — XG/Autoridade Tributária e Aduaneira (Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния регламент на Съда — Пряко данъчно облагане — Облагане на капиталови печалби от недвижими имоти — Членове 63, 64 и 65 ДФЕС — Свободно движение на капитали — По-висока данъчна тежест върху капиталовите печалби от недвижими имоти, реализирани от пребиваващи в трети страни лица)

text:
               28.2.2022

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/3

      Определение на Съда (осми състав) от 13 декември 2021 г. (преюдициално запитване от Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) — Португалия) — XG/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Дело C-647/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 99 от Процедурния регламент на Съда - Пряко данъчно облагане - Облагане на капиталови печалби от недвижими имоти - Членове 63, 64 и 65 ДФЕС - Свободно движение на капитали - По-висока данъчна тежест върху капиталовите печалби от недвижими имоти, реализирани от пребиваващи в трети страни лица)
      (2022/C 95/04)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: XG

         Ответник: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Диспозитив

      Член 63 и член 65, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба на държава членка относно данъка върху доходите на физическите лица, която облага капиталовите печалби, реализирани от лице, пребиваващо в трета държава, от недвижими имоти с местонахождение в тази държава членка с по-голяма данъчна тежест в сравнение с прилаганата за същия тип операции с капитали печалби, реализирани от лице, пребиваващо в посочената държава членка.

         (1)  ОВ C 53, 15.2.2021 г.