title: Дело C-248/20: Преюдициално запитване от Högsta förvaltningsdomstolen (Швеция), постъпило на 9 юни 2020 г. — Skatteverket/Skellefteå Industrihus Aktiebolag

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/34

      Преюдициално запитване от Högsta förvaltningsdomstolen (Швеция), постъпило на 9 юни 2020 г. — Skatteverket/Skellefteå Industrihus Aktiebolag
      (Дело C-248/20)
      (2020/C 279/45)
      Език на производството: шведски

         Запитваща юрисдикция

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Skatteverket

         Ответник: Skellefteå Industrihus Aktiebolag

         Преюдициален въпрос

      Съвместима ли е с Директивата за ДДС (1), и по-специално с членове 137, 168, 184—187, 189 и 192, разпоредба, съгласно която от собственик на недвижим имот, който е избрал да бъде облаган за строителството на сграда и е приспаднал данъка по получени доставки, платен за придобивания във връзка със строителния проект, се изисква незабавно да възстанови целия размер на платения по получени доставки данък заедно с лихвите на основание, че задължението за облагане се преустановява поради прекратяването на строителния проект преди сградата да бъде завършена и следователно не е налице отдаване под наем?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ 2006 L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело C-252/20: Преюдициално запитване от Amtsgericht Hamburg (Германия), постъпило на 10 юни 2020 г. — CY/Eurowings GmbH

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/34

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Hamburg (Германия), постъпило на 10 юни 2020 г. — CY/Eurowings GmbH
      (Дело C-252/20)
      (2020/C 279/46)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Hamburg

         Страни в главното производство

         Ищец: CY

         Ответник: Eurowings GmbH

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Налице ли право на обезщетение по член 7 от Регламент (ЕО) № 261/2004 (1) и тогава когато поради относително незначително закъснение при пристигането пътникът не е могъл да вземе директно свързващ полет и това е довело до закъснение от три часа и повече при пристигането в крайния пункт, като двата полета обаче са осъществени от различни въздушни превозвачи и резервацията не е направена от изпълняващия първата отсечка въздушен превозвач, който е ответник в главното производство?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос:
                  Въздушният превозвач, който в действителност е изпълнил закъснелия полет по първата отсечка, ли е „опериращият превозвач“ по смисъла на член 5, параграф 1, буква в) и член 7, параграф 1 от Регламент № 261/2004, или „опериращият превозвач“ по смисъла на член 5, параграф 1, буква в) и член 7, параграф 1 от Регламент № 261/2004 е въздушният превозвач, изпълнил навреме полета по втората отсечка, чрез който са резервирани двата полета?

                  3)

                  Ако и двамата въздушни превозвачи следва да се разглеждат като „опериращи превозвачи“ по смисъла на член 5, параграф 1, буква в) и член 7, параграф 1 от Регламент № 261/2004:
                  Има ли тогава пътникът право да избере срещу кого от двамата въздушни превозвачи да предяви иска?

         (1)  Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело C-255/20: Преюдициално запитване от Commissione Tributaria Regionale del Lazio (Италия), постъпило на 10 юни 2020 г. — Agenzia delle dogane e dei monopoli — Ufficio delle dogane di Gaeta/Punto Nautica Srl

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/35

      Преюдициално запитване от Commissione Tributaria Regionale del Lazio (Италия), постъпило на 10 юни 2020 г. — Agenzia delle dogane e dei monopoli — Ufficio delle dogane di Gaeta/Punto Nautica Srl
      (Дело C-255/20)
      (2020/C 279/47)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Commissione Tributaria Regionale del Lazio

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Agenzia delle dogane e dei monopoli — Ufficio delle dogane di Gaeta

         Ответник: Punto Nautica Srl

         Преюдициални въпроси

      Трябва ли решение на Съда на Европейския съюз по дело C-82/12 и член 3, параграф 2 от Директива 92/12/ЕИО на Съвета (1) да се тълкуват в смисъл, че не допускат действащата италианска правна уредба, а именно член 17 от Законодателен декрет № 398 от 21 декември 1990 г. и член 3, параграф 1 от Закон № 19 от 2011 г. за регион Лацио […], с която изглежда се въвежда регионален данък върху бензина за моторни превозни средства, който няма изискваното от посочената общностна директива „специално предназначение“?

         (1)  Директива 92/12/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1992 година относно общия режим за продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти (ОВ L 76, 1992 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 129).


title: Дело C-257/20: Преюдициално запитване, отправено от Върховен административен съд (България) на 9 юни 2020 година — „Вива Телеком България“ ЕООД / Директор на Дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ — София

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/36

      Преюдициално запитване, отправено от Върховен административен съд (България) на 9 юни 2020 година — „Вива Телеком България“ ЕООД / Директор на Дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ — София
      (Дело C-257/20)
      (2020/C 279/48)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Върховен административен съд

         Страни в главното производство

         Жалбоподател:„Вива Телеком България“ ЕООД

         Ответник: Директор на Дирекция „Обжалване и данъчно-осигурителна практика“ — София

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Принципът на пропорционалността по член 5, параграф 4 и член 12, буква б) от Договора за Европейския съюз и правото на ефективни правни средства за защита пред съд по член 47 от Хартата на Европейския съюз допускат ли национална правна уредба като член 16, алинея 2, точка 3 от ЗКПО?

                  2.

                  Плащанията на лихви по член 4, параграф 1, буква г) от Директива 2003/49/ЕО (1) представляват ли разпределение на печалбата, за което е приложим член 5 от Директива 2011/96/ЕО (2)?

                  3.

                  За плащания по безлихвен заем с падеж 60 години след сключването му, обхванат от член 4, параграф 1, буква г) от Директива 2003/49/ЕО, приложима ли е уредбата по член 1, параграф 1, буква б), параграф 3 и член 5 от Директива 2011/96/ЕО?

                  4.

                  Член 49 и член 63, параграфи 1 и 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, член 1, параграф 1, буква б), параграф 3 и член 5 от Директива 2011/96/ЕО и член 4, параграф 1, буква г) от Директива 2003/49/ЕО допускат ли национална правна уредба като член 195, алинея 1, член 200, алинея 2 от ЗКПО и член 200а, алинея 1 и алинея 5, точка 4 от ЗКПО (отменен) в редакциите, действали от 1.1.2011 г. до 1.1.2015 г., и член 195, алинея 1, алинея 6, точка 3 и алинея 11, точка 4 от ЗКПО в редакцията след 1.1.2015 г. и данъчна практика, при които се облагат с данък при източника неизплатени лихви по безлихвен заем, предоставен от дружество майка в друга държава членка на местно дружество с падеж 60 години след 22.11.2013 г.?

                  5.

                  Член 3, параграф 1, букви з)—й) , член 5, параграф 1, букви а) и б), член 7, параграф 1 и член 8 от Директива 2008/7/ЕО (3) на Съвета от 12 февруари 2008 г. относно косвените данъци върху набирането на капитал допускат ли национална правна уредба като член 16, алинея 1 и алинея 2, точка 3 и член 195, алинея 1 от ЗКПО за облагане с данък при източника на фиктивен доход от лихви, определен по безлихвен заем, предоставен на местно дружество от дружество от друга държава членка — едноличен собственик на капитала на заемателя?

                  6.

                  Транспонирането на Директива 2003/49/ЕО от 2011 г. преди изтичане на преходния период по приложение VI, раздел „Данъчна политика“, точка 3 от Акта и Протокола към Договора за присъединяване на България към Европейския съюз в член 200, алинея 2 и член 200а, алинея 1 и алинея 5, точка 4 от ЗКПО с определена данъчна ставка от 10 % вместо предвидените в Акта и Протокола към Договора за присъединяване максимални 5 % не нарушава ли принципа на правната сигурност и защита на оправданите правни очаквания?

         (1)  Директива 2003/49/ЕО на Съвета от 3 юни 2003 година относно общата система на данъчно облагане на плащания на лихви и роялти между свързани дружества от различни държави-членки

         OB 2003, L 157, стр. 49; специално българско издание: глава 9, том 2, стр. 75

         (2)  Директива 2011/96/ЕС на Съвета от 30 ноември 2011 година относно общата система за данъчно облагане на дружества майки и дъщерни дружества от различни държави-членки

         OB 2011, L 345, стр. 8

         (3)  OB 2008, L 46, стр. 11


title: Дело C-262/20: Преюдициално запитване, отправено от Районен съд Луковит (България) на 15 юни 2020 година — VB / Главна дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението“ към Министерство на вътрешните работи

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/37

      Преюдициално запитване, отправено от Районен съд Луковит (България) на 15 юни 2020 година — VB / Главна дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението“ към Министерство на вътрешните работи
      (Дело C-262/20)
      (2020/C 279/49)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Районен съд Луковит

         Страни в главното производство

         Ищец: VB

         Ответник: Главна дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението“ към Министерство на вътрешните работи

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Ефективната защита по чл. 12, б. „а“ от Директива 2003/88/ЕО (1) изисква ли нормалната продължителност на нощния труд на полицаи и пожарникари да е по-кратка от установената нормална продължителност на труда през деня?

                  2.

                  Принципът на равенство, залегнал в чл. 20 и чл. 31 от Хартата за основните права на Европейския съюз изисква ли определената в националното право нормална продължителност на нощния труд 7 часа за работници в частния сектор, да се прилага и за работници в публичния сектор, включително за полицаи и пожарникари?

                  3.

                  Ефективното постигане на целта по § 8 от Преамбюла на Директива 2003/88/ЕО — да се ограничи продължителността на нощния труд, изисква ли националната правна уредба изрично да посочи каква е нормалната продължителност на нощния труд, включително на заетите в публичния сектор?

         (1)  Директива 2003/88/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време

         OB 2003, L 299, стр. 9; специално българско издание: глава 5, том 7, стр. 3


title: Дело C-263/20: Преюдициално запитване от Landesgericht Korneuburg (Австрия), постъпило на 15 юни 2020 г. — Airhelp Limited/Laudamotion GmbH

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/37

      Преюдициално запитване от Landesgericht Korneuburg (Австрия), постъпило на 15 юни 2020 г. — Airhelp Limited/Laudamotion GmbH
      (Дело C-263/20)
      (2020/C 279/50)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesgericht Korneuburg

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Airhelp Limited

         Ответник: Laudamotion GmbH

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 5, параграф 1, буква в) и член 7 от Регламент (ЕО) № 261/2004 (1) да се тълкуват в смисъл, че пътникът има право на обезщетение, когато часът на излитане е изтеглен от първоначално 14,40 ч. за 08,25 ч. в същия ден?

                  2)

                  Трябва ли член 5, параграф 1, буква в), първо—трето тире от Регламент (ЕО) № 261/2004 да се тълкува в смисъл, че преценката дали пътникът е информиран за отмяната, трябва да се извършва само с оглед на тази разпоредба, както и че не допуска прилагането на национална правна уредба относно получаването на съобщения, която е приета с оглед на транспонирането на Директива 2000/31/ЕО (2) и която съдържа фикция за получаване?

                  3)

                  Трябва ли член 5, параграф 1, буква в), първо—трето тире от Регламент (ЕО) № 261/2004 и член 11 от Директивата за електронната търговия да се тълкуват в смисъл, че когато пътникът е направил резервация за полета чрез платформа за резервации, при положение че пътникът е предоставил телефонния си номер и адреса на електронната си поща, но платформата за резервации е препратила на въздушния превозвач телефонния номер и адрес на електронна поща, автоматично генериран от платформата за резервации, изпращането на уведомление за изтеглянето на полета за по-ранен час на автоматично генерирания адрес на електронна поща следва да се квалифицира като информиране, съответно получаване на уведомлението за изтеглянето, дори и когато платформата за резервации не препредава или препредава със закъснение на пътника уведомлението на въздушния превозвач?

         (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).

         (2)  Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (Директива за електронната търговия) (ОВ L 178, 2000 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 29, стр. 257).


title: Дело C-270/20: Преюдициално запитване от Landesgericht Korneuburg (Австрия) постъпило на 18 юни 2020 г. — AG и др./Austrian Airlines AG

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/38

      Преюдициално запитване от Landesgericht Korneuburg (Австрия) постъпило на 18 юни 2020 г. — AG и др./Austrian Airlines AG
      (Дело C-270/20)
      (2020/C 279/51)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesgericht Korneuburg

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: AG, MG, HG, всички непълнолетни лица, законно представлявани

         Ответник: Austrian Airlines AG

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 7, параграф 2, буква б) от Регламент (ЕО) № 261/2004 (1) да се тълкува в смисъл, че въздушният превозвач може да намали правото на обезщетение съгласно член 7, параграф 1, буква б) от Регламента и когато в резултат на отмяната на резервирания полет на пътниците е предложен премаршрутиран полет, чието време на излитане и на пристигане по разписание е съответно 11:55 часа преди времето на излитане и на пристигане на отменения полет?

         (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело C-275/20: Жалба, подадена на 23 юни 2020 г. — Европейска комисия/Съвет на Европейския съюз

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/39

      Жалба, подадена на 23 юни 2020 г. — Европейска комисия/Съвет на Европейския съюз
      (Дело C-275/20)
      (2020/C 279/52)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: J.-F. Brakeland, M. Afonso, D. Schaffrin)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да отмени Решение (EС) 2020/470 (1) на Съвета от 25 март 2020 година за продължаване на срока на действие на правото, предоставяно за съвместно продуцирани аудио-визуални творби, както е предвидено в член 5 от Протокола относно сътрудничеството в областта на културата към Споразумението за свободна търговия между Европейския съюз и неговите държави членки, от една страна, и Република Корея, от друга страна,

                  —

                  да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Подадената от Комисията жалба за отмяна се отнася до подновяването за срок от 3 години на правото съвместно продуцирани аудио-визуални творби от страна на ЕС и Корея да се ползват от съответните схеми за насърчаване на културното съдържание от местен и регионален характер, както е предвидено в член 5 от Протокола относно сътрудничеството в областта на културата към Споразумението за свободна търговия между Европейския съюз и неговите държави членки, от една страна, и Република Корея, от друга страна.
      В подкрепа на жалбата си Комисията се позовава само на едно основание.
      Комисията счита, че като основава решението си на член 3, параграф 1 от Решение (ЕС) 2015/2169 (2) на Съвета от 1 октомври 2015 година за сключване на Споразумението за свободна търговия между Европейския съюз и неговите държави членки, от една страна, и Република Корея, от друга страна, а не на член 218, параграф 6 ДФЕС, както предлага Комисията, Съветът се позовал на правно основание от вторичното право, което не е предвидено в Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС). Така Съветът нарушил принципа на предоставената компетентност, предвиден в член 13, параграф 2 от Договора за Европейския съюз (ДЕС), и принципа на институционалното равновесие, развит в практиката на Съда.

         (1)  Решение (EС) 2020/470 на Съвета от 25 март 2020 година за продължаване на срока на действие на правото, предоставяно за съвместно продуцирани аудио-визуални творби, както е предвидено в член 5 от Протокола относно сътрудничеството в областта на културата към Споразумението за свободна търговия между Европейския съюз и неговите държави членки, от една страна, и Република Корея, от друга страна (ОВ L 101, 2020 г., стр. 1).

         (2)  Решение (ЕС) 2015/2169 на Съвета от 1 октомври 2015 година за сключване на Споразумението за свободна търговия между Европейския съюз и неговите държави членки, от една страна, и Република Корея, от друга страна (ОВ L 307, 2015, стр. 2).


title: Дело C-287/20: Преюдициално запитване от Amtsgericht Hamburg (Германия), постъпило на 30 юни 2020 г. — EL и CP/Ryanair Designated Activity Company

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/39

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Hamburg (Германия), постъпило на 30 юни 2020 г. — EL и CP/Ryanair Designated Activity Company
      (Дело C-287/20)
      (2020/C 279/53)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Hamburg

         Страни в главното производство

         Ищци: EL, CP

         Ответник: Ryanair Designated Activity Company

         Преюдициален въпрос

      Представлява ли организирана от синдикална организация стачка на собствения персонал на опериращ въздушен превозвач „извънредно обстоятелство“ по смисъла на член 5, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 261/2004 (1)?
      В това отношение от значение ли е обстоятелството дали преди стачката са водени преговори с органа, който представлява интересите на работниците?

         (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело T-330/20: Жалба, подадена на 28 май 2020 г. — ACMO и др./ЕСП

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/41

      Жалба, подадена на 28 май 2020 г. — ACMO и др./ЕСП
      (Дело T-330/20)
      (2020/C 279/54)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: ACMO Sàrl (Люксембург, Люксембург) и 69 други жалбоподатели (представители: T. Soames, N. Chesaites, адвокати, и R. East, Solicitor)

         Ответник: Единен съвет за преструктуриране

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да отмени член 2 от Решение SRB/EES/2020/52 от 17 март 2020 година на Единния съвет за преструктуриране, целящ да се определи дали следва да бъде предоставено обезщетение на акционерите и кредиторите, засегнати от мерките за преструктуриране, взети спрямо Banco Popular Espanol S.A. (наричано по-нататък обжалваното решение); и/или

                  —

                  да отмени член 1 от обжалваното решение; и/или

                  —

                  да отмени член 3 от обжалваното решение; и/или

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени изцяло обжалваното решение;

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват три основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание, с което се твърди, че обжалваното решение, и по-специално констатацията в него, че не се дължи обезщетение на кредиторите (включително жалбоподателите) съгласно член 76, параграф 1, буква д) от Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета (1) (член 2), е опорочена от явни грешки в преценката и от грешки при прилагане на правото и следователно нарушава правото на собственост на жалбоподателите. По-конкретно жалбоподателите твърдят, че ЕСП е допуснал явни грешки в преценката и грешки при прилагането на правото, като е приел обжалваното решение въз основа на приложените към него доклад за оценка („Valuation 3 Report“) и „пояснение“, изготвени от Deloitte Réviseurs d’Entreprises (наричано по-нататък Deloitte), в които се посочвало, че жалбоподателите не са щели да получат вземанията си, ако спрямо Banco Popular беше образувано обикновено производство по несъстоятелност в Испания.

                  2.

                  Второ основание, с което се твърди, че решението на ЕСП да възложи на Deloitte осъществяването на Оценка 3 е опорочено от явни грешки в преценката и/или грешки при прилагане на правото, доколкото Deloitte не отговаряло на основния критерий за независимост по член 20, параграф 16 от Регламент (ЕС) № 806/2014.

                  3.

                  Трето основание, с което се твърди, че ЕСП неправилно делегирал на Deloitte правомощията си за вземане на решения, предоставени с Регламент (ЕС) № 806/2014, в нарушение на принципа, прогласен в съдебната практика на Съюза в принципното решение по дело Meroni (2).

         (1)  Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 225, 2014 г., стр. 1).

         (2)  Решение от 13 юни 1958 г., Meroni/Върховен орган (9/56, EU:C:1958:8).


title: Дело T-338/20: Жалба, подадена на 27 май 2020 г. — KI/eu-LISA

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/42

      Жалба, подадена на 27 май 2020 г. — KI/eu-LISA
      (Дело T-338/20)
      (2020/C 279/55)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: KI (представители: L. Levi и M. Vandenbussche, lawyers)

         Ответник: Европейска агенция за оперативното управление на широкомащабни информационни системи в пространството на свобода, сигурност и правосъдие

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението от 15 юли 2019 г. за преместване на жалбоподателя на друга работа,

                  —

                  доколкото е необходимо, да отмени решението от 17 февруари 2020 г., с което се отхвърля жалбата на жалбоподателя,

                  —

                  да присъди обезщетение за претърпени неимуществени врени, оценени на 10 000 EUR, и

                  —

                  да осъди ответника за заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първото основание е твърдяна незаконосъобразност на решението на изпълнителния директор от 25 юни 2019 г., потвърдено и допълнено от решението на изпълнителния директор от 29 август 2019 г., тъй като то нарушава изискванията за справедливо и прозрачно сравнително съпоставяне на заслугите, принципа за недопускане на дискриминация, член 41 от Хартата и интереса на службата.

                  2.

                  Второто основание е твърдението, че решението за преместване на друга работа явно нарушава интереса на службата и принципа за назначаване на равностойна длъжност.

                  3.

                  Третото основание е нарушение на правото на изслушване, на задължението за мотивиране и на член 41 от Хартата.

                  4.

                  Четвъртото основание е нарушение на задължението за полагане на грижа и на член 31, параграф 2 от Хартата, член 1д от Правилника за длъжностните лица, Директива 2003/88/ЕО относно някои аспекти на организацията на работното време, както и нарушение на принципа за недопускане на дискриминация.


title: Дело T-358/20: Иск, предявен на 11 юни 2020 г. — Net Technologies Finland/REA

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/42

      Иск, предявен на 11 юни 2020 г. — Net Technologies Finland/REA
      (Дело T-358/20)
      (2020/C 279/56)
      Език на производството: английски

         Страни

         Ищец: Net Technologies Finland Oy (Хелзинки, Финландия) (представители: S. Pappas и N. Kyriazopoulou, lawyers)

         Ответник: Изпълнителна агенция за научни изследвания

         Искания

      Ищецът моли Общия съд:

                  —

                  да обяви, че: i) Изпълнителната агенция за научни изследвания е нарушила договорните си задължения, произтичащи от Споразумението за отпускане на помощ FP7-SEC-2012-312484, сключено в контекста на Седма рамкова програма за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности; ii) искането, което се съдържа в дебитно известие № 3242005872, за възстановяване на недължимо изплатена помощ в размер на 171 342,97 EUR, и искането, което се съдържа в дебитно известие № 3242005825, за възстановяване на сумата от EUR 17 134,30, съставляваща неустойка, е неоснователно и iii) съответните разходи за „вътрешни консултанти“ са допустими и

                  —

                  да осъди ответника да понесе направените от него съдебни разноски, както и разноските на жалбоподателя в настоящото производство.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на иска ищецът изтъква изложените по-долу основания.

                  1.

                  Първото основание е, че издавайки оспорваните дебитни известния, REA е изтълкувала грешно клаузите относно допустимостта на разходите и не е изпълнила договорните си задължения, тъй като разходите за „вътрешни консултанти“ отговарят на условията за допустимост, установени в Споразумението за отпускане на помощ, и следователно по отношение на тях не може да се прави каквото и да е искане за възстановяване.

                  2.

                  Второто основание е, че REA не изпълнява добросъвестно договора.

                  3.

                  Третото основание е, че REA е нарушила принципа на пропорционалност.


title: Дело T-377/20: Жалба, подадена на 18 юни 2020 г. — KN/ЕИСК

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/43

      Жалба, подадена на 18 юни 2020 г. — KN/ЕИСК
      (Дело T-377/20)
      (2020/C 279/57)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: KN (представители: M. Casado García-Hirschfeld и M. Aboudi, адвокати)

         Ответник: Европейски икономически и социален комитет

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да обяви настоящата жалба за допустима,

                  —

                  да отмени обжалваното решение от 9 юни 2020 г., връчено на 17 юни 2020 г.,

                  —

                  да присъди обезщетение за неимуществена вреда в размер на 200 000 EUR и обезщетение за имуществена вреда в размер на 50 000 EUR,

                  —

                  да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква четири основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание — нарушаване на процесуалните правила и на основните права на добра администрация и правото на изслушване, както и нарушаване на принципа на пропорционалност.

                  2.

                  Второ основание — нарушаване на принципа на презумпцията за невиновност и на принципа на безпристрастност.

                  3.

                  Трето основание — нарушаване на принципа на правна сигурност съгласно максимата „nulla poena sine lege“ (принцип на законоустановеност на наказанията) и на принципа на забрана на обратното действие.

                  4.

                  Четвърто основание — нарушаване на принципа на поверителност на дисциплинарните производства и на съдебната информация, както и явно нарушаване на гаранциите, предоставени с Регламент (ЕС) 2018/1725 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2018 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни от институциите, органите, службите и агенциите на Съюза и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Регламент (ЕО) № 45/2001 и Решение № 1247/2002/ЕО (ОВ L 295, 2018 г., стр. 39).


title: Дело T-384/20: Иск, предявен на 16 юни 2020 г. — OC (*)/Комисия

text:
                  24.8.2020

                  BG

                  Официален вестник на Европейския съюз

                  C 279/44

         Иск, предявен на 16 юни 2020 г. —  OC (*1)/Комисия
         (Дело T-384/20)
         (2020/C 279/58)
         Език на производството: гръцки

            Страни

            Ищец: OC (*1) (представител: B. Christianos, адвокат)

            Ответник: Европейска комисия

            Искания

         Ищцата моли Общия съд:

                     —

                     да осъди Европейската комисия да ѝ заплати общата сума от един милион и сто хиляди евро (1 100 000 EUR) като обезщетение за неимуществените вреди, които същата твърди, че е претърпяла до днес, и

                     —

                     да осъди Европейската комисия да заплати всички съдебни разноски.

            Основания и основни доводи

         Ищцата изтъква следните основания в подкрепа на иска.

                     1.

                     С настоящия иск на основание член 268 и член 340, втора алинея ДФЕС ищцата иска да ѝ бъде присъдено обезщетение за вредите, които твърди, че е претърпяла вследствие на незаконосъобразните действия и бездействия на Европейската служба за борба с измамите (OLAF), в резултат на публикуването от последната на прессъобщение № 13/2020, с което твърди, че незаконно са разпространени засягащи я лични данни и невярна информация.

                     2.

                     Според ищцата, a) като е направила публични (посредством разпространението на прессъобщението до широката публика) нейни лични данни, и б) като е разпространила неточна и невярна информация във въпросното съобщение, OLAF е допуснала явно нарушение на нормите, които предоставят права на частноправни субекти.

                     3.

                     По-конкретно, с поведението си OLAF е нарушила: разпоредбите на член 4, параграф 1, букви a) и б), членове 5 и 6, и член 15, параграф 3 от Регламент 2018/1725 (1), разпоредбите на член 10, параграф 5 и член 9, параграф 1 от Регламент № 883/2013 (2) и презумпцията за невиновност, правото на добра администрация и принципа на пропорционалност.

            (*1)  Информацията е заличена или заменена в съответствие с правната рамка относно личните данни и/или поверителността.

            (1)  Регламент (ЕС) 2018/1725 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2018 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни от институциите, органите, службите и агенциите на Съюза и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Регламент (ЕО) № 45/2001 и Решение № 1247/2002/ЕО (ОВ L 295, 2018 г., стр. 39).

            (2)  Регламент (ЕС, Евратом) № 883/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 11 септември 2013 година относно разследванията, провеждани от Европейската служба за борба с измамите (OLAF), и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1073/1999 на Европейския парламент и на Съвета и Регламент (Евратом) № 1074/1999 на Съвета (ОВ L 248, 2013 г., стр. 1).


title: Дело T-389/20: Жалба, подадена на 23 юни 2020 г. — KO/Комисия

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/45

      Жалба, подадена на 23 юни 2020 г. — KO/Комисия
      (Дело T-389/20)
      (2020/C 279/59)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: KO (представители: S. Rodrigues и A. Champetier, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението от 18 октомври 2019 г., с което PMO [Службата „Управление и изплащане на индивидуалните права“] отказва да предостави на жалбоподателя надбавката за експатриране, както и, ако е необходимо, решението от 20 март 2020 г., с което ответникът е отхвърлил подадената от жалбоподателя жалба по административен ред на основание член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски по производството.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на член 69 от Правилника за длъжностните лица и на член 4, параграфи 1 и 2 от приложение VII към Правилника за длъжностните лица.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на принципа на добра администрация и на задължението за полагане на грижа.


title: Дело T-390/20: Жалба, подадена на 17 юни 2020 г. — Scandlines Danmark и Scandlines Deutschland/Комисия

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/45

      Жалба, подадена на 17 юни 2020 г. — Scandlines Danmark и Scandlines Deutschland/Комисия
      (Дело T-390/20)
      (2020/C 279/60)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Scandlines Danmark ApS (Копенхаген, Дания), Scandlines Deutschland GmbH (Хамбург, Германия) (представител: L. Sandberg-Mørch, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателите искат от Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на Европейската комисия от 20 март 2020 г. относно държавна помощ SA.39078 — 2019/C (ex 2014/N), която Дания е отпуснала на Femern A/S за планирането и изграждането на постоянна транспортна връзка между Дания и Германия в пролива Фемарн,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати разноските на жалбоподателите.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателите изтъкват две основания в подкрепа на жалбата си.

                  1.

                  Първо основание — Комисията е нарушила член 107, параграф 1 ДФЕС и член 1, букви г) и д) от Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета (1), като е определила: i) всички държавни гаранции и държавни заеми, отпуснати съгласно Закона за строителството, като една-единствена помощ ad hoc, и ii) една капиталова инжекция и всички държавни гаранции и държавни заеми, отпуснати съгласно Закона за планирането, като друга една-единствена помощ ad hoc, докато всеки един от държавните заеми и държавните гаранции следва да представлява отделна мярка за помощ ad hoc, за която Комисията индивидуално се уведомява, когато между Femern A/S и датските власти е постигнато споразумение за сроковете на всеки държавен заем и държавна гаранция.

                  2.

                  Второ основание — Комисията е нарушила член 107, параграф 3, буква б) ДФЕС и Съобщението за ВПОИ (2), като е допуснала грешки при прилагане на правото и явни грешки в преценката, като е приела, че помощта е съвместима с вътрешния пазар. Това основание се разделя на четири части:

                              —

                              първо, жалбоподателите твърдят, че Комисията неправилно е приела, че постоянната транспорта връзка е от европейски интерес,

                              —

                              второ, Комисията неправилно е приела, че помощта е необходима, тъй като помощта няма стимулиращ ефект и не отговаря на изискванията за съпоставителния сценарий и съществуването на алтернативни проекти, определени в Съобщението за ВПОИ. Комисията също така е допуснала нарушение в обжалваното решение, като се е основала на погрешно ниска вътрешна норма на възвръщаемост, която е била изчислена въз основа на много кратък жизнен цикъл на проекта от 40 години, което не отговаря на действителния жизнен цикъл на тази инфраструктура, т.е. периода, през който Femern A/S ще може да използва икономически постоянната транспорта връзка,

                              —

                              трето, Комисията неправилно е приела, че помощта е пропорционална, тъй като е безсрочна. Комисията също така е допуснала няколко явни грешки при анализа на ликвидния дисбаланс. Комисията се е позовала погрешно на много краткия жизнен цикъл на проекта, което е довело до по-голям дял на разходите в сравнение с приходите от експлоатация на постоянната транспортна връзка; Комисията е подценила предвидените приходи на Femern A/S и е надценила предвидените разходи, като по-специално е включила експлоатационни разходи в изчислението на ликвидния дисбаланс. Накрая, Комисията неправилно е приела, че елементът на помощта се състои в лихвения процент, платен от Femern A/S на датската държава, докато поради факта, че никой частноправен субект не е искал да инвестира в проекта без значителна държавна помощ, елементът на помощта се състои от цялата сума на държавните заеми и от сумите на заемите, обезпечени с държавните гаранции,

                              —

                              четвърто — Комисията неправилно е приела, че помощта не е предизвикала неоправдано нарушаване на конкуренцията, тъй като помощта е довела до създаването на господстващо положение за Femern A/S на съответния пазар, тя създава свръхкапацитет и позволява на Femern A/S да прилага цени, които са по-ниски от разходите. Накрая, Комисията не е отчела факта, че помощта е използвана за ограничаване на достъпа до пристанището на жалбоподателя в Германия. Комисията не е взела предвид, че тези отрицателни последици надхвърлят положителните последици от помощта.

         (1)  Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9).

         (2)  Съобщение на Комисията — Критерии за анализа на съвместимостта с вътрешния пазар на държавна помощ за насърчаване изпълнението на важни проекти от общoевропейски интерес (ОВ C 188, 2014 г., стр. 4).


title: Дело T-391/20: Жалба, подадена на 17 юни 2020 г. — Stena Line Scandinavia/Комисия

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/46

      Жалба, подадена на 17 юни 2020 г. — Stena Line Scandinavia/Комисия
      (Дело T-391/20)
      (2020/C 279/61)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Stena Line Scandinavia AB (Гьотеборг, Швеция) (представител: L. Sandberg-Mørch, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на Европейската комисия от 20 март 2020 г. относно държавна помощ SA.39078 — 2019/C (ex 2014/N), която Дания е отпуснала на Femern A/S,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъкват две основания в подкрепа на жалбата си.

                  1.

                  Първо основание — Комисията е нарушила член 107, параграф 1 ДФЕС и член 1, букви г) и д) от Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета (1), като е определила: i) всички държавни гаранции и държавни заеми, отпуснати съгласно Закона за строителството, като една-единствена помощ ad hoc, и ii) една капиталова инжекция и всички държавни гаранции и държавни заеми, отпуснати съгласно Закона за планирането, като друга една-единствена помощ ad hoc, докато всеки един от държавните заеми и държавните гаранции следва да представлява отделна мярка за помощ ad hoc, за която Комисията индивидуално се уведомява, когато между Femern A/S и датските власти е постигнато споразумение за сроковете на всеки държавен заем и държавна гаранция.

                  2.

                  Второ основание — Комисията е нарушила член 107, параграф 3, буква б) ДФЕС и Съобщението за ВПОИ (2), като е допуснала грешки при прилагане на правото и явни грешки в преценката, като е приела, че помощта е съвместима с вътрешния пазар. Това основание се разделя на четири части:

                              —

                              първо, жалбоподателят твърди, че Комисията неправилно е приела, че постоянната транспорта връзка е от европейски интерес,

                              —

                              второ, Комисията неправилно е приела, че помощта е необходима, тъй като помощта няма стимулиращ ефект и не отговаря на изискванията за съпоставителния сценарий и съществуването на алтернативни проекти, определени в Съобщението за ВПОИ. Комисията също така е допуснала нарушение в обжалваното решение, като се е основала на погрешно ниска вътрешна норма на възвръщаемост, която е била изчислена въз основа на много кратък жизнен цикъл на проекта от 40 години, което не отговаря на действителния жизнен цикъл на тази инфраструктура, т.е. на периода, през който Femern A/S ще може да използва икономически постоянната транспортна връзка,

                              —

                              трето, Комисията неправилно е приела, че помощта е пропорционална, тъй като е безсрочна. Комисията също така е допуснала няколко явни грешки при анализа на ликвидния дисбаланс. Комисията се е позовала погрешно на много краткия жизнен цикъл на проекта, което е довело до по-голям дял на разходите в сравнение с приходите от експлоатация на постоянната транспортна връзка; Комисията е подценила предвидените приходи на Femern A/S и е надценила предвидените разходи, като по-специално е включила експлоатационни разходи в изчислението на ликвидния дисбаланс. Накрая, Комисията неправилно е приела, че елементът на помощта се състои в лихвения процент, платен от Femern A/S на датската държава, докато, поради факта че никой частноправен субект не е искал да инвестира в проекта без значителна държавна помощ, елементът на помощта се състои от цялата сума на държавните заеми и от сумите на заемите, обезпечени с държавните гаранции,

                              —

                              четвърто — Комисията неправилно е приела, че помощта не е предизвикала неоправдано нарушаване на конкуренцията, тъй като помощта е довела до създаването на господстващо положение за Femern A/S на съответния пазар, тя създава свръхкапацитет и позволява на Femern A/S да прилага цени, които са по-ниски от разходите. Комисията не е взела предвид, че тези отрицателни последици надхвърлят положителните последици от помощта.

         (1)  Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9).

         (2)  Съобщение на Комисията — Критерии за анализа на съвместимостта с вътрешния пазар на държавна помощ за насърчаване изпълнението на важни проекти от общoевропейски интерес (ОВ C 188, 2014 г., стр. 4).


title: Дело T-393/20: Жалба, подадена на 23 юни 2020 г. — Front Polisario/Съвет

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/48

      Жалба, подадена на 23 юни 2020 г. — Front Polisario/Съвет
      (Дело T-393/20)
      (2020/C 279/62)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Фронт Полисарио) (представител: G. Devers, адвокат)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да приеме, че жалбата му е допустима;

                  —

                  да отмени обжалваното решение;

                  —

                  да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата срещу Решение (ЕС) 2020/462 на Съвета от 20 февруари 2020 година за позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Комитета за асоцииране, създаден с Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Кралство Мароко, от друга страна, във връзка с обмена на информация с цел оценка на въздействието на споразумението под формата на размяна на писма за изменение на Евро-средиземноморското споразумение (ОВ L 99, 2020 г., стр. 13), жалбоподателят изтъква едно-единствено основание, изведено от липсата на правна база на посоченото решение поради незаконосъобразността на Решение 2019/217. Това основание се разделя на десет части.

                  1.

                  Първа част: липса на компетентност на Съвета за приемане на обжалваното решение, доколкото Европейският съюз и Кралство Мароко нямат компетентност да сключват международни договори, включващи Западна Сахара, вместо и от името на народа, населяващ тази територия и представляван от Фронта Полисарио.

                  2.

                  Втора част: неизпълнение на задължението за разглеждане на въпроса за спазването на основните права и на международното хуманитарно право, доколкото Съветът не е разгледал този въпрос, преди да приеме обжалваното решение.

                  3.

                  Трета част: нарушение от Съвета на неговото задължение да изпълнява решенията на Съда, доколкото обжалваното решение не взема предвид мотивите на решението на Съда от 27 февруари 2018 г., Western Sahara Campaign UK (C-266/16, EU:C:2018:118).

                  4.

                  Четвърта част: нарушение на основните принципи и ценности, от които се ръководи дейността на Съюза на международната сцена, доколкото:

                              —

                              първо, в нарушение на правото на народите с оглед на тяхното национално единство, с Решение 2019/217 се отрича съществуването на народа сахрави, като той се заменя с израза „съответното население“;

                              —

                              второ, в нарушение на правото на народите да разполагат свободно със собствените си природни ресурси, с Решение 2019/217 се сключва международно споразумение, с което, без съгласието на народа сахрави, се организира използването на неговите ресурси;

                              —

                              трето, Решение 2019/217 се отнася до сключването с Кралство Мароко на международно споразумение, което се прилага в окупираната Западна Сахара, в рамките на анексионната политика на Кралство Мароко спрямо тази територия и на системните нарушения на основните права, което предполага продължаването на тази политика.

                  5.

                  Пета част: нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания, доколкото обжалваното решение противоречи на изявленията на Съюза, който многократно е потвърждавал необходимостта от спазването на принципите на самоопределение и на относително действие на договорите.

                  6.

                  Шесто основание: погрешно тълкуване на принципа на пропорционалност, тъй като поради отделния и различен статут на Западна Сахара, на нематериалния характер на правото на самоопределение и на качеството на трета страна на народа сахрави, Съветът няма компетентност да изгражда връзка на пропорционалност между възможните „ползи“ на споразумението за икономиката на тази територия, произтичащи от предоставянето на преференции, които били по-големи от отрицателните последици, като екстензивното използване на природните ресурси, по-специално на запасите от подпочвени води.

                  7.

                  Седма част: нарушение на правото на самоопределение, доколкото:

                              —

                              първо, с Решение 2019/217 и сключеното с него споразумение се отрича националното единство на народа сахрави като субект на правото на самоопределяне, като той се заменя с израза „съответното население“;

                              —

                              второ, при все, че сключеното с него споразумение за изменение организира износа на природните ресурси на народа сахрави към Съюза, които са определени като ресурси с марокански произход, Решение 2019/217 отрича принципно суверенното право на този народ да разполага свободно със собствените си природни ресурси и го лишава от неговия поминък;

                              —

                              трето, с оглед на териториалния компонент на правото на самоопределение, от една страна, като се отнася до сключването с Кралство Мароко на международно споразумение, приложимо към намиращата се под мароканска окупация част от Западна Сахара, Решение 2019/217 нарушава правото на народа сахрави на зачитане на териториалната цялост на неговата национална територия, доколкото отрича отделния и различен статут на тази територия и подкрепя незаконното му разделяне от мароканската „Стена“. От друга страна, като определя продуктите от Западна Сахара като продукти с марокански произход, сключеното с Решение 2019/217 споразумение представлява нарушение на отделния и различен статут на Западна Сахара, тъй като води до прикриване на истинската страна на произход на тези продукти.

                  8.

                  Осма част: нарушение на принципа на относителното действие на договорите, доколкото с използването на израза „съответното население“ Решение 2019/217 и сключеното с него споразумение отричат съществуването на народа сахрави, представляван от Фронта Полисарио, в качеството му на трета страна в отношенията между ЕС и Мароко и без негово съгласие му налагат международни задължения, свързани с неговата национална територия и природни ресурси.

                  9.

                  Девета част: нарушение на международното хуманитарно право и на международното наказателно право, доколкото:

                              —

                              първо, Решение 2019/217 се отнася до сключване на международно споразумение, приложимо за Западна Сахара, въпреки че мароканските окупационни сили не разполагат с jus tractatus по отношение на тази територия и имат забрана за използването на природните ѝ ресурси;

                              —

                              второ, като използват израза „съответното население“, което води до включването на мароканските заселници в окупираната сахравска територия, Решение 2019/217 и сключеното с него споразумение подкрепят и потвърждават трансфера на население, извършен от Кралство Мароко в пълен разрез с член 49, алинея 6 от Четвъртата Женевска конвенция и с член 8, параграф 2, буква б), точка viii) от Статута на Международния наказателен съд;

                              —

                              трето, като предоставя тарифни преференции на „мароканските“ продукти с произход от Западна Сахара, Решение 2019/217 насърчава мароканските заселници да се установят трайно на окупираната територия, за да се възползват от въведените със споразумението за изменение предимства в пълен разрез с горепосочените разпоредби.

                  10.

                  Десета част: нарушение от страна на Съюза на задълженията му съгласно правото на международната отговорност, доколкото като се сключва с Кралство Мароко международно споразумение, приложимо за Западна Сахара, с Решение 2019/217 се утвърждават тежките нарушения на международното право, извършени от мароканските окупационни сили срещу народа на Западна Сахара и се съдейства за продължаване на положението, произтичащо от тези нарушения.


title: Дело T-397/20: Жалба, подадена на 26 юни 2020 г. — Allergan Holdings France/EUIPO — Dermavita Company (JUVEDERM)

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/50

      Жалба, подадена на 26 юни 2020 г. — Allergan Holdings France/EUIPO — Dermavita Company (JUVEDERM)
      (Дело T-397/20)
      (2020/C 279/63)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Allergan Holdings France SAS (Курбевуа, Франция) (представители: J. Day, Solicitor и T. de Haan, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Dermavita Company SARL (Бейрут, Ливан)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „JUVEDERM“ — марка на Европейския съюз № 2 196 822

         Производство пред EUIPO: производство за обявяване на недействителност

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 14 април 2020 г. по преписка R 8772019-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени точки 3 и 4 от диспозитива на решението, тъй като с тях се отхвърля жалбата на жалбоподателя срещу отмяната на неговата регистрация като марка на Европейския съюз № 2 196 822 „JUVEDERM“ за „кожни импланти“ и жалбоподателят се осъжда да заплати направените от него разноски,

                  —

                  да осъди EUIPO и Dermavita Company Ltd да понесат направените от тях съдебни разноски и да платят разноските на жалбоподателя, включително тези, които е направил пред четвърти апелативен състав на EUIPO.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 58, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 64, параграф 5 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-403/20: Жалба, подадена на 19 юни 2020 г. — Wuxi Suntech Power/Комисия

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/50

      Жалба, подадена на 19 юни 2020 г. — Wuxi Suntech Power/Комисия
      (Дело T-403/20)
      (2020/C 279/64)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Wuxi Suntech Power Co. Ltd (Уси, Китай) (представители: Y. Melin и B. Vigneron, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/444 на Комисията от 25 март 2020 година за обявяване за недействителни на фактури, издадени от Wuxi Suntech Power Co. Ltd в нарушение на ангажимента, отменен с Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1570;

                  —

                  да осъди Комисията и встъпилите страни, които евентуално бъдат допуснати в подкрепа на исканията ѝ в хода на производството, да заплатят съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква три основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: жалбоподателят твърди, че са допуснати явна грешка в преценката на фактите по случая и нарушения на член 8 от Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз, и член 13 от Регламент (ЕС) 2016/1037 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година относно защитата срещу субсидиран внос от държави, които не са членки на Европейския съюз, и по-специално на параграф 9 от него, тъй като било счетено, че жалбоподателят е нарушил условията на ангажимента, одобрен от Комисията и CCCME от името inter alia на жалбоподателя. Жалбоподателят действал в съответствие с ангажимента, отчитайки фактурите, съответстващи на извършените от Suntech Europe France, Suntech Power Italy Co., Srl и Suntech Power Deutschland GmbH препродажби на първия независим клиент в Съюза, докато престане да бъде свързан с тези дружества. Жалбоподателят действал в съответствие с ангажимента и като своевременното уведомил Комисията за промяната в дяловото му участие след извършено преструктуриране, с което бил сложен край на свързаността на жалбоподателя с посочените по-горе дружества.

                  2.

                  Второ основание: жалбоподателят твърди, че дори да е нарушил ангажимента, quod non, Комисията е действала незаконосъобразно, обявявайки съответните фактури за недействителни и събирайки мита по тях, тъй като правомощията, на които се позовава за да направи това, са или с изтекъл срок и/или са отменени. До това се стигнало, тъй като срокът на действие на Регламенти за изпълнение (ЕС) № 1238/2013 и № 1239/2013 изтекъл на 7 декември 2015 г. Аналогично, срокът на действие на Регламенти за изпълнение (ЕС) 2017/367 и 2017/366 изтекъл на 3 септември 2018 г.

                  3.

                  Трето основание: жалбоподателят прави възражение за незаконосъобразност на член 3, параграф 2 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1238/2013 на Съвета от 2 декември 2013 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република, на член 2, параграф 2 от егламент за изпълнение (ЕС) 2017/367 на Комисията от 1 март 2017 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република след преглед с оглед изтичане на срока на действие съгласно член 11, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета и за прекратяване на разследването в рамките на частичния междинен преглед съгласно член 11, параграф 3 от Регламент (ЕС) 2016/1036, на член 2, параграф 2 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1239/2013 на Съвета от 2 декември 2013 година за налагане на окончателно изравнително мито върху вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република, и на член 2, параграф 2 от Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/366 на Комисията от 1 март 2017 година за налагане на окончателни изравнителни мита върху вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република след преглед с оглед изтичане на срока на действие съгласно член 18, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2016/1037 на Европейския парламент и на Съвета и за прекратяване на разследването в рамките на частичния междинен преглед съгласно член 19, параграф 3 от Регламент (ЕС) 2016/1037, които давали право на Комисията да обяви съответните фактури за недействителни и да разпореди на митническите органи да съберат мита върху вече реализиран внос на стоки, допуснати за свободно обращение.


title: Дело T-408/20: Жалба, подадена на 2 юли 2020 г. — KR/Комисия

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/52

      Жалба, подадена на 2 юли 2020 г. — KR/Комисия
      (Дело T-408/20)
      (2020/C 279/65)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: KR (представители: S. Orlandi и T. Martin, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението от 25 октомври 2019 г., в което се приема, че детето му вече не е на негова издръжка по смисъла на член 2 от приложение VII към Правилника,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква едно-единствено основание в подкрепа на жалбата, а именно, че Комисията не се е съобразила, от една страна, с обхвата на понятието за дете на издръжка, уредено в член 2 от приложение VII към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз, и от друга, с преработеното Заключение № 223/04 на Колегиума на административните ръководители на Съюза от 30 януари 2013 г.


title: Дело T-409/20: Жалба, подадена на 3 юли 2020 г. — KS/Frontex

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/52

      Жалба, подадена на 3 юли 2020 г. — KS/Frontex
      (Дело T-409/20)
      (2020/C 279/66)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: KS (представител: N. de Montigny, адвокат)

         Ответник: Европейска агенция за гранична и брегова охрана

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  Да отмени решението за уволнение от 30 август 2019 г., както и, доколкото е необходимо, изричното решение за отхвърляне на жалбата по административен ред с дата от 23 март 2020 г.;

                  —

                  да отмени решението за отхвърляне на искането за съдействие и за обезщетение с дата от 13 февруари 2020 г.;

                  —

                  да осъди ответника да заплати обезщетение за извъндоговорна отговорност, фиксирано в размер от 250 000 EUR;

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква шест основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание, изведено от липса на мотиви и нарушение на правото на изслушване.

                  2.

                  Второ основание, изведено от нарушение на статута на „доносник“, предвиден в член 21 а, параграф 3 и член 22 а, параграф 3 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилника“).

                  3.

                  Трето основание, изведено от заобикаляне на производството.

                  4.

                  Четвърто основание, изведено от нарушение на правото на справедлив съдебен процес и по-специално на правото на защита, на презумпцията за невиновност, на задължението за полагане на грижа, на задължението за безпристрастност, неутралност и обективност, от липсата на провеждане на разследване с цел да се установи истината и обосноваването на изтъкнатите мотиви за загуба на доверие, от неравенството между служителите.

                  5.

                  Пето основание, изведено то явна грешка в преценката.

                  6.

                  Шесто основание, изведено от нарушение на задълженията за съдействие и за полагане на дължимата грижа и от нарушение на задължението за добра администрация и на принципа на пропорционалност.

            В подкрепа на жалбата срещу решението за отхвърляне на искането за съдействие жалбоподателят изтъква три основания.

                  1.

                  Първо основание, изведено от липсата на мотиви и от нарушение на правото на изслушване.

                  2.

                  Второ основание, изведено от нарушение на статута на „доносник“, предвиден в член 21а, параграф 3 и член 22а, параграф 3 от Правилника.

                  3.

                  Трето основание, изведено от явна грешка в преценката.

            В подкрепа на жалбата срещу решението за отхвърляне на искането му за обезщетение жалбоподателят изтъква три основания.

                  1.

                  Първо основание, изведено от нарушение на член 26 от Правилника и на Регламент (ЕС) 2018/1725 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2018 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни от институциите, органите, службите и агенциите на Съюза и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Регламент (ЕО) № 45/2001 и Решение № 1247/2002/ЕО (ОВ L 295, 2018 г., стр. 39).

                  2.

                  Второ основание, изведено от нарушение на задължението за полагане на грижа и за добра администрация във връзка с благосъстоянието на работното място и с условията на труд на всички служители.

                  3.

                  Трето основание, изведено от нарушение на член 21 а, параграф 3 и 22 а, параграф 3 от Правилника и на задълженията за оказване на съдействие, за полагане на дължимата грижа и за добра администрация.


title: Дело T-417/20: Жалба, подадена на 3 юли 2020 г. — Esteves Lopes Granja/EUIPO — Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto (PORTWO GIN)

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/53

      Жалба, подадена на 3 юли 2020 г. — Esteves Lopes Granja/EUIPO — Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto (PORTWO GIN)
      (Дело T-417/20)
      (2020/C 279/67)
      Език на жалбата: португалски

         Страни

         Жалбоподател: Joaquim José Esteves Lopes Granja (Вила Нова де Гайа, Португалия) (представител: O. Santos Costa, advogado)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP (Песо да Регуа, Португалия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител/Притежател на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: заявка за словна марка на Европейския съюз PORTWO GIN — заявка за регистрация № 16 308 462

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 21 април 2020 г. по преписка R 993/2019-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO и Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP да заплатят съдебните разноски.

         Изложено основание

      Нарушение на член 103, параграф 2, буква а), подточка ii) от Регламент (ЕС) № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за установяване на обща организация на пазарите на селскостопански продукти и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 922/72, (ЕИО) № 234/79, (ЕО) № 1037/2001 и (ЕО) № 1234/2007 (ОВ L 347, 2013 г., стр. 671).


title: Дело T-418/20: Жалба, подадена на 7 юли 2020 г. — GitLab/EUIPO — Gitlab (GitLab)

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/54

      Жалба, подадена на 7 юли 2020 г. — GitLab/EUIPO — Gitlab (GitLab)
      (Дело T-418/20)
      (2020/C 279/68)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: GitLab BV (Утрехт, Нидерландия) (представител: A. Lorente Berges, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Gitlab OÜ (Талин, Естония)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: Словна марка на Европейския съюз „GitLab“ — Марка на Европейския съюз № 13 751 169

         Производство пред EUIPO: производство по отмяна

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 5 май 2020 г. по преписка R 2001/2019-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-419/20: Жалба, подадена на 7 юли 2020 г. — Deutsche Kreditbank/ЕСП

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/55

      Жалба, подадена на 7 юли 2020 г. — Deutsche Kreditbank/ЕСП
      (Дело T-419/20)
      (2020/C 279/69)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Deutsche Kreditbank AG (Берлин, Германия) (представители: H. Berger и K. Helle, адвокати)

         Ответник: Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на Единния съвет за преструктуриране от 15 април 2020 г. за изчисляване на предварителните вноски за 2020 г. в Единния фонд за преструктуриране (SRB/ES/2020/24) и приложенията към него, доколкото обжалваното определение и приложения I и II към него се отнасят до вноската на жалбоподателя,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В жалбата се изтъкват девет основания, които по същество са идентични или сходни с първото, второто, третото, четвъртото, седмото, осмото, деветото, десетото и единадесетото основание по дело T-405/20, DZ Hyp/ЕСП.


title: Дело T-424/20: Жалба, подадена на 8 юли 2020 г. — Portigon/ЕСП

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/55

      Жалба, подадена на 8 юли 2020 г. — Portigon/ЕСП
      (Дело T-424/20)
      (2020/C 279/70)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Portigon AG (Дюселдорф, Германия) (представители: D. Bliesener, V. Jungkind и F. Geber, адвокати)

         Ответник: Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на ответника от 15 април 2020 г. за изчисляване на предварителните вноски за 2020 г. в Единния фонд за преструктуриране (SRB/ESF/2020/24), доколкото се отнася до жалбоподателя,

                  —

                  да спре производството по член 69, букви в) и г) от Процедурния правилник на Общия съд до постановяването на окончателно решение по дела T-420/17, T-413/18, T-481/19 и T-339/20 или до тяхното приключване по друг начин,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В жалбата се изтъкват седем основания, които са по същество идентични или сходни с първото, второто, третото, петото, шестото, седмото и осмото основание по дело T-339/20, Portigon/ЕСП.


title: Дело T-426/20: Жалба, подадена на 8 юли 2020 г. — Techniplan/Комисия

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/56

      Жалба, подадена на 8 юли 2020 г. — Techniplan/Комисия
      (Дело T-426/20)
      (2020/C 279/71)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Techniplan Srl (Рим, Италия) (представители: R. Giuffrida и A. Bonavita, avvocati)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да установи нарушение на член 263 ДФЕС от страна на Европейската комисия, която е допуснала съществено процесуално нарушение при постановяването на акт, който засяга пряко и лично, в случая, Techniplan, тъй като не се е съобразила с възраженията срещу предоставената предварителна информация, нито с официалната покана на основание член 265 ДФЕС,

                  —

                  да присъди обезщетение за вреди за всеки ден забава при изпълнението ведно със съдебните разноски, такси и хонорари.

         Основания и основни доводи

      Настоящата жалба е насочена против решението и свързаното с него дебитно известие от 28 май 2020 г., адресирани до Techniplan s.r.l., с които е поискано плащане на сумата от 107 505,66 EUR във връзка с проект FED/2011/261-985.
      Жалбоподателят основава претенциите си по жалбата на нарушение на принципите на правна сигурност и прозрачност, както и на наличието на съществено процесуално нарушение. В тази връзка същият твърди, че:

                  —

                  Заключителният доклад от одита, изготвен от частно дружество, установява редица несъответствия и нередности при изпълнението на дейностите, които са били оспорени изчерпателно от дружеството жалбоподател, което установява някои сериозни неточности, съдържащи се в споменатия одитен доклад.

                  —

                  Дружеството жалбоподател е представило декларации от всички експерти, работили по проекта, направени пред съдебните власти в Конго, които доказват реалното им присъствие по местоизвършване на дейностите.

                  —

                  Techniplan редовно наема и използва експерти при изпълнение на дейностите, предвидени в договора.

                  —

                  Дружеството жалбоподател е било отстранено от по-нататъшното изпълнение на договора без никакви мотиви.

                  —

                  Плащанията са били спрени без никакви конкретни мотиви.


title: Дело T-427/20: Жалба, подадена на 8 юли 2020 г. — Max Heinr.Sutor/ЕСП

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/57

      Жалба, подадена на 8 юли 2020 г. — Max Heinr.Sutor/ЕСП
      (Дело T-427/20)
      (2020/C 279/72)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Max Heinr.Sutor OHG (Хамбург, Германия) (представители: A. Glos, H. Nemeczek и T. Kreft, адвокати)

         Ответник: Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на Единния съвет за преструктуриране от 15 април 2020 г. за определяне на предварителните вноски за 2020 г. в Единния фонд за преструктуриране (SRB/ES/2020/24 — 1405146-2020-JB), доколкото то засяга жалбоподателя,

                  —

                  да осъди ЕСП да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В жалбата се посочват следните основания.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на член 5, параграф 1, буква д) от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 на Комисията (1), доколкото доверително управляваните от жалбоподателя парични средства на негови клиенти не били изключени от изчисляването на предварителните вноски за 2020 г. в Единния фонд за преструктуриране.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на член 50, параграф 2, алинея втора, буква б) от Регламент № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета (2) във връзка с член 103, параграф 7 от Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (3), тъй като решението нарушавало принципа на пропорционалност, като определяло увеличен с 200 пъти банков налог само въз основа на посочени в баланса на жалбоподателя (нерискови) задължения на доверителна основа.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на принципа на равно третиране, тъй като без това да е обективно обосновано решението третирало неравно жалбоподателя спрямо кредитните институции, чиито национални счетоводни стандарти не изискват посочване на задълженията на доверителна основа или които изготвят баланса си въз основа на МСФО, както и спрямо инвестиционни посредници, които управляват парични средства на клиенти.

                  4.

                  Четвърто основание: нарушение на член 16 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), тъй като решението засягало свободата на стопанска инициатива, защото включването на нерисковите задължения на доверителна основа в основата за изчисляване води до увеличаване на банковия налог на жалбоподателя за 2020 г. с 200 пъти, като такова засягане не било обосновано.

                  5.

                  Пето основание: нарушение на член 49 ДФЕС във връзка с член 54 ДФЕС, тъй като решението ограничавало жалбоподателя при упражняването на свободната му професионална дейност в държавата членка на неговото основно място на стопанска дейност, като това ограничение било непропорционално и дискриминирало жалбоподателя спрямо кредитни институции в други държави членки.

                  6.

                  Шесто основание: нарушение на член 41, параграф 1 и параграф 2, буква а) от Хартата, тъй като жалбоподателят не бил изслушан преди приемането на решението на изпълнителната сесия на ответника.

                  7.

                  Седмо основание: нарушение на член 41, параграф 1 и параграф 2, буква в) от Хартата, както и на член 196, параграф 2 ДФЕС, тъй като решението не отговаряло на изискванията за мотивиране на правни актове на европейски административни органи.

                  8.

                  Осмо основание (при условията на евентуалност): недействителност на правното основание на основата за изчисляване по член 14, параграф 2 във връзка с член 3, точка 11 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 поради нарушение на принципа на равно третиране, тъй като без обективно основание тя третирала неравно кредитни институции, които съгласно своите национални счетоводни стандарти трябва да посочват задълженията на доверителна основа в пасива на баланса, в сравнение с други кредитни институции, чиито национални счетоводни стандарти не изискват посочване на задълженията на доверителна основа, или които изготвят баланса си въз основа на МСФО.

                  9.

                  Девето основание (при условията на евентуалност): недействителност на правното основание на основата за изчисляване по член 14, параграф 2 във връзка с член 3, точка 11 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 поради нарушение на член 16 от Хартата, тъй като решението засягало свободата на стопанска инициатива и това засягане не било обосновано.

                  10.

                  Десето основание (при условията на евентуалност): недействителност на правното основание на основата за изчисляване по член 14, параграф 2 във връзка с член 3, точка 11 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 поради нарушение на член 49 ДФЕС във връзка с член 54 ДФЕС, тъй като то нарушава свободата на установяване.

         (1)  Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 на Комисията от 21 октомври 2014 година за допълване на Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на предварителните вноски в механизмите за финансиране на преструктурирането (ОВ L 11, 2005 г., стр. 44).

         (2)  Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 225, 2014 г., стр. 1).

         (3)  Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 173, 2014 г., стр. 190).


title: Дело T-428/20: Жалба, подадена на 8 юли 2020 г. — Deutsche Hypothekenbank/ЕСП

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/58

      Жалба, подадена на 8 юли 2020 г. — Deutsche Hypothekenbank/ЕСП
      (Дело T-428/20)
      (2020/C 279/73)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Deutsche Hypothekenbank AG (Хановер, Германия) (представители: D. Flore и J. Seitz, адвокати)

         Ответник: Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на ответника от 15 април 2020 г. (SRB/ES/2020/24), включително приложението към него относно определянето на предварителните вноски за 2020 г. в Единния фонд за преструктуриране и детайлите за това определяне, доколкото са от значение по отношение на ответника, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В жалбата се посочват следните основания.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на правото на изслушване

                              —

                              Ответникът не изслушал жалбоподателя преди постановяване на обжалваното решение и така нарушил член 41, параграф 1 и параграф 2, буква а) от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).

                  2.

                  Второ основание: нарушение на процесуалните правила

                              —

                              Обжалваното решение било прието в нарушение на общи процесуални изисквания, следващи от член 41 от Хартата, член 298 ДФЕС, общи правни принципи и Правилника за дейността на ответника.

                  3.

                  Трето основание: липсващи мотиви за обжалваното решение

                              —

                              Обжалваното решение не било достатъчно мотивирано; в частност липсвали мотивите за позоваването на отделния случай, както и представянето на основните съображения по отношение на пропорционалността и на преценката.

                              —

                              Освен това изчисляването на годишната вноска не било логично.

                  4.

                  Четвърто основание: нарушение на основното право на ефективна правна защита (член 47, параграф 1 от Хартата) поради липсата на възможност за проверка на обжалваното решение.

                              —

                              Липсващите мотиви на оспорваното решение затруднили съществено жалбоподателя при съдебното обжалване.

                              —

                              В това отношение ответникът нарушавал по-специално принципа на състезателност, според който участниците трябвало да могат да разискват при условията на състезателност както фактическите, така и правните обстоятелства, които са от значение за изхода на производството

                  5.

                  Пето основание: прилагането на показателя IPS (Institutional Protection Scheme) от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 (1) на Комисията нарушавало норми от по-висок ранг.

                              —

                              При приемането на Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 като делегиран правен акт по смисъла на член 290 ДФЕС Комисията нямала право на преценка, което би довело до ограничен съдебен контрол. Същото важало и за прилагането на Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 от страна на ответника.

                              —

                              При прилагането на показателя IPS не било взето предвид значението на членството на жалбоподателя в институционалната защитна схема на финансовата група на спестовните каси.

                              —

                              Съгласно член 6, параграф 5, второ изречение от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 ответникът трябвало да отчете и незначителната възможност за преструктуриране на съответната институция и оттам за ползване на Единния фонд за преструктуриране, както и да се съобрази с принципа на пропорционалност.

                  6.

                  Шесто основание: отчитането на производната обща експозиция в рамките на показателя на риска „търговска дейност, задбалансови експозиции, сложност и възможност за преструктуриране“, нарушавало норми от по-висш ранг.

                              —

                              Ответникът трябвало в съответствие с изискването за съобразяване с рисковия профил да вземе предвид при отчитането на производната обща експозиция в рамките на член 6, параграф 5, първо изречение, буква а) и член 7, параграф 4, първо изречение, буква а) от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63, че в случая на жалбоподателя са зачислени всички деривати от нетъргуемите финансови активи и те служат изключително за хеджиране.

                  7.

                  Седмо основание: прилагането на коефициента за корекция на риска нарушавало норми от по-висш ранг.

                              —

                              При установяването на коефициента за коригиране на риска ответникът трябвало да вземе предвид нерисковия модел на стопанска дейност на жалбоподателя като ипотечна банка без дейност по водене на търговски книги и незначителната възможност за дефицит при нея в съответствие с изискването за отчитане на рисковия профил и с основното право на свободна стопанска инициатива по член 16 от Хартата.

                  8.

                  Осмо основание (при условията на евентуалност): член 7, параграф 4, второ изречение от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 нарушавал норми от по-висш ранг.

                              —

                              Като предвиждал релативизиране на показателя IPS, член 7, параграф 4, второ изречение от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 нарушавал общия принцип на равно третиране по член 20 от Хартата и принципа на пропорционалност, тъй като институции, които подлежат на същото институционално обезпечаване и поради това имат същото ниво на вероятност за дефицит, можели да се третират различно.

                  9.

                  Девето основание: нарушение на определението за „междубанкови депозити“ в стъпка 1 от приложение I към Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 срещу норми от по-висш ранг.

                              —

                              Съдържащото се в стъпка 1 от приложение I към Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 определение за „междубанкови депозити“ било незаконно, тъй като по този начин и нерискови ценни книжа като поименни ипотечни облигации се включвали като увеличаващи риска в изчисляването на рисковия показател „Междубанкови кредити и депозити“.

                  10.

                  Десето основание: нарушение на установеното в приложение I, стъпка 2 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 разпределяне по клетки срещу норми от по-висок ранг.

                              —

                              Установеното в стъпка 2 от приложение I към Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 разпределяне по клетки било незаконосъобразно, тъй като малкият брой клетки и идентичният брой институции в клетка не позволявали достатъчно диференцирано отчитане на рисковия профил на съответната институция, като например този на жалбоподателя.

         (1)  Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 на Комисията от 21 октомври 2014 година за допълване на Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на предварителните вноски в механизмите за финансиране на преструктурирането (ОВ L 11, 2015 г, стр. 44).


title: Дело T-429/20: Жалба, подадена на 8 юли 2020 г. — Sedus Stoll/EUIPO — Kappes (Sedus ergo+)

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/60

      Жалба, подадена на 8 юли 2020 г. — Sedus Stoll/EUIPO — Kappes (Sedus ergo+)
      (Дело T-429/20)
      (2020/C 279/74)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Sedus Stoll AG (Догерн, Германия) (представители: M. Goldmann и J. Thomsen, Rechtsanwälte)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Wolfgang Kappes (Бохум, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: заявка за словна марка на Европейския съюз „Sedus ergo+“ — заявка за регистрация № 144 074 98

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 12 март 2020 г. по преписка R 1303/2019-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да отхвърли жалбата срещу решението на отдела по споровете по преписка № B 2 618 984, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски в производството пред Общия съд на Европейския съюз и да осъди евентуално встъпилата страна (Wolfgang Kappes) да заплати съдебните разноски, направени в производството по обжалване пред EUIPO.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-430/20: Жалба, подадена на 9 юли 2020 г. — KV/Комисия

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/60

      Жалба, подадена на 9 юли 2020 г. — KV/Комисия
      (Дело T-430/20)
      (2020/C 279/75)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: KV (представител: M. Velardo, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд да отмени следните решения:

                  —

                  Решение от 23 май 2019 г., с което жалбоподателят е изключен от конкурс EPSO/AD/371/19 поради липса на професионален опит;

                  —

                  Решение от 19 септември 2019 г., с което е отхвърлено искането за преразглеждане на изключването от конкурс EPSO/AD/371/19;

                  —

                  Решение на ОН от 31 март 2020 г., с което е отхвърлена жалбата по административен ред по смисъла на член 90, параграф 2 от Правилника.

            Освен това жалбоподателят иска да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква пет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: явна грешка в преценката, доколкото не е взет предвид тригодишният професионален опит на жалбоподателя в областта на комуникацията.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на обявлението за конкурса, тъй като за оценка на кандидатите конкурсната комисия е изготвила критерии, които не съответстват на обявлението, като изисква по-специално определен професионален опит в областта на комуникацията

                  3.

                  Трето основание: нарушение на принципа на равенство, доколкото, оценявайки кандидатите въз основа на критерии, различни от установените в обявлението, конкурсната комисия не е изпълнила изискванията за обективност и безпристрастност при проверката на професионалния опит на кандидатите

                  4.

                  Четвърто основание: нарушение на задължението за мотивиране, тъй като EPSO не е изяснило с конкретни факти защо професионалният опит на жалбоподателя не отговаря на критериите, установени в обявлението.

                  5.

                  Пето основание: нарушение на принципа на равенство на страните в процеса, доколкото, като не е представила подходящи мотиви, EPSO не е позволила на жалбоподателя да формулира достатъчно надлежно оплакванията си още с подаването на жалбата.


title: Дело T-431/20: Жалба, подадена на 9 юли 2020 г. — UniCredit Bank/ЕСП

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/61

      Жалба, подадена на 9 юли 2020 г. — UniCredit Bank/ЕСП
      (Дело T-431/20)
      (2020/C 279/76)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: UniCredit Bank AG (Мюнхен, Германия) (представители: F. Schäfer, H. Großerichter и F. Kruis, адвокати)

         Ответник: Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на Единния съвет за преструктуриране от 15 април 2020 г. за изчисляване на предварителните вноски за 2020 г. в Единния фонд за преструктуриране (SRB/ES/2020/24) и приложенията към него, доколкото засягат жалбоподателя,

                  —

                  да осъди Единния съвет за преструктуриране да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В жалбата се посочват следните основания.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на съществени процесуални разпоредби и на правото на добро управление, тъй като в обжалваното решение и приложения I и II към него не се съдържали достатъчно мотиви в съответствие с член 296, параграф 2 ДФЕС и член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).

                  2.

                  Второ основание: нарушение на съществени процесуални разпореди и на правото на добро управление по член 41, параграф 2, буква а) от Хартата, тъй като жалбоподателят не бил изслушан преди да бъде прието обжалваното решение, което има за предмет неблагоприятна за него индивидуална мярка.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на правото на ефективни правни средства за защита по член 47, параграф 1 от Хартата, тъй като на практика било невъзможно верността на съдържанието на решението да се провери ефективно по съдебен ред.


title: Дело T-433/20: Жалба, подадена на 6 юли 2020 г. — KY/Съд на Европейския съюз

text:
               24.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 279/62

      Жалба, подадена на 6 юли 2020 г. — KY/Съд на Европейския съюз
      (Дело T-433/20)
      (2020/C 279/77)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: KY (представител: J.-N. Louis, адвокат)

         Ответник: Съд на Европейския съюз

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени мълчаливото решение от 17 септември 2019 г., потвърдено с изрично решение от 10 октомври 2019 г., за отхвърляне на искането за възстановяване на небонифицираната част от пенсионните права, придобити от жалбоподателя преди встъпването му в длъжност и прехвърлени към пенсионната схема на Европейския съюз,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на задължението за полагане на грижа. Жалбоподателят твърди в това отношение, че в съответствие със задължението си за полагане на грижа институцията на Европейския съюз трябва задължително да уведоми длъжностното лице не само за правилото за жизнения минимум и за отражението му при изчисляването на пенсията, но и за възможността длъжностното лице да забави прехвърлянето на пенсионните си права до ефективното придобиване на пенсионните права.

                  2.

                  Второ основание: неоснователно обогатяване. Жалбоподателят счита, че отказът да се възстанови частта от прехвърлените в схемата на Съюза национални пенсионни права, която не е взета предвид при определянето на пенсионните права, може да доведе до необосновано присвояване и следователно до неоснователно обогатяване в полза на Съюза, както и до несправедливо обедняване на съответното длъжностно лице.