title: Дело C-348/20 P: Жалба, подадена на 28 юли 2020 г. от Nord Stream 2 AG срещу определението, постановено от Общия съд (осми състав) на 20 май 2020 г. по дело T-526/19, Nord Stream 2/Парламент и Съвет

text:
               21.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 313/17

      Жалба, подадена на 28 юли 2020 г. от Nord Stream 2 AG срещу определението, постановено от Общия съд (осми състав) на 20 май 2020 г. по дело T-526/19, Nord Stream 2/Парламент и Съвет
      (Дело C-348/20 P)
      (2020/C 313/21)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Nord Stream 2 AG (представители: L. Van den Hende, advocaat, M. Schonberg, Solicitor, J. Penz-Evren, J. Maly, Rechtsanwälte)

         Друга страна в производството: Европейски парламент, Съвет на Европейския съюз

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени Определението на Общия съд (осми състав) от 20 май 2020 г. по дело T-526/19 Nord Stream 2/Парламент и Съвет, по-конкретно точки 1, 3, 4 и 6 от диспозитива;

                  —

                  ако Съдът приеме, че етапът на производството позволява това, да отхвърли възражението за недопустимост, да обяви жалбата за допустима и да върне делото на Общия съд за произнасяне по същество или, при условията на евентуалност, да обяви, че атакуваната мярка пряко засяга жалбоподателя и да върне делото на Общия съд, за да се произнесе относно наличието на пряко засягане или за да се произнесе по този въпрос заедно с произнасянето по същество; и

                  —

                  да осъди Съвета и Парламента да заплатят съдебните разноски на жалбоподателя, включително и тези, направени пред Общия съд.

         Основания и основни доводи

      С първото си основание за обжалване, което е разделено на две части, жалбоподателят твърди, че Общият съд е допуснал грешки при прилагането на правото като е приложил изискването за пряко засягане и като е приел, че жалбоподателят нe e правно легитимиран да подаде жалба за отмяна на Директива (ЕС) 2019/692 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 17 април 2019 година (наричана по-нататък „Директивата за изменение“):
      Общият съд неправилно е приел, че дадена директива, включително и Директивата за изменение, не може, сама по себе си, преди приемането на мерки за транспониране или изтичането на срока за транспониране, пряко да засегне правното положение на оператор, което обективно би довело до отхвърляне на всяка жалба за отмяна по член 263, четвърта алинея от ДФЕС.
      Общия съд неправилно е разгледал изцяло общо въпроса за свободата на преценка на държава членка, без да изследва какво конкретно е влиянието на свободата на преценка върху правното положение на жалбоподателя и с оглед на предмета на неговата жалба.
      С второто си основание за обжалване жалбоподателят твърди, че Общият съд е допуснал грешки при прилагането на правото при преценката си относно исканията на Съвета да се извадят от преписката по делото някои документи и при уважаването на тези искания. По-специално Общият съд неправилно е извършил преценката си изцяло в рамките на Регламент 1049/2001 (2) относно публичния достъп до документи, без да провери дали въпросните документи са очевидно релевантни за решаването на правния спор. Общият съд неправилно е приложил и рестриктивната рамка, установена от Съда при конкретни и сериозни обстоятелства по дело Унгария/Комисия и по дело Словения/Хърватия, (3) към други фундаментално различни ситуации. Накрая, Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото като е придал значителна тежест на отделно арбитражно производство, заведено от жалбоподателя на основание Договора на Енергийната харта, което по никакъв начин не е било относимо към преценката му, включително и на основание Регламент 1049/2001.

         (1)  Директива (ЕС) 2019/692 на Европейския парламент и на Съвета от 17 април 2019 година за изменение на Директива 2009/73/ЕО относно общите правила за вътрешния пазар на природен газ OВ 2019, L 117, стр. 1).

         (2)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Eвропейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (OВ 2001, L 145, стр. 43).

         (3)  Определение от 14 май 2019 г., Унгария/Парламент, C-650/18, непубликувано, EU:C:2019:438; Решение от 31 януари 2020 г., Словения/Хърватия, C-457/18, EU:C:2020:65.


title: Дело C-811/18: Определение на председателя на Съда от 4 февруари 2020 г. (преюдициално запитване, отправено от Tribunal Superior de Justicia de Canarias — Испания) — KA/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social

text:
               21.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 313/19

      Определение на председателя на Съда от 4 февруари 2020 г. (преюдициално запитване, отправено от Tribunal Superior de Justicia de Canarias — Испания) — KA/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social
      (Дело C-811/18) (1)

      (2020/C 313/25)
      Език на производството: испански
      Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 139, 15.4.2019 г.


title: Дело T-633/19: Решение на Общия съд от 8 юли 2020 г. — Essential Export/EUIPO — Shenzhen Liouyi International Trading (TOTU) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз, за която се твърди, че съдържа словния елемент „TOTU“ и е в червено и черно — По-ранни фигуративни марки на Европейския съюз „TOTTO“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               21.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 313/27

      Решение на Общия съд от 8 юли 2020 г. — Essential Export/EUIPO — Shenzhen Liouyi International Trading (TOTU)
      (Дело T-633/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз, за която се твърди, че съдържа словния елемент „TOTU“ и е в червено и черно - По-ранни фигуративни марки на Европейския съюз „TOTTO“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2020/C 313/39)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Essential Export SA (Сан Хосе, Коста Рика) (представител: A. B. Padial Martínez, avocate)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: S. Hanne)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Shenzhen Liouyi International Trading Co. Ltd (Шендзъ, Китай)

         Предмет

      Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 22 юли 2019 г. (преписка R 362/2019-2), постановено в производство по възражение със страни Essential Export и Shenzhen Liouyi International Trading.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Essential Export SA да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 383, 11.11.2019 г.


title: Дело T-231/20 R: Определение на председателя на Общия съд от 24 юни 2020 г. — Price/Съвет (Обезпечително производство — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Решение (ЕС) 2020/135 — Споразумение за оттеглянето на Обединеното кралство от Съюза и от Евратом — Загубване на гражданството на Съюза — Молба за спиране на изпълнението — Явна недопустимост на жалбата в главното производство — Недопустимост — Запитване до Съда — Липса на компетентност)

text:
               21.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 313/28

      Определение на председателя на Общия съд от 24 юни 2020 г. — Price/Съвет
      (Дело T-231/20 R)
      (Обезпечително производство - Пространство на свобода, сигурност и правосъдие - Решение (ЕС) 2020/135 - Споразумение за оттеглянето на Обединеното кралство от Съюза и от Евратом - Загубване на гражданството на Съюза - Молба за спиране на изпълнението - Явна недопустимост на жалбата в главното производство - Недопустимост - Запитване до Съда - Липса на компетентност)
      (2020/C 313/41)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: David Price (Дора, Франция) (представител: J. Fouchet, адвокат)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bauer, R. Meyer и M.-M. Joséphidès)

         Предмет

      От една страна, искане на основание членове 278 ДФЕС и 279 ДФЕС за частично спиране на изпълнението на Решение (ЕС) 2020/135 на Съвета от 30 януари 2020 година относно сключването на Споразумението за оттегляне на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия от Европейския съюз и Европейската общност за атомна енергия (ОВ L 29, 2020 г., стр. 1) и на Споразумението за оттеглянето на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия от Европейския съюз и Европейската общност за атомна енергия (ОВ L 29, 2020 г., стр. 7), доколкото тези актове не дават възможност на жалбоподателя да запази гражданството на Европейския съюз, или най-малкото на член 127, параграф 1, буква б) от това споразумение, и от друга страна, искане на основание член 256, параграф 3, втора алинея ДФЕС за спиране на производството и за отправяне на преюдициално запитване до Съда.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.

                  2)

                  Не се произнася по съдебните разноски.


title: Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Fürstlicher Oberster Gerichtshof, с дата 8 май 2020 г. по дело SMA SA и Société Mutuelle d'Assurance du Batiment et des Travaux Publics срещу Finanzmarktaufsicht (Дело E-5/20) 2020/C 316/07

text:
               24.9.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 316/7

      Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Fürstlicher Oberster Gerichtshof, с дата 8 май 2020 г. по дело SMA SA и Société Mutuelle d'Assurance du Batiment et des Travaux Publics срещу Finanzmarktaufsicht
      (Дело E-5/20)
      (2020/C 316/07)
      Към Съда на ЕАСТ бе отправена молба от 8 май 2020 г. от Fürstlicher Oberster Gerichtshof (Княжеския върховен съд), получена в деловодството на Съда на 20 май 2020 г., за консултативно становище по дело SMA SA и Société Mutuelle d'Assurance du Batiment et des Travaux Publics срещу Finanzmarktaufsicht по следните въпроси:

                  1.

                  Трябва ли Директива 2009/138/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2009 г. относно започването и упражняването на застрахователна и презастрахователна дейност (Платежоспособност II) (Сборник на законодателството на ЕИП (EWR-Rechtssammlung): Приложение IX — 1.01), по-специално членове 27 и 28 от нея, и
                  Директива 92/49/EИО на Съвета от 18 юни 1992 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, свързани с прякото застраховане, различно от животозастраховането и за изменение на Директиви 73/239/EИО и 88/357/EИО (Трета директива за застраховането, различно от животозастраховане) и
                  Втора директива на Съвета от 22 юни 1988 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прякото застраховане, различно от животозастраховането, и за формулиране на разпоредби за улесняване на ефективното упражняване на свободата на предоставяне на услуги, и за изменение на Директива 73/239/EИО (88/357/EИО), и по-специално член 1, буква б), член 7, параграф 1, букви а)—в), член 10, член 11, параграф 7 и член 21 от нея, и
                  Първа директива на Съвета от 24 юли 1973 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно достъпа до и упражняването на пряка застрахователна дейност, различна от животозастраховане (73/239/EИО), и по-специално членове 13 и 14 от нея,
                  да се тълкуват в смисъл, че те предоставят права на кредиторите на предприятие за пряко застраховане, което е обект на надзор, които кредитори не са титуляри на полици, застраховани лица или бенефициери на това застрахователно предприятие или друга страна по застрахователен договор, сключен с това застрахователно предприятие, и на което в качеството му на пострадала трета страна и иначе не се предоставят пряко права на действие срещу това застрахователно предприятие по силата на застрахователно правоотношение и чиито искове не се основават на застрахователен договор или друга дейност, за която се прилагат тези правни основания в рамката на пряко застраховане, а тези искове, като например от страна на ищци в качеството им на застрахователи на притежатели на полици, които представляват трети страни, са предявени като искове в най-широк смисъл, пряко срещу предприятието за пряко застраховане, което е предмет на надзор, в смисъл че компетентният орган, като например в настоящия случай ответникът, трябва да упражни надзорните мерки, като той трябва да стори това съгласно посочените директиви, също и в интерес на тези кредитори, и при нарушаване на съответните задължения той носи отговорност пред кредиторите за произтичащите от това загуби.

                  2.

                  Националното прилагане на разпоредбите на правото на ЕИП, цитирано във въпрос 1 [поправка от оригинала: въпрос № 4] от националните разпоредби в член 1 от Закона от 6 декември 1995 г. за надзора над застрахователните предприятия (Закон за надзор на застрахователните предприятия) от 1995 г. (Versicherungsaufsichtsgesetz; VersAG alt), член 1, параграф 2 от Закона от 12 юни 2015 г. за надзора на застрахователните предприятия (Закона за застрахователните предприятия от 2015 г. (Versicherungsaufsichtsgesetz; VersAG neu) и член 4 от Закона от 18 юни 2004 г. относно органа за надзор на финансовите пазари (Закон за органа за надзор на финансовите пазари) (Finanzmarktaufsichtsgesetz; FFMAG), отговаря ли на изискванията за изпълнение и следователно за неговото прилагане и тълкуване от националните съдилища по смисъла на правните основания, на които се прави позоваване в съдебната практика на Съда на ЕАСТ, като например тези, които се изискват, inter alia, по дело E-3/15 Liechtensteinische Gesellschaft für Umweltschutz, точки 33 и следващите и точка 74?


title: Дело C-299/19: Решение на Съда (девети състав) от 18 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Tribunale ordinario di Torino — Италия) — Techbau SpA/Azienda Sanitaria Locale AL (Преюдициално запитване — Борба със забавяне на плащане по търговските сделки — Директива 2000/35/ЕО — Понятие „търговска сделка“ — Понятия „доставка на стоки“ и „предоставяне на услуги“ — Член 1 и член 2, точка 1, първа алинея — Обществена поръчка за строителство)

text:
               25.1.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 28/6

      Решение на Съда (девети състав) от 18 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Tribunale ordinario di Torino — Италия) — Techbau SpA/Azienda Sanitaria Locale AL
      (Дело C-299/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Борба със забавяне на плащане по търговските сделки - Директива 2000/35/ЕО - Понятие „търговска сделка“ - Понятия „доставка на стоки“ и „предоставяне на услуги“ - Член 1 и член 2, точка 1, първа алинея - Обществена поръчка за строителство)
      (2021/C 28/07)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale ordinario di Torino

         Страни в главното производство

         Ищец: Techbau SpA

         Ответник: Azienda Sanitaria Locale AL

         Диспозитив

      Член 2, точка 1, първа алинея от Директива 2000/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 юни 2000 година относно борбата със забавяне на плащане по търговските сделки трябва да се тълкува в смисъл, че обществена поръчка за строителство представлява търговска сделка, която води до доставката на стоки или до предоставянето на услуги по смисъла на тази разпоредба и следователно попада в материалното приложно поле на посочената директива.

         (1)  ОВ C 213, 24.6.2019 г.


title: Дело C-371/19: Решение на Съда (пети състав) от 18 ноември 2020 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Член 170 и член 171, параграф 1 — Възстановяване на ДДС на данъчнозадължени лица, установени не в държавата членка, в която придобиват стоки и услуги или внасят обложени с ДДС стоки, а в друга държава членка — Директива 2008/9/ЕО — Подобни правила за възстановяването на ДДС — Членове 9 и 10 — Член 15, параграф 1 — Член 20 — Липса на копието на фактура или на документ за внос — Системно оставяне без уважение на непълните заявления за възстановяване — Отказ, след като е изтекъл срокът за подаване на заявление, да се поиска от данъчнозадълженото лице да допълни заявлението си — Принцип на данъчна неутралност — Принцип на пропорционалност — Допустимост)

text:
               25.1.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 28/6

      Решение на Съда (пети състав) от 18 ноември 2020 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия
      (Дело C-371/19) (1)

      (Неизпълнение на задължения от държава членка - Данъчни въпроси - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Член 170 и член 171, параграф 1 - Възстановяване на ДДС на данъчнозадължени лица, установени не в държавата членка, в която придобиват стоки и услуги или внасят обложени с ДДС стоки, а в друга държава членка - Директива 2008/9/ЕО - Подобни правила за възстановяването на ДДС - Членове 9 и 10 - Член 15, параграф 1 - Член 20 - Липса на копието на фактура или на документ за внос - Системно оставяне без уважение на непълните заявления за възстановяване - Отказ, след като е изтекъл срокът за подаване на заявление, да се поиска от данъчнозадълженото лице да допълни заявлението си - Принцип на данъчна неутралност - Принцип на пропорционалност - Допустимост)
      (2021/C 28/08)
      Език на производството: немски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: J. Jokubauskaitė и R. Pethke)

         Ответник: Федерална република Германия (представители: S. Eisenberg и J. Möller)

         Диспозитив

                  1)

                  Като е отхвърлила заявленията за възстановяване на данък върху добавената стойност (ДДС), които са подадени преди 30 септември от календарната година, следваща периода на възстановяване, но към които не са приложени копията на фактурите или на документите за внос, изисквани от законодателството на държавата членка по възстановяване съгласно член 10 от Директива 2008/9/ЕО на Съвета от 12 февруари 2008 година за определяне на подробни правила за възстановяването на данъка върху добавената стойност, предвидено в Директива 2006/112/ЕО, на данъчнозадължени лица, неустановени в държавата членка по възстановяване, но установени в друга държава членка, без преди това да покани заявителите да допълнят заявленията си, като представят — ако е необходимо след тази дата — тези копия или като изпратят релевантна информация, която прави възможно разглеждането на посочените заявления, Федерална република Германия — в нарушение на принципа на неутралност на ДДС и на полезния ефект на правото на възстановяване на ДДС от данъчнозадължените лица, неустановени в държавата членка по възстановяване — не е изпълнила задълженията си по членове 170 и 171 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, изменена с Директива 2008/8/ЕО на Съвета от 12 февруари 2008 г., както и по член 5 от Директива 2008/9.

                  2)

                  Отхвърля иска в останалата част.

                  3)

                  Федерална република Германия понася, освен направените от нея съдебни разноски, и две трети от тези на Европейската комисия.

                  4)

                  Европейската комисия понася една трета от направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 213, 24.6.2019 г.


title: Дело C-454/19: Решение на Съда (четвърти състав) от 19 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Amtsgericht Heilbronn — Германия) — Наказателно производство срещу ZW (Преюдициално запитване — Гражданство на Съюза — Член 21 ДФЕС — Право на свободно движение и на свободно пребиваване на територията на държавите членки — Криминализиране на международното отвличане на непълнолетни лица в специален състав — Ограничение — Обосноваване — Закрила на детето — Пропорционалност)

text:
               25.1.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 28/7

      Решение на Съда (четвърти състав) от 19 ноември 2020 г. (преюдициално запитване от Amtsgericht Heilbronn — Германия) — Наказателно производство срещу ZW
      (Дело C-454/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Гражданство на Съюза - Член 21 ДФЕС - Право на свободно движение и на свободно пребиваване на територията на държавите членки - Криминализиране на международното отвличане на непълнолетни лица в специален състав - Ограничение - Обосноваване - Закрила на детето - Пропорционалност)
      (2021/C 28/09)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Heilbronn

         Страна в главното наказателно производство

      ZW

         В присъствието на: Staatsanwaltschaft Heilbronn

         Диспозитив

      Член 21 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска прилагането на законодателство на държава членка, по силата на което родител, който задържа детето си в друга държава членка без съгласието на назначения попечител, се наказва с наказателноправна санкция дори когато не е употребена сила, заплашване с тежки последици или хитрост, а когато детето се намира на територията на първата държава членка, това деяние е наказуемо само в случай на употреба на сила, заплашване с тежки последици или хитрост.

         (1)  ОВ C 280, 19.8.2019 г.


title: Дело C-569/20: Преюдициално запитване, отправено от Специализиран наказателен съд (България) на 30 октомври 2020 година — наказателно производство срещу IR

text:
               25.1.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 28/24

      Преюдициално запитване, отправено от Специализиран наказателен съд (България) на 30 октомври 2020 година — наказателно производство срещу IR
      (Дело C-569/20)
      (2021/C 28/38)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Специализиран наказателен съд

         Страна в главното производство

      IR

         Преюдициални въпроси

      Чл. 8 ал.2 б.„б“ вр съобр.36-39 от Директива 2016/343 (1) и чл. 4а ал.1 б.„б“ вр съобр. 7-10 от Рамково решение № 2009/299 следва ли да се тълкуват като обхващащи случая, при който подсъдимият е бил уведомен за повдигнатото против него обвинение, в неговия първоначален вариант и след това поради укриването си обективно не може да бъде уведомен за съдебния процес, като е защитаван от служебно определен адвокат, с когото не поддържа никаква връзка?
      При отрицателен отговор: Съответна ли е на чл.9 вр чл.8 ал.4 изр.2 от Директива 2016/343 и на чл. 4а ал.3 вр ал.1 б.„г“ от Рамково решение 2009/299 национална правна уредба (чл.423 ал.1 и ал.5 НПК), съобразно която не се предвижда правна защита срещу задочно извършени следствени действия и срещу задочно осъждане, ако подсъдимият, след като е бил уведомен за първоначалния вариант на обвинението, се е укрил и поради това не е можел да бъде уведомен за датата и мястото на съдебното заседание и за последиците от неявяването си?
      При отрицателен отговор: Нормата на чл.9 от Директива 2016/343 вр чл.47 от Хартата има ли директен ефект?

         (1)  Директива (EС) 2016/343 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 година относно укрепването на някои аспекти на презумпцията за невиновност и на правото на лицата да присъстват на съдебния процес в наказателното производство

         OB 2016, L 65, стр. 1


title: Дело C-578/20: Преюдициално запитване от Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Португалия), постъпило на 4 ноември 2020 г. — NM, NR, BA, XN, FA/Sata Air Açores — Sociedade Açoriana de Transportes Aéreos, SA

text:
               25.1.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 28/26

      Преюдициално запитване от Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Португалия), постъпило на 4 ноември 2020 г. — NM, NR, BA, XN, FA/Sata Air Açores — Sociedade Açoriana de Transportes Aéreos, SA
      (Дело C-578/20)
      (2021/C 28/42)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

         Страни в главното производство

         Ищци: NM, NR, BA, XN, FA

         Ответник: Sata Air Açores — Sociedade Açoriana de Transportes Aéreos, SA

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли стачка на служителите по техническото обслужване на авиокомпания да се разглежда като извънредно обстоятелство по смисъла на член 5, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 261/2004 (1), когато авиокомпанията е провела срещи и преговори с оглед отмяна на стачката и не е успяла да го постигне?

         (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91(ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).


title: Дело C-619/20 P: Жалба, подадена на 19 ноември 2020 г. от International Management Group (IMG) срещу определението, постановено от Общия съд (седми състав) на 9 септември 2020 г. по дело T-645/19, IMG/Комисия

text:
               25.1.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 28/31

      Жалба, подадена на 19 ноември 2020 г. от International Management Group (IMG) срещу определението, постановено от Общия съд (седми състав) на 9 септември 2020 г. по дело T-645/19, IMG/Комисия
      (Дело C-619/20 P)
      (2021/C 28/50)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: International Management Group (IMG) (представители: L. Levi, J.-Y. de Cara, адвокати)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени определението на Общия съд от 9 септември 2020 г. по дело T-645/19;

                  —

                  вследствие на това, да върне делото на Общия съд, който да се произнесе по искането за отмяна и искането за обезщетение;

                  —

                  да осъди ответника да заплати пълния размер на съдебните разноски, направени в двете инстанции.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата жалбоподателят поддържа, че в постановеното определение Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че писмото от 18 юли 2019 г. не е обжалваем акт.


title: Дело T-71/19: Решение на Общия съд от 25 ноември 2020 г. — BMC/Съвместно предприятие „Чисто небе 2“ (Научни изследвания, технологично развитие и космическо пространство — Рамкова програма за научни изследвания и иновации „Хоризонт 2020“ (2014 — 2020) — Процедура по покана за представяне на предложения H2020-CS 2 -CFP08-FRC 2018 01 — Отхвърляне на предложението, представено от жалбоподателя — Поставяне на оценки, които не съответстват на цяло число — Член 15, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 1290/2013 — Задължение за мотивиране — Явна грешка в преценката — Злоупотреба с власт — Липса на достатъчно разглеждане на предложението — Изопачаване на фактите)

text:
               25.1.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 28/36

      Решение на Общия съд от 25 ноември 2020 г. — BMC/Съвместно предприятие „Чисто небе 2“
      (Дело T-71/19) (1)

      (Научни изследвания, технологично развитие и космическо пространство - Рамкова програма за научни изследвания и иновации „Хоризонт 2020“ (2014 — 2020) - Процедура по покана за представяне на предложения H2020-CS 2 -CFP08-FRC 2018 01 - Отхвърляне на предложението, представено от жалбоподателя - Поставяне на оценки, които не съответстват на цяло число - Член 15, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 1290/2013 - Задължение за мотивиране - Явна грешка в преценката - Злоупотреба с власт - Липса на достатъчно разглеждане на предложението - Изопачаване на фактите)
      (2021/C 28/55)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: BMC Srl (Medicina, Италия) (представители: S. Dindo и L. Picotti, адвокати)

         Ответник: Съвместно предприятие „Чисто небе 2“ (представители: B. Mastantuono, подпомаган от M. Velardo, адвокат)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решението на съвместно предприятие „Чисто небе 2“ от 10 октомври 2018 г. за отхвърляне на предложение № 831874, „smart De-icing bARrier Filter (DwARF)“, представено от жалбоподателя в отговор на поканата за представяне на предложения H2020-CS 2-CFP08-FRC-2018-01 и на решението от 6 декември 2018 г., с което се отхвърля искането на жалбоподателя за преразглеждане на оценката на посоченото предложение и се потвърждава решението за отхвърляне на предложението от 10 октомври 2018 г.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда BMC Srl да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 122, 1.4.2019 г.


title: Дело T-309/19: Решение на Общия съд от 25 ноември 2020 г. — BRF Singapore Foods/EUIPO — Tipiak (Sadia) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Sadia“ — По-ранна национална словна марка „SAIDA“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001] — Принцип на добра администрация — Равно третиране — Задължение за мотивиране)

text:
               25.1.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 28/39

      Решение на Общия съд от 25 ноември 2020 г. — BRF Singapore Foods/EUIPO — Tipiak (Sadia)
      (Дело T-309/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „Sadia“ - По-ранна национална словна марка „SAIDA“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001] - Принцип на добра администрация - Равно третиране - Задължение за мотивиране)
      (2021/C 28/59)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: BRF Singapore Foods Pte Ltd (Сингапур, Сингапур) (представител: C. Mateu, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: L. Lapinskaite, J. Crespo Carrillo и V. Ruzek)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Tipiak (Сен-Енян де Гран-Льо, Франция) (представители: M. Antoine-Lalance и M. Aïtelli, адвокати)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 19 март 2019 г. (преписка R 1834/2018-4), постановено в производство по възражение между Tipiak и BRF Singapore Foods.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  BRF Singapore Foods Pte Ltd понася направените от него съдебни разноски и разноските на Tipiak.

                  3)

                  Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 246, 22.7.2019 г.


title: Дело T-639/19: Решение на Общия съд от 2 декември 2020 г. — Sánchez Romero Carvajal Jabugo/EUIPO — Embutidos Monells (5MS MMMMM) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „5MS MMMMM“ — По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „5J“ — Относителни основания за отказ — Липса на вероятност от объркване — Липса на сходство между знаците — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001] — Липса на засягане на репутацията — Член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 5 от Регламент 2017/1001))

text:
               25.1.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 28/41

      Решение на Общия съд от 2 декември 2020 г. — Sánchez Romero Carvajal Jabugo/EUIPO — Embutidos Monells (5MS MMMMM)
      (Дело T-639/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „5MS MMMMM“ - По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „5J“ - Относителни основания за отказ - Липса на вероятност от объркване - Липса на сходство между знаците - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001] - Липса на засягане на репутацията - Член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 5 от Регламент 2017/1001))
      (2021/C 28/63)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Sánchez Romero Carvajal Jabugo, SAU (Ел Пуерто де Санта Мария, Испания) (представител: J. Iglesias Monravá, avocat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: S. Palmero Cabezas)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Embutidos Monells, SA (Сан Мигел де Балениа, Испания) (представители: L. Broschat García и L. Polo Flores, avocats)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 24 юли 2019 г. (преписка R 1728/2018-4) относно производство по възражение между Sánchez Romero Carvajal Jabugo и Embutidos Monells

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 24 юли 2019 г. (преписка R 1728/2018-4).

                  2)

                  Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3)

                  EUIPO и Embutidos Monells, SA понасят направените от тях съдебни разноски, както и всеки от тях — половината от съдебните разноски, направени от Sánchez Romero Carvajal Jabugo, SAU.

         (1)  ОВ C 383, 11.11.2019 г.


title: Дело T-862/19: Решение на Общия съд от 25 ноември 2020 г. — Brasserie St Avold/EUIPO (Форма на тъмна бутилка) (Марка на Европейския съюз — Международна регистрация, посочваща Европейския съюз — Триизмерен знак — Форма на тъмна бутилка — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               25.1.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 28/43

      Решение на Общия съд от 25 ноември 2020 г. — Brasserie St Avold/EUIPO (Форма на тъмна бутилка)
      (Дело T-862/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Международна регистрация, посочваща Европейския съюз - Триизмерен знак - Форма на тъмна бутилка - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2021/C 28/66)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Brasserie St Avold (Сен-Авол, Франция) (представители: P. Greffe, D. Brun и F. Donaud, avocats)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (представители: A. Folliard-Monguiral и V. Ruzek)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 21 октомври 2019 г. (преписка R 466/2019-4) относно международната регистрация, посочваща Европейския съюз, на триизмерен знак, състоящ се от формата на тъмна бутилка

         Диспозитив

                  1.

                  Отхвърля жалбата.

                  2.

                  Осъжда Brasserie St Avold да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 61, 24.2.2020 г.


title: Дело T-882/19: Решение на Общия съд от 25 ноември 2020 г. — Kerangus/EUIPO (ΑΠΛΑ!) (Mарка на Европейския съюз — Заявка за регистрация на фигуративна марка на Европейския съюз „ΑΠΛΑ!“ — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Равно третиране)

text:
               25.1.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 28/45

      Решение на Общия съд от 25 ноември 2020 г. — Kerangus/EUIPO (ΑΠΛΑ!)
      (Дело T-882/19) (1)

      (Mарка на Европейския съюз - Заявка за регистрация на фигуративна марка на Европейския съюз „ΑΠΛΑ!“ - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001) - Равно третиране)
      (2021/C 28/69)
      Език на производството: гръцки

         Страни

         Жалбоподател: Kerangus Holdings Ltd (Никозия, Кипър) (представител: A.-E. Malami, avocat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: E. Giannopoulos и J. Crespo Carrillo)

         Предмет

      Жалба срещу решение на първи апелативен състав на EUIPO от 25 октомври 2019 г. (преписка R 1035/2017-1), относно заявка за регистрация на фигуративния знак „ΑΠΛΑ!“ като марка на Европейския съюз

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Kerangus Holdings Ltd да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 68, 2.3.2020 г.


title: Дело T-705/20: Жалба, подадена на 30 ноември 2020 г. — OI/Комисия

text:
               25.1.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 28/63

      Жалба, подадена на 30 ноември 2020 г. — OI/Комисия
      (Дело T-705/20)
      (2021/C 28/93)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: OI (представител: S. Orlandi, avocat)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението името му да не бъде включено в списъка с резерви за вътрешен конкурс COM/03/AD/18,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят посочва две основания за жалбата си.

                  1.

                  Първо и главно основание: липса на релевантни мотиви. Жалбоподателят всъщност счита, че мотивите представляват оценки с думи, които не са съгласувани с дадените оценки с цифри. Конкурсната комисия освен това не съобщила установените преди конкурса критерии за оценяване, така че нито жалбоподателят, нито органът по назначаването можели да проверят законосъобразността на тези критерии.

                  2.

                  Второ основание, изтъкнато при условията на евентуалност: явна грешка в преценката на конкурсната комисия, тъй като тя не била в състояние надлежно да обоснове явната несъгласуваност между оценките с думи и оценките с цифри при сравняване със сходни оценки на други кандидати.


title: Дело C-416/19: Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 28 май 2019 г. — Roberto Abate SpA/Agenzia delle Entrate

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/4

      Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 28 май 2019 г. — Roberto Abate SpA/Agenzia delle Entrate
      (Дело C-416/19)
      (2019/C 328/04)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte suprema di cassazione

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Roberto Abate SpA

         Ответник: Agenzia delle Entrate

         Преюдициален въпрос

      Съвместим ли е член 1, параграф 1223 от Закон № 296 от 27 декември 2006 г. (понастоящем член 16 bis, параграф 11 от Закон № 11 от 4 февруари 2005 г.) и Постановлението на министър председателя от 23 май 2007 г. с правната уредба на Общността, с оглед на разпоредбата на член 108 [параграф] 3 ДФЕС, тълкуван в съдебната практика Deggendporf, с Решение C (2008)380 на Европейската комисия и с общностния принцип на пропорционалност?


title: Дело C-417/19: Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 28 май 2019 г. — Commerciale Gicap SpA/Agenzia delle Entrate

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/4

      Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 28 май 2019 г. — Commerciale Gicap SpA/Agenzia delle Entrate
      (Дело C-417/19)
      (2019/C 328/05)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte suprema di cassazione

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Commerciale Gicap SpA

         Ответник: Agenzia delle Entrate

         Преюдициален въпрос

      Съвместим ли е член 1, параграф 1223 от Закон № 296 от 27 декември 2006 г. (понастоящем член 16 bis, параграф 11 от Закон № 11 от 4 февруари 2005 г.) и Постановлението на министър председателя от 23 май 2007 г. с правната уредба на Общността, с оглед на разпоредбата на член 108 [параграф] 3 ДФЕС, тълкуван в съдебната практика Deggendporf, с Решение C (2008)380 на Европейската комисия и с общностния принцип на пропорционалност?


title: Дело C-419/19: Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Италия), постъпило на 29 май 2019 г. — Irideos SpA/Poste Italiane SpA

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/5

      Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Италия), постъпило на 29 май 2019 г. — Irideos SpA/Poste Italiane SpA
      (Дело C-419/19)
      (2019/C 328/06)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Irideos SpA

         Ответник: Poste Italiane SpA

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли дружеството Poste Italiane s.p.a. да се квалифицира въз основа на горепосочените характеристики като „публичноправна организация“ по смисъла на член 3, параграф 1, буква d) от Законодателен декрет № 50 от 2016 г. и на съответните общностни директиви (2014/23/ЕС (1), 2014/24/ЕС (2) и 2014/25/ЕС (3))?

                  2)

                  Задължено ли е посоченото дружество да провежда процедури за обществени поръчки само за възлагането на обществените поръчки, които са пряко свързани с дейностите, присъщи на специалните сектори, посочени в Директива 2014/25/ЕС, съгласно която поради характера му на публичноправна организация следва да се счита, че попада в обхвата на правилата на част II от Кодекса за обществените поръчки, и което от друга страна разполага с пълна автономия на волята — и изключително частноправна уредба — за договорните дейности, които не се отнасят в тесен смисъл до тези сектори, като се имат предвид принципите, залегнали в съображение 21 и член 16 от Директива 2014/23/ЕС (решение № 4899 от 2018 г. на Cass. SS.UU. (пленум на Касационния съд) и за последната част — решение № 16 от 2011 г. на Cons. Stato, Ad. Plen. (Пленум на Държавния съвет);

                  3)

                  По отношение на договорите извън областта на специалните сектори, когато това дружество отговаря на изискванията за публичноправна организация, продължава ли спрямо него обаче да се прилага общата Директива 2014/24/ЕС (и следователно правилата за възлагане на обществените поръчки), дори ако поради измененията след първоначалното учредяване, извършва основно дейности с търговски характер и в условията на конкуренция, както може да се приеме въз основа на посоченото решение от 10 април 2008 г., Ing. Aigner, C-393/06, тъй като Директива 2014/24/ЕС не допуска различно тълкуване за договорите, сключени от възлагащи органи; а от друга страна в съображение 21 и в член 16 от посочената Директива 2014/23/ЕС е предвиден само ориентировъчен критерий, за да се изключи характерът на публичноправни организации за предприятията, които извършват дейност при нормални пазарни условия, като във всеки случай въз основа на посочените разпоредби, разглеждани във връзка една с друга, е ясно, че преди всичко се има предвид етапът на учредяване на организацията, когато тя е предназначена да задоволява „потребности от общ интерес“ (които в конкретния случай съществуват и все още не са прекратени);

                  4)

                  При наличието на служебни помещения, в които се извършват едновременно дейности, присъщи на специалния сектор, и други дейности, трябва ли понятието за „свързаност“ — по отношение на услугата от конкретен обществен интерес — да се тълкува разширително (както е тълкувано досега в националната съдебна практика, съгласно с посоченото решение № 16 от 2011 на пленума на Consiglio di Stato (Държавен съвет), като в това отношение е налице противоречие с принципите, посочени в съображение 16 и членове 6 и 13 от Директива 2014/25/ЕС, в които при определянето на приложимата правна уредба се използва понятието „предназначение“ за една от дейностите, уредени в Кодекса за обществените поръчки. Ето защо е необходимо да се изясни дали могат да бъдат „предназначени“ за съответния специален сектор — дори при присъщите за изключените сектори облекчени условия — всички дейности, свързани с този сектор, съгласно намеренията на възлагащия орган (включително и договорите за редовна и извънредна поддръжка, почистване, обзавеждане, както и за портиерски услуги и охрана на службите, или други форми на използване на тези служби, ако са предназначени за обслужване на клиентите), като действително частноправен характер продължават да имат само „външните“ дейности, които публичните или частните субекти могат свободно да извършват в съвсем различни области, спрямо които се прилагат само правилата на Гражданския кодекс и които са от компетентността на общите съдилища (доколкото е релевантно, от този вид например със сигурност е банковата услуга, извършвана от Poste Italiane, но същото не може да се каже по отношение на доставката и използването на електронни съобщителни средства, ако се използват за целия обхват на дейност на групата, въпреки че те са особено необходими именно за банковата дейност). Поради това изглежда не е без значение да се подчертае „дисбалансът“, породен от преобладаващото понастоящем ограничително тълкуване, чрез въвеждането на напълно различни правила за възлагане на строителство или услуги при управлението на съпоставими или близки сектори: от една страна, стриктните гаранции, които се изискват по Codice dei contratti (Кодекс на договорите) за определяне на изпълнителя, и от друга страна, пълната независимост при договаряне на предприемача, който е свободен да сключва договори, само в зависимост от собствените си икономически интереси, без никакви гаранции за прозрачност, които се изискват за специалните и изключените сектори;

                  5)

                  Накрая, може ли започването на процедура за възлагане на обществена поръчка в съответствие с Кодекса за обществените поръчки, използвайки механизмите на оповестяване, предвидени както на национално равнище, така и на равнището на Общността, да бъде релевантно при определянето на предназначението на обществената поръчка или на връзката на тази поръчка с референтния специален сектор, в съответствие с разширеното понятие за „свързаност“, посочено във въпрос [4)] по-горе, или — при условията на евентуалност — може ли възражението за липса на компетентност на административния съд, повдигнато от същия субект, който е започнал тази процедура за възлагане на обществена поръчка или от субекти, които са участвали успешно в тази процедура, да се счита за злоупотреба с право по смисъла на член 54 от Хартата на основните права на Европейския съюз, като това поведение, което — макар и само по себе си да не може да се отрази върху разпределението на компетентността на съдилищата (вж. в това отношение и посоченото решение № 16 от 2011 г. на пленума на Consiglio di Stato (Държавен съвет) — е релевантно поне за целите на обезщетението и съдебните разноски, тъй като то накърнява оправданите правни очаквания на участниците в тази процедура по възлагане на обществена поръчка, когато те не са спечелили и обжалват по съдебен ред?

         (1)  Директива 2014/23/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за възлагане на договори за концесия (ОВ L 94, 2014 г., стр. 1).

         (2)  Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ L 94, 2014 г., стр. 65).

         (3)  Директива 2014/25/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година относно възлагането на поръчки от възложители, извършващи дейност в секторите на водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги и за отмяна на Директива 2004/17/ЕО (ОВ L 94, 2014 г., стр. 243).


title: Дело C-431/19 P: Жалба, подадена на 5 юни 2019 г. от Inpost Paczkomaty sp. z o.o. срещу решението, постановено от Общия съд на 19 март 2019 г. по съединени дела Т-282/16 и Т-283/16, Inpost Paczkomaty и Inpost/Комисия и др.

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/6

      Жалба, подадена на 5 юни 2019 г. от Inpost Paczkomaty sp. z o.o. срещу решението, постановено от Общия съд на 19 март 2019 г. по съединени дела Т-282/16 и Т-283/16, Inpost Paczkomaty и Inpost/Комисия и др.
      (Дело C-431/19 P)
      (2019/C 328/07)
      Език на производството: полски

         Страни

         Жалбоподател: Inpost Paczkomaty sp. z o.o. (представител: D. Doktór, radca prawny)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Република Полша

         Жалбоподателят иска от Съда

                  —

                  да отмени решението на Общия съд,

                  —

                  да отмени решението на Комисията и

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в производствата пред Съда и Общия съд.

         Основания и основни доводи

      Първо основание: нарушение на член 106, параграф 2 от Договора [за функционирането на Европейския съюз] — неправилна констатация, че са изпълнени изискванията по точка 19 (раздел 2.6 от Рамката [на Европейския съюз за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (2011 г.)]), нарушение на произтичащите от Договора принципи относно възлагането на обществени поръчки (забрана на дискриминацията, изискване за равно третиране и изискване за прозрачност) и неправилно тълкуване на член 7, параграф 2 от Директива 97/67/ЕО (Директива за пощенските услуги). Начините на финансиране на предоставянето на универсална услуга, прилагани от държавите членки, трябва да съответстват също на принципите, произтичащи от разпоредбите от ДФЕС относно свободите на вътрешния пазар, а именно на недопускане на дискриминация, на прозрачност и на равно третиране (предполагащи конкурентен избор на субекта, който да предоставя универсална пощенска услуга), и на член 106, параграф 2 ДФЕС, а това не е така в разглеждания случай.
      Второ основание: нарушение на член 106, параграф 2 от Договора — неправилна констатация, че са изпълнени изискванията по точка 14 (раздел 2.2) и точка 60 (раздел 2.10) от Рамката. Дори наложеното на Poczta Polska задължение за предоставяне на обществени услуги да отговаря на изискванията, посочени в Директивата за пощенските услуги, това не изключва необходимостта от провеждане на обществена консултация или използване на други подходящи инструменти, позволяващи да се вземат предвид интересите на потребителите и доставчиците, за да се докаже надлежното разглеждане на нуждите по отношение на универсалните услуги.
      Трето основание: нарушение на член 106, параграф 2 от Договора — неправилна констатация, че са изпълнени изискванията по точка 52 (раздел 2.9) от Рамката, и нарушение на член 7, параграфи 1, 3 и 5 от Директива 97/67/ЕО. Общият съд неправилно приема, че компенсационният фонд отговаря на изискването за недопускане на дискриминация, що се отнася до максималния размер на единната процентна ставка, възлизаща на 2 % от приходите на оператора, който предоставя универсални или равностойни услуги и е длъжен да прави вноски, като ставката съответно се прилага еднакво за всички участници на пазара, а това означава дискриминация, тъй като положението на операторите, предоставящи универсални услуги, и това на операторите, предоставящи равностойни услуги, не е еднакво. Общият съд освен това неправилно приема, че компенсационният фонд отговаря на изискването за пропорционалност.
      По време на обсъжданията на отправните точки за изменение на закона условията относно компенсационния фонд са били значително по-различни от окончателните условия, включени в Закона за пощенските услуги, което означава невъзможност да се приеме, че отправните точки относно фонда са били подложени на обсъждане.
      В условията за финансиране на универсалната услуга не е предвидено изискване да се проучи дали извършените нетни разходи представляват несправедлива тежест за оператора, определен за предоставянето на универсалната услуга. Автоматичното обвързване на финансирането на услугата с формирането на счетоводни загуби от универсалната услуга не може да се разглежда като изпълнение на изкискванията от Директивата за пощенските услуги.
      Четвърто основание: нарушение на член 7, параграф 1 от Директивата за пощенските услуги, тъй като се приема разходите за универсалната услуга да се финансират чрез редица изключителни и специални права, предоставени на Poczta Polska. Съгласно член 7, параграф 1 от Директивата за пощенските услуги държавите членки не предоставят и не запазват в сила изключителни или специални права за установяването и предоставянето на пощенски услуги. На Poczta Polska обаче са предоставени специални и изключителни права — противно на виждането на Общия съд — които очевидно не попадат в обхвата на изключенията, предвидени в Директивата за пощенските услуги.


title: Дело C-432/19 P: Жалба, подадена на 5 юни 2019 г. г. от Inpost S.A. срещу решението, постановено от Общия съд на 19 март 2019 г. по съединени дела Т-282/16 и Т-283/16, Inpost Paczkomaty и Inpost/Комисия и др.

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/7

      Жалба, подадена на 5 юни 2019 г. г. от Inpost S.A. срещу решението, постановено от Общия съд на 19 март 2019 г. по съединени дела Т-282/16 и Т-283/16, Inpost Paczkomaty и Inpost/Комисия и др.
      (Дело C-432/19 P)
      (2019/C 328/08)
      Език на производството: полски

         Страни

         Жалбоподател: Inpost S.A. (представител: W. Knopkiewicz, radca prawny)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Република Полша

         Жалбоподателят иска от Съда

                  —

                  да отмени решението на Общия съд,

                  —

                  да отмени решението на Комисията и

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в производствата пред Съда и Общия съд.

         Основания и основни доводи

      Първо основание: нарушение на член 106, параграф 2 от Договора [за функционирането на Европейския съюз] — неправилна констатация, че са изпълнени изискванията по точка 19 (раздел 2.6 от Рамката [на Европейския съюз за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (2011 г.)]), нарушение на произтичащите от Договора принципи относно възлагането на обществени поръчки (забрана на дискриминацията, изискване за равно третиране и изискване за прозрачност) и неправилно тълкуване на член 7, параграф 2 от Директива 97/67/ЕО (Директива за пощенските услуги).
      Начините на финансиране на предоставянето на универсална услуга, прилагани от държавите членки, трябва да съответстват също на принципите, произтичащи от разпоредбите от ДФЕС относно свободите на вътрешния пазар, а именно на недопускане на дискриминация, на прозрачност и на равно третиране (предполагащи конкурентен избор на субекта, който да предоставя универсална пощенска услуга), и на член 106, параграф 2 ДФЕС, а това не е така в разглеждания случай.
      Второ основание: нарушение на член 106, параграф 2 от Договора — неправилна констатация, че са изпълнени изискванията по точка 14 (раздел 2.2) и точка 60 (раздел 2.10) от Рамката. Дори наложеното на Poczta Polska задължение за предоставяне на обществени услуги да отговаря на изискванията, посочени в Директивата за пощенските услуги, това не изключва необходимостта от провеждане на обществена консултация или използване на други подходящи инструменти, позволяващи да се вземат предвид интересите на потребителите и доставчиците, за да се докаже надлежното разглеждане на нуждите по отношение на универсалните услуги.
      Трето основание: нарушение на член 106, параграф 2 от Договора — неправилна констатация, че са изпълнени изискванията по точка 52 (раздел 2.9) от Рамката, и нарушение на член 7, параграфи 1, 3 и 5 от Директива 97/67/ЕО. Общият съд неправилно приема, че компенсационният фонд отговаря на изискването за недопускане на дискриминация, що се отнася до максималния размер на единната процентна ставка, възлизаща на 2 % от приходите на оператора, който предоставя универсални или равностойни услуги и е длъжен да прави вноски, като ставката съответно се прилага еднакво за всички участници на пазара, а това означава дискриминация, тъй като положението на операторите, предоставящи универсални услуги, и това на операторите, предоставящи равностойни услуги, не е еднакво. Общият съд освен това неправилно приема, че компенсационният фонд отговаря на изискването за пропорционалност.
      По време на обсъжданията на отправните точки за изменение на закона условията относно компенсационния фонд са били значително по-различни от окончателните условия, включени в Закона за пощенските услуги, което означава невъзможност да се приеме, че отправните точки относно фонда са били подложени на обсъждане.
      В условията за финансиране на универсалната услуга не е предвидено изискване да се проучи дали извършените нетни разходи представляват несправедлива тежест за оператора, определен за предоставянето на универсалната услуга. Автоматичното обвързване на финансирането на услугата с формирането на счетоводни загуби от универсалната услуга не може да се разглежда като изпълнение на изкискванията от Директивата за пощенските услуги.
      Четвърто основание: нарушение на член 7, параграф 1 от Директивата за пощенските услуги, тъй като се приема разходите за универсалната услуга да се финансират чрез редица изключителни и специални права, предоставени на Poczta Polska. Съгласно член 7, параграф 1 от Директивата за пощенските услуги държавите членки не предоставят и не запазват в сила изключителни или специални права за установяването и предоставянето на пощенски услуги. На Poczta Polska обаче са предоставени специални и изключителни права — противно на виждането на Общия съд — които очевидно не попадат в обхвата на изключенията, предвидени в Директивата за пощенските услуги.


title: Дело C-434/19: Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 5 юни 2019 г. — Poste Italiane SpA/Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/8

      Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 5 юни 2019 г. — Poste Italiane SpA/Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane
      (Дело C-434/19)
      (2019/C 328/09)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte suprema di cassazione

         Страни в главното производство

         Основен жалбоподател и ответник по насрещната жалба: Poste Italiane SpA

         Основен ответник и жалбоподател по насрещната жалба: Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съвместима ли е с член 14 ДФЕС (предишен член 7D от Договора, впоследствие член 16 ДЕО) и член 106, параграф 2 ДФЕС (предишен член 90 от Договора, впоследствие член 86, параграф 2 ДЕО) и с режима на услугата от общ икономически интерес (УОИИ) норма като предвидената в член 10, параграф 3 от Законодателен декрет № 504/1992 във връзка с член 2, параграфи 18—20 от Закон № 662/1996, съгласно която се установява и се продължава действието — включително след приватизацията на пощенските банкови услуги, предоставяни от Poste Italiane s.p.a. — на резерва за дейност (законоустановен монополен режим) в полза на Poste Italiane s.p.a. с предмет управлението на услугата пощенска разплащателна сметка, предназначена за събирането на общинския данък върху недвижимите имоти (ICI), като се има предвид развитието на държавната правна уредба в областта на събирането на данъците, която поне от 1997 г. позволява на данъчнозадължените лица и на местните органи по приходите да използват свободно начини за плащане и за събиране на данъците (включително местни) чрез банковата система?

                  2)

                  Ако в отговор на първия въпрос положението на законоустановен монопол трябва да се признае за притежаващо характеристиките на УОИИ, съвместима ли е с член 106, параграф 2 ДФЕС (предишен член 90 от Договора, впоследствие член 86, параграф 2 ДЕО) и с член 107, параграф 1 ДФЕС (предишен член 92 от Договора, впоследствие член 87 ДЕО), съгласно тълкуването на тези разпоредби от Съда във връзка с изискванията за разграничаване на законосъобразна мярка — компенсираща задълженията за обществени услуги — от незаконосъобразна държавна помощ (решение на Съда от 24 юли 2003г., C-280/00, Altmark Trans GmbH e Regierungsprăsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH), норма като предвидената в член 10, параграф 3 от Законодателен декрет № 504/1992 във връзка с член 2, параграфи 18—20 от Закон № 662/1996 и с член 3, параграф 1 от Декрет № 144/2001 на президента на Републиката, която предоставя на Poste Italiane s.p.a. правомощието да определя едностранно размера на „комисионата“, дължима от концесионера (изпълнителя), отговарящ за събирането на ICI, и прилагана върху всяка операция по управление на пощенската разплащателна сметка, водена на името на концесионера, като се има предвид, че с решение № 57/1996 на Управителния съвет Poste Italiane s.p.a. определя посочената комисиона в размер на 100 лири за периода от 1 април 1997 г. до 31 май 2001 г. и на 0,23 EUR, считано от 1 юни 2001 г.?

                  3)

                  Съвместима ли е с член 102, параграф 1 ДФЕС (предишен член 86 от Договора, впоследствие член 82, параграф 1 ДЕО), както е тълкуван от Съда (вж. решения на Съда от 13 декември 1991 г., C-18/88, GB-Inno-BM, от 25 юни 1998 г., C-203/96, Chemische Afvaistoffen Dussseldorp BV, от 17 май 2001 г., C-340/99, TNT TRACO s.p.a.) съвкупност от правни норми като съставената от член 2, параграфи 18—20 от Закон № 662/1996, член 3, параграф 1 от Декрет № 144/2001 на президента на Републиката и член 10, параграф 3 от Законодателен декрет № 504/1992, съгласно която концесионерът (изпълнителят) задължително трябва да плати „комисионата“, определена и/или изменена едностранно от Poste Italiane s.p.a., тъй като иначе не може да прекрати договора за пощенска разплащателна сметка, без да наруши задължението, установено в член 10, параграф 3 от Законодателен декрет № 504/1992, и съответно да не изпълни задължението за събиране на ICI, поето спрямо местния приходен орган?


title: Дело C-435/19: Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 5 юни 2019 г. — Agenzia delle entrate — Riscossione/Poste Italiane SpA

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/9

      Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Италия), постъпило на 5 юни 2019 г. — Agenzia delle entrate — Riscossione/Poste Italiane SpA
      (Дело C-435/19)
      (2019/C 328/10)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Corte suprema di cassazione

         Страни в главното производство

         Основен жалбоподател и ответник по насрещната жалба: Agenzia delle entrate — Riscossione

         Ответник и подател на насрещната жалба: Poste Italiane SpA

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съвместима ли е с член 14 ДФЕС (предишен член 7D от Договора, впоследствие член 16 ДЕО) и член 106, параграф 2 ДФЕС (предишен член 90 от Договора, впоследствие член 86, параграф 2 ДЕО) и с режима на услугата от общ икономически интерес (УОИИ) норма като предвидената в член 10, параграф 3 от Законодателен декрет № 504/1992 във връзка с член 2, параграфи 18—20 от Закон № 662/1996, съгласно която се установява и се продължава действието — включително след приватизацията на пощенските банкови услуги, предоставяни от Poste Italiane s.p.a. — на резерва за дейност (законоустановен монополен режим) в полза на Poste Italiane s.p.a. с предмет управлението на услугата пощенска разплащателна сметка, предназначена за събирането на общинския данък върху недвижимите имоти (ICI), като се има предвид развитието на държавната правна уредба в областта на събирането на данъците, която поне от 1997 г. позволява на данъчнозадължените лица и на местните органи по приходите да използват свободно начини за плащане и за събиране на данъците (включително местни) чрез банковата система?

                  2)

                  Ако в отговор на първия въпрос положението на законоустановен монопол трябва да се признае за притежаващо характеристиките на УОИИ, съвместима ли е с член 106, параграф 2 ДФЕС (предишен член 90 от Договора, впоследствие член 86, параграф 2 ДЕО) и с член 107, параграф 1 ДФЕС (предишен член 92 от Договора, впоследствие член 87 ДЕО), съгласно тълкуването на тези разпоредби от Съда във връзка с изискванията за разграничаване на законосъобразна мярка — компенсираща задълженията за обществени услуги — от незаконосъобразна държавна помощ (решение на Съда от 24 юли 2003г., C-280/00, Altmark Trans GmbH e Regierungsprăsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH), норма като предвидената в член 10, параграф 3 от Законодателен декрет № 504/1992 във връзка с член 2, параграфи 18—20 от Закон № 662/1996 и с член 3, параграф 1 от Декрет № 144/2001 на президента на Републиката, която предоставя на Poste Italiane s.p.a. правомощието да определя едностранно размера на „комисионата“, дължима от концесионера (изпълнителя), отговарящ за събирането на ICI, и прилагана върху всяка операция по управление на пощенската разплащателна сметка, водена на името на концесионера, като се има предвид, че с решение № 57/1996 на Управителния съвет Poste Italiane s.p.a. определя посочената комисиона в размер на 100 лири за периода от 1 април 1997 г. до 31 май 2001 г. и на 0,23 EUR, считано от 1 юни 2001 г.?

                  3)

                  Съвместима ли е с член 102, параграф 1 ДФЕС (предишен член 86 от Договора, впоследствие член 82, параграф 1 ДЕО), както е тълкуван от Съда (вж. решения на Съда от 13 декември 1991 г., C-18/88, GB-Inno-BM, от 25 юни 1998 г., C-203/96, Chemische Afvaistoffen Dussseldorp BV, от 17 май 2001 г., C-340/99, TNT TRACO s.p.a.) съвкупност от правни норми като съставената от член 2, параграфи 18—20 от Закон № 662/1996, член 3, параграф 1 от Декрет № 144/2001 на президента на Републиката и член 10, параграф 3 от Законодателен декрет № 504/1992, съгласно която концесионерът (изпълнителят) задължително трябва да плати „комисионата“, определена и/или изменена едностранно от Poste Italiane s.p.a., тъй като иначе не може да прекрати договора за пощенска разплащателна сметка, без да наруши задължението, установено в член 10, параграф 3 от Законодателен декрет № 504/1992, и съответно да не изпълни задължението за събиране на ICI, поето спрямо местния приходен орган?


title: Дело C-438/19: Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 11 юни 2019 г. — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Frontline Digital GmbH

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/10

      Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 11 юни 2019 г. — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Frontline Digital GmbH
      (Дело C-438/19)
      (2019/C 328/11)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

         Ответник: Frontline Digital GmbH

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  При договорите от разстояние налице ли е предоставяне на цифрово съдържание по смисъла на член 16, буква м) от Директива 2011/83/ЕС (1) на потребител, когато последният сключва с търговец договор за участие в онлайн платформа за запознанства?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос:
                  Води ли започването от търговец на предоставяне на цифрово съдържание за потребител до загуба на правото на отказ на този потребител съгласно член 16, буква м) от Директива 2011/83/ЕС, при положение че търговецът не е изпълнил задължението си по член 8, параграф 7 от същата директива да предостави на потребителя потвърждение за сключването на договора с изискваната от тази разпоредба информация?
                  Ако се приеме, че в такъв случай правото на отказ на потребителя се запазва,

                              налага ли член 6, параграф 1, буква к) от Директивата задължение потребителят да бъде предварително уведомен за това?

         (1)  Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година относно правата на потребителите, за изменение на Директива 93/13/ЕИО на Съвета и Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 85/577/ЕИО на Съвета и Директива 97/7/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 304, 2011 г., стр. 64).


title: Дело C-443/19: Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia del País Vasco (Испания), постъпило на 7 юни 2019 г. — Vodafone España S.A.U./Diputación Foral de Guipúzcoa

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/11

      Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia del País Vasco (Испания), постъпило на 7 юни 2019 г. — Vodafone España S.A.U./Diputación Foral de Guipúzcoa
      (Дело C-443/19)
      (2019/C 328/12)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Superior de Justicia del País Vasco

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Vodafone España S.A.U.

         Ответник: Diputación Foral de Guipúzcoa

         Преюдициалният въпрос

      Трябва ли член 13 и свързаните с него разпоредби от Директива 2002/20/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно разрешението на електронните съобщителни мрежи и услуги (1) да се тълкуват в смисъл, че не допускат облагането в Кралство Испания, и по-конкретно в самостоятелната от данъчна гледна точка провинция Гипускоа, на правото на използване на радиочестоти от далекосъобщителен оператор — във връзка с което право вече съществува задължение за плащане на т.нар. такса „спектър“ — с общия данък върху прехвърлянето на имущество и удостоверителните документи, приложим спрямо всички административни концесии на имущество-публична собственост в съответствие с регионалната правна уредба, която регламентира посочения данък?

         (1)  ОВ L 108, 2002 г., стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 183.


title: Дело C-448/19: Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Испания), постъпило на 12 юни 2019 г. — WT/Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/12

      Преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Испания), постъпило на 12 юни 2019 г. — WT/Subdelegación del Gobierno en Guadalajara
      (Дело C-448/19)
      (2019/C 328/13)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: WT

         Ответник: Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

         Преюдициален въпрос

      От Съда на Европейския съюз се иска да установи дали е съвместимо с член 12 от Директива 2003/109/ЕО на Съвета от 25 ноември 2003 година относно статута на дългосрочно пребиваващи граждани от трети страни (1) и с решенията на Съда на Европейския съюз от 7 декември 2017 г. (дело C-636/16) и от 8 декември 2011 г. (дело C-371/08), наред с други, тълкуване като съдържащото се в решения на испанския Tribunal Supremo [Върховен съд] № 191/2019 от 19 февруари 2019 г. по касационна жалба 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580) и № 257/2019 от 27 февруари 2019 г. по касационна жалба 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663), съгласно което въз основа на тълкуване на Директива 2001/40/ЕО (2) е възможно да се твърди, че всеки гражданин на трета страна, притежаващ разрешение за дългосрочно пребиваване, който е извършил престъпление, за което се налага наказание от най-малко една година, може и трябва да бъде експулсиран „автоматично“, тоест без да е необходимо да се извършва каквато и да било преценка по отношение на неговите лични, семейни, социални и трудови обстоятелства.

         (1)  ОВ L 16, 2004 г., стр. 44; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 225

         (2)  Директива 2001/40/ЕО на Съвета от 28 май 2001 година относно взаимното признаване на решения за експулсиране на граждани на трети страни (ОВ L 149, 2001 г., стр. 34; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 124)


title: Дело C-455/19: Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Испания), постъпило на 12 юни 2019 г. — BX/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/14

      Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Испания), постъпило на 12 юни 2019 г. — BX/Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.
      (Дело C-455/19)
      (2019/C 328/15)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: BX

         Ответник: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria S.A.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съвместимо ли е с правото на Съюза съгласно Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (1), и по-специално член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1, с цел да се гарантира защитата на потребителите и ползвателите и съдебната практика, развиваща посочената директива: възприемането като еднозначен критерий от страна на Tribunal Supremo (Върховен съд) в решения 44—49 от 23 януари 2019 г., според който по отношение на потребителските договори, неравноправна е недоговорена клауза, която предвижда, че всички разходи по осъществяване на транзакцията по отпускане на ипотечен кредит се поемат от заемополучателя, като се разпределят различните разноски по обявената за недействителна неравноправна клауза между кредитиращата банкова институция и потребителя заемополучател, за да се ограничат връщанията на недължимо платени суми при прилагането на националното законодателство?
                  Съвместимо ли е с правото на Съюза съгласно Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори, и по-специално член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1, с цел да се гарантира защитата на потребителите и ползвателите и съдебната практика, развиваща посочената директива тълкуване на Върховния съд, което допълва неравноправна клауза, обявена за недействителна, когато заличаването на тази клауза и последиците, породени от нея, не засягат същината на договора за заем, обезпечен с ипотека?

                  2)

                  Може ли във връзка с член 394 от LEC (Граждански процесуален закон), който установява принципа, че съдебните разноски се поемат от загубилата делото страна, да се приеме, че когато неравноправна клауза за разходи бъде отменена, но последиците от недействителността се ограничават до разпределянето на разходите, посочено по-горе, това представлява нарушение на принципите на правото на Съюза на ефективност и незадължителен характер на неравноправните клаузи, когато в съдебно решение жалбата е уважена частично и може ли това да произведе обратен възпиращ ефект, водещ до липса на защита на законните интереси на потребителите и ползвателите?

         (1)  ОВ L 95, 1993 г. стр. 29.


title: Дело C-469/19: Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 19 юни 2019 г. — All in One Star Ltd

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/15

      Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 19 юни 2019 г. — All in One Star Ltd
      (Дело C-469/19)
      (2019/C 328/16)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesgerichtshof

         Страни в главното производство

         Заявител и жалбоподател: All in One Star Ltd

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допуска ли член 30 от Директива (ЕС) 2017/1132 (1) национална правна уредба, според която за вписването на клон на дружество с ограничена отговорност със седалище в друга държава членка в търговския регистър е необходимо да се посочи размерът на уставния капитал или сходна капиталова стойност?

                  2

                              a)

                              Допуска ли член 30 от Директива (ЕС) 2017/1132 национална правна уредба, според която при подаване на заявление за вписване на клон на дружество с ограничена отговорност със седалище в друга държава членка в търговския регистър управителят на дружеството следва да декларира, че в негово лице не е налице обстоятелство, което съгласно националното право не допуска назначаването, под формата на съдебна или административна забрана за упражняване на професия, като забраната изцяло или частично съвпада с предмета на дейност на дружеството, или под формата на влязла в сила осъдителна присъда във връзка с някои престъпления, и че е бил информиран от нотариус, от представител на сходна юридическа професия или от консулски служител относно неограниченото му задължение за предоставяне на информация на съда в това отношение?

                              б)

                              При отрицателен отговор на въпрос 2а:

                                          Допускат ли членове 49 и 54 ДФЕС национална правна уредба,споредкоято управителят на дружеството трябва да подаде такавадекларацияпри подаването на заявление за вписване на клон на дружествос ограниченаотговорност със седалище в друга държава членка в търговскиярегистър?

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно някои аспекти на дружественото право (ОВ L 169, 2017 г., стр. 46).


title: Дело C-477/19: Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Wien (Австрия), постъпило на 21 юни 2019 г. — IE/Magistrat der Stadt Wien

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/15

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Wien (Австрия), постъпило на 21 юни 2019 г. — IE/Magistrat der Stadt Wien
      (Дело C-477/19)
      (2019/C 328/17)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Wien

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: IE

         Ответник: Magistrat der Stadt Wien

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли понятието „места за почивка“ по смисъла на член 12, параграф 2, буква [г)] от Директивата за местообитанията (1) да се тълкува в смисъл, че обхваща и напуснатите към момента предишни места за почивка?
                  При утвърдителен отговор на този въпрос:

                              Трябва ли всяко напуснато към момента предишно място за почивка да се квалифицира като „място за почивка“ по смисъла на член 12, параграф 2, буква [г)] от Директивата за местообитанията?

                        При отрицателен отговор на този въпрос:

                              По какви критерии следва да се установи дали напуснато към момента предишно място за почивка следва да се квалифицира като „място за почивка“ по смисъла на член 12, параграф 2, буква [г)] от Директивата за местообитанията?

                  2)

                  По какви критерии следва да се установи дали конкретно действие или бездействие представлява намеса в „място за почивка“ по смисъла на член 12, параграф 2, буква [г)] от Директивата за местообитанията?

                  3)

                  По какви критерии следва да се установи дали конкретно действие или бездействие представлява толкова сериозна намеса в „място за почивка“ по смисъла на член 12, параграф 2, буква [г)] от Директивата за местообитанията, че може да се приеме, че е налице „повреждане“ по смисъла на член 12, параграф 2, буква [г)] от Директивата за местообитанията?

                  4)

                  По какви критерии следва да се установи дали конкретно действие или бездействие представлява толкова сериозна намеса в „място за почивка“ по смисъла на член 12, параграф 2, буква [г)] от Директивата за местообитанията, че може да се приеме, че е налице „унищожаване“ по смисъла на член 12, параграф 2, буква [г)] от Директивата за местообитанията на това „място за почивка“?

                  5)

                  Трябва ли понятието „място за размножаване“ по смисъла на член 12, параграф 2, буква [г)] от Директивата за местообитанията да се тълкува в смисъл, че обхваща, на първо място, само точно обособено място, на което обикновено се извършва чифтосването в тесен смисъл или непосредствено свързаните с размножаването в тесен периметър действия (например оплождането), или, на второ място, понятието „място на размножаване“ обхваща допълнително всички точно обособени места, които са абсолютно необходими за развитието на младите животни, като места за снасяне на яйцата или необходимите за периода на ларвите или гъсениците части от растения?
                  При отрицателен отговор на този въпрос:

                              Как следва да се тълкува понятието „място за размножаване“ по смисъла на член 12, параграф 2, буква [г)] от Директивата за местообитанията и как „мястото за размножаване“ следва да се разграничи пространствено от другите места?

                  6)

                  По какви критерии следва да се установи дали конкретно действие или бездействие представлява намеса в „място за размножаване“ по смисъла на член 12, параграф 2, буква [г)] от Директивата за местообитанията?

                  7)

                  По какви критерии следва да се установи дали конкретно действие или бездействие представлява толкова сериозна намеса в „място за размножаване“ по смисъла на член 12, параграф 2, буква [г)] от Директивата за местообитанията, че може да се приеме, че е налице „повреждане“ по смисъла на член 12, параграф 2, буква [г)] от Директивата за местообитанията на това „място за размножаване“?

                  8)

                  По какви критерии следва да се установи дали конкретно действие или бездействие представлява толкова сериозна намеса в „място за размножаване“ по смисъла на член 12, параграф 2, буква [г)] от Директивата за местообитанията, че може да се приеме, че е налице „унищожаване“ по смисъла на член 12, параграф 2, буква [г)] от Директивата за местообитанията на това „място за размножаване“?

         (1)  Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, 1992 г., стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109)


title: Дело C-482/19: Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Испания), постъпило на 24 юни 2019 г. — JF и KG/Bankia S.A.

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/17

      Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Испания), постъпило на 24 юни 2019 г. — JF и KG/Bankia S.A.
      (Дело C-482/19)
      (2019/C 328/18)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: JF и KG

         Ответник: Bankia S.A.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съвместимо ли е с правото на Съюза съгласно Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (1), и по-специално член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1, с цел да се гарантира защитата на потребителите и ползвателите и съдебната практика, развиваща посочената директива: възприемането като еднозначен критерий от страна на Tribunal Supremo (Върховен съд) в решения 44—49 от 23 януари 2019 г., според който по отношение на потребителските договори, неравноправна е недоговорена клауза, която предвижда, че всички разходи по осъществяване на транзакцията по отпускане на ипотечен кредит се поемат от заемополучателя, като се разпределят различните разноски по обявената за недействителна неравноправна клауза между кредитиращата банкова институция и потребителя заемополучател, за да се ограничат връщанията на недължимо платени суми при прилагането на националното законодателство?
                  Съвместимо ли е с правото на Съюза съгласно Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори, и по-специално член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1, с цел да се гарантира защитата на потребителите и ползвателите и съдебната практика, развиваща посочената директива тълкуване на Върховния съд, което допълва неравноправна клауза, обявена за недействителна, когато заличаването на тази клауза и последиците, породени от нея, не засягат същината на договора за заем, обезпечен с ипотека?

                  2)

                  Може ли във връзка с член 394 от LEC (Граждански процесуален закон), който установява принципа, че съдебните разноски се поемат от загубилата делото страна, да се приеме, че когато неравноправна клауза за разходи бъде отменена, но последиците от недействителността се ограничават до разпределянето на разходите, посочено по-горе, това представлява нарушение на принципите на правото на Съюза на ефективност и незадължителен характер на неравноправните клаузи, когато в съдебно решение жалбата е уважена частично и може ли това да произведе обратен възпиращ ефект, водещ до липса на защита на законните интереси на потребителите и ползвателите?

         (1)  ОВ L 95, 1993 г., стр. 29


title: Дело C-492/19: Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Steiermark (Австрия), постъпило на 26 юни 2019 г. — OK

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/18

      Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Steiermark (Австрия), постъпило на 26 юни 2019 г. — OK
      (Дело C-492/19)
      (2019/C 328/19)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: OK

         Ответник: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Друга участваща страна: Finanzpolizei

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Трябва ли член 56 ДФЕС, Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 година относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги (1) и Директива 2014/67/ЕС (2) да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която в случай на нарушение на формалните задължения при трансгранично използване на работници, като недържането на разположение на документите за заплата или неуведомяването на централния координационен орган (уведомления на ЦКО), предвижда много високи парични санкции, в частност високи минимални санкции, кумулативно налагани за всеки засегнат работник?

                  2.

                  Ако отговорът на първия въпрос не е утвърдителен:

                              Трябва ли член 56 ДФЕС, Директива 96/71 и Директива 2014/67 да се тълкуват в смисъл, че не допускат налагането на кумулативни парични санкции в случай на нарушение на формалните задължения при трансгранично използване на работници, без да е налице абсолютен максимален размер?

                  3.

                  Трябва ли член 56 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която в случай на предсрочно прекратяване и/или прекъсване на временната дейност в приемащата държава предвижда задължително изпращане на уведомление за промяна до ЦКО?

                  4.

                  Трябва ли член 56 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която не предвижда разумен срок за изпращането на уведомлението за промяна?

                  5.

                  Трябва ли член 56 ДФЕС и член 9 от Директива 2014/67 да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която предвижда, че изискването за предоставяне на документите не е изпълнено, ако тези документи постъпят впоследствие, в рамките на разумен и релевантен срок?

                  6.

                  Трябва ли член 56 ДФЕС и член 9 от Директива 2014/67 да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, съгласно която от чуждестранния доставчик на услуги се изисква да представи документи, които са извън посочените в член 9 от Директива 2014/67 и не са нито релевантни, нито целесъобразни, и не са по-подробно определени в националното право, като например регистри във връзка със заплати, фишове за заплати, банкови извлечения от заплати, декларации за данък върху трудовото възнаграждение, регистрация и отписване, здравно осигуряване, списъци за регистрация и изравняване с допълнителни суми, документи относно класирането от гледна точка на заплата, удостоверения?

         (1)  ОВ L 18, 1997 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 29.

         (2)  Директива 2014/67/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за осигуряване на изпълнението на Директива 96/71/ЕО относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги и за изменение на Регламент (ЕС) № 1024/2012 относно административно сътрудничество посредством Информационната система за вътрешния пазар (ОВ L 159, 2014 г., стр. 11).


title: Дело C-493/19: Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Steiermark (Австрия), постъпило на 26 юни 2019 г. — PL

text:
               30.9.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/19

      Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Steiermark (Австрия), постъпило на 26 юни 2019 г. — PL
      (Дело C-493/19)
      (2019/C 328/20)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: PL

         Ответник: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         Друга участваща страна: Finanzpolizei

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Трябва ли член 56 ДФЕС, Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 година относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги (1) и Директива 2014/67/ЕС (2) да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която в случай на нарушение на формалните задължения при трансгранично използване на работници, като недържането на разположение на документите за заплата или неуведомяването на централния координационен орган (уведомления на ЦКО), предвижда много високи парични санкции, в частност високи минимални санкции, кумулативно налагани за всеки засегнат работник?

                  2.

                  Ако отговорът на първия въпрос не е утвърдителен:

                              Трябва ли член 56 ДФЕС, Директива 96/71 и Директива 2014/67 да се тълкуват в смисъл, че не допускат налагането на кумулативни парични санкции в случай на нарушение на формалните задължения при трансгранично използване на работници, без да е налице абсолютен максимален размер?

                  3.

                  Трябва ли член 56 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която в случай на предсрочно прекратяване и/или прекъсване на временната дейност в приемащата държава предвижда задължително изпращане на уведомление за промяна до ЦКО?

                  4.

                  Трябва ли член 56 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която не предвижда разумен срок за изпращането на уведомлението за промяна?

                  5.

                  Трябва ли член 56 ДФЕС и член 9 от Директива 2014/67 да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която предвижда, че изискването за предоставяне на документите не е изпълнено, ако тези документи постъпят впоследствие, в рамките на разумен и релевантен срок?

                  6.

                  Трябва ли член 56 ДФЕС и член 9 от Директива 2014/67 да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, съгласно която от чуждестранния доставчик на услуги се изисква да представи документи, които са извън посочените в член 9 от Директива 2014/67 и не са нито релевантни, нито целесъобразни, и не са по-подробно определени в националното право, като например регистри във връзка със заплати, фишове за заплати, банкови извлечения от заплати, декларации за данък върху трудовото възнаграждение, регистрация и отписване, здравно осигуряване, списъци за регистрация и изравняване с допълнителни суми, документи относно класирането от гледна точка на заплата, удостоверения?

         (1)  ОВ L 18, 1997 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 29.

         (2)  Директива 2014/67/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за осигуряване на изпълнението на Директива 96/71/ЕО относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги и за изменение на Регламент (ЕС) № 1024/2012 относно административно сътрудничество посредством Информационната система за вътрешния пазар (ОВ L 159, 2014 г., стр. 11).