title: Дело T-561/12: Решение на Общия съд от 25 октомври 2013 г. — Beninca/Комисия (Достъп до документи — Регламент (ЕО) № 1049/2001 — Документ, изготвен от Комисията във връзка с концентрация между Deutsche Börse и NYSE Euronext — Отказ на достъп — Изключение във връзка със защитата на процеса на вземане на решения)

text:
               7.12.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 359/11

         Решение на Общия съд от 25 октомври 2013 г. — Beninca/Комисия
   (Дело T-561/12) (1)

   (Достъп до документи - Регламент (ЕО) № 1049/2001 - Документ, изготвен от Комисията във връзка с концентрация между Deutsche Börse и NYSE Euronext - Отказ на достъп - Изключение във връзка със защитата на процеса на вземане на решения)
   2013/C 359/18
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Jürgen Beninca (Франкфурт на Майн, Германия) (представител: C. Zschocke, avocat)

      Ответник: Европейска комисия (представители: J. Baquero Cruz и F. Clotuche-Duvieusart)

      Предмет

   Искане за отмяна на решението на Комисията от 9 октомври 2012 г., с което на жалбоподателя е отказан достъп до паметна записка, изготвена от началника на отдела по конкуренцията в Генерална дирекция „Предприятия и промишленост“

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Jürgen Beninca да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 46, 16.2.2013 г.


title: Дело T-419/12: Жалба, подадена на 25 септември 2012 г. — LVM/Комисия

text:
               1.12.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 373/7

         Жалба, подадена на 25 септември 2012 г. — LVM/Комисия
   (Дело T-419/12)
   2012/C 373/12
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster a. G. (Мюнстер, Германия) (представители: A. Birnstiel, H. Heinrich и J.-O. Schrotz, Rechtsanwälte)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на Европейската комисия от 17 юли 2012 г., с което се отхвърля молбата на жалбоподателя на основание на Регламент (ЕО) № 1049/2001 (1) да му бъде предоставен достъп до определени документи от производство в областта на картелите (COMP/39.125 — Carglass)

               —

               да осъди ответника да понесе направените от него съдебни разноски, както и да заплати съдебните разноски на жалбоподателя.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят посочва четири основания.

               1.

               Първо основание: Не са разгледани отделните описани в молбата документи
               С първото основание жалбоподателят посочва, че решението не е взето след конкретна и специална проверка на всеки отделен документ. Според жалбоподателя обжалваното решение се основава на погрешния извод, че в конкретния случай съществува обща презумпция за прилагане на изключение.

               2.

               Второ основание: нарушение на задължението за мотивиране
               В това отношение жалбоподателят изтъква, че с решението си Комисията отхвърля изцяло молбата му, като посочва единствено общи съображения, поради което решението не е мотивирано в достатъчна степен. Поради тази причина жалбоподателят смята, че е нарушено задължението за мотивиране, а в резултат на това са нарушени и съществени процесуални разпоредби.

               3.

               Трето основание: погрешно тълкуване и прилагане на член 4, параграф 2, първо и трето тире от Регламент № 1049/2001
               С третото основание жалбоподателят изтъква, че Комисията погрешно тълкува и прилага предвидените член 4, параграф 2, първо и трето тире от Регламент № 1049/2001 изключения. Според жалбоподателя Комисията не прилага правилно съотношението между правило и изключение и изхожда от твърде широко тълкуване на понятията „защита на дейността по разследване“ и „търговски интереси“.

               4.

               Четвърто основание: незачитане като обществен интерес по смисъла на член 4, параграф 2 от Регламент № 1049/2001 на необходимостта от прилагане също и в частноправната област на разпоредбите от конкурентното право относно картелните споразумения
               В четвъртото основание жалбоподателят посочва, че Комисията неоснователно отрича, че съществува висш обществен интерес от разпространяването на поисканите документи. Според жалбоподателя в рамките на претеглянето на интересите Комисията е трябвало да вземе предвид обстоятелството, че също и в частноправната област прилагането на разпоредбите от конкурентното право относно картелните споразумения представлява обществен интерес по смисъла на член 4, параграф 2 от Регламент № 1049/2001.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).


title: Дело T-446/14: Жалба, подадена на 16 юни 2014 г.  — Taihan Electric Wire/Комисия

text:
               25.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/46

         Жалба, подадена на 16 юни 2014 г. — Taihan Electric Wire/Комисия
   (Дело T-446/14)
   2014/C 282/60
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Taihan Electric Wire Co. Ltd (Anyang-Si, Република Корея) (представители: R. Antonini и E. Monard, lawyers)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение C(2014) 2139 на Комисията от 2 април 2014 г. относно процедура по прилагане на член 101 ДФЕС и член 53 ЕИП по преписка AT.39610 — Power Cables (наричано по-нататък „решението“), доколкото се отнася до жалбоподателя;

               —

               при условията на евентуалност, да намали глобата, наложена на жалбоподателя, и

               —

               да осъди Комисията да заплати разноските в настоящото производство.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага пет правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от твърдението, че Комисията не би могла да претендира юрисдикция по отношение на жалбоподателя, тъй като не е доказала, че той е участвал в нарушение, което може да бъде санкционирано по член 101 ДФЕС, тъй като предметът на неговото твърдяно антиконкурентно поведение не засяга пазара на ЕИП и неговото твърдяно участие в антиконкурентното поведение не би могло и не е произвело никакви последици за търговията на пазара на ЕИП.

               2.

               Второто правно основание е изведено от твърдението, че Комисията погрешно се е позовала на доказателства, събрани по време на проверките в някои компании, с оглед незаконността на решенията за извършване на проверките.

               3.

               Третото правно основание е изведено от твърдението, че Комисията погрешно е определила продължителността на твърдяното нарушение по отношение на жалбоподателя, като по този начин е нарушила inter alia принципите на in dubio pro reo и на недискриминация и не е посочила съответните доказателства.

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от твърдението, че различният подход на Комисията спрямо жалбоподателя и други компании, за които са били налице сходни доказателства по делото, нарушава принципа на недискриминация и пропорционалност по отношение на жалбоподателя.

               5.

               Петото правно основание е изведено от твърдението, че при определянето на размера на глобата, която да бъде наложена на жалбоподателя от Комисията нарушава принципа на недискриминация, принципа на пропорционалност, установен inter alia в член 5 ДЕС, както и в член 49 oт Хартата на основните права на Европейския съюз, член 23, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора, Насоките (включително точка 18 и точка 37 от тях) и принципа на оправданите правни очаквания.


title: Дело C-171/08: Иск, предявен на 25 април 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Португалска република

text:
               5.7.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 171/24

         Иск, предявен на 25 април 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Португалска република
   (Дело C-171/08)
   (2008/C 171/36)
   Език на производството: португалски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: E. Montaguti, P. Guerra e Andrade и M. Telles Romão)

      Ответник: Португалска република
   Искания на ищеца

               —

               Да се обяви, че като е запазила предоставените във връзка с привилегировани акции (golden shares) особени права на държавата и на други публично правни образувания в Portugal Telecom S.A. Португалската република не е изпълнила задълженията си по членове 56 и 43 ЕО.

               —

               Да се осъди Португалската република да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Португалската държава притежава 500 привилегировани акции (golden shares) в Portugal Telecom S.A. (PT). Посочените акции предоставят на държавата право на вето върху решенията за избор на ръководство на общото събрание, за избор на председател на надзорния съвет и на главен проверител, за приемане на финансовия отчет, за изменение на устава, за увеличаване на капитала, за ограничаване и премахване на правото на предпочитане, за издаването на акции и други ценни книжа, свързани с права върху недвижими имоти, за определяне на общите цели и основните принципи на дружествената политика, за даване на разрешения за преместване на седалището и за придобиване на акции, представляващи повече от 10 % от дружествения капитал, от акционери, пряко или непряко упражняващи дейност, която е конкурентна с тази на дружествата, упражняващи контрол върху PT, както и право на вето по отношение на една трета от общия брой на членовете на управителния съвет, в която задължително се включва председателят на управителния съвет.
   Комисията счита, че тези права на вето представляват ограничения за свободното движение на капиталите и за свободата на установяване. Посочените мерки представляват пречка за преките инвестиции в PT, за инвестициите в портфейл и за упражняването на свободата на установяване.
   Посочените особени права на държавата са държавни мерки, като се има предвид, че привилегированите акции не са следствие от нормалното прилагане на дружественото право.
   Посочените golden shares не са свързани със законни цели от обществен интерес, и по-специално с целите, на които се позовава португалската държава, а именно: обществената сигурност и обществения ред, поддържането на кабелните и на медните мрежи и непрекъснатия характер на дейностите на PT на пазарите на едро и дребно, модела за регулиране на пазара на телекомуникациите и евентуалните смущения на капиталовия пазар.
   При всяко положение португалската държава не зачита принципа на пропорционалност, тъй като разглежданите мерки не са подходящи за гарантиране осъществяването на преследваните цели и надхвърлят необходимото за постигането им.


title: Дело C-559/07: Решение на Съда (трети състав) от 26 март 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Република Гърция (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Социална политика — Член 141 ЕО — Равно заплащане на жените и мъжете — Национална схема за граждански и военни пенсии — Разлика в третирането по отношение на пенсионната възраст и изискуемия минимален стаж — Обосноваване — Липса)

text:
               16.5.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 113/9

         Решение на Съда (трети състав) от 26 март 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Република Гърция
   (Дело C-559/07) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Социална политика - Член 141 ЕО - Равно заплащане на жените и мъжете - Национална схема за граждански и военни пенсии - Разлика в третирането по отношение на пенсионната възраст и изискуемия минимален стаж - Обосноваване - Липса)
   2009/C 113/16
   Език на производството: гръцки

      Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. Patakia и M. van Beek)

      Ответник: Република Гърция (представители: F. Spathopoulos, K. Boskovits, A. Samoni-Rantou, E.-M. Mamouna и S. Vodina)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Нарушение на член 141 ЕО — Нарушение на принципа на равно заплащане на мъжете и жените — Национална пенсионна схема за граждански и военни пенсии, която предвижда различна пенсионна възраст според пола

      Диспозитив

               1)

               Като запазва в сила разпоредбите, които предвиждат различия между мъжете и жените по отношение на пенсионната възраст и изискуемия минимален стаж съгласно гръцкия Кодекс за гражданските и военните пенсии, въведен с Президентски указ № 166/2000 от 3 юли 2000 г., в редакцията му, приложима към настоящото дело, Република Гърция не е изпълнила задълженията си по член 141 ЕО.

               2)

               Осъжда Република Гърция да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 37, 9.2.2008 г.


title: Дело F-20/08: Жалба, подадена на 19 февруари 2008 г. — Aparicio и др./Комисия

text:
               12.4.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 92/52

         Жалба, подадена на 19 февруари 2008 г. — Aparicio и др./Комисия
   (Дело F-20/08)
   (2008/C 92/107)
   Език на производството: френски
   Страни

      Жалбоподатели: Jorge Aparicio и др. (Antiguo Cuscatlan, Салвадор) (представители: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и E. Marchal, avocats)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Предмет и описание на спора
   Отмяна на решенията на Европейската служба за подбор на персонал за невписване на имената на жалбоподателите в списъка на издържалите конкурса лица и в базата данни CAST 27/Relex.
   Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отменят решенията на Европейската служба за подбор на персонал за невписване на имената на жалбоподателите в списъка на издържалите конкурса лица и в базата данни CAST 27/Relex;

               —

               да се осъди Комисия на Европейските общности да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-721/15: Решение на Общия съд от 27 април 2017 г. — BASF/EUIPO — Evonik Industries (DINCH) (Марка на Европейския съюз — Производството за обявяване на недействителност — Словна марка на Европейския съюз „DINCH“ — Абсолютни основания за отказ — Описателен характер — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Член 52, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009)

text:
               19.6.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 195/21

         Решение на Общия съд от 27 април 2017 г. — BASF/EUIPO — Evonik Industries (DINCH)
   (Дело T-721/15) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производството за обявяване на недействителност - Словна марка на Европейския съюз „DINCH“ - Абсолютни основания за отказ - Описателен характер - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Член 52, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009))
   (2017/C 195/29)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: BASF SE (Людвигсхафан, Германия) (представители: A. Schulz и C. Onken, avocats)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: R. Pethke и M. Fischer)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Evonik Industries AG (Есен, Германия) (представител: A. Schabenberger, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу решение на първи апелативен състав на EUIPO от 23 септември 2015 г. (преписка R 2080/2014-1), постановено в производството за обявяване на недействителност със страни Evonik Industries и BASF

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда BASF SE да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 68, 22.2.2016 г.


title: Дело C-207/11: Решение на Съда (първи състав) от 19 декември 2012 г. (преюдициално запитване от Commissione tributaria regionale di Milano — Италия) — 3D I srl/Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona (Данъчни въпроси — Директива 90/434/ЕИО — Обща система за данъчно облагане, приложима спрямо сливанията, разделянията, прехвърлянията на активи и замените на акции по отношение на дружества от различни държави членки — Членове 2, 4 и 9 — Прехвърляне на активи — Облагане на получената от прехвърлящото дружество капиталова печалба при прехвърлянето на активи — Отложено облагане — Задължение за прехвърлящото дружество да впише в баланса си резерв за отложения данък, съответстващ на стойността на получената капиталова печалба)

text:
               16.2.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 46/4

         Решение на Съда (първи състав) от 19 декември 2012 г. (преюдициално запитване от Commissione tributaria regionale di Milano — Италия) — 3D I srl/Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona
   (Дело C-207/11) (1)

   (Данъчни въпроси - Директива 90/434/ЕИО - Обща система за данъчно облагане, приложима спрямо сливанията, разделянията, прехвърлянията на активи и замените на акции по отношение на дружества от различни държави членки - Членове 2, 4 и 9 - Прехвърляне на активи - Облагане на получената от прехвърлящото дружество капиталова печалба при прехвърлянето на активи - Отложено облагане - Задължение за прехвърлящото дружество да впише в баланса си резерв за отложения данък, съответстващ на стойността на получената капиталова печалба)
   2013/C 46/07
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Commissione tributaria regionale di Milano

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: 3D I srl

      Ответник: Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona

      Предмет

   Преюдициално запитване — Commissione tributaria regionale di Milano — Тълкуване на член 2, член 4 и член 8, параграфи 1 и 2 от Директива 90/434/ЕИО на Съвета от 23 юли 1990 година относно общата система за данъчно облагане, приложима спрямо сливанията, разделянията, прехвърлянията на активи и замените на акции по отношение на дружества от различни държави членки (ОВ L 225, стp. 1; Специално издание на български език, глава 9, том 1, стр. 92) — Прехвърляне на активи — Национална правна уредба, предвиждаща облагане на капиталовата печалба, получена при прехвърлянето на активи и съответстваща на разликата между първоначалните разходи за придобиването на активите в замяна на прехвърлените акции или дялове и пазарната им стойност — Освобождаване в случай на вписване в баланса на прехвърлящото дружество на резервен фонд, съответстващ на стойността на получената капиталова печалба

      Диспозитив

   Членове 2, 4 и 9 от Директива 90/434/ЕИО на Съвета от 23 юли 1990 година относно общата система за данъчно облагане, приложима спрямо сливанията, разделянията, прехвърлянията на активи и замените на акции по отношение на дружества от различни държави членки, трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат в случай като разглеждания в главното производство прехвърлянето на активи да е основание за облагане на капиталовите печалби на прехвърлящото дружество, възникнали в резултат на прехвърлянето, освен ако прехвърлящото дружество не впише в баланса си специален резерв в размер на получената поради прехвърлянето капиталова печалба.

      (1)  ОВ C 211, 16.7.2011 г.


title: Дело F-137/12: Жалба, подадена на 14 ноември 2012 г. — ZZ/Комисия

text:
               26.1.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 26/75

         Жалба, подадена на 14 ноември 2012 г. — ZZ/Комисия
   (Дело F-137/12)
   2013/C 26/156
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представител: S. Pappas, avocat)

      Ответник: Европейска комисия

      Предмет на производството

   Искане за отмяна на решението на EPSO да не включи жалбоподателя в списъка на лицата, успешно издържали заключителните изпити от обучителните курсове в рамките на процедурата по сертифициране, както и искане за обезщетение.

      Искания на жалбоподателя

               —

               Жалбата да бъде обявена за допустима и основателна,

               —

               обжалваният акт да бъде отменен,

               —

               Комисията да бъде осъдена да заплати на жалбоподателя обезщетение в размер на 10 000 EUR за претърпените вреди.

               —

               Комисията да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.


title: Дело F-16/07: Иск, предявен на 27 февруари 2007 г. — Dragoman/Комисия

text:
               9.6.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/26

         Иск, предявен на 27 февруари 2007 г. — Dragoman/Комисия
   (Дело F-16/07)
   (2007/C 129/44)
   Език на производството: румънски
   Страни

      Ищец: Adriana Dragoman (Брюксел, Белгия) (представител: G. Dinulescu, адвокат)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени устното решение на конкурсната комисия по конкурс EPSO/AD/34/06 от 28 ноември 2006 г., с което тази конкурсна комисия е поставила „елиминираща оценка “на ищцата на първия изпит за устен превод, оценка, която, както предвижда обявлението, относно посочения по-горе конкурс, не е позволила на ищцата да премине следващите изпити за устен превод и последния устен изпит;

               —

               да се отмени писменото решение, потвърждаващо посоченото по-горе решение, което е било присъединено към досието ЕPSO на ищцата на 12 декември 2006 г.;

               —

               да се организира отново конкурса специално за ищцата при стриктно спазване на всички разпоредби на правото на Общността и на разпоредбите на обявлението за конкурса;

               —

               да се установи и да се обяви за незаконосъобразен член 6 от Приложение III на Правилника за длъжностните лица;

               —

               да се осъди ответника да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи
   В подкрепа на иска си ищцата посочва три правни основания, като първото от тях е извлечено от нарушаването на принципа на равенство и на недискриминация. В първата част на това основание, ищцата посочва, че е била обект на дискриминация, основана на гражданство, в противоречие именно на член 27 от Правилника за персонала. На практика, след като е представила доказателство за белгийското си гражданство, тя е била поканена да докаже румънското си гражданство. Във втората част на същото основание, ищцата поддържа, че конкурсната комисия е извършила дискриминация във вреда на кандидатите, като нея, които не работят вече за институциите в качеството си на срочно и договорно наети служители.
   На второ място, ищцата твърди, че е налице нарушение на разпоредбите на обявлението за конкурс и на принципа на добрата администрация. От една страна, по време на нейния изпит, тя е била поканена да говори за своя професионален опит въпреки, че никакъв професионален опит не е изискван от кандидатите, които като нея са имали университетска диплома в областта на конферентния устен превод. От друга страна конкурсната комисия е изготвила и приложила квоти за успеваемост в зависимост от езиковите комбинации, избрани от кандидатите, без обявлението за конкурса да предвижда такава възможност.
   На трето място, ищцата посочва нарушаване на задължението за обосноваване.


title: Дела T-168/10 и T-572/10: Решение на Общия съд от 19 септември 2012 г. — Комисия/SEMEA и Commune de Millau (Арбитражна клауза — Договор за безвъзмездно отпускане на средства за дейности, свързани с местното развитие, изразяващи се в извършването на подготвителни работи и откриването на Европейски център на местно предприятие в Мило (Франция) — Връщане на част от авансово платени суми — Допустимост на иск срещу учредено по френското право дружество, заличено от търговския регистър — Прилагане на френското право — Административен договор — Възстановяване на неоснователно платени суми — Погасителна давност — Противопоставимост на арбитражна клауза — Поемане на дълг — Теория на акцесорността — Договор в полза на трето лице)

text:
               27.10.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 331/18

      Решение на Общия съд от 19 септември 2012 г. — Комисия/SEMEA и Commune de Millau
      (Дела T-168/10 и T-572/10) (1)

      (Арбитражна клауза - Договор за безвъзмездно отпускане на средства за дейности, свързани с местното развитие, изразяващи се в извършването на подготвителни работи и откриването на Европейски център на местно предприятие в Мило (Франция) - Връщане на част от авансово платени суми - Допустимост на иск срещу учредено по френското право дружество, заличено от търговския регистър - Прилагане на френското право - Административен договор - Възстановяване на неоснователно платени суми - Погасителна давност - Противопоставимост на арбитражна клауза - Поемане на дълг - Теория на акцесорността - Договор в полза на трето лице)
      (2012/C 331/29)
      Език на производството: френски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: С. Петрова, подпомагана от E. Bouttier, avocat)

         Ответници: Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) (Мило, Франция); и Commune de Millau (Франция) (представители: L. Hincker и F. Bleykasten, avocats)

         Предмет

      Искания за връщане на главница в размер на от 41 012 EUR, платена от Комисията като гаранция във връзка с отпуснатото на SEMEA финансиране, ведно с лихвите, които са натрупани и които ще се натрупат, както и на всички други суми, които обезщетяват претърпяната от нея вреда

         Диспозитив

                  1.

                  Съединява дела T-168/10 и T-572/10 за целите на постановяване на съдебното решение.

                  2.

                  Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) и сommune de Millau (Франция) са осъдени да заплатят солидарно на Европейската комисия главница в размер на 41 012 EUR, ведно с мораторните лихви съгласно приложимия във Франция законоустановен лихвен процент, считано от 27 април 1993 г., до окончателното изплащане на посочената сума. Лихвите, натрупани към 15 април 2010 г., както и към всеки следващ годишен падеж, считано от тази дата, се капитализират, така че върху тях самите се начисляват лихви.

                  3.

                  Отхвърля исковете на Комисията по дела T-168/10 и T-572/10 в останалата им част.

                  4.

                  Отхвърля насрещния иск на SEMEA по дело T-168/10 и насрещния иск на commune de Millau по дело T-572/10.

                  5.

                  SEMEA понася направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски на Комисията по дело T-168/10.

                  6.

                  Сommune de Millau понася направените от нея съдебни разноски, както и съдебните разноски на Комисията по дело T-572/10.

         (1)  ОВ C 161, 19.6.2010 г.


title: Дело C-3/10: Преюдициално запитване, отправено от Tribunale di Rossano (Италия) на 5 януари 2010 г. — Franco Affatato/Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n. 3 di Rossano

text:
               13.3.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 63/34

         Преюдициално запитване, отправено от Tribunale di Rossano (Италия) на 5 януари 2010 г. — Franco Affatato/Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n. 3 di Rossano
   (Дело C-3/10)
   2010/C 63/55
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale di Rossano

      Страни в главното производство

      Ищец: Franco Affatato

      Ответници: Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n.3 di Rossano

      Преюдициални въпроси

               1.

               Допуска ли клауза 2.1 от Рамковото споразумение, възпроизведено в Директива 1999/70/ЕО (1), вътрешноправна норма като предвидената за работниците LSU [обществено полезните работници — lavoratori socialmente utili]/LPU [работниците, осъществяващи дейност от публична полза — lavoratori di pubblica utilità] в член 8, алинея 1 от законодателен декрет № 468/97 и в член 4, алинея 1 от закон № 81/00, която, изключвайки за уредените от нея работници възникването на трудово правоотношение, има за последица да изключи приложимостта на трудовото законодателство относно срочната работа при транспонирането на Директива 1999/70/ЕО;

               2.

               Позволява ли клауза 2.2 от Рамковото споразумение, възпроизведено в Директива 1999/70/ЕО, изключването на работници като работниците LSU/LPU, уредени от законодателен декрет № 468/97 и от закон № 81/00, от обсега на приложение на Директива 1999/70/ЕО;

               3.

               Попадат ли посочените във въпрос 2) работници в обхвата на дефинициите по клауза 3.1 от Рамковото споразумение, възпроизведено в Директива 1999/70/ЕО;

               4.

               Допуска ли клауза 5 от Рамковото споразумение, възпроизведено в Директива 1999/70/ЕО, и принципът на равенство [и] недискриминация правна норма за работници в образователния сектор (вж. в частност член 4, алинея 1, закон № 124/99 и член 1, алинея 1, буква a) от министерски декрет № 430/00), която позволява да не се посочва основанието на първия срочен договор, предвидено от вътрешноправната норма като общо изискване за всяко друго срочно трудово правоотношение, както и да се продължават договорите, независимо от съществуването на постоянни и трайни нужди, не предвижда общия максимален срок на срочните трудови договори или правоотношения, броя на продължаванията на посочените договори или правоотношения, нито пък обичайно предвижда периоди между продължаванията, т.е. в хипотезата на годишни замествания — тези периоди да съответстват на лятната ваканция, по време на която не се провежда учебна дейност или същата е много намалена;

               5.

               Може ли тази съвкупност от нормативни разпоредби в образователния сектор, както е описана, да се счита за съвкупност от равностойни норми за предотвратяване на злоупотребите;

               6.

               Може ли да се приеме, че по смисъла на член 2 от Директива 1999/70/ЕО законодателен декрет № 368/01 и член 36 от законодателен декрет № 165/01 са разпоредби с характеристиките на разпоредби, с които се транспонира Директива 1999/70/ЕО във връзка със срочните трудови правоотношения в образователния сектор;

               7.

               Трябва ли субект с характеристиките на Poste Italiane S.p.a., а именно:

                           —

                           който е собственост на държавата,

                           —

                           който е подчинен на контрола на държавата,

                           —

                           за който Министерството на комуникациите избира доставчика на универсалната услуга и общо развива всички дейности по материална и счетоводна проверка и контрол на въпросния субект, с определяне на целите във връзка с предоставената универсална услуга,

                           —

                           доставя публично необходима услуга от съществен общ интерес;

                           —

                           чийто бюджет е свързан с държавния бюджет;

                           —

                           разходите за предоставената услуга са определени от държавата, която прехвърля към субекта суми за покриване на повечето разходи за услугата,

                     да се счита за държавно образувание за целите на прякото прилагане на общностното право;

               8.

               При положителен отговор на въпрос 7): възможно ли по смисъла на клауза 5 посоченото дружество да съставлява сектор, т.е. възможно ли е целият персонал, който може да бъде наеман от него, да се счита за специална категория работници, за да бъдат разграничени забранителните мерки;

               9.

               При положителен отговор на въпрос 7): допуска ли клауза 5 от Директива 1999/70/ЕО, сама по себе си или във връзка с клаузи 2 и 4, и принципа на равенство [и] недискриминация, разпоредба като член 2, алинея 1 bis от законодателен декрет № 368/01, която позволява включването на клауза за срок в трудовия договор с определен субект, без да се посочва основанието за това или освобождава този субект, за разлика от обичайно предвидената вътрешноправна забранителна мярка (член 1 от законодателен декрет № 368/01), от задължението в случай на спор да посочи писмено и да докаже причините от технически, производствен или организационен характер или свързани със заместване на работници, довели до включването на клаузата за срок в трудовия договор, като се има предвид, че е възможно продължаване на първоначалния договор поради обективни причини, отнасящи се до самата трудова дейност, за която договорът е бил сключен за определен срок;

               10.

               Съставляват ли законодателен декрет № 368/01 и член 36, алинея 5 от законодателен декрет № 165/01 обща правна уредба за транспониране на Директива 1999/70/ЕО за наетия от държавата персонал, като се имат предвид изключенията от посочените общи разпоредби, както са дефинирани вследствие на отговора на въпроси от 1) до 9);

               11.

               При липсата на санкционни разпоредби относно работниците от вида LSU/LPU и на тези в училищата, както са описани, допуска ли Директива 1999/70/ЕО и по-конкретно клауза 5, алинея 2, буква б), прилагането по аналогия на норма, предназначена единствено да осигури обезщетение, като предвидената в член 36, алинея 5 от законодателен декрет № 165/01, или пък клауза 5, алинея 2, буква б) установява принцип на предпочитание, тъй като договорите или правоотношенията се считат за такива за неопределено време;

               12.

               Допускат ли общностният принцип на равенство [и] недискриминация, клауза 4 [и] клауза 5.1 разграничаване на санкционните разпоредби в сектора „персонал на държавни образувания“ с оглед на обстоятелствата по възникването на трудовото правоотношение, или на работодателя, или пък на училищния сектор;

               13.

               Ако се приеме, че вътрешният обсег на транспонирането на Директива 1999/70/ЕО по отношение на държавата и приравнените на нея образувания е определен с отговора на предходните въпроси, допуска ли клауза 5 правна норма като тази по член 36, алинея 5 от законодателен декрет № 165/01, която съдържа абсолютна забрана да се трансформират трудови правоотношения спрямо държавата, или какви последващи проверки трябва да бъдат предприети от националния съд с оглед неприлагането на забраната за създаване на трудови правоотношения за неопределено време със същите публични администрации;

               14.

               Трябва ли Директива 1999/70/ЕО да се прилага изцяло за Италия или трансформирането на правоотношенията по отношение на публичната администрация противоречи на основните принципи на вътрешния правов ред и поради това клауза 5 отчасти не следва да се прилага, тъй като това би имало последици, противоречащи на членове 1—5 от Договора от Лисабон, доколкото не биха били спазени основната, политическа и конституционна структура или съществените функции на Италия;

               15.

               Като предвижда в хипотезата на забрана за трансформиране на трудовото правоотношение, необходимостта от мярка, която представя ефективни и еквивалентни гаранции за закрила на работниците, в сравнение с аналогични ситуации по вътрешното право, с цел надлежно да се санкционират злоупотребите, произтичащи от нарушението на клауза 5 от Директива 1999/70/ЕО и да се отстранят последиците от нарушаването на общностното право, налага ли същата клауза 5 като аналогична ситуация по вътрешното право да се вземе предвид трудово правоотношение с държавата за неопределено време, на което работникът би имал право ако член 36 не съществуваше, или трудово правоотношение за неопределено време с частноправен субект, спрямо който трудовото правоотношение би имало характеристиките на стабилност, аналогични на тези по трудово правоотношение с държавата;

               16.

               Като предвижда, в хипотезата на забрана за трансформиране на трудовото правоотношение, необходимостта от мярка, която представя ефективни и еквивалентни гаранции за закрила на работниците, в сравнение с аналогични ситуации по вътрешното право, с цел надлежно да се санкционират злоупотребите, произтичащи от нарушението на клауза 5 от Директива 1999/70/ЕО и да се отстранят последиците от нарушаването на общностното право, налага ли същата клауза 5 да се вземе предвид при определяне на санкцията:

                           а)

                           времето, необходимо за намирането на нова заетост и на невъзможността за достъп до заетост с характеристиките, посочени във въпрос 15),

                           б)

                           или, обратно, размерът на възнагражденията, които биха били получени в хипотезата на трансформиране на трудовото правоотношение от срочно такова в трудовото правоотношение за неопределено време.

      (1)  ОВ L 175, стp. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129.


title: Дело C-650/16: Преюдициално запитване от Østre Landsret (Дания), постъпило на 19 декември 2016 г. — A/S Bevola, Jens W. Trock ApS/Skatteministeriet

text:
               27.2.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 63/18

         Преюдициално запитване от Østre Landsret (Дания), постъпило на 19 декември 2016 г. — A/S Bevola, Jens W. Trock ApS/Skatteministeriet
   (Дело C-650/16)
   (2017/C 063/25)
   Език на производството: датски

      Запитваща юрисдикция

   Østre Landsret

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: A/S Bevola, Jens W. Trock ApS

      Ответник: Skatteministeriet

      Преюдициални въпроси

   Допуска ли член 49 ДФЕС национален данъчен режим като разглеждания в главното производство, който дава възможност да се приспадат загуби на местни клонове, при положение че такава възможност за приспадане не се предоставя за загубите на клонове, установени в други държави членки, включително при обстоятелства, аналогични с разгледаните от Съда в решение Marks & Spencer (1), освен ако групата е избрала общо международно данъчно облагане при описаните в главното производство обстоятелства?

      (1)  Решение от 13 декември 2005 г., EU:C:2005:763.


title: Дело T-913/16: Жалба, подадена на 23 декември 2016 г. — Fininvest и Berlusconi/ЕЦБ

text:
               27.2.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 63/35

         Жалба, подадена на 23 декември 2016 г. — Fininvest и Berlusconi/ЕЦБ
   (Дело T-913/16)
   (2017/C 063/47)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподатели: Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest) (Рим, Италия), Silvio Berlusconi (Рим) (представители: R. Vaccarella, A. Di Porto, M. Carpinelli и A. Saccucci, адвокати)

      Ответник: Европейска централна банка

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               Да отмени решението на Европейската централна банка от 25 октомври 2016 г., в което се посочва, че Банката „се противопоставя на придобиването от страна на приобретателите на квалифицирано дялово участие в целевото дружество“.

               —

               Да осъди Европейската централна банка да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Настоящата жалба е насочена срещу решението, прието от Европейската централна банка на 25 октомври 2016 г. (ECB/SSM/20016-7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4) съгласно членове 22 и 23 от Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно достъпа до осъществяването на дейност от кредитните институции и относно пруденциалния надзор върху кредитните институции и инвестиционните посредници, за изменение на Директива 2002/87/ЕО и за отмяна на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО (Директивата за капиталовите изисквания (ДКИ) IV) (ОВ 2013 L 176, стр. 338), член 1, параграф 5, член 4, параграф 1, буква в) и член 15, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета от 15 октомври 2013 година за възлагане на Европейската централна банка на конкретни задачи относно политиките, свързани с пруденциалния надзор над кредитните институции (ОВ 2013 L 287, стр. 63), член 87 от Регламент (ЕС) № 468/2014 на Европейската централна банка от 16 април 2014 година за създаване на рамката на сътрудничество в единния надзорен механизъм между Европейската централна банка и националните компетентни органи и с определените на национално равнище органи (Рамков регламент за ЕНМ) (ОВ 2014 L 141, стр. 1), както и членове 19, 22 е 25 от Testo unico bancario italiano [Консолидиран текст на италианските банки], с което Европейската централна банка се противопоставя на придобиването от страна на Finanziaria d’Investimento Fininvest S.p.A. на квалифицирано дялово участие в кредитна институция (целево дружество).
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага осем основания.

               1.

               Първото основание е изведено от неправилно прилагане на членове 22 и 23 от ДКИ IV, нарушение на член 1, параграф 5, член 4, параграф 1, буква в) и член 15 от Регламента за ЕНМ и членове 86 и 87 от Рамковия регламент за ЕНМ, включително във връзка с член 4, параграф1, член 5, параграф 2 и член 13, параграф 2 ДЕС и член 127, параграф 6 ДФЕС, както и от злоупотреба с власт.

               2.

               Второто основание при условията на евентуалност е изведено от обстоятелството, че ДКИ IV, ако се прилага разширително към разглеждания случай, нарушава общия принцип за недопускане на обратно действие на актовете на вторичното право.

               3.

               Третото основание е изведено от нарушение на принципа на правна сигурност и принципа на силата на пресъдено нещо, с което се ползва окончателното решение на Consiglio di Stato № 882 от 3 март 2016 г., което се произнася относно действието на разрешението за сливане, издадено от Banca d’Italia във връзка с участието на Fininvest в целевото дружество.

                           —

                           В това отношение се посочва, че първият блок основания засяга самата предпоставка на обжалваното решение и по-специално оспорва тълкуването на ДКИ IV, възприето от ЕЦБ, тъй като е юридически неправилно и предполага незаконосъобразно разширяване на специалните правомощия, възложени ѝ с Регламента за ЕНМ и Рамковия регламент за ЕНМ и, на второ място, не се съобразява със съдебното решение, постановено на национално равнище относно участието в целевото дружество, а именно окончателното решение на Consiglio di Stato от 3 март 2016 г.

               4.

               Четвъртото основание е изведено от нарушение на член 4, параграф 3 от Регламента за ЕНМ, на член 23, параграфи 1 и 4 от ДКИ IV, както и на общите принципи на законосъобразност, правна сигурност и предвидимост на действията на администрацията във връзка с прилагането от страна на ЕЦБ на националните норми, с които се реципира правото на ЕС, както и от нарушение на общите принципи на законосъобразност и правна сигурност, доколкото се приема, че Guidelines for the prudential assessment of acquisitions and increases in holdings in the financial sector required by Directive 2007/44/EC, приети през 2008 г. от Комитета на европейските банкови надзорници (КЕБН), Комитета на европейските регулаторни органи на пазари на ценни книжа (КЕРОПЦК) и Комитета на европейските органи за застрахователен надзор и надзор на схемите за професионални пенсии (КЕОЗННСПП) са противопоставими на жалбоподателите.

               5.

               Петото основание при условията на евентуалност е изведено от съществено процесуално нарушение във връзка с липсата на разследване и липса на мотиви относно критерия за „възможното влияние на кандидат-приобретателя върху кредитната институция“ (член 23, параграф 1 от ДКИ IV).

               6.

               Шестото основание е изведено от нарушение на общия принцип на пропорционалност, тъй като обжалваното решение по същество има последиците на принудителна мярка, налагаща принудителна продажба на значително дялово участие, както и от нарушение на членове 16 и 17 от Хартата на основните права на ЕС и съответните общи принципи на правото на Европейския съюз, изведени от Европейската конвенция на правата на човека и общите конституционни традиции на държавите членки.

                           —

                           В това отношение се посочва, че вторият блок основания се отнася до преценката на ЕЦБ и засята, от една страна, възприетото от ЕЦБ тълкуване на националното законодателство и от друга страна, липсата на конкретна преценка на „възможното влияние на кандидат-приобретателя върху кредитната институция“ и неспазване на принципа на пропорционалност по отношение на пруденциалния надзор.

                     Третият блок основания се отнася до поредица от тежки пороци, засегнали процедурата по надзор и окончателния акт на ЕЦБ.

               7.

               Седмото основание е изведено от нарушение на правото на защита, което трябвало да бъде „напълно гарантирано“ (член 22, параграф 2 от Регламента за ЕНМ и член 32, параграф 1 от Рамковия регламент за ЕНМ) и на правото на добра администрация, закрепено в член 41 от Хартата на основните права на ЕС, поради забавяне на предоставянето на достъп до преписката и невъзможността за запознаване със съдържанието на акта на ЕЦБ, въз основа на който е образувана процедурата по разрешаване. Изтъква се и неправилно прилагане на член 32, параграфи 1 и 5 от Рамковия регламент за ЕНМ.

               8.

               Осмото основание е изведено от незаконосъобразност на основание член 277 ДФЕС, член 31, параграф 3 от Рамковия регламент за ЕНМ поради нарушаване на правото на защита, гарантирано в член 41 от Хартата на основните права на ЕС и съответните общи принципи на правото, изведени от общите конституционни традиции на държавите членки.


title: Дело T-187/10: Жалба, подадена на 23 април 2010 г. — Emram/СХВП — Guccio Gucci (G)

text:
               3.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 179/43

         Жалба, подадена на 23 април 2010 г. — Emram/СХВП — Guccio Gucci (G)
   (Дело T-187/10)
   2010/C 179/76
   Език на жалбата: френски

      Страни

      Жалбоподател: Maurice Emram (Марсилия, Франция) (представител: M. Benavï, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Guccio Gucci SpA (Firenze, Италия)

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Решение R 1281/2008-1 на СХВП;

               —

               да се отхвърли възражението по заявката на марката G line № 2 421 402 на дружеството Gucci spa.;

               —

               да се осъди СХВП да заплати съдебните разноски;

               —

               и да се осъди дружеството Gucci spa да заплати разходите и разноските по производството пред СХВП.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: Maurice Emram

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка „G“ за стоки, класирани в класове 9, 18 и 25 — заявка № 2 421 402

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Guccio Gucci SpA

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: общностна и национални фигуративни марки „G“ за стоки, класирани в класове 9, 18 и 25

      Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.

      Решение на апелативния състав: отменя решението на отдела по споровете и отказва да регистрира заявената марка.

      Изложени правни основания: нарушение на членове 8 и 75 от Регламент № 40/94 (понастоящем членове 8 и 77 от Регламент № 207/2009), доколкото апелативният състав не е приложил правилно законовите разпоредби в тази област и е направил твърде кратък анализ на представените от жалбоподателя доказателства.


title: Дело T-367/14: Жалба, подадена на 28 май 2014 г.  — August Storck/СХВП — Chiquita Brands (Fruitfuls)

text:
               11.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 261/33

         Жалба, подадена на 28 май 2014 г. — August Storck/СХВП — Chiquita Brands (Fruitfuls)
   (Дело T-367/14)
   2014/C 261/57
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: August Storck KG (Берлин, Германия) (представители: I. Rohr, A.-C. Richter, P. Goldenbaum и T. Melchert, lawyers)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Chiquita Brands LLC (Charlotte, САЩ)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на пети апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) oт 27 март 2014 г., по преписка R 1580/2013-5;

               —

               да осъди ответника да заплати собствените си разноски и тези на жалбоподателя, както и да осъди Chiquita Brands LLC в случай, че встъпи, да заплати собствените си разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за отмяна: словната марка „Fruitfuls“ за стоки от клас 30 — регистрация на марка на Общността № 5 0 14  519

      Притежател на марката на Общността: жалбоподателят

      Страна, която иска отмяна на марката на Общността: Chiquita Brands LLC

      Решение на отдела по отмяна: отменя марката

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: нарушение на член 51, параграф 1, буква а) oт Регламент № 207/2009


title: Дело C-440/12: Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Hamburg (Германия) на 3 октомври 2012 г. — Metropol Spielstätten Unternehmergesellschaft (haftungsbeschränkt)/Finanzamt Hamburg-Bergedorf

text:
               15.12.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 389/4

         Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Hamburg (Германия) на 3 октомври 2012 г. — Metropol Spielstätten Unternehmergesellschaft (haftungsbeschränkt)/Finanzamt Hamburg-Bergedorf
   (Дело C-440/12)
   2012/C 389/06
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Finanzgericht Hamburg

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Metropol Spielstätten Unternehmergesellschaft (haftungsbeschränkt)

      Ответник: Finanzamt Hamburg-Bergedorf

      Преюдициални въпроси

               1.

               Трябва ли член 401 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1) (във връзка с член 135, параграф 1, буква и) от нея) да се тълкува в смисъл, че данъкът върху добавената стойност и националният особен данък върху хазартните игри могат да се събират само алтернативно, а не кумулативно?

               2.

               Само при утвърдителен отговор на първия въпрос:
               Ако съгласно националните разпоредби при хазартните игри се събира както данък върху добавената стойност, така и особен данък, предвид отговора на първия въпрос кой от двата данъка не бива да се събира — данъкът върху добавената стойност или особеният данък, или решението по този въпрос зависи от националното право?

               3.

               Трябва ли член 1, параграф 2, първа алинея и член 73 от Директива 2006/112 да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална разпоредба или практика, съгласно която при експлоатацията на игрални автомати с печалба данъчната основа се определя като сумата на касата на автомата („каса с електронен брояч“) след изтичането на определен период?

               4.

               Само при утвърдителен отговор на третия въпрос:
               Тогава как трябва да се определя данъчната основа?

               5.

               Трябва ли член 1, параграф 2, първа алинея и член 73 от Директива 2006/112 да се тълкуват в смисъл, че като предпоставка за събирането на ДДС данъчнозадълженото лице трябва да може да отрази данъка в цената за получателя на доставката? Ако да, какво трябва да се разбира под възможност за отразяване на данъка в цената? Това включва ли в частност правната допустимост на съответно увеличената цена на стоките или услугите?

               6.

               Само ако според отговора на петия въпрос правната допустимост на увеличената цена е такава предпоставка:
               Трябва ли член 1, параграф 2, първа алинея и член 73 от Директива 2006/112 да се тълкуват в смисъл, че разпоредбите, с които се ограничава цената на облагаеми с ДДС стоки или услуги, трябва в съответствие с правото на Съюза да се прилагат така, че определената цена да се разбира не като цена с ДДС, а като цена без ДДС, дори когато това не е изрично предвидено в текста на националните разпоредби за регулиране на цените?

               7.

               Само при утвърдителен отговор на петия въпрос и отрицателен на шестия и третия въпрос:
               В този случай следва ли всички доставки чрез игрални автомати да не се облагат с ДДС, или следва да не се облага само частта от доставките, за която не е възможно данъкът да бъде отразен в цената, и как трябва да се определи тази част — например според това при кои доставки не може да се увеличи залогът за една игра или според това при кои доставки не може да се увеличи сумата на касата за един час?

               8.

               Трябва ли член 1, параграф 2 от Директива 2006/112 да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба на нехармонизиран данък, съгласно която дължимият ДДС изцяло се приспада от този данък?

               9.

               Само при утвърдителен отговор на осмия въпрос:
               Приспадането на национален нехармонизиран данък от ДДС за обложените с този национален данък данъчнозадължени лица предполага ли, че не бива да се събира ДДС от техните конкуренти, които наистина не плащат въпросния национален данък, но им е наложен друг особен данък и нямат възможност за подобно приспадане?

      (1)  ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7 и поправка в OB L 74, 2011 г., стр. 3.


title: Дело T-410/07: Решение на Първоинстанционния съд от 12 май 2009 г. — Jurado Hermanos/СХВП (JURADO) (Марка на Общността — Словна марка на Общността JURADO — Липса на искане от притежателя на марката за подновяване на регистрацията — Заличаване на марката след изтичане на регистрацията — Искане за restitutio in integrum, направено от притежателя на изключителната лицензия)

text:
               4.7.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 153/37

         Решение на Първоинстанционния съд от 12 май 2009 г. — Jurado Hermanos/СХВП (JURADO)
   (Дело T-410/07) (1)

   (Марка на Общността - Словна марка на Общността „JURADO“ - Липса на искане от притежателя на марката за подновяване на регистрацията - Заличаване на марката след изтичане на регистрацията - Искане за restitutio in integrum, направено от притежателя на изключителната лицензия)
   2009/C 153/71
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Jurado Hermanos, SL (Аликанте, Испания) (представител: C. Martín Álvarez, avocat)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представители: O. Montalto и P. López Fernández de Corres)

      Предмет

   Жалба срещу Решение от 3 септември 2007 г. на втори апелативен състав на СХВП (преписка R 866/2007-2) относно искане за restitutio in integrum, направено от жалбоподателя.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Jurado Hermanos, SL да заплати съдебните разноски включително тези по обезпечителното производство.

      (1)  ОВ C 8, 12.1.2008 г.


title: Дело C-303/09: Решение на Съда (пети състав) от 14 юли 2011 г. — Европейска комисия/Италианска република (Неизпълнение на задължения от държава членка — Държавни помощи — Помощи в полза на предприятия, инвестиращи в общини, тежко пострадали от природни бедствия през 2002 г. — Възстановяване)

text:
               10.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/3

         Решение на Съда (пети състав) от 14 юли 2011 г. — Европейска комисия/Италианска република
   (Дело C-303/09) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава членка - Държавни помощи - Помощи в полза на предприятия, инвестиращи в общини, тежко пострадали от природни бедствия през 2002 г. - Възстановяване)
   2011/C 269/04
   Език на производството: италиански

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: L. Flynn, V. Di Bucci и E. Righini)

      Ответник: Италианска република (представители: G. Palmieri; D. Del Gaizo и P. Gentili, avocats)

      Предмет

   Неизпълнение на задължения от държава членка — В предвидения срок не са приети мерките, необходими за съобразяване с членове 2, 5 и 6 от Решение 2005/315/ЕО на Комисията от 20 октомври 2004 година относно схемата за помощ, прилагана в Италия за предприятия, инвестиращи в общини, тежко пострадали от природни бедствия през 2002 г. (нотифицирано под номер C(2004) 3893), (ОВ L 100, стр. 46)

      Диспозитив

               1.

               Като не е предприела в предвидените срокове всички необходими мерки, за да се възстановят от облагодетелстваните всички помощи, отпуснати по силата на схемата за помощ, обявена за незаконна и несъвместима с общия пазар с решение 2005/315/ЕО на Комисията от 20 октомври 2004 година, относно схемата за помощ, прилагана в Италия за предприятия, инвестиращи в общини, тежко пострадали от природни бедствия през 2002 г., Италианската република не е изпълнила задълженията си, произтичащи по силата на член 5 от това решение.

               2.

               Осъжда Италианската република да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 256, 24.10.2009 г.


title: Дело C-16/15: Решение на Съда (десети състав) от 14 септември 2016 г. (преюдициално запитване от Juzgado Contencioso-Administrativo n° 4 de Madrid — Испания) — María Elena Pérez López/Servicio Madrileño de Salud (Comunidad de Madrid) (Преюдициално запитване — Социална политика — Директива 1999/70/ЕО — Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) — Клаузи 3 — 5 — Последователни срочни трудови договори в сектора на здравеопазването — Мерки за предотвратяване на злоупотребата с последователни срочни трудови правоотношения — Санкции — Преобразуване на трудовото правоотношение — Право на обезщетение)

text:
               14.11.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 419/12

         Решение на Съда (десети състав) от 14 септември 2016 г. (преюдициално запитване от Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Madrid — Испания) — María Elena Pérez López/Servicio Madrileño de Salud (Comunidad de Madrid)
   (Дело C-16/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Социална политика - Директива 1999/70/ЕО - Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) - Клаузи 3 — 5 - Последователни срочни трудови договори в сектора на здравеопазването - Мерки за предотвратяване на злоупотребата с последователни срочни трудови правоотношения - Санкции - Преобразуване на трудовото правоотношение - Право на обезщетение))
   (2016/C 419/14)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Madrid

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: María Elena Pérez López

      Ответник: Servicio Madrileño de Salud (Comunidad de Madrid)

      Диспозитив

               1)

               Клауза 5, точка 1, буква а) от Рамковото споразумение относно срочната работа, сключено на 18 март 1999 година, което се съдържа в приложението към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска прилагането на национална правна уредба като разглежданата в главното производство от органите на съответната държава членка, по такъв начин че:

                           —

                           подновяването на последователни срочни трудови договори в публичния сектор на здравеопазването се разглежда като обосновано от „обективни причини“ по смисъла на посочената клауза, поради това че тези договори се основават на законови разпоредби, които позволяват подновяването, за да се осигури изпълнението на определени дейности с временен, конюнктурен или извънреден характер, въпреки че в действителност посочените нужди са постоянни и трайни,

                           —

                           не съществува никакво задължение в тежест на компетентната администрация да създаде щатни длъжности, като прекрати трудовите правоотношения на помощния персонал с нормативно установен статут, и на нея ѝ е позволено да попълни създадените щатни длъжности чрез назначаването на „временен“ персонал, така че положението на несигурност на работниците продължава дълготрайно, въпреки че в този сектор е налице структурен недостиг на постоянни работни места за съответната държава членка.

               2)

               Клауза 5 от Рамковото споразумение относно срочната работа, което се съдържа в приложението към Директива 1999/70 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска по принцип национално законодателство, което изисква да се прекрати договорното правоотношение на датата, предвидена в срочния договор, и да се изплатят полагаемите се обезщетения, без да се изключва възможността за евентуално ново назначаване, стига това законодателство да не поставя под съмнение целта и полезното действие на това рамково споразумение, което запитващата юрисдикция следва да провери.

               3)

               Произнасянето по четвъртия въпрос, поставен от Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 4 de Madrid (административен съд № 4 на Мадрид, Испания), явно не е от компетентността на Съда на Европейския съюз.

      (1)  ОВ C 96, 23.3.2015 г.


title: Дело T-519/09: Жалба, подадена на 23 декември 2009 г. — Toshiba/Комисия

text:
               27.2.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 51/41

         Жалба, подадена на 23 декември 2009 г. — Toshiba/Комисия
   (Дело T-519/09)
   2010/C 51/77
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Toshiba Corp. (представители: J. MacLennan, Solicitor, A. Schulz, J. Jourdan и P. Berghe, lawyers)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на Европейската комисия относно производство по член 81 ЕО (член 101 ДФЕС) и член 53 ЕИП по преписка COMP/39.129 — Електрически трансформатори в частта относно жалбоподателя,

               —

               да се отмени наложената на жалбоподателя глоба,

               —

               при условията на евентуалност, ако обжалваното решение се потвърди изцяло или частично, да се намали размерът на наложената на жалбоподателя глоба,

               —

               да се осъди Комисията да заплати направените от жалбоподателя съдебни разноски,

               —

               да се постанови всяка друга мярка, необходима за изпълнение на решението на Общия съд.

      Правни основания и основни доводи

   С настоящата жалба жалбоподателят иска отмяна на решението на Комисията от 7 октомври 2009 г. (преписка COMP/39.129 — Електрически трансформатори) в частта, в която Комисията заключава, че жалбоподателят е нарушил член 81 ЕО и член 53 ЕИП, като е участвал в подялба на пазари посредством устно споразумение (Gentlemen’s Agreement) между европейските и японските производители на електрически трансформатори за зачитане на взаимните им местни пазари и за въздържане от продажба на тези пазари. При условията на евентуалност жалбоподателят иска намаляване на размера на наложената му глоба.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири правни основания.
   На първо място жалбоподателят поддържа, че Комисията не е доказала надлежно наличието на устно споразумение и участието на жалбоподателя в него, или наличието на каквото и да било споразумение или съгласувана практика между европейските и японските производители на електрически трансформатори.
   На второ място жалбоподателят твърди, че Комисията не е доказала, че има компетентност да се произнесе по твърдяното устно споразумение, дори наличието му да бъде доказано, quod non. Той поддържа, че предвид високите бариери при навлизане подобно споразумение не може незабавно да породи съществени последици по отношение на конкуренцията в ЕС или да повлияе на схемите на търговия между държавите членки.
   В рамките на третото правно основание, представено при условията на евентуалност, жалбоподателят твърди, че Комисията е допуснала грешка, като е направила изводи относно продължителността на нарушението и участието на жалбоподателя в него. Той поддържа, че Комисията не е доказала, че някои срещи са имали антиконкуретна цел или последици, и че като е участвал в тях, жалбоподателят е нарушил европейското право на конкуренция.
   Отново при условията на евентуалност, в рамките на четвъртото си правно основание жалбоподателят твърди, че Комисията е допуснала грешка при установяване на фактите и при прилагане на правото, като е определила основния размер на глобата. Първо той поддържа, че Комисията е допуснала грешка при избора на референтната година за изчисляване на стойността на продажбите на жалбоподателя, като се е отклонила от метода, установен в Насоките относно метода за определяне на размера на глобите. Освен това според жалбоподателя Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като не е взела предвид много високите бариери при навлизане на европейския пазар и като е приела, че Toshiba могло да постигне на пазара на ЕИП същия пазарен дял като дела си на световния пазар. Жалбоподателят също твърди, че Комисията е тълкувала неправилно точка 18 от Насоките относно метода за определяне на размера на глобите, за да обоснове оценката на стойността на продажбите на жалбоподателя в ЕИП въз основа на световните му продажби, вместо да разгледа само засегнатите от твърдяното нарушение пазари. Следователно жалбоподателят смята, че наложената му глоба е несъразмерна.


title: Дело C-307/07: Решение на Съда (шести състав) от 10 юли 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Португалска република (Неизпълнение на задължения от държава-членка — Директива 89/48/ЕИО — Признаване на дипломите за висше образование, издадени след завършването на професионално образование и обучение с минимална продължителност от три години — Непризнаване на дипломите за достъп до професията на фармацевт по медицинска биология — Липса на транспониране)

text:
               30.8.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 223/15

         Решение на Съда (шести състав) от 10 юли 2008 г. — Комисия на Европейските общности/Португалска република
   (Дело C-307/07) (1)

   (Неизпълнение на задължения от държава-членка - Директива 89/48/ЕИО - Признаване на дипломите за висше образование, издадени след завършването на професионално образование и обучение с минимална продължителност от три години - Непризнаване на дипломите за достъп до професията на фармацевт по медицинска биология - Липса на транспониране)
   (2008/C 223/24)
   Език на производството: португалски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: H. Støvlbæk и P. Andrade)

      Ответник: Португалска република (представител: L. Fernandes)
   Предмет
   Неизпълнение на задължения от държава-членка — Директива на Съвета от 21 декември 1988 г. относно обща система за признаване на дипломите за висше образование, издадени след завършването на професионално образование и обучение с минимална продължителност от три години (ОВ 1989 г. L 19, стр. 16; Специално издание на български език 2007 г., глава 5, том 2, стр. 76) не е транспонирана по отношение на професията на фармацевт специалист по клинични анализи
   Диспозитив

               1)

               Като не е приела необходимите разпоредби за транспониране на Директива 89/48/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 г. относно обща система за признаване на дипломите за висше образование, издадени след завършването на професионално образование и обучение с минимална продължителност от три години, изменена с Директива 2001/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 май 2001 г., що се отнася до професията на фармацевт специалист по медицинска биология, Португалската република не е изпълнила задълженията си по тази директива.

               2)

               Осъжда Португалската република да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 199, 25.8.2007 г.


title: Дело T-373/07: Иск, предявен на 27 септември 2007 г. — EOS/СХВП (PrimeCast)

text:
               24.11.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 283/37

         Иск, предявен на 27 септември 2007 г. — EOS/СХВП (PrimeCast)
   (Дело T-373/07)
   (2007/C 283/67)
   Език на производството: немски
   Страни

      Ищец: EOS GmbH Electro Optical Systems (Krailling, Германия) [представител: Rechtsanwältin M. Mentjes]

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени Решение № R 333/2005-4 на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар от 20 юли 2007 г., връчено на ищеца с факс от 27 юли 2007 г.,

               —

               да се осъди ответникът да заплати разноските в съответствие с член 87, параграф 2 и 5 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд.

         Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора : словната марка „PrimeCast“ за стоки и услуги от класове 1, 19, 40 и 42 (Заявка № 2854677).

      Решение на проверителя: отхвърляне на заявката.

      Решение на апелативния състав: отхвърляне на жалбата.

      Изложени правни основания: Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (1).

      (1)  Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ 1994, L 11, стр. 1; Специално издание на български език за 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).


title: Дело C-134/08: Преюдициално запитване, отправено от Bundesfinanzhof (Германия) на 2 април 2008 г. — J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j./Hauptzollamt Bremen

text:
               5.7.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 171/12

         Преюдициално запитване, отправено от Bundesfinanzhof (Германия) на 2 април 2008 г. — J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j./Hauptzollamt Bremen
   (Дело C-134/08)
   (2008/C 171/21)
   Език на производството: немски
   Препращаща юрисдикция
   Bundesfinanzhof
   Страни в главното производство

      Ищец: J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j.

      Ответник: Hauptzollamt Bremen
   Преюдициален въпрос
   Следва ли член 4, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2193/2003 на Съвета от 8 декември 2003 година за въвеждане на допълнителни мита върху вноса на определени стоки с произход от Съединените американски щати (1) да се тълкува противно на неговия текст, в смисъл че стоките, за които може да се докаже, че вече се намират на път към Общността към датата на първото прилагане на допълнителни мита и че тяхното местоназначение не може да бъде променено, не се облагат с допълнителните мита?

      (1)  ОВ L 328, стр. 3.


title: Дело C-469/06: Искане за даване на преюдициално заключение, представено от Trimeles Efeteion Athinon (Гърция) на 21 ноември 2006 г. — Farmakemporiki AE Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton/GlaxoSmithKline AEVE Farmakeftikon Proïonton

text:
               27.1.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 20/2

         Искане за даване на преюдициално заключение, представено от Trimeles Efeteion Athinon (Гърция) на 21 ноември 2006 г. — Farmakemporiki AE Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton/GlaxoSmithKline AEVE Farmakeftikon Proïonton
   (Дело C-469/06)
   (2007/C 20/03)
   Език на производството: гръцки
   Препращаща юрисдикция
   Trimeles Efeteion Athinon (Гърция).
   Страни в главното производство

      Ищец: Farmakemporiki AE Emporias kai Dianomis Farmakeftikon Proïonton.

      Ответник: GlaxoSmithKline AEVE Farmakeftikon Proïonton.
   Преюдициални въпроси

               1)

               Когато отказът на предприятие с господстващо положение да изпълни изцяло заявките на търговци на фармацевтични продукти на едро, е продиктуван от намерението му да ограничи износната им дейност и по такъв начин да намали вредите, нанесени му от паралелната търговия, представлява ли отказът per se злоупотреба по смисъла на член 82 ЕО? Свързан ли е отговорът на този въпрос с факта, че паралелната търговия носи големи печалби за търговците на едро поради ценовите разлики, произтичащи от намесата на държавата, в държавите-членки на Европейския съюз, тоест от факта, че на фармацевтичния пазар не са налице условия на истинска конкуренция, а има силна държавна намеса? На последно място, уместно ли е националният съдия да прилага по един и същи начин общностните конкурентноправни норми както към конкурентно функциониращи пазари, така и към тези, при които конкуренцията е нарушена поради намеса от страна на държавата?

               2)

               Ако Съдът счита, че поради посочените по-горе причини ограничаването на паралелната търговия не съставлява практика на злоупотреба във всеки случай, в който то е наложено от предприятие с господстващо положение, как може да се прецени дали е налице злоупотреба? По-специално:

               2.1)

               Уместно ли е да се използват за критерии процентното надвишаване на обичайното вътрешно потребление и/или загубите, понесени от предприятие с господстващо положение спрямо общия му оборот и общата му печалба? При положителен отговор на този въпрос, по какъв начин трябва да се определят процентният размер на надвишение и този на загубите (последният — определен като процент от оборота и общите печалби), над които въпросното поведение би могло да се квалифицира като злоупотреба?

               2.2)

               Подходящо ли е да се използва подход, основан на преценка на интересите и ако това е така кои са интересите, които подлежат на такава преценка? По-конкретно:

                           а)

                           свързан ли е отговорът на въпроса с факта, че крайният пациент-потребител получава ограничени финансови ползи от паралелната търговия?

                           б)

                           трябва ли да се отчита, и до каква степен, интереса на социалноосигурителните органи от по-евтини лекарствени продукти?

               2.3)

               Какви други критерии и подходи е уместно да се прилагат в настоящия случай?


title: Дело T-106/07: Иск, предявен на 11 април 2007 г. — Alcon/СХВП — *Acri.Tec (BioVisc)

text:
               9.6.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/19

         Иск, предявен на 11 април 2007 г. — Alcon/СХВП — *Acri.Tec (BioVisc)
   (Дело T-106/07)
   (2007/C 129/34)
   Език, на който е изготвен искът: английски
   Страни

      Ищец: Alcon Inc. (Hünenberg, Швейцария) (представител: M. Graf, адвокат)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: *Acri.Tec AG Gesellschaft für ophthalmologische Produkte (Hennigsdorf, Германия)
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) от 8 февруари 2007 година по дело R 660/2006-2 Alcon, Inc. срещу СХВП (BioVisc), доколкото с него се отхвърля възражението на Alcon, Inc. срещу заявление за марка на Общността 3 651 809 „BioVisc“;

               —

               да се осъди Службата за хармонизация да плати своите разноски и тези на ищеца.

         Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: *Acri.Tec AG Gesellschaft für ophthalmologische Produkte.

      Марка на Общността, предмет на спора: Словната марка „BioVisc “за стоки по клас 5 — заявление № 3 651 809.

      Притежател на марката или знака, на който е направено позоваване в процедурата по възражението: Ищецът.

      Марка или знак, на който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Словните марки на Общността и международни марки „PROVISC “и „DUOVISC “за стоки по клас 5.

      Решение на отдела по споровете: Поддържа изцяло възражението.

      Решение на апелативния състав: Отменя решението на отдела по споровете и отхвърля изцяло възражението.

      Изложени правни основания: Съществува вероятност от объркване на въпросните търговски марки и заявените стоки са идентични със тези, за които се отнасят посочените в подкрепа на възражението търговски марки.


title: Дело C-293/15 P: Жалба, подадена на 15 юни 2015 г. от Slovenská pošta a.s. срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 25 март 2015 г. по дело T-556/08, Slovenská pošta/Комисия

text:
               14.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 302/16

         Жалба, подадена на 15 юни 2015 г. от Slovenská pošta a.s. срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 25 март 2015 г. по дело T-556/08, Slovenská pošta/Комисия
   (Дело C-293/15 P)
   (2015/C 302/21)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Slovenská pošta a.s. (представители: O. W. Brouwer и A.A.J. Pliego Selie, advocaten)

      Други страни в производството: Европейска комисия, Словашка република, Cromwell a.s., Slovak Mail Services a.s., Prvá Doručovacia, a.s., ID Marketing Slovensko s.r.o. (по-рано TNT Post Slovensko s.r.o.)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Съда:

               —

               да отмени обжалваното решение частично или изцяло и да постанови окончателно решение по жалбата, с което да отмени обжалваното решение изцяло или отчасти, или при условията на евентуалност да върне делото на Общия съд, и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, направени в производствата пред Общия съд и Съда, включително разноските на встъпилите страни.

      Основания и основни доводи

   Общият съд е отхвърлил жалбата за отмяна на Решението на Европейската комисия от 7 октомври 2008 гoдина относно законодателството за пощите на Словакия, свързано с хибридните пощенски услуги C(2008) 5912, адресирано до Словашката република.
   Slovenská pošta a.s. моли Съда:

               (i)

               да отмени изцяло или отчасти горепосоченото решение на Общия съд на следните основания:

                           i.

                              Първо правно основание: грешки при прилагане на правото, прилагане на погрешна степен на доказване и неправилно възлагане на доказателствената тежест, доколкото в решението е прието, че Словашката република е нарушила член 86, параграф 1 във връзка с член 82 ЕО;

                                       а.

                                       грешки при прилагане на правото, що се отнася до заключението, че предоставянето на изключително право може само по себе си да представлява нарушение на член 86, параграф 1 ЕО във връзка с член 82 ЕО;

                                       б.

                                       грешки при прилагане на правото, прилагане на погрешна степен на доказване и неправилно възлагане на доказателствената тежест що се отнася до заключението в заключението, че Словашката република е нарушила член 86, параграф 1 във връзка с член 82 ЕО като е ограничила разпределянето до крайните потребители.

                           ii.

                              Второ правно основание: грешки при прилагане на правото, недостатъчно ниво на контрол и изопачаване на доказателствата при контрола и приемането на определението за съответен пазар, дадено от Европейската комисия;

                                       а.

                                       грешки при прилагане на правото, недостатъчно ниво на контрол при приемането, че съответният пазар на интегрирани хибридни пощенски услуги може да бъде определен въз основа на (твърдяното) наличие на търсене и предлагане на една-единствена услуга;

                                       б.

                                       изопачаване на доказателствата и прилагане на недостатъчно ниво на контрол при извода, че доминиращото търсене на пазара може да бъде изведено от доказателствата, представени от Комисията.

               (ii)

               да постанови окончателно решение по жалбата, с което да се отмени обжалваното решение изцяло или отчасти или при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд,

               (iii)

               да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски, направени в производствата пред Общия съд и Съда, включително разноските на встъпилите страни.


title: Дело C-39/14: Решение на Съда (първи състав) от 16 юли 2015 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — производство, образувано по жалба на Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG) (Преюдициално запитване — Държавни помощи — Член 107, параграф 1 ДФЕС — Продажба на земеделски земи от публични органи — Национална разпоредба, която допуска компетентните органи да се противопоставят на продажбата на земеделска земя, когато предлаганата цена се счита за „значително несъразмерна“ спрямо пазарната стойност — Предимство, предоставено на определени предприятия или производства — Критерий за частния инвеститор — Определяне на „пазарната стойност)

text:
               14.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 302/5

         Решение на Съда (първи състав) от 16 юли 2015 г. (преюдициално запитване от Bundesgerichtshof — Германия) — производство, образувано по жалба на Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG)
   (Дело C-39/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Държавни помощи - Член 107, параграф 1 ДФЕС - Продажба на земеделски земи от публични органи - Национална разпоредба, която допуска компетентните органи да се противопоставят на продажбата на земеделска земя, когато предлаганата цена се счита за „значително несъразмерна“ спрямо пазарната стойност - Предимство, предоставено на определени предприятия или производства - Критерий за частния инвеститор - Определяне на „пазарната стойност))
   (2015/C 302/05)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesgerichtshof

      Страни в главното производство

   Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG)

      в присъствието на: Thomas Erbs, Ursula Erbs, Landkreis Jerichower Land

      Диспозитив

   Член 107, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че национална правна разпоредба като разглежданата в главното производство, която с цел да се гарантира защитата на интересите на земеделските стопанства забранява на организация — проявление на държавата, да продава в рамките на публична тръжна процедура земеделска земя на направилия най-високата оферта, когато компетентният местен орган счита, че тази оферта е значително несъразмерна спрямо оценъчната стойност на земята, не може да се квалифицира като държавна помощ, при условие че прилагането на тази разпоредба дава възможност да се получи цена, която е възможно най-близка до пазарната стойност на съответната земеделска земя, като това обстоятелство следва да се установи от запитващата юрисдикция.

      (1)  ОВ C 102, 7.4.2014 г.


title: Дело T-77/06: Определение на Първоинстанционния съд от 11 септември 2008 г.  — Италия/Комисия

text:
               22.11.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 301/62

         Определение на Първоинстанционния съд от 11 септември 2008 г. — Италия/Комисия
   (Дело T-77/06) (1)

   (2008/C 301/112)

      Език на производството: италиански

   Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 96, 22.4.2006 г.


title: Дело C-35/13: Преюдициално запитване, отправено от Corte Suprema di Cassazione (Италия) на 24 януари 2013 г. — ASS.I.CA. и Krafts Foods Italia SpA/Associazioni fra produttori per la tutela del „Salame Felino“ и др.

text:
               23.3.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 86/13

         Преюдициално запитване, отправено от Corte Suprema di Cassazione (Италия) на 24 януари 2013 г. — ASS.I.CA. и Krafts Foods Italia SpA/Associazioni fra produttori per la tutela del „Salame Felino“ и др.
   (Дело C-35/13)
   2013/C 86/21
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Corte Suprema di Cassazione

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: ASS.I.CA. — Associazione Industriali delle Carni, Krafts Foods Italia SpA

      Ответници: Associazioni fra produttori per la tutela del „Salame Felino“ и др.

      Преюдициални въпроси

               1.

               Трябва ли член 2 от Регламент (ЕИО) № 2081/1992 (1) да се тълкува в смисъл, че не допуска сдружение на производители да претендира правото да използва при условията на изключителност в рамките на общностната територия наименование за географски произход, използвано на територията на държава членка за означаване на определен тип колбас, без преди това да е получило от тази държава членка правно обвързващо решение, с което да се установяват пределите на географския район на производство, спецификацията за производство и евентуалните изисквания, на които трябва да отговарят производителите, за да получат правото да използват същото наименование;

               2.

               Съгласно разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 2081/1992 кой режим следва да се прилага на пазара в Общността, както и в този на държава членка по отношение на географско наименование, което няма разглежданата регистрация?

      (1)  Регламент (ЕИО) № 2081/92 на Съвета от 14 юли 1992 година относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни (ОВ L 208, стр. 1).


               23.3.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 90/7

         Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Oslo tingrett на 21 юни 2016 г. по дело Netfonds Holding ASA m.fl. v Staten срещу Finansdepartementet
   (дело E-8/16)
   (2017/C 90/08)
   С писмо от 21 юни 2016 г., получено в деловодството на Съда на 27 юни 2016 г., към Съда на ЕАСТ беше отправено искане от Oslo tingrett (Районен съд на Осло) за консултативно становище по дело Netfonds Holding ASA m.fl. v Staten срещу Finansdepartementet по следните въпроси:

               1.

               Представляват ли правилата за емитирането, посочени в член 4 от Закона за търговските банки и член 2-1 от Закона за застраховането, разбирани като изискване три четвърти от дяловете в новите банки и застрахователни дружества да бъдат записани без преференциални права (предлагани като публична емисия), ограничение по смисъла на член 31, член 36 или член 40 от Споразумението за ЕИП, при условие че заявлението за издаване на лиценз не е само за специализирана дейност?

                           а)

                           Ако се приеме, че правилата представляват ограничение по смисъла на Споразумението за ЕИП: Правилата преследват ли легитимна обществена цел?

                           б)

                           Ако се приеме, че ограничението преследва легитимна обществена цел: Такова ограничение подходящо ли е по смисъла на законодателството на ЕИП?

                           в)

                           Ако се приеме, че ограничението преследва легитимна обществена цел: Такова ограничение необходимо ли е по смисъла на законодателството на ЕИП?

               2.

               Представляват ли правилата за емитирането, посочени в член 4 от Закона за търговските банки и член 2-1 от Закона за застраховането, разбирани като изискване три четвърти от дяловете в новите банки и застрахователни дружества да бъдат записани от лица, различни от организаторите на набирането на капитал, ограничение по смисъла на член 31, член 36 или член 40 от Споразумението за ЕИП, при условие че заявлението за издаване на лиценз не е само за специализирана дейност?

                           а)

                           Ако се приеме, че тези правила представляват ограничение по смисъла на Споразумението за ЕИП: Правилата преследват ли легитимна обществена цел?

                           б)

                           Ако се приеме, че ограничението преследва легитимна обществена цел: Такова ограничение подходящо ли е по смисъла на законодателството на ЕИП?

                           в)

                           Ако се приеме, че ограничението преследва легитимна обществена цел: Такова ограничение необходимо ли е по смисъла на законодателството на ЕИП?

               3.

               Представлява ли установена административна практика, при която на физически лица или предприятия не се разрешава да притежават повече от 20 до 25 процента от дяловете на финансовите институции, освен в случаите, когато самият закон позволява създаването на финансова група или когато финансовата институция ще е активна само в така наречената специализирана дейност, ограничение съгласно член 31, член 36 или член 40 от Споразумението за ЕИП, при условие че заявлението за издаване на лиценз не е само за специализирана дейност?

                           а)

                           Ако се приеме, че такава установена административна практика представлява ограничение по смисъла на Споразумението за ЕИП: Ограничението преследва ли легитимна обществена цел?

                           б)

                           Ако се приеме, че ограничението преследва легитимна обществена цел: Такова ограничение подходящо ли е по смисъла на законодателството на ЕИП?

                           в)

                           Ако се приеме, че ограничението преследва легитимна обществена цел: Такова ограничение необходимо ли е по смисъла на законодателството на ЕИП?


title: Дело C-145/17 P: Жалба, подадена на 21 март 2017 г. от Internacional de Productos Metálicos, S.A. срещу определението, постановено от Общия съд (втори състав) на 25 януари 2017 г. по дело T-217/16, Internacional de productos metálicos/Комисия

text:
               19.6.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 195/12

         Жалба, подадена на 21 март 2017 г. от Internacional de Productos Metálicos, S.A. срещу определението, постановено от Общия съд (втори състав) на 25 януари 2017 г. по дело T-217/16, Internacional de productos metálicos/Комисия
   (Дело C-145/17 P)
   (2017/C 195/17)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Internacional de Productos Metálicos, S.A. (представители: C. Cañizares Pacheco, E. Tejedor de la Fuente и A. Monreal Lasheras, адвокати)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени определението на Общия съд на Европейския съюз, постановено на 25 януари 2017 г. по дело T-217/16,

               —

               да се върне дело T-217/16 на Общия съд на Европейския съюз, за да се произнесе той по времевото ограничение, установено в член 2 от Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/278 на Комисията от 26 февруари 2016 г.,

               —

               да се осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

               1.

               Първото основание за обжалване е свързано с наличието на активна процесуална легитимация на жалбоподателя да обжалва Регламент 2016/278 (1) пред Общия съд на Европейския съюз (наричан по-нататък „Общият съд“), доколкото са изпълнени изискванията по член 263, четвърта алинея ДФЕС. Както е известно на този съд, тези изисквания са: i) пряко и лично засягане с обжалвания акт или ii) пряко засягане с подзаконови актове, които не включват мерки за изпълнение.
               Във връзка с изискването за пряко и лично засягане с обжалвания акт жалбоподателят счита, че Общият съд по никакъв начин не поставя под съмнение наличието на пряко засягане. Що се отнася до личното засягане, то също е налице по отношение на IPM, тъй като въпросният регламент засяга всички и всеки един от вносителите, чиито ЕАД (единни административни документи) включват номенклатури или кодове по ТАРИК за стоките, предмет на антидъмпингови мита в периода от 2009 г. (влизане в сила на Регламент 91/2009) включително, до 2016 г. (влизане в сила на Регламент 2016/278) включително. Така тези вносители образуват „ограничен кръг икономически оператори“, доколкото ограничаването на действието на отмяната на антидъмпинговите мита ги засяга по конкретен и специфичен начин.
               От друга страна, във връзка с прякото засягане с подзаконови актове, които не включват мерки за изпълнение, съображенията са съсредоточени върху доказването на липсата на актове за изпълнение на Регламент 2016/278. Всъщност актовете за установяване на задължения, които сочи Общият съд като актове за изпълнение на Регламента не са такива, тъй като единствените адресирани до жалбоподателя актове за установяване на задължения са били по Регламент 91/2009 (2), но не и по обжалвания регламент (Регламент 2016/278). Доказателство за това е фактът, че самите актове за установяване на задължения, адресирани до IPM от испанската данъчна администрация, са приети преди влизането в сила на обжалвания регламент.
               При това положение оспорваният член 2 е самостоятелна норма, която не изисква никакъв последващ акт, за да произведе правни последици от деня на влизането си в сила, тъй като с нея само се отменят някои антидъмпингови мита предвид несъвместимостта им с Антидъмпинговото споразумение и Споразумението ГАТТ.
               Освен това Регламентът налага задължение за бездействие — указание за испанската държава да не предприема действия по събиране на антидъмпингови мита — което е пречка за издаването на какъвто и да било данъчен акт, който да бъде обжалван по вътрешноправен ред, поради което подаването на жалба за отмяна е единственият способ, с който разполага IPM, за да оспори член 2 от Регламент 2016/278.
               Поради горното жалбоподателят смята за несъмнено, че IPM е процесуално легитимирано по член 263 ДФЕС да подаде жалба за отмяна на член 2 от Регламент 2016/278, доколкото по своето естество и съдържание този регламент не включва никакви мерки за изпълнение.

               2.

               Като второ основание за обжалване жалбоподателят сочи направеното пред Общия съд искане да бъде признато обратното действие на член 1 от обжалвания регламент. В това отношение, противно на постановеното от Общия съд в обжалваното определение, в което той приема, че не е компетентен да обяви член 1 от Регламента за разпоредба, имаща обратно действие, жалбоподателят смята, че това обратно действие е неизбежна последица от отмяната на член 2 от Регламента, тъй като посоченият член установява времево ограничение, чиято основателност се оспорва с обявената за недопустима от Общия съд жалба. Следователно искането на жалбоподателя да се обяви, че член 1 от Регламента има обратно действие, е напълно допустимо, доколкото това искане би било имплицитно уважено с обявяването на член 2 от Регламента за недействителен.

      (1)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/278 на Комисията от 26 февруари 2016 година за отмяна на окончателното антидъмпингово мито, наложено върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република, чийто обхват бе разширен с включването на вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана, изпращани от Малайзия, независимо дали са с деклариран произход от Малайзия (ОВ L 52, 2016 г., стр. 24).

      (2)  Регламент (ЕО) № 91/2009 на Съвета от 26 януари 2009 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република (ОВ L 29, 2009 г., стр. 1).


title: Дело T-244/14: Жалба, подадена на 17 април 2014 г.  — The Smiley Company/СХВП (Изображение на лице във формата на звезда)

text:
               25.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/38

         Жалба, подадена на 17 април 2014 г. — The Smiley Company/СХВП (Изображение на лице във формата на звезда)
   (Дело T-244/14)
   2014/C 282/50
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: The Smiley Company SPRL (Брюксел, Белгия) (представител: A. Freitag, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 16 януари 2014 г. по преписка R 838/2013-1,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: триизмерна марка, представляваща изображение на лице във формата на звезда, за стоки от класове 29 и 30 — заявка за марка на Общността № 1 1 1 68  937

      Решение на проверителя: отказва регистрация на заявената марка на основание на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009