title: Дело C-791/19: Решение на Съда (голям състав) от 15 юли 2021 г. — Европейска комисия/Република Полша (Неизпълнение на задължения от държава членка — Дисциплинарен режим, приложим към съдиите — Правова държава — Независимост на съдиите — Ефективна правна защита в областите, обхванати от правото на Съюза — Член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС — Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Дисциплинарни нарушения, свързани със съдържанието на съдебни актове — Независими и създадени със закон дисциплинарни съдилища — Спазване на разумен срок и на правото на защита в дисциплинарните производства — Член 267 ДФЕС — Ограничаване на правото и на задължението на националните юрисдикции да отправят преюдициални запитвания до Съда)

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/2

      Решение на Съда (голям състав) от 15 юли 2021 г. — Европейска комисия/Република Полша
      (Дело C-791/19) (1)

      (Неизпълнение на задължения от държава членка - Дисциплинарен режим, приложим към съдиите - Правова държава - Независимост на съдиите - Ефективна правна защита в областите, обхванати от правото на Съюза - Член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС - Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз - Дисциплинарни нарушения, свързани със съдържанието на съдебни актове - Независими и създадени със закон дисциплинарни съдилища - Спазване на разумен срок и на правото на защита в дисциплинарните производства - Член 267 ДФЕС - Ограничаване на правото и на задължението на националните юрисдикции да отправят преюдициални запитвания до Съда)
      (2021/C 382/02)
      Език на производството: полски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: първоначално K. Banks, S. L. Kalėda и H. Krämer, впоследствие K. Banks, S. L. Kalėda и P. J. O. Van Nuffel)

         Ответник: Република Полша (представители: B. Majczyna, D. Kupczak, S. Żyrek, A. Dalkowska и A. Gołaszewska)

         Встъпили страни в подкрепа на ищеца: Кралство Белгия (представители: C. Pochet, M. Jacobs и L. Van den Broeck), Кралство Дания (представители: първоначално M. Wolff, M. Jespersen и J. Nymann-Lindegren, впоследствие M. Wolff и J. Nymann-Lindegren), Кралство Нидерландия (представители: M. K. Bulterman и J. Langer), Република Финландия (представители: M. Pere и H. Leppo), Кралство Швеция (представители: C. Meyer-Seitz, H. Shev, A. Falk, J. Lundberg и H. Eklinder)

         Диспозитив

                  1)

                              —

                              Като не е гарантирала независимост и безпристрастност на Izba Dyscyplinarna (дисциплинарна колегия) на Sąd Najwyższy (Върховен съд, Полша), която има правомощие да осъществява контрол върху решенията по дисциплинарни дела срещу съдии (член 3, точка 5, член 27 и член 73, параграф 1 от Ustawa o Sądzie Najwyższym (Закон за Върховния съд) от 8 декември 2017 г., в консолидираната му версия, публикувана в Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej от 2019 г. (позиция 825), във връзка с член 9а от Ustawa o Krajowej Radzie Sądownictwa (Закон за Националния съдебен съвет) от 12 май 2011 г., изменен с Ustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz niektórych innych ustaw (Закон за изменение на Закона за Националния съдебен съвет и на някои други закони) от 8 декември 2017 г.),

                              —

                              като е допуснала съдържанието на съдебни актове да се квалифицира като дисциплинарно нарушение по отношение на съдиите от общите съдилища (член 107, параграф 1 от Ustawa — Prawo o ustroju sądów powszechnych (Закон за устройството на общите съдилища) от 27 юли 2001 г., в редакцията му след последователните изменения, публикувани в Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej от 2019 г. (позиции 52, 55, 60, 125, 1469 и 1495), и член 97, параграфи 1 и 3 от Закона за Върховния съд, в консолидираната му версия, публикувана в Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej от 2019 г. (позиция 825),

                              —

                              като е предоставила на председателя на Izba Dyscyplinarna (дисциплинарна колегия) на Sąd Najwyższy (Върховен съд) правомощието да определя по свое усмотрение компетентния първоинстанционен дисциплинарен съд по делата относно съдиите от общите съдилища (член 110, параграф 3 и член 114, параграф 7 от Закона за устройството на общите съдилища, в редакцията му след последователните изменения, публикувани в Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej от 2019 г. (позиции 52, 55, 60, 125, 1469 и 1495), с което не е гарантирала разглеждане на дисциплинарните дела от „създаден със закон“ съд, и

                              —

                              като не е гарантирала разглеждане на дисциплинарните дела срещу съдиите от общите съдилища в разумен срок (член 112b, параграф 5, второ изречение от този закон), а също и като е предвидила, че действията, свързани с назначаването на защитник и с поемането на защитата от него, не спират дисциплинарното производство (член 113а от посочения закон) и че дисциплинарният съд провежда производството въпреки отсъствието по уважителни причини на призования дисциплинарно обвинен съдия или на неговия защитник (член 115a, параграф 3 от същия закон), с което не е гарантирала правото на защита на дисциплинарно обвинените съдии от общите съдилища,
                              Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС.

                  2)

                  Като е допуснала правото на съдилищата да отправят преюдициални запитвания до Съда на Европейския съюз да бъде ограничавано чрез възможността за започване на дисциплинарно производство, Република Полша не е изпълнила задълженията си по член 267, втора и трета алинея ДФЕС.

                  3)

                  Осъжда Република Полша да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, и тези на Европейската комисия, включително съдебните разноски по обезпечителното производство.

                  4)

                  Кралство Белгия, Кралство Дания, Кралство Нидерландия, Република Финландия и Кралство Швеция понасят направените от тях съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 413, 9.12.2019 г.


title: Дело C-911/19: Решение на Съда (голям състав) от 15 юли 2021 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Fédération bancaire française (FBF)/Autorité de contrôle prudentiel et de résolution (ACPR) (Преюдициално запитване — Членове 263 ДФЕС и 267 ДФЕС — Правно незадължителен акт на Съюза — Съдебен контрол — Насоки, приети от Европейския банков орган (ЕБО) — Контрол на продукти и правила за управление на банкови продукти на дребно — Валидност — Компетентност на ЕБО)

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/3

      Решение на Съда (голям състав) от 15 юли 2021 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Fédération bancaire française (FBF)/Autorité de contrôle prudentiel et de résolution (ACPR)
      (Дело C-911/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Членове 263 ДФЕС и 267 ДФЕС - Правно незадължителен акт на Съюза - Съдебен контрол - Насоки, приети от Европейския банков орган (ЕБО) - Контрол на продукти и правила за управление на банкови продукти на дребно - Валидност - Компетентност на ЕБО)
      (2021/C 382/03)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d'État

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Fédération bancaire française (FBF)

         Ответник: Autorité de contrôle prudentiel et de résolution (ACPR)

         Диспозитив

                  1)

                  Член 263 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че срещу актове като Насоките на Европейския банков орган (ЕБО) от 22 март 2016 година относно контрола на продукти и правилата за управление на банкови продукти на дребно (ЕБО/GL/2015/18) не може да бъде подадена жалба за отмяна на основание на този член.

                  2)

                  Член 267 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че Съдът има компетентност по силата на този член да преценява валидността на актове като Насоките на Европейския банков орган (ЕБО) от 22 март 2016 година относно контрола на продукти и правилата за управление на банкови продукти на дребно (ЕБО/GL/2015/18).

                  3)

                  Правото на Съюза не изисква, за да бъде допустимо повдигнато пред национален съд възражение за незаконосъобразност на акт на Съюза, този акт да засяга пряко и лично повдигналия възражението правен субект.

                  4)

                  При разглеждането на третия преюдициален въпрос не се установяват никакви обстоятелства, които могат да засегнат валидността на Насоките на Европейския банков орган от 22 март 2016 година относно контрола на продукти и правилата за управление на банкови продукти на дребно (ЕБО/GL/2015/18).

         (1)  ОВ C 61, 24.2.2020 г.


title: Дело C-262/21 PPU: Решение на Съда (първи състав) от 2 август 2021 г. (преюдициално запитване от Korkein oikeus — Финландия) — A/B (Преюдициално запитване — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по брачни дела и по дела, свързани с родителска отговорност — Регламент (ЕО) № 2201/2003 — Приложно поле — Член 2, точка 11 — Понятие за неправомерно отвеждане или задържане на дете — Хагска конвенция от 25 октомври 1980 г. — Искане за връщане на малко дете, чиито родители упражняват съвместно родителските права — Граждани на трети страни — Прехвърляне на детето и на майка му в държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила съгласно Регламент (ЕС) № 604/2013 (Дъблин III)

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/4

      Решение на Съда (първи състав) от 2 август 2021 г. (преюдициално запитване от Korkein oikeus — Финландия) — A/B
      (Дело C-262/21 PPU) (1)

      (Преюдициално запитване - Пространство на свобода, сигурност и правосъдие - Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по брачни дела и по дела, свързани с родителска отговорност - Регламент (ЕО) № 2201/2003 - Приложно поле - Член 2, точка 11 - Понятие за неправомерно отвеждане или задържане на дете - Хагска конвенция от 25 октомври 1980 г. - Искане за връщане на малко дете, чиито родители упражняват съвместно родителските права - Граждани на трети страни - Прехвърляне на детето и на майка му в държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила съгласно Регламент (ЕС) № 604/2013 (Дъблин III)
      (2021/C 382/04)
      Език на производството: фински

         Запитваща юрисдикция

      Korkein oikeus

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: A

         Ответник: B

         Диспозитив

      Член 2, точка 11 от Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000, трябва да се тълкува в смисъл, че не може да съставлява неправомерно отвеждане или неправомерно задържане по смисъла на тази разпоредба случаят, при който единият от родителите следва, без съгласието на другия родител, да отведе детето от държавата по обичайното му местопребиваване в друга държава членка съгласно решение за прехвърляне, прието от първата държава членка на основание Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство, и след това да остане във втората държава членка, след като решението за прехвърляне е отменено, без обаче властите на първата държава членка да са решили да поемат обратно прехвърлените лица или да им дадат разрешение за пребиваване.

         (1)  ОВ C 252, 28.6.2021 г.


title: Дело C-81/20: Определение на Съда (седми състав) от 22 юни 2021 г. (преюдициално запитване от Tribunalul Bucureşti — Румъния) — SC Mitliv Exim SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală, Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili (Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 и член 99 от Процедурния правилник на Съда — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Основни права — Принцип ne bis in idem — Кумулиране на наказателноправни и административноправни санкции — Неприложимост — Акцесорни данъчни задължения — Лихви върху сума, платена от данъчнозадължено лице в рамките на наказателно производство)

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/5

      Определение на Съда (седми състав) от 22 юни 2021 г. (преюдициално запитване от Tribunalul Bucureşti — Румъния) — SC Mitliv Exim SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală, Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Дело C-81/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 53, параграф 2 и член 99 от Процедурния правилник на Съда - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Основни права - Принцип ne bis in idem - Кумулиране на наказателноправни и административноправни санкции - Неприложимост - Акцесорни данъчни задължения - Лихви върху сума, платена от данъчнозадължено лице в рамките на наказателно производство)
      (2021/C 382/05)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunalul Bucureşti

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: SC Mitliv Exim SRL

         Ответници: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală, Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Диспозитив

      Членове 2 и 63 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкуват в смисъл, че след като са извършени облагаеми операции и свързаният с тях данък върху добавената стойност е станал изискуем, плащане, макар и временно, с което се цели погасяване на съответното данъчно вземане, не може да се счита за недължимо и не поражда лихви в полза на данъчнозадълженото лице, което го е изпълнило.

         (1)  ОВ C 279, 24.8.2020 г.


title: Дело C-206/20: Определение на Съда (шести състав) от 22 юни 2021 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) — Обединеното кралство) — Изпълнение на европейска заповед за арест, издадена срещу VA (Преюдициално запитване — Член 99 от процедурния правилник на Съда — Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Европейска заповед за арест — Рамково решение 2002/584/ПВР — Член 8, параграф 1, буква в) — Европейска заповед за арест, издадена от прокуратурата на държава членка с цел наказателно преследване въз основа на наложена от същия орган мярка, включваща лишаване от свобода — Липса на съдебен контрол преди предаването на издирваното лице — Последици — Ефективна съдебна защита — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 47)

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/5

      Определение на Съда (шести състав) от 22 юни 2021 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) — Обединеното кралство) — Изпълнение на европейска заповед за арест, издадена срещу VA
      (Дело C-206/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Член 99 от процедурния правилник на Съда - Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси - Европейска заповед за арест - Рамково решение 2002/584/ПВР - Член 8, параграф 1, буква в) - Европейска заповед за арест, издадена от прокуратурата на държава членка с цел наказателно преследване въз основа на наложена от същия орган мярка, включваща лишаване от свобода - Липса на съдебен контрол преди предаването на издирваното лице - Последици - Ефективна съдебна защита - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 47)
      (2021/C 382/06)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: VA

         При участието на: Районна прокуратура Русе, България

         Диспозитив

      Член 8, параграф 1, буква в) от Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки, изменено с Рамково решение 2009/299/ПВР на Съвета от 26 февруари 2009 г., във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз и практиката на Съда, трябва да се тълкува в смисъл, че не са изпълнени изискванията, присъщи на ефективната съдебна защита, от която трябва да се ползва лице, срещу което е издадена европейска заповед за арест за целите на наказателното преследване, ако както европейската заповед за арест, така и съдебният акт, на който тя се основава, са издадени от прокурор, който може да бъде квалифициран като „издаващ съдебен орган“ по смисъла на член 6, параграф 1 от това рамково решение, изменено с Рамково решение 2009/299, без посочената европейска заповед за арест и посоченият съдебен акт да подлежат на съдебен контрол в издаващата държава членка преди предаването на издирваното лице от изпълняващата държава членка.

         (1)  ОВ C 262, 10.8.2020 г.


title: Дело C-636/20: Определение на Съда (шести състав) от 1 юли 2021 г. (преюдициално запитване от Pécsi Törvényszék — Унгария) — Tolnatext Bt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Преюдициално запитване — Митнически кодекс на Съюза — Член 22, параграф 6 — Член 29 — Право на изслушване — Служебно започнати процедури — Член 53, параграф 2 и член 94 от Процедурния правилник на Съда — Липса на точни сведения за причините, поради които е необходимо да се отговори на преюдициалния въпрос, за да се разреши спорът в главното производство — Явна недопустимост на преюдициалното запитване)

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/6

      Определение на Съда (шести състав) от 1 юли 2021 г. (преюдициално запитване от Pécsi Törvényszék — Унгария) — Tolnatext Bt./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Дело C-636/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Митнически кодекс на Съюза - Член 22, параграф 6 - Член 29 - Право на изслушване - Служебно започнати процедури - Член 53, параграф 2 и член 94 от Процедурния правилник на Съда - Липса на точни сведения за причините, поради които е необходимо да се отговори на преюдициалния въпрос, за да се разреши спорът в главното производство - Явна недопустимост на преюдициалното запитване)
      (2021/C 382/07)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Pécsi Törvényszék

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Tolnatext Bt.

         Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Диспозитив

      Преюдициалното запитване, отправено от Pécsi Törvényszék (Областен съд Печ, Унгария) с акт от 30 октомври 2020 г., е явно недопустимо.

         (1)  ОВ C 62, 22.2.2021 г.


title: Дело C-95/21: Преюдициално запитване от Landgericht Köln (Германия), постъпило на 16 февруари 2021 г. — Deutsche Lufthansa AG/AirHelp Germany GmbH

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/6

      Преюдициално запитване от Landgericht Köln (Германия), постъпило на 16 февруари 2021 г. — Deutsche Lufthansa AG/AirHelp Germany GmbH
      (Дело C-95/21)
      (2021/C 382/08)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht Köln

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Deutsche Lufthansa AG

         Ответник: AirHelp Germany GmbH
      С определение на председателя на Съда от 17 юни 2021 г. делото е заличено от регистъра на Съда.


title: Дело C-142/21: Преюдициално запитване от Landgericht Köln (Германия), постъпило на 5 март 2021 г. — Deutsche Lufthansa AG/AirHelp Germany GmbH

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/7

      Преюдициално запитване от Landgericht Köln (Германия), постъпило на 5 март 2021 г. — Deutsche Lufthansa AG/AirHelp Germany GmbH
      (Дело C-142/21)
      (2021/C 382/09)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht Köln

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Deutsche Lufthansa AG

         Ответник: AirHelp Germany GmbH
      С определение на председателя на Съда от 18 юни 2021 г. делото е заличено от регистъра на Съда.


title: Дело C-173/21: Преюдициално запитване от Landgericht Köln (Германия), постъпило на 22 март 2021 г. — Deutsche Lufthansa AG/GE

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/7

      Преюдициално запитване от Landgericht Köln (Германия), постъпило на 22 март 2021 г. — Deutsche Lufthansa AG/GE
      (Дело C-173/21)
      (2021/C 382/10)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht Köln

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Deutsche Lufthansa AG

         Ответник: GE
      С определение на председателя на Съда от 14 юни 2021 г. делото е заличено от регистъра на Съда.


title: Дело C-302/21: Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia n° 4 de Castellón de la Plana (Испания), постъпило на 12 май 2021 г. — Casilda/Banco Cetelem SA

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/7

      Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia no 4 de Castellón de la Plana (Испания), постъпило на 12 май 2021 г. — Casilda/Banco Cetelem SA
      (Дело C-302/21)
      (2021/C 382/11)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Primera Instancia no 4 de Castellón de la Plana

         Страни в главното производство

         Ищец: Casilda

         Ответник: Banco Cetelem SA

         Преюдициални въпроси

      Първи преюдициален въпрос:

                  a)

                  В съответствие с принципа на предимство на правото на Съюза в рамките на обхвата на неговата компетентност, по-специално в рамките на уредбата на потребителските кредити и на потребителските договори, трябва ли преценката на съответствието с правото на Съюза на практиката на Tribunal Supremo (Върховен съд, Испания) — постановена в качеството му на най-висш съдебен орган относно тълкуването и прилагането на Ley de 23 de julio de 1908, sobre nulidad de los contratos de préstamos usurarios (Закон за недействителност на договорите за заем с лихварски характер от 23 юли 1908 г.) като национална правна уредба, доколкото тази съдебна практика се отнася не само до недействителността на договора, но и до понятието „основен предмет“ на договора за потребителски кредит във формата на договор за револвиращ кредит, както и до съответствието между „качество и цена“ на предоставената услуга, — да се извършва служебно от националните юрисдикции или напротив, както постановява испанският Tribunal Supremo (Върховен съд), посоченото задължение да се прецени съвместимостта с правото на Съюза и неговите директиви е обусловено или зависи от „петитума“ в исковата молба на ищеца (диспозитивно начало), така че ако искът за установяване на недействителността на потребителски договор поради „лихварския му характер“ бъде предявен като „единствен или главен“ иск на основание на национална разпоредба, следва да се приеме, че предимството на правото на Съюза и неговото хармонизиращо действие „не намират приложение“, независимо че практиката на испанския Tribunal Supremo (Върховен съд) относно тълкуването и прилагането на посочения Закон срещу лихварството се отнася до определянето на основния предмет и съответствието между „качество и цена“ на потребителския кредит, разглеждан по делото, което националната юрисдикция трябва да реши?

                  б)

                  В съответствие с посоченото предимство и хармонизиращо действие на правото на Европейския съюз в контекста на уредбата на потребителските кредити и сключваните потребителски договори за тях, като се има предвид обстоятелството, че испанският Tribunal Supremo (Върховен съд) в редица решения многократно е постановил, че „изключението“, предвидено в член 4, параграф 2 от Директива 93/13/ЕО (1) като хармонизирана разпоредба, е транспонирано изцяло в испанското право, поради което националният съд не може да осъществява съдебен контрол на цените; като се има предвид и че в испанския правов ред, включително в самия Закон срещу лихварството от 1908 г., няма правна разпоредба, която допуска или съдържа уредба с общ характер на този съдебен контрол върху цените, както и че не е извършвана преценка за евентуалната липса на прозрачност на клаузата, която определя цената на потребителския кредит, недопустимо ли е съгласно член 4, параграф 2 от Директива 93/13/ЕО националната юрисдикция, прилагайки национална правна уредба (посоченият Закон за борба срещу лихварството от 1908 г.) извън обичайното ѝ приложно поле в контекста на обявяването на недействителността на сключения договор, да осъществи като „ново“ правомощие „съдебен контрол“ върху основния предмет на договора, чрез който общо се определя цената на потребителския кредит, установена чрез позоваване на възнаградителната лихва, или разходите по потребителския кредит, установени чрез позоваване на годишния процент на разходите (ГПР)?

                  в)

                  На последно място, в съответствие с гореизложеното и предвид уредбата за регулиране и хармонизиране, установена в Договора за функционирането на Европейския съюз, по-специално относно неговата компетентност във връзка с функционирането на вътрешния пазар, може ли да се приеме, че контролът, извършван от националната юрисдикция с цел общото определяне на цената или на разходите по потребителския кредит, без да е налице национална правна норма, която изрично допуска този контрол, „е съвместим“ с член 120 ДФЕС, във връзка с принципите на отворена пазарна икономика и на свобода на договаряне на страните?

            Втори преюдициален въпрос:
      В съответствие с принципа на предимство на правото на Европейския съюз в хармонизирания обхват на неговата компетентност, по-специално в областта на директивите, уреждащи потребителския кредит и потребителските договори, като се има предвид, че принципът на правна сигурност е необходима предпоставка за правилното и ефективно функциониране на вътрешния пазар на потребителски кредити, противоречи ли на посочения принцип на правна сигурност, с оглед на правилното функциониране на вътрешния пазар на потребителски кредити, ограничението на ГПР, което може да се наложи общо на потребителя по договор за потребителски кредит с цел борба срещу лихварството и което е установено от испанския Tribunal Supremo (Върховен съд) не въз основа на обективни и точни критерии, а само въз основа на приблизителни стойности, като конкретното му определяне се оставя на преценката на отделните национални юрисдикции при решаването на разглежданите от тях спорове?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело C-326/21 P: Жалба, подадена на 25 май 2021 г. от PNB Banka AS срещу определението, постановено от Общия съд (десети състав) на 12 март 2021 г. по дело T-50/20, PNB Banka/ЕЦБ

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/9

      Жалба, подадена на 25 май 2021 г. от PNB Banka AS срещу определението, постановено от Общия съд (десети състав) на 12 март 2021 г. по дело T-50/20, PNB Banka/ЕЦБ
      (Дело C-326/21 P)
      (2021/C 382/13)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: PNB Banka AS (представител: O. Behrends, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Европейска централна банка

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното определение;

                  —

                  да обяви за недействително на основание член 264 ДФЕС решението на ЕЦБ от 19 ноември 2019 г. за отказ да укаже на синдика на жалбоподателя да даде на адвоката, упълномощен от съвета на директорите на жалбоподателя, достъп до помещенията си, до държаната от нея информация и до нейния персонал и ресурси;

                  —

                  доколкото Съдът не може да се произнесе по същество, да върне делото на Общия съд, който да се произнесе по жалбата за отмяна и

                  —

                  да осъди ЕЦБ да заплати разноските на жалбоподателя и разноските по производството за обжалване.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят излага дванадесет основания в подкрепа на жалбата.
      Първо основание: Общият съд неправилно се е мотивирал със съдебна практика относно жалби, подадени от лица, които не са адресати на акт на ЕС, срещу такива актове с общо приложение, които изискват транспониране или национални актове за въвеждане в изпълнение, и прилага такава съдебна практика към настоящото дело, което засяга пряк иск срещу индивидуален акт на ЕС, който може да се атакува само посредством жалба за отмяна на основание член 263 ДФЕС и който произвежда пряко своето действие, без каквато и да било нужда от имплементиране.
      Второ основание: обжалваното определение нарушава принципа, че достъпът до Съда в контекста на член 263 ДФЕС не може да зависи от държавите членки.
      Трето основание: обжалваното определение е несъвместимо с изключителната компетентност на Съда на Европейския съюз съгласно член 263 ДФЕС.
      Четвърто основание: обжалваното определение е несъвместимо с принципа, че дадено правно средство за защита не е ефективно, ако поради структурни причини то е теоретично и илюзорно.
      Пето основание: обжалваното определение нарушава член 51 от Хартата.
      Шесто основание: обжалваното определение се основава на погрешно телеологическо ограничаване на пруденциалните правомощия за надзор на ЕЦБ.
      Седмо основание: Общият съд не взема предвид, че анализът по член 47 от Хартата трябва да се основава на начина, по който съответната европейска институция действа реално и може да действа, а не просто на нейната възможност да издава формални обвързващи заповеди по отношение на трети лица.
      Осмо основание: обжалваното определение се основава на погрешно разграничаване между правилата за пруденциален надзор и правилата за несъстоятелност.
      Девето основание: Общият съд погрешно приема, че ЕЦБ не притежава изискваната компетентност.
      Десето основание: обжалваното определение се основава на погрешно предположение относно действието на отнемането на лиценз върху компетентността на ЕЦБ.
      Единадесето основание: Общият съд неправилно е приел, че ЕЦБ се е съобразила с решение от 5 ноември 2019 г., ЕЦБ и др./Trasta Komercbanka и др. (C-663/17 P, C-665/17 P и C-669/17 P, EU:C:2019:923).
      Дванадесето основание: Общият съд не е отговорил надлежно на доводите на жалбоподателя относно неговото право на изслушване, изискването за мотивиране и принципа nemo auditur.


title: Дело C-333/21: Преюдициално запитване от Juzgado de lo Mercantil n° 17 de Madrid (Испания), постъпило на 27 май 2021 г. — European Superleague Company, S.L./Unión de Federaciones Europeas de Fútbol (UEFA) и Fédération internationale de football association (FIFA)

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/10

      Преюдициално запитване от Juzgado de lo Mercantil no 17 de Madrid (Испания), постъпило на 27 май 2021 г. — European Superleague Company, S.L./Unión de Federaciones Europeas de Fútbol (UEFA) и Fédération internationale de football association (FIFA)
      (Дело C-333/21)
      (2021/C 382/14)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de lo Mercantil no 17 de Madrid

         Страни в главното производство

         Ищец: European Superleague Company, S.L.

         Ответници: Unión de Federaciones Europeas de Fútbol (Съюз на европейските футболни асоциации) (УЕФА), Fédération internationale de football association (Международна федерация на футболните асоциации) (ФИФА)

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли член 102 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че не допуска злоупотреба с господстващо положение, изразяваща се в установяването от ФИФА и УЕФА в техните устави на разпоредби (в частност членове 22 и 71—73 от устава на ФИФА, членове 49 и 51 от устава на УЕФА, както и всяка друга разпоредба със сходно съдържание в уставите на членуващите в тях федерации и на националните лиги), предвиждащи изискване за предварително разрешение от посочените организации, които са си предоставили изключителните правомощия за организиране и разрешаване на международни клубни състезания в Европа, за да може трета организация да създаде ново общоевропейско клубно състезание като Суперлигата, по-специално когато не съществува регламентирана процедура, основана на обективни, прозрачни и недискриминационни критерии, и предвид евентуалния конфликт на интереси за ФИФА и УЕФА?

                  2)

                  Следва ли член 101 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че не допуска ФИФА и УЕФА да предвиждат в уставите си изискване (по-конкретно, членове 22 и 71—73 от устава на ФИФА, членове 49 и 51 от устава на УЕФА, както и всяка друга разпоредба със сходно съдържание в уставите на членуващите в тях федерации и на националните лиги) за предварително разрешение от тези организации, които са си предоставили изключителните правомощия за организиране и разрешаване на международни състезания в Европа, за да може трета организация да създаде ново общоевропейско клубно състезание като Суперлигата, по-специално когато не съществува регламентирана процедура, основана на обективни и недискриминационни критерии, и предвид евентуалния конфликт на интереси за ФИФА и УЕФА?

                  3)

                  Следва ли член 101 [ДФЕС] и/или член 102 [ДФЕС] да се тълкуват в смисъл, че не допускат поведение от страна на ФИФА, УЕФА, на членуващите в тях федерации и/или на националните лиги, изразяващо се в отправянето на заплахи за налагане на санкции срещу участващите в Суперлигата клубове и/или техни играчи, поради евентуалното възпиращо действие на тези санкции? В случай на налагане на такива санкции за изключване от състезания или забрана за участие във футболни срещи на националните отбори, представляват ли тези санкции, които не се основават на обективни, прозрачни и недискриминационни критерии, нарушение на член 101 ДФЕС и/или член 102 ДФЕС?

                  4)

                  Следва ли член 101 ДФЕС и/или член 102 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че не допускат разпоредби като съдържащите се в членове 67 и 68 от устава на ФИФА, които определят УЕФА и членуващите в нея национални федерации като „първоначални притежатели на всички права, произтичащи от състезанията […] в съответствие с приложимото законодателството“, лишавайки участващите клубове и всеки друг организатор на алтернативно състезание от първичното право на собственост върху тези права, присвоявайки си изключителните правомощия за тяхната продажба?

                  5)

                  Следва ли член 101 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че ако ФИФА и УЕФА като организации, които са си предоставили изключителното правомощие да организират и разрешават международни клубни състезания по футбол в Европа, забранят или се противопоставят на провеждането на Суперлигата, позовавайки се на цитираните разпоредби от техните устави, тези ограничения на конкуренцията биха могли да бъдат обхванати от предвиденото в посочения член изключение, като се вземе предвид обстоятелството, че се ограничава съществено производството, не се допуска появата на пазара на продукти, различни от предлаганите от ФИФА/УЕФА, и се ограничават иновациите, тъй като се изключват други формати и разновидности и съответно се премахва евентуалната конкуренция на пазара, и се ограничава изборът на потребителя? Има ли въпросното ограничение обективно основание, така че да се приеме, че не е налице злоупотреба с господстващо положение по смисъла на член 102 ДФЕС?

                  6)

                  Следва ли членове 45 ДФЕС, 49 ДФЕС, 56 ДФЕС и/или 63 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че разпоредби като съдържащите се в уставите на ФИФА и на УЕФА (в частност членове 22 и 71—73 от устава на ФИФА, членове 49 и 51 от устава на УЕФА, както и всяка друга разпоредба със сходно съдържание в уставите на членуващите в тях федерации [и] на националните лиги) представляват ограничение, което противоречи на някоя от основните свободи, гарантирани с посочените разпоредби от ДФЕС, доколкото за създаването от икономически оператор от държава членка на общоевропейско клубно състезание като Суперлигата изискват да е налице предварително разрешение от тези организации?


title: Дело C-335/21: Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia n° 10 bis de Sevilla (Испания), постъпило на 27 май 2021 г. — Vicente/Delia

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/12

      Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia no 10 bis de Sevilla (Испания), постъпило на 27 май 2021 г. — Vicente/Delia
      (Дело C-335/21)
      (2021/C 382/15)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Primera Instancia no 10 Bis de Sevilla

         Страни в главното производство

         Заявител: Vicente

         Длъжник: Delia

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съвместимо ли е с Директива 93/13 (1)
                     и с принципа на ефективност на същата директива във връзка с правото на ефективни правни средства за защита по член 47 от Хартата [на основните права на Европейския съюз] съкратено производство за събиране на възнаграждения, образувано по молба на адвокат, в което съдът не може да извърши служебна проверка за евентуална неравноправност на клаузите в потребителски договор, тъй като не се предвижда възможност за съдебна намеса на нито един етап от това производство, освен ако съответният клиент не възрази срещу подадената молба и впоследствие някоя от страните не подаде жалба срещу окончателния акт на съдебния секретар?

                  2)

                  Съвместимо ли е с Директива 93/13 и с принципа на ефективност на същата директива във връзка с правото на ефективни правни средства за защита по член 47 от Хартата обстоятелството, че в такова съкратено производство съдът евентуално осъществява контрол за неравноправност на клаузите — служебно или по искане на някоя от страните — във връзка с жалба срещу акт на несъдебен орган, какъвто е съдебният секретар, което производство поначало трябва да се ограничава само до предмета на този акт и в което не се допуска използването на други доказателства освен представените до момента от страните писмени доказателства?

                  3)

                  Следва ли да се приеме, че клауза в договор между адвокат и потребител като разглежданата в главното производство, която предвижда заплащането на възнаграждение в конкретната хипотеза, в която клиентът оттегля иска си преди приключването на съдебното производство или сключва извънсъдебна спогодба с банката ответник без знанието на правния си съветник или противно на неговите препоръки, попада в обхвата на член 4, параграф 2 от Директива 93/13, тъй като става въпрос за основна клауза, отнасяща се до предмета на договора, в разглеждания случай — до цената?

                  4)

                  При утвърдителен отговор на предходния въпрос, може ли посочената клауза, която определя възнаграждението чрез препращане към тарифа на адвокатска колегия, предвиждаща различни правила, приложими в зависимост от конкретния случай, и която не се споменава в предварително предоставената информация, да се счита за ясна и разбираема по смисъла на член 4, параграф 2 от Директива 93/13?

                  5)

                  При отрицателен отговор на предходния въпрос, може ли да се приеме за нелоялна търговска практика по смисъла на Директива 2005/29 (2) включването в договор между адвокат и потребител на клауза като разглежданата в главното производство, която определя размера на адвокатското възнаграждение само чрез препращане към тарифа на адвокатска колегия, предвиждаща различни правила, приложими в зависимост от конкретния случай, и която не се споменава в търговската оферта и предварително предоставената информация?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273)

         (2)  Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар (ОВ L 149, 2005 г., стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260).


title: Дело C-346/21: Преюдициално запитване от Tribunal da Relação do Porto (Португалия), постъпило на 4 юни 2021 г. — ING Luxembourg SA/VX

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/13

      Преюдициално запитване от Tribunal da Relação do Porto (Португалия), постъпило на 4 юни 2021 г. — ING Luxembourg SA/VX
      (Дело C-346/21)
      (2021/C 382/16)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal da Relação do Porto

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: ING Luxembourg SA

         Ответник: VX

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Може ли член 8 от Регламент (ЕО) № 1393/2007 (1) да се тълкува в смисъл, че при обстоятелствата по настоящото производство връчването с препоръчано писмо, изпратено до установено в друга държава членка дружество, може да се счита за валидно, без да се използва формулярът, съдържащ се в приложение II към Регламент № 1393/2007?

                  2)

                  Трябва ли Регламент (ЕО) № 1393/2007 и съдържащите се в него принципи на правото на Съюза да се тълкуват в смисъл, че в настоящия случай не допускат прилагането на член 191, параграф 2 от португалския Código de Processo Civil (Гражданскопроцесуален кодекс), доколкото тази разпоредба предвижда, че недействителност на връчването може да се изтъква в определен срок (а именно срокът, предвиден за отговор на исковата молба?

         (1)  Регламент (ЕО) № 1393/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно връчване в държавите членки на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела (връчване на документи) и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1348/2000 на Съвета (JO L 324, 2007 г., стр. 79).


title: Дело C-368/21: Преюдициално запитване от Finanzgericht Hamburg (Германия), постъпило на 14 юни 2021 г. — R.T./Hauptzollamt Hamburg

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/13

      Преюдициално запитване от Finanzgericht Hamburg (Германия), постъпило на 14 юни 2021 г. — R.T./Hauptzollamt Hamburg
      (Дело C-368/21)
      (2021/C 382/17)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Finanzgericht Hamburg

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: R.T.

         Ответник: Hauptzollamt Hamburg

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли членове 30 и 60 от Директива 2006/112/ЕО (1) да се тълкуват в смисъл, че мястото на вноса от гледна точка на правото в областта на ДДС на регистрирано в трета страна транспортно средство, въведено в Съюза в нарушение на митническото законодателство, е в държавата членка, в която е извършено нарушението на митническото законодателство и транспортното средство за първи път е използвано в Съюза като транспортно средство, или е в държавата членка, в която е установено лицето, извършило нарушението на митническите задължения, и в която последното използва превозното средство?

                  2)

                  В случай че мястото на вноса е в държава членка, различна от Германия: налице ли е нарушение на Директива 2006/112, по-специално на членове 30 и 60 от нея, ако разпоредба на държава членка обяви член 87, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 952/2013 (2) за приложим по аналогия към ДДС при внос?

         (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).

         (2)  Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 9 октомври 2013 година за създаване на Митнически кодекс на Съюза (ОВ L 269, 2013 г., стр. 1).


title: Дело C-372/21: Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof (Австрия), постъпило на 17 юни 2021 г. — Freikirche der Siebenten—Tags—Adventisten in Deutschland KdöR

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/14

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof (Австрия), постъпило на 17 юни 2021 г. — Freikirche der Siebenten—Tags—Adventisten in Deutschland KdöR
      (Дело C-372/21)
      (2021/C 382/18)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Freikirche der Siebenten-Tags-Adventisten in Deutschland KdöR

         Ответник: Bildungsdirektion für Vorarlberg

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Като се има предвид член 17 ДФЕС, попада ли в приложното поле на правото на Съюза, и по-специално на член 56 ДФЕС, положение, при което религиозна общност, призната и установена в държава — членка на Европейския съюз, е подала искане в друга държава членка за субсидиране на частно училище, признато от тази общност и управлявано в тази друга държава членка от сдружение, регистрирано в съответствие с правото на тази друга държава членка?
                  Ако отговорът на първия въпрос е утвърдителен:

                  2)

                  Следва ли да се приеме, че член 56 ДФЕС не допуска национална правна уредба, която предвижда като условие за субсидиране на религиозните частни училища признаването на подалия искането за субсидиране като църква или религиозна общност съгласно националното право?


title: Дело C-386/21: Преюдициално запитване от Cour d'appel de Mons (Белгия), постъпило на 24 юни 2021 г. — Ryanair DAC/Happy Flights Srl, по-рано Happy Flights Sprl

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/14

      Преюдициално запитване от Cour d'appel de Mons (Белгия), постъпило на 24 юни 2021 г. — Ryanair DAC/Happy Flights Srl, по-рано Happy Flights Sprl
      (Дело C-386/21)
      (2021/C 382/19)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour d'appel de Mons

         Страни в главното производство

         Въззивник: Ryanair DAC

         Въззивник: Happy Flights Srl, по-рано Happy Flights Sprl

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 7, параграф 1, буква а) от Регламент № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (1) да се тълкува в смисъл, че понятието „дела, свързани с договор“ по смисъла на тази разпоредба обхваща иск за обезщетение с основание Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (2), предявен от дружество за събиране на вземания, което е трето за договора за въздушен превоз лице и което се позовава на качеството си на приобретател на вземане на пътника, макар това дружество да не е доказало, че е встъпило във всички права и задължения на първоначалния съдоговорител?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос, трябва ли член 7, параграф 1, буква а) и член7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела да се тълкуват в смисъл, че мястото на изпълнение на задължението, на което се основава исковата молба, е мястото на изпълнение на договора за въздушен превоз, тоест мястото на излитане или мястото на пристигане на самолета, или евентуално е друго място?

         (1)  ОВ L 351, 2012 г., стр. 1

         (2)  ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218


title: Дело C-388/21: Преюдициално запитване от Landgericht Erfurt (Германия), постъпило на 23 юни 2021 г. — A/B

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/15

      Преюдициално запитване от Landgericht Erfurt (Германия), постъпило на 23 юни 2021 г. — A/B
      (Дело C-388/21)
      (2021/C 382/20)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht Erfurt

         Страни в главното производство

         Ищец: A

         Ответник: B

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Имат ли член 18, параграф 1, член 26, параграф 1 и член 46 от Директива 2007/46/ЕО (1) във връзка с членове 4, 5 и 13 от Регламент (ЕО) № 715/2007 (2) за цел и защитата на интересите и имуществото на отделните купувачи на моторни превозни средства? Включва ли това и интересът на отделния купувач на превозно средство да не придобие превозно средство, което не съответства на изискванията на правото на Съюза, по-специално да не придобие превозно средство, оборудвано със забранено измервателно-коригиращо устройство по смисъла на член 5, параграф 2 от Регламент № 715/2007?

                  2.

                  Изисква ли правото на Съюза, и по-специално принципът на ефективност и европейските основни права, както и присъщите права на природата, купувачът на превозното средство да разполага с граждански иск за обезщетение за вреди срещу производителя на превозното средство при всяко виновно — непредпазливо или умишлено — действие на производителя на превозното средство при пускането на пазара на превозно средство, оборудвано със забранено измервателно-коригиращо устройство по смисъла на член 5, параграф 2 от Регламент № 715/2007?

         (1)  Директива 2007/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 септември 2007 година за създаване на рамка за одобрение на моторните превозни средства и техните ремаркета, както и на системи, компоненти и отделни технически възли, предназначени за такива превозни средства (Рамкова директива) (ОВ L 263, 2007 г., стр. 1).

         (2)  Регламент (ЕО) № 715/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 20 юни 2007 година за типово одобрение на моторни превозни средства по отношение на емисиите от леки превозни средства за превоз на пътници и товари (Евро 5 и Евро 6) и за достъпа до информация за ремонт и техническо обслужване на превозни средства (ОВ L 171, 2007 г., стр. 1).


title: Дело C-396/21: Преюдициално запитване от Landgericht München I (Германия), постъпило на 29 юни 2021 г. — KT, NS/FTI Touristik GmbH

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/16

      Преюдициално запитване от Landgericht München I (Германия), постъпило на 29 юни 2021 г. — KT, NS/FTI Touristik GmbH
      (Дело C-396/21)
      (2021/C 382/21)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht München I

         Страни в главното производство

         Ищци: KT, NS

         Ответник: FTI Touristik GmbH

         Преюдициален въпрос

      Представляват ли ограниченията във връзка с инфекциозно заболяване, широко разпространено в дестинацията на пътуването, липса на съответствие по смисъла на член 14, параграф 1 от Директива (ЕС) 2015/2302 (1) и когато поради световното разпространение на инфекциозното заболяване такива ограничения са наложени както в мястото на пребиваване на пътуващия, така и в други страни?

         (1)  Директива (ЕС) 2015/2302 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 година относно пакетните туристически пътувания и свързаните пътнически услуги, за изменение на Регламент (ЕО) № 2006/2004 и Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 90/314/ЕИО на Съвета (ОВ L 326, 2015 г., стр. 1).


title: Дело C-398/21: Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 28 юни 2021 г. — Conseil national des barreaux, Conférence des bâtonniers, Ordre des avocats du barreau de Paris/Premier ministre, Ministre de l’Economie, des Finances et de la Relance

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/16

      Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 28 юни 2021 г. — Conseil national des barreaux, Conférence des bâtonniers, Ordre des avocats du barreau de Paris/Premier ministre, Ministre de l’Economie, des Finances et de la Relance
      (Дело C-398/21)
      (2021/C 382/22)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d'État

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Conseil national des barreaux, Conférence des bâtonniers, Ordre des avocats du barreau de Paris

         Ответници: Premier ministre, Ministre de l’Economie, des Finances et de la Relance

         Преюдициални въпроси

      Нарушава ли член 8аб, параграф 5 от Директива 2011/16 (1)

                  —

                  правото на справедлив процес, гарантирано с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз и с член 6 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, тъй като по принцип не изключва адвокатите, изпълняващи задача, свързана със съдебно производство, от кръга на посредниците, които трябва да предоставят на данъчната администрация информацията, необходима за оповестяването на трансгранична данъчноправна конструкция, или да уведомяват друг посредник за това задължение?

                  —

                  правото на зачитане на кореспонденцията и на личния живот, гарантирано с член 7 от Хартата на основните права на Европейския съюз и с член 8 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, тъй като принцип не изключва адвокатите, изпълняващи задача за оценка на правното положение на техен клиент, от кръга на посредниците, които трябва да предоставят на данъчната администрация информацията, необходима, за да се изпълни задължението за оповестяване на трансгранична данъчноправна конструкция, или да уведомяват друг посредник за това задължение?

         (1)  Директива 2011/16/ЕС на Съвета от 15 февруари 2011 година относно административното сътрудничество в областта на данъчното облагане и за отмяна на Директива 77/799/ЕИО (ОВ L 64, 2011 г., стp. 1).


title: Дело C-413/21 P: Жалба, подадена на 6 юли 2021 г. от Съвета на Европейския съюз срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 21 април 2021 г. по дело T-322/19, El-Qaddafi/Съвет

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/17

      Жалба, подадена на 6 юли 2021 г. от Съвета на Европейския съюз срещу решението, постановено от Общия съд (пети състав) на 21 април 2021 г. по дело T-322/19, El-Qaddafi/Съвет
      (Дело C-413/21 P)
      (2021/C 382/23)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Съвет на Европейския съюз (представители: V. Piessevaux, M. Bishop)

         Друга страна в производството: Aisha Muammer Mohamed El-Qaddafi

         Искания

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното решение на Общия съд,

                  —

                  да се произнесе окончателно по въпросите, предмет на настоящата жалба, и да отхвърли жалбата на жалбоподателя в първоинстанционното производство,
                  и

                  —

                  да осъди жалбоподателя в първоинстанционното производство да заплати съдебните разноски в настоящото производство по обжалване и тези по дело T-322/19.

         Основания и основни доводи

      Съветът твърди, че в обжалваното решение, постановено по дело T-322/19, Общият съд е допуснал следните грешки:

                  —

                  първо основание: нарушение на член 47 от Хартата на основните права на ЕС и член 36 във връзка с член 53, първа алинея от Статута на Съда, както и погрешно тълкуване на Решение (ОВППС) 2015/1333 на Съвета (1);

                  —

                  второ основание: погрешно тълкуване на член 8, параграф 1 и член 9, параграф 1 от Решение 2015/1333 на Съвета и член 6, параграф 1 от Регламент 2016/44 на Съвета (2);

                  —

                  трето основание: Общият съд изопачил доводите на Съвета, нарушил принципа, че процесуалните актове се ползват с доказателствена сила, изтълкувал погрешно Решение 2015/1333 на Съвета и Регламент 2016/44 на Съвета и нарушил член 47 от Хартата на основните права на ЕС;

                  —

                  четвърто основание: Общият съд изопачил доказателствата, нарушил принципа, че документите и процесуалните актове се ползват с доказателствена сила, нарушил член 36 във връзка с член 53, първа алинея от Статута на Съда и нарушил член 263 ДФЕС и член 47 Хартата на основните права на ЕС.

         (1)  Решение (ОВППС) 2015/1333 на Съвета от 31 юли 2015 година относно ограничителни мерки с оглед на положението в Либия и за отмяна на решение 2011/137/ОВППС (ОВ L 206, 2015 г., стр. 34).

         (2)  Регламент (ЕС) 2016/44 на Съвета от 18 януари 2016 година за ограничителни мерки с оглед на положението в Либия и за отмяна на Регламент (ЕС) № 204/2011 (ОВ L 12, 2016 г., стр. 1).


title: Дело C-442/21 P: Жалба, подадена на 15 юли 2021 г. от ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S, Danske Fragtmænd A/S срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 5 май 2021 г. по дело T-561/18, ITD и Danske Fragtmænd/Комисия

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/19

      Жалба, подадена на 15 юли 2021 г. от ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S, Danske Fragtmænd A/S срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 5 май 2021 г. по дело T-561/18, ITD и Danske Fragtmænd/Комисия
      (Дело C-442/21 P)
      (2021/C 382/25)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S, Danske Fragtmænd A/S (представител: L. Sandberg-Mørch, адвокат)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Jørgen Jensen Distribution A/S, Dansk Distribution A/S, Кралство Дания

         Искания на жалбоподателите

      Жалбоподателите молят Съда:

                  —

                  да отмени решение от 5 май 2021 г. на Общия съд по дело T-561/18 в частта, в която същият отхвърля твърденията на жалбоподателите, че Комисията е срещнала сериозни затруднения във връзка с извода, че компенсацията за задължението за предоставянето на универсална пощенска услуга (ЗПУУ) представлява съвместима помощ; че Комисията се е сблъскала със сериозни затруднения във връзка с констатацията, че държавната гаранция е била съществуваща помощ; и че Комисията се е сблъскала със сериозни затруднения и във връзка с преценката си за неправилно разпределение на разходите,

                  —

                  да осъди ответната страна да понесе освен направените от нея съдебни разноски и тези на жалбоподателите.

         Основания и основни доводи

                  1.

                  Първо, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото и изопачил фактите, като постановил, че Комисията не се е сблъскала със сериозни затруднения, когато е изключила от НИР нематериалните ползи (а именно репутацията и повсеместното присъствие), от които Post Danmark се е ползвало в резултат на ЗПУУ.

                  2.

                  Второ, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като постановил, че Комисията не се е сблъскала със сериозни затруднения, когато е приела, че помощта е съвместима на основание на Рамката за УОИИ за целите на изпълнението на ЗПУУ, а след това е разрешила помощта да бъде разходвана във връзка с уволнението на служители в контекста на преобразуването/преструктурирането на Post Danmark.

                  3.

                  Трето, в нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС и член 108, параграф 2 ДФЕС Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като заключил, че Комисията не е срещнала сериозни затруднения във връзка с извода, че прекомерно отнасяне от страна на Post Danmark на общи разходи към ЗПУУ не представлява държавна помощ.
                  Жалбоподателите поддържат, че неправилният извод на Общия съд се дължи на две грешки при прилагане на правото, съответстващи на следните двете подтвърдения:

                              a.

                              Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като приел, че член 4, параграф 4, буква c) от счетоводните правила от 2006 г. и член 4, параграф 3, буква c) от счетоводните правила от 2011 г. са само частен случай на прилагане на принципите, предвидени в член 4, параграф 4, буква a) и член 4, параграф 4, буква b) от счетоводните правила от 2006 г. и от 2011 г.

                              б.

                              Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като приел, че адекватността на извършеното от Post Danmark счетоводно разпределение на общите разходи се потвърждава от обстоятелството, че счетоводната отчетност на Post Danmark е била предмет на редовни проверки.


title: Дело C-444/21: Иск, предявен на 16 юли 2021 г. — Европейска комисия/Ирландия

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/19

      Иск, предявен на 16 юли 2021 г. — Европейска комисия/Ирландия
      (Дело C-444/21)
      (2021/C 382/26)
      Език на производството: английски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: C. Hermes и M. Noll-Ehlers)

         Ответник: Ирландия

         Искания на ищеца

                  —

                  ищецът иск от Съда да обяви, че Ирландия не е изпълнила задълженията си по член 4, параграф 4 и член 6, параграф 1 от Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (1) (наричана по-нататък „Директивата“), тъй като

                              —

                              не е определила във възможно най-кратък срок, но не по-дълъг от шест години за специално защитени зони (СЗЗ) 217 от 423 територии от значение за Общността в Атлантическия биогеографски регион на своята територия, включени в Решение 2004/813/ЕО на Комисията от 7 декември 2004 г. (2), изменено с Решение 2008/23/ЕО от 12 ноември 2007 г. (3) и с Решение 2009/96/ЕО на Комисията от 12 декември 2008 г. (4),

                              —

                              не е определила специфични за зоните подробни природозащитни цели и мерки по отношение на 140 от 423 територии, включени в посочените по-горе решения на Комисията, и

                              —

                              не е определила необходимите природозащитни мерки, съответстващи на екологичните изисквания на типовете естествени местообитания от приложение I и видовете от приложение II към директивата по отношение на който и да било от 423-те територии, включени в посочените по-горе решения на Комисията.

                  —

                  да се осъди Ирландия да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Комисията счита, че Ирландия не е изготвила и не управлява своята мрежа „Натура 2000“ в съответствие с установените в Директивата законови изисквания.
      Първо, Ирландия не е изпълнила задълженията си по член 4, параграф 4 от Директивата, като не е определила като СЗЗ във възможно най-кратък срок, но не по-дълъг от шест години всичките 423 територии, включени в посочените по-горе решения на Комисията. Към края на срока, установен в допълнителното мотивирано становище, това неизпълнение засяга 217 територии.
      Второ, Ирландия не е изпълнила задълженията си по член 4, параграф 4 като не е определила специфични цели за опазване или възстановяване за всяка една от разглежданите 423 територии. Към края на срока, установен в допълнителното мотивирано становище, това неизпълнение засяга 140 територии.
      Трето, Ирландия не е изпълнила задълженията да определи необходимите природозащитни мерки, съответстващи на екологичните изисквания на типовете естествени местообитания от приложение I и видовете от приложение II към Директивата съгласно член 6, параграф 1 от нея, по отношение на 423-те територии, засегнати от нарушението. Ирландската практика по отношение на природозащитните мерки е довела до положение, прие което в края на срока, установен в допълнителното мотивирано становище, по отношение на нито една от 423-те засегнати от това нарушение територии не са приложени подходящи мерки в съответствие със законовите изисквания по член 6, параграф 1 от Директивата. По отношение на много територии не са приложени никакви природозащитни мерки. По отношение на други територии тези мерки обхващат само малка част от съответните местообитания от приложение I и видовете от приложение II със значително присъствие в зоната. Впрочем, по отношение на много територии не са установени мерки въз основа на специфични за зоните и ясно определени природозащитни цели. Освен това Ирландия също така най общо и трайно не изпълнява задълженията си по член 6, параграф 1 от Директивата като установява природозащитни мерки, които не са достатъчно ясни и изчерпателни и като не отстранява съществуващия натиск и наличните опасности.

         (1)  ОВ L 206, 1992 г., стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109.

         (2)  2004/813/ЕО: Решение на Комисията от 7 декември 2004 година за приемане съгласно Директива 92/43/ЕИО на Съвета на списъка с обекти от значение за Общността за Атлантическия биогеографски регион (нотифицирано под номер C(2004) 4032) (ОВ L 387, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 13, стр. 5).

         (3)  2008/23/ЕО: Решение на Комисията от 12 ноември 2007 година за приемане съгласно Директива 92/43/ЕИО на Съвета на първи актуализиран списък с обекти от значение за Общността в Атлантическия биогеографски район (нотифицирано под номер С(2007) 5396) (ОВ L 12, 2008 г., стр. 1).

         (4)  2009/96/EО: Решение на Комисията от 12 декември 2008 година за приемане съгласно Директива 92/43/ЕИО на Съвета на втори актуализиран списък на териториите от значение за Общността в Атлантическия биогеографски регион (нотифицирано под номер С(2008) 8119) (ОВ L 43, 2009 г., стр. 466).


title: Дело C-454/21 P: Жалба, подадена на 22 юли 2021 г. от Engie Global LNG Holding Sàrl, Engie Invest International SA, Engie SA срещу решението, постановено от Общия съд (втори разширен състав) на 12 май 2021 г. по съединени дела T-516/18 и T-525/18, Велико херцогство Люксембург и др./Комисия

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/21

      Жалба, подадена на 22 юли 2021 г. от Engie Global LNG Holding Sàrl, Engie Invest International SA, Engie SA срещу решението, постановено от Общия съд (втори разширен състав) на 12 май 2021 г. по съединени дела T-516/18 и T-525/18, Велико херцогство Люксембург и др./Комисия
      (Дело C-454/21 P)
      (2021/C 382/27)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: Engie Global LNG Holding Sàrl, Engie Invest International SA, Engie SA (представители: C. Rydzynski, B Le Bret, M. Struys, F. Pili, avocats)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателите искат от Съда:

                  —

                  да обяви настоящата жалба за допустима и основателна;

                  —

                  да отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 12 май 2021 г. по съединени дела T-516/18 и T-525/18, Luxembourg и Engie Global LNG Holding и др./Комисия,

                  —

                  да се произнесе окончателно по същество, в съответствие с член 61 от Статута на Съда като главно, уважи исканията, формулирани от Engie в първоинстанционното производство, или при условията на евентуалност, отмени член 2 от Решение (ЕС) 2019/421 на Комисията от 20 юни 2018 година относно държавна помощ SA.44888 (2016/C) (ex 2016/NN), приведена в действие от Люксембург в полза на Еngie (Анжи) (OВ, L 78, 2019 г., стp. 1) в частта, в която разпорежда възстановяване на помощта,

                  —

                  при условията на евентуалност, да върне делото за разглеждане от Общия съд,

                  —

                  да осъди Комисията за заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си Engie Global LNG Holding, Engie Invest International и Engie изтъкват три основания.
      Според жалбоподателите Общият съд допуснал грешки при прилагане на правото и изопачил фактите при дефинирането на тясна референтна рамка (i) като изключил Директивата относно данъчното облагане на дружествата майки и дъщерните дружества при дефинирането на тази референтна рамка; (ii) като създал връзка между членове 164 и 166 от Закона за данъка върху доходите в Люксембург; (iii) като приел, че начисленията върху ZORA представляват разпределение на печалбите; и (iv) като приел, че разглежданите предварителни данъчни становища предоставят селективно предимство.
      Освен това Общият съд допуснал грешки при прилагане на правото и изопачил фактите при доказването на наличието на селективно предимство що се отнася до люксембургската разпоредба относно злоупотреба с право (i) що се отнася до възприетата референтна рамка; (ii) при идентифицирането на селективно предимство; и (iii) при тълкуването на люксембургското право.
      В резултат на първото и второто основания жалбоподателите считат, че Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато отхвърлил развитите от тях доводи в рамките на жалбата за отмяна, що се отнася до ограничената компетентност на Комисията по членове 2, 3, 4 и 5 ДФЕС, свързани с разпределянето на правомощията между Европейския съюз и държавите членки, във връзка с членове 113 — 117 ДФЕС.
      Накрая, възстановяването на помощта, разпоредено от Общия съд, противоречи на принципите на правна сигурност и на оправданите правни очаквания.


title: Дело C-478/21 P: Жалба, подадена на 2 август 2021 г. от China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products, Cangzhou Qinghong Foundry Co. Ltd, Botou City Qinghong Foundry Co. Ltd, Lingshou County Boyuan Foundry Co. Ltd, Handan Qunshan Foundry Co. Ltd, Heping Cast Co. Ltd Yi County, Hong Guang Handan Cast Foundry Co. Ltd, Shanxi Yuansheng Casting and Forging Industrial Co. Ltd, Botou City Wangwu Town Tianlong Casting Factory, Tangxian Hongyue Machinery Accessory Foundry Co. Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти разширен състав) на 19 май 2021 г. по дело T-254/18, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products и др./Комисия

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/22

      Жалба, подадена на 2 август 2021 г. от China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products, Cangzhou Qinghong Foundry Co. Ltd, Botou City Qinghong Foundry Co. Ltd, Lingshou County Boyuan Foundry Co. Ltd, Handan Qunshan Foundry Co. Ltd, Heping Cast Co. Ltd Yi County, Hong Guang Handan Cast Foundry Co. Ltd, Shanxi Yuansheng Casting and Forging Industrial Co. Ltd, Botou City Wangwu Town Tianlong Casting Factory, Tangxian Hongyue Machinery Accessory Foundry Co. Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (четвърти разширен състав) на 19 май 2021 г. по дело T-254/18, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products и др./Комисия
      (Дело C-478/21 P)
      (2021/C 382/28)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (CCCME), Cangzhou Qinghong Foundry Co. Ltd, Botou City Qinghong Foundry Co. Ltd, Lingshou County Boyuan Foundry Co. Ltd, Handan Qunshan Foundry Co. Ltd, Heping Cast Co. Ltd Yi County, Hong Guang Handan Cast Foundry Co. Ltd, Shanxi Yuansheng Casting and Forging Industrial Co. Ltd, Botou City Wangwu Town Tianlong Casting Factory, Tangxian Hongyue Machinery Accessory Foundry Co. Ltd (представители: R. Antonini, avvocato, E. Monard и B. Maniatis, avocats)

         Други страни в производството: Европейска комисия, EJ Picardie, Fondatel Lecomte, Fonderies Dechaumont, Fundiciones de Odena, SA, Heinrich Meier Eisengießerei GmbH & Co. KG, Saint-Gobain Construction Products UK Ltd, Saint-Gobain Pam, Ulefos Oy

         Искания

      Жалбоподателите искат от Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното съдебно решение,

                  —

                  да уважи исканията, направени от жалбоподателите в жалбата им до Общия съд, и да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/140 на Комисията от 29 януари 2018 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на наложеното временно мито върху вноса на някои чугунени изделия с произход от Китайската народна република и за прекратяване на разследването относно вноса на някои чугунени изделия с произход от Индия (1) в частта, която се отнася за CCCME, отделните дружества и засегнатите членове, и

                  —

                  да осъди Комисията за да заплати съдебните разноски в производствата пред Общия съд и Съда, включително тези на жалбоподателите, и да разпореди встъпилите страни да поемат направените от тях съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Първо основание: Общият съд допуснал грешка като не установил нарушение на член 3, параграфи 2, 3, 5, 6 и 7 от основния регламент (2) и на принципа на добра администрация във връзка с данните за вноса.
      Второ основание: Общият допуснал грешка като не установил нарушение на член 3, параграфи 2, 3, 5, 6 и 7 от основния регламент и на принципа на добра администрация, при положение че установяването на наличието на вреда и на причинно-следствената връзка не било основано на достоверни доказателства и обективно изследване.
      Трето основание: Общият съд допуснал грешка, приемайки че анализ по сегмент не се изисква, за да бъдат изпълнени задълженията по член 3, параграфи 6 и 7 от основния регламент.
      Четвърто основание: Общият допуснал грешка като не установил нарушение на член 3, параграфи 6 и 7 от основния регламент във връзка с липсата на подбиване на цените при част от продажбите на Съюза.
      Пето основание: Общият съд приложил погрешен правен критерий, приемайки че третото основание, изтъкнато в жалбата до него, е частично недопустимо. Общият съд допуснал грешка като не установил нарушение на член 6, параграф, 7, член 19, параграфи 1 и 2, и член 20, параграфи 2 и 4 от основния регламент и на правото на защита, що се отнася до изискването за съобщаване на основни факти и съображения.

         (1)  ОВ L 25, 2018 г., стр. 6.

         (2)  Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 176, 2016 г., стр. 21).


title: Дело C-345/20: Определение на председателя на Съда от 25 юни 2021 г. — Европейска комисия/Република Португалия

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/23

      Определение на председателя на Съда от 25 юни 2021 г. — Европейска комисия/Република Португалия
      (Дело C-345/20) (1)

      (2021/C 382/29)
      Език на производството: португалски
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 329, 5.10.2020 г.


title: Дело C-9/21: Определение на председателя на Съда от 21 юни 2021 г. (Преюдициално запитване, отправено от Landgericht Köln — Германия) — AX/Deutsche Lufthansa AG

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/23

      Определение на председателя на Съда от 21 юни 2021 г. (Преюдициално запитване, отправено от Landgericht Köln — Германия) — AX/Deutsche Lufthansa AG
      (Дело C-9/21) (1)

      (2021/C 382/31)
      Език на производството: немски
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 88, 15.3.2021 г.


title: Дело C-37/21: Определение на председателя на Съда от 29 юни 2021 г. (Преюдициално запитване, отправено от Amtsgericht Hamburg — Германия) — flightright GmbH/Ryanair

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/23

      Определение на председателя на Съда от 29 юни 2021 г. (Преюдициално запитване, отправено от Amtsgericht Hamburg — Германия) — flightright GmbH/Ryanair
      (Дело C-37/21) (1)

      (2021/C 382/32)
      Език на производството: немски
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 163, 3.5.2021 г.


title: Дело C-182/21: Определение на председателя на Съда от 24 юни 2021 г. (Преюдициално запитване, отправено от Landgericht Düsseldorf — Германия) — Nokia Technologies Oy Daimler AG, при участието на: Continental Automotive GmbH и др.

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/24

      Определение на председателя на Съда от 24 юни 2021 г. (Преюдициално запитване, отправено от Landgericht Düsseldorf — Германия) — Nokia Technologies Oy Daimler AG, при участието на: Continental Automotive GmbH и др.
      (Дело C-182/21) (1)

      (2021/C 382/34)
      Език на производството: немски
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 252, 28.6.2021 г.


title: Дело T-866/19: Определение на Общия съд от 12 юли 2021 г. — Ryanair и Laudamotion/Комисия (Жалба за отмяна — Въздушен транспорт — Регламент (ЕО) № 1008/2008 — правила за разпределение на въздушното движение между летищата Схипхол и Лелистад — Приоритет в предоставянето на слотове на летище Лелистад — Подзаконов акт, съдържащ мерки за изпълнение — Липса на лично засягане — Недопустимост)

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/25

      Определение на Общия съд от 12 юли 2021 г. — Ryanair и Laudamotion/Комисия
      (Дело T-866/19) (1)

      (Жалба за отмяна - Въздушен транспорт - Регламент (ЕО) № 1008/2008 - правила за разпределение на въздушното движение между летищата Схипхол и Лелистад - Приоритет в предоставянето на слотове на летище Лелистад - Подзаконов акт, съдържащ мерки за изпълнение - Липса на лично засягане - Недопустимост)
      (2021/C 382/35)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Ryanair и Laudamotion (Сордс, Ирландия), Laudamotion GmbH (Швехат, Австрия) (представители: E. Vahida и I.-G. Metaxas-Maranghidis, avocats)

         Ответник: Европейска комисия (представители: V. Di Bucci и W. Mölls)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Решение за изпълнение (ЕС) 2019/1585 на Комисията от 24 септември 2019 година за установяване на правила за разпределение на въздушното движение съгласно член 19 от Регламент (ЕО) № 1008/2008 на Европейския парламент и на Съвета за летищата Амстердам Схипхол и Амстердам Лелистад (ОВ L 246, 2019 г., стр. 24)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Липсва основание за произнасяне по молбата за встъпване на Кралство Нидерландия.

                  3)

                  Осъжда Ryanair DAC и Laudamotion GmbH да понесат направените от тях съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.

                  4)

                  Кралство Нидерландия понася направените от него съдебни разноски във връзка с молбата за встъпване.

         (1)  ОВ C 68, 2.3.2020 г.


title: Дело T-79/20: Определение на Общия съд от 14 юли 2021 г. — AI/ECDC (Жалба за отмяна и искане за обезщетение — Публична служба — Персонал на ECDC — Психически тормоз — Член 12а от Правилника — Накърняване на доброто име — Искане за съдействие — Член 24 от Правилника — Отхвърляне на искането — Право на изслушване — Липса на достатъчно prima facie доказателства — Задължение за полагане на грижа — Жалба, която е отчасти явно недопустима и отчасти явно лишена от всякакво правно основание)

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/25

      Определение на Общия съд от 14 юли 2021 г. — AI/ECDC
      (Дело T-79/20) (1)

      (Жалба за отмяна и искане за обезщетение - Публична служба - Персонал на ECDC - Психически тормоз - Член 12а от Правилника - Накърняване на доброто име - Искане за съдействие - Член 24 от Правилника - Отхвърляне на искането - Право на изслушване - Липса на достатъчно prima facie доказателства - Задължение за полагане на грижа - Жалба, която е отчасти явно недопустима и отчасти явно лишена от всякакво правно основание)
      (2021/C 382/36)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: AI (представители: L. Levi и A. Champetier, адвокати)

         Ответник: Европейски център за профилактика и контрол върху заболяванията (представители: A. Iber и J. Mannheim, подпомагани от D. Waelbroeck и A. Duron, адвокати)

         Предмет

      Искане на основание член 270 ДФЕС, с което се цели, от една страна, отмяна на решението на ECDC от 5 април 2019 г., с което се отхвърля искането за съдействие, подадено от жалбоподателя на 10 април 2018 г., и ако е необходимо, на решението на ECDC от 4 ноември 2019 г., с което се отхвърля подадената по административен ред жалба срещу решението от 5 април 2019 г., и от друга страна, получаване на обезщетение за претърпените от него вреди

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда AI да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 129, 20.4.2020 г.


title: Дело T-455/20: Определение на Общия съд от 15 юли 2021 г. — Roxtec/EUIPO — Wallmax (Изображение на оранжев квадрат, съдържащ седем черни концентрични кръга) (Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща оранжев квадрат, в който се съдържат седем черни концентрични кръга — Абсолютно основание за отказ — Знак, който се състои изключително от формата на стоката, необходима за постигането на технически резултат — Член 7, параграф 1, буква д), подточка ii) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, буква д), подточка ii) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/26

      Определение на Общия съд от 15 юли 2021 г. — Roxtec/EUIPO — Wallmax (Изображение на оранжев квадрат, съдържащ седем черни концентрични кръга)
      (Дело T-455/20) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство за обявяване на недействителност - Фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща оранжев квадрат, в който се съдържат седем черни концентрични кръга - Абсолютно основание за отказ - Знак, който се състои изключително от формата на стоката, необходима за постигането на технически резултат - Член 7, параграф 1, буква д), подточка ii) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 7, параграф 1, буква д), подточка ii) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2021/C 382/37)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Roxtec AB (Карлскрона, Швеция) (представители: J. Olsson и J. Adamsson, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: V. Ruzek)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Wallmax Srl (Милано, Италия) (представители: A. Bergmann, F. Ferrari и L. Goglia, адвокати)

         Предмет

      Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 20 април 2020 г. (преписка R 2385/2018-2), постановено в производство за обявяване на недействителност със страни Wallmax и Roxtec

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Roxtec AB понася направените от него съдебни разноски, както и тези на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO).

                  3)

                  Wallmax Srl понася направените от него съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 304, 14.9.2020 г.


title: Дело T-230/21 R: Определение на председателя на Общия съд от 12 юли 2021 г. — Jalkh/Парламент (Обезпечително производство — Институционално право — Член на Европейския парламент — Привилегии и имунитети — Снемане на парламентарния имунитет — Молба за спиране на изпълнението — Липса на неотложност)

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/27

      Определение на председателя на Общия съд от 12 юли 2021 г. — Jalkh/Парламент
      (Дело T-230/21 R)
      (Обезпечително производство - Институционално право - Член на Европейския парламент - Привилегии и имунитети - Снемане на парламентарния имунитет - Молба за спиране на изпълнението - Липса на неотложност)
      (2021/C 382/38)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Jean-François Jalkh (Грец Арменвилие, Франция) (представител: F. Wagner, avocat)

         Ответник: Европейски парламент (представители: N. Lorenz и A.-M. Dumbrăvan)

         Предмет

      Искане на основание член 278 ДФЕС за спиране на изпълнението на Решение P9_TA(2021)0092 на Парламента от 25 март 2021 г. относно снемането на депутатския имунитет на ищеца [2020/2110(IMM)]

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.

                  2)

                  Не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело T-458/21: Жалба, подадена на 2 август 2021 г. — Quantic Dream/EUIPO — Quentia (Q)

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/28

      Жалба, подадена на 2 август 2021 г. — Quantic Dream/EUIPO — Quentia (Q)
      (Дело T-458/21)
      (2021/C 382/40)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Quantic Dream (Париж, Франция) (представител: A. Grolée, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Quentia GmbH (Герстхофен, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Q“ — заявка за регистрация № 18 069 734

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 2 юни 2021 г. по преписка R 2070/2020-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  и съответно да отхвърли възражение № B 3 092 566 против подадената на 21 май 2019 г. заявка № 18 069 734 за регистрация на марка на Европейския съюз „Q“,

                  —

                  да осъди EUIPO и/или Quentia GmbH да заплатят съдебните разноски, направени от жалбоподателя в производствата пред EUIPO и пред Общия съд.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 71, параграф 1, буква a) от Делегиран регламент (ЕС) 2018/625 на Комисията,

                  —

                  Нарушение на член 7 ДФЕС,

                  —

                  Нарушение на член 58a от Устава на Съда.

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и Съвета.


title: Дело T-465/21: Жалба, подадена на 4 август 2021 г. — Ionfarma/EUIPO — LG Electronics (AION)

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/30

      Жалба, подадена на 4 август 2021 г. — Ionfarma/EUIPO — LG Electronics (AION)
      (Дело T-465/21)
      (2021/C 382/42)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Ionfarma, SL (Барселона, Испания) (представители: S. Correa Rodríguez, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: LG Electronics, Inc. (Сеул, Южна Корея)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „AION“ — заявка за регистрация № 17 892 367

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 25 май 2021 г. по преписка R 2223/2020–4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение и да не допусне регистрацията на марката на Европейския съюз № 17 892 367 „AION“ за всички стоки,

                  —

                  да осъди EUIPO и в случай че встъпи в настоящото производство — LG Electronics, да заплатят съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-459/21: Жалба, подадена на 3 август 2021 г. — Calrose Rice/EUIPO — Ricegrowers (Sunwhite)

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/29

      Жалба, подадена на 3 август 2021 г. — Calrose Rice/EUIPO — Ricegrowers (Sunwhite)
      (Дело T-459/21)
      (2021/C 382/41)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Calrose Rice (София, България) (представител: Х. Райчев, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Ricegrowers Ltd (Лийтън, Нов Южен Уелс, Австралия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят пред Общия съд

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Sunwhite“ заявка за регистрация № 18 115 808

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 4 юни 2021 г. по преписка R 2465/2020-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение и да върне заявка за регистрация марка на Европейския съюз № 18 115 808 „SUNWHITE“ на EUIPO, за да продължи с нейната регистрация,

                  —

                  да осъди EUIPO и встъпилата в настоящото производство страна да понесат направените от тях съдебни разноски и да заплатят разноските на жалбоподателя в това производство, както и разноските, направени в апелативното производство пред четвърти апелативен състав.

         Изложени основания

                  —

                  Апелативният състав неправилно приел, че в изложението на основанията си жалбоподателят е посочил, че сравняваните стоки от клас 30 са идентични,

                  —

                  Апелативният състав допуснал грешка като констатирал съответствие на сравняваните знаци във всичките им елементи,

                  —

                  Апелативният състав неправилно ограничил или фокусирал своите заключения относно сравнението между знаците изключително върху техните словни компоненти,

                  —

                  Апелативният състав не взел в достатъчна степен предвид визуалната разлика между марките и стигнал само до общи изводи в това отношение без конкретна обосновка.


title: Дело T-466/21: Жалба, подадена на 4 август 2021 г. — Baumberger/EUIPO — Nube (Lío)

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/31

      Жалба, подадена на 4 август 2021 г. — Baumberger/EUIPO — Nube (Lío)
      (Дело T-466/21)
      (2021/C 382/43)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Dino Baumberger (Везел, Германия) (представители: J. Fusbahn и D. Dawirs, lawyers)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Nube, SL (Ибиса, Испания)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят в производството пред Общия съд

         Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз „Lío“ в златистожълт и черен цвят — Марка на Европейския съюз № 14 194 872

         Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 2 юни 2021 г. по преписка R 1221/2020-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение и съответно решението на отдела по отмяна от 28 април 2020 г. (Недействителност № 000025762 C),

                  —

                  да отхвърли искането за обявяване на недействителност и да запази регистрацията на оспорваната марка № 14 194 872 и

                  —

                  да осъди EUIPO и Nube SL да заплатят съдебните разноски.

         Изложено основание

      Нарушение на член 59, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-467/21: Жалба, подадена на 4 август 2021 г. — DBM Videovertrieb/EUIPO — Nube (Lío)

text:
               20.9.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 382/31

      Жалба, подадена на 4 август 2021 г. — DBM Videovertrieb/EUIPO — Nube (Lío)
      (Дело T-467/21)
      (2021/C 382/44)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: DBM Videovertrieb GmbH (Везел, Германия) (представители: J. Fusbahn и D. Dawirs, lawyers)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Nube, SL (Ибиса, Испания)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят в производството пред Общия съд

         Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз „Lío“ в златистожълт и черен цвят — Марка на Европейския съюз № 17 225 939

         Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 2 юни 2021 г. по преписка R 1220/2020-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение и съответно решението на отдела по отмяна от 28 април 2020 г. (Недействителност № 000025781 C),

                  —

                  да отхвърли искането за обявяване на недействителност и да запази регистрацията на оспорваната марка № 17 225 939 и

                  —

                  да осъди EUIPO и Nube SL да заплатят съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 59, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.