201807060141993622018/C 259/126472016CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL2018053191022Дело C-647/16: Решение на Съда (втори състав) от 31 май 2018 г. (преюдициално запитване от Tribunal administratif de Lille — Франция) — Adil Hassan/Préfet du Pas-de-Calais (Преюдициално запитване — Регламент (ЕС) № 604/2013 — Определяне на държавата членка, компетентна да разгледа молба за международна закрила, подадена в държава членка от гражданин на трета държава — Процедури за поемане на отговорност и за обратно приемане — Член 26, параграф 1 — Приемане и съобщаване на решението за прехвърляне, преди замолената държава членка да се е съгласила да изпълни искането за обратно приемане)
 ---documentbreak--- C2592018BG920120180531BG001292102Решение на Съда (втори състав) от 31 май 2018 г. (преюдициално запитване от Tribunal administratif de Lille — Франция) — Adil Hassan/Préfet du Pas-de-Calais
   (Дело C-647/16) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Регламент (ЕС) № 604/2013 — Определяне на държавата членка, компетентна да разгледа молба за международна закрила, подадена в държава членка от гражданин на трета държава — Процедури за поемане на отговорност и за обратно приемане — Член 26, параграф 1 — Приемане и съобщаване на решението за прехвърляне, преди замолената държава членка да се е съгласила да изпълни искането за обратно приемане)“2018/C 259/12Език на производството: френски
      Запитваща юрисдикция

   Tribunal administratif de Lille

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Adil Hassan

      Ответник: Préfet du Pas-de-Calais

      Диспозитив

   Член 26, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска държавата членка, която е приела друга държава членка за компетентна да разгледа молба за международна закрила съгласно установените в този регламент критерии и е отправила до нея искане за поемане на отговорност или за обратно приемане на лице по член 18, параграф 1 от посочения регламент, да приеме решение за прехвърляне и да го съобщи на лицето, преди замолената държава членка да се е съгласила изрично или имплицитно да изпълни това искане.
   (
         1
      )	ОВ C 70, 6.3.2017 г.


201807060531993882018/C 259/532812018TC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180503383921Дело T-281/18: Жалба, подадена на 3 май 2018 г. — ABLV Bank/ЕЦБ
 ---documentbreak--- C2592018BG3810120180503BG0053381392Жалба, подадена на 3 май 2018 г. — ABLV Bank/ЕЦБ
   (Дело T-281/18)2018/C 259/53Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподател: ABLV Bank AS (Рига, Латвия) (представители: O. Behrends, M. Kirchner и L. Feddern, адвокати)

      Ответник: Европейска Централна Банка (ЕЦБ)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

            —

            да отмени решенията на Европейската Централна Банка (ЕЦБ) от 23 февруари 2018 г., съгласно които жалбоподателят и ABLV Bank Luxembourg, SA са проблемни или има вероятност да станат проблемни и

            —

            да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага десет основания.

            1.

            Според първото основание преценката на ЕЦБ във връзка с критерия дали „субектът е проблемен или има вероятност да стане проблемен“, що се отнася до жалбоподателя и на дъщерното му дружество ABLV Bank Luxembourg, е неправилна и е свързана с пропуски в редица отношения.

            2.

            Според второто основание ЕЦБ е нарушила правото на изслушване и други процесуални права на жалбоподателя.

            3.

            Според третото основание ЕЦБ е нарушила правото на жалбоподателя на надлежно мотивирано решение.

            4.

            Според четвъртото основание ЕЦБ не е разгледала и оценила внимателно и безпристрастно всички релевантни обстоятелства по конкретния случай.

            5.

            Според петото основание е нарушен принципът на пропорционалност.

            6.

            Според шестото основание ЕЦБ е нарушила принципа на равно третиране.

            7.

            Според седмото основание ЕЦБ е нарушила правото на собственост и свободата на стопанската инициатива.

            8.

            Според осмото основание ЕЦБ е нарушила принципа nemo auditur.

            9.

            Според деветото основание ЕЦБ е извършила злоупотреба с власт.

            10.

            Според десетото основание е налице нарушение на правото на жалбоподателя по член 41 от Хартата на основните права, тъй като засягащите жалбоподателя въпроси не са били разгледани от съответните институции и органи на Съюза.


201807060131994342018/C 259/393212018CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180509282811Дело C-321/18: Преюдициално запитване от Conseil d'État (Белгия), постъпило на 9 май 2018 г. — Terre wallonne ASBL/Région wallonne
 ---documentbreak--- C2592018BG2810120180509BG0039281281Преюдициално запитване от Conseil d'État (Белгия), постъпило на 9 май 2018 г. — Terre wallonne ASBL/Région wallonne
   (Дело C-321/18)2018/C 259/39Език на производството: френски
      Запитваща юрисдикция

   Conseil d'État

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Terre wallonne ASBL

      Ответник: Région wallonne

      Преюдициални въпроси

            1)

            Постановление, с което в съответствие с Директива 92/43/ЕИО от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (
                  1
               ), орган на държава членка определя цели за опазване за мрежата „Натура 2000“, представлява ли план или програма по смисъла на Директива 2001/42/ЕО относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда (
                  2
               ), и по-специално по смисъла на член 3, параграф 2, буква а) или на член 3, параграф 4 от посочената директива?

            2)

            При утвърдителен отговор, трябва ли за такова постановление да се извършва екологична оценка в съответствие с Директива 2001/42/ЕО, въпреки че такава оценка не се изисква съгласно Директива 92/43/ЕИО, въз основа на която е прието постановлението?

      (
         1
      )	ОВ L 206, стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109.
   (
         2
      )	Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 година относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда (ОВ L 197, стр. 30; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 135).


201807060211994402018/C 259/272142018CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180326191911Дело C-214/18: Преюдициално запитване от Sąd Rejonowy w Sopocie (Полша), постъпило на 26 март 2018 г. — H.W.
 ---documentbreak--- C2592018BG1910120180326BG0027191191Преюдициално запитване от Sąd Rejonowy w Sopocie (Полша), постъпило на 26 март 2018 г. — H.W.
   (Дело C-214/18)2018/C 259/27Език на производството: полски
      Запитваща юрисдикция

   Sąd Rejonowy w Sopocie

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: H.W.

      Ответник: PSM „K“ в Г., Komornik Sądowy przy Sądzie Rejonowym w Sopocie Aleksandra Treder

      Преюдициални въпроси

            1)

            С оглед на системата на данъка върху добавената стойност, произтичаща от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (
                  1
               ), и в частност член 1, член 2, параграф 1, букви а) и в) и член 73 във връзка с член 78, първа алинея, буква а), както и изведения от тях принцип на данъчния неутралитет, който е общ принцип на правото на Съюза, допустимо ли е — като се имат предвид нормите на член 29a, параграф 1 и член 29a, параграф 6, точка l от Ustawa z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (Закон от 11 март 2004 г. за данъка върху стоките и услугите) (консолидиран текст, Dz.U., 2017 г., позиция 1221, съответно изменен) във връзка с член 49, параграф 1, член 35 и член 63, параграф 4 от Ustawa z dnia 29 sierpnia 1997 r. o komornikach sądowych i egzekucji (Закон от 29 август 1997 г. за съдебните изпълнители и принудителното изпълнение) (консолидиран текст, Dz.U., 2017 г., позиция 1277, съответно изменен, наричан по-нататък „Законът за съдебните изпълнители“) — да се приеме становището, че събираните от съдебните изпълнители изпълнителни такси са с включен данък върху добавената стойност (ДДС)?
            При утвърдителен отговор на този въпрос

            2)

            С оглед на принципа на пропорционалност, който е общ принцип на правото на Съюза, допустимо ли е да се приеме становището, че като данъчнозадължено лице за целите на ДДС във връзка с извършваната дейност по принудително изпълнение съдебният изпълнител разполага на практика с всички правни средства, за да изпълни правилно данъчното задължение, при положение че изпълнителната такса, събирана съгласно Закона за съдебните изпълнители, включва в себе си данък върху добавената стойност (ДДС)?

      (
         1
      )	ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


201807060121993482018/C 259/136602016CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180531101121Съединени дела C-660/16 и С-661/16: Решение на Съда (пети състав) от 31 май 2018 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzhof — Германия) — Finanzamt Dachau/Achim Kollroß (C-660/16), Finanzamt Göppingen/Erich Wirtl (C-661/16) (Преюдициално запитване — Данъчно облагане — Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Доставка на стоки — Член 65 — Член 167 — Плащане на аванс за придобиване на стока без последваща доставка на въпросната стока — Постановяване на осъдителна присъда за законните представители на доставчика за измама — Несъстоятелност на доставчика — Приспадане на данъка, платен за получена доставка — Условия — Членове 185 и 186 — Корекция от националния данъчен орган — Условия)
 ---documentbreak--- C2592018BG1010120180531BG0013101112Решение на Съда (пети състав) от 31 май 2018 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzhof — Германия) — Finanzamt Dachau/Achim Kollroß (C-660/16), Finanzamt Göppingen/Erich Wirtl (C-661/16)
   (Съединени дела C-660/16 и С-661/16) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Данъчно облагане — Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Доставка на стоки — Член 65 — Член 167 — Плащане на аванс за придобиване на стока без последваща доставка на въпросната стока — Постановяване на осъдителна присъда за законните представители на доставчика за измама — Несъстоятелност на доставчика — Приспадане на данъка, платен за получена доставка — Условия — Членове 185 и 186 — Корекция от националния данъчен орган — Условия)“2018/C 259/13Език на производството: немски
      Запитваща юрисдикция

   Bundesfinanzhof

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Finanzamt Dachau (C-660/16), Finanzamt Göppingen (C-661/16)

      Ответници: Achim Kollroß (C-660/16), Erich Wirtl (C-661/16)

      Диспозитив

            1)

            Членове 65 и 167 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкуват в смисъл, че при обстоятелства като разглежданите в главните производства правото на приспадане на данъка върху добавената стойност, свързан с плащането на аванс, не може да бъде отказано на потенциален купувач на въпросните стоки, когато този аванс е платен и получен, и когато към момента на плащането всички релевантни елементи на бъдещата доставка са били известни на въпросния купувач и доставката на тези стоки тогава е изглеждала сигурна. Такова право обаче може да бъде отказано на въпросния купувач, ако бъде установено с оглед на обективни елементи, че към момента на плащане на аванса е знаел или не е можел логично да не знае, че осъществяването на доставката е било несигурно.

            2)

            Членове 185 и 186 от Директива 2006/112 трябва да се тълкуват в смисъл, че при обстоятелства като разглежданите в главните производства допускат национално законодателство или практика, което/която има за последица обвързване на корекцията на данъка върху добавената стойност ДДС във връзка с плащането на аванс за доставката на стока с връщането на този аванс от доставчика.

      (
         1
      )	ОВ C 86, 20.3.2017 г.


201807060651994562018/C 259/542822018TC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180503394021Дело T-282/18: Жалба, подадена на 3 май 2018 г. — Bernis и др./ЕСП
 ---documentbreak--- C2592018BG3910120180503BG0054391402Жалба, подадена на 3 май 2018 г. — Bernis и др./ЕСП
   (Дело T-282/18)2018/C 259/54Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподатели: Ernests Bernis (Jurmala, Латвия), Oļegs Fiļs (Jurmala), OF Holding SIA (Рига, Латвия) и Cassandra Holding Company SIA (Jurmala) (представители: O. Behrends, M. Kirchner и L. Feddern, адвокати)

      Ответник: Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

            —

            да отмени решенията на Единния съвет за преструктуриране (ЕСП) от 23 февруари 2018 г. относно ABLV Bank, AS и ABLV Bank Luxembourg, SA,

            —

            да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат тринадесет основания.

            1.

            Според първото основание ЕСП не е имал компетентност да приеме решението относно ликвидацията.

            2.

            Според второто основание ЕСП е нарушил правата на жалбоподателите, като е обявил официално решение да не се приемат мерки за преструктуриране.

            3.

            Според третото основание ЕСП е нарушил правата на жалбоподателите поради неправилна преценка по член 18, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 806/2014 (
                  1
               ).

            4.

            Според четвъртото основание ЕСП е нарушил правата на жалбоподателите поради неправилна преценка по член 18, параграф 1, буква а) от Регламент № 806/2014.

            5.

            Според петото основание ЕСП е нарушил правото на изслушване на жалбоподателите и други процесуални права.

            6.

            Според шестото основание ЕСП е нарушил правото на жалбоподателите на надлежно мотивирано решение.

            7.

            Според седмото основание ЕСП не е разгледал и оценил внимателно и безпристрастно всички релевантни обстоятелства по случая.

            8.

            Според осмото основание ЕСП не нарушил принципа на пропорционалност.

            9.

            Според деветото основание ЕСП е нарушил принципа на равно третиране.

            10.

            Според десетото основание ЕСП е нарушил правото на собственост и свободата на стопанската инициатива на жалбоподателите.

            11.

            Според единадесетото основание ЕСП е нарушил принципа nemo auditur.

            12.

            Според дванадесетото основание ЕСП е извършил злоупотреба с власт.

            13.

            Според тринадесетото основание ЕСП е нарушил правата на жалбоподателите по член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, тъй като засягащите ABLV Bank SA въпроси не са били разгледани от съответните институции и органи на Съюза.

      (
         1
      )	Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 225, 2014 г., стр. 1).


201807060171993492018/C 259/403452018CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180525282922Дело C-345/18 P: Жалба, подадена на 25 май 2018 г. от Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA and Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 15 март 2018 г. по дело T-211/16, Caviro Distillerie и др./Комисия
 ---documentbreak--- C2592018BG2820120180525BG0040282292Жалба, подадена на 25 май 2018 г. от Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA and Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 15 март 2018 г. по дело T-211/16, Caviro Distillerie и др./Комисия
   (Дело C-345/18 P)2018/C 259/40Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподатели: Caviro Distillerie Srl, Distillerie Bonollo SpA, Distillerie Mazzari SpA and Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA (представител: R. MacLean, Solicitor)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Съда:

            —

            да отмени решението на Общия съд, доколкото той е допуснал грешка, недопустимо подменяйки собствените си съображения при преценката на второто основание в жалбата на жалбоподателите,

            —

            да отмени решението на Общия съд на основание явно изопачаване на представените му доказателства във връзка с развитието и крайното положение на пазарния дял на европейската промишленост,

            —

            да уважи второто основание на жалбоподателите относно погрешната преценка на Общия съд за положението на пазарния дял и да упражни собствените си правомощия да се произнесе по това основание и да постанови окончателно решение,

            —

            при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд, за да се произнесе той по този въпрос от основанието на жалбоподателите,

            —

            да потвърди, че Общият съд е допуснал явна грешка в преценката и е нарушил член 3, параграф 2 и член 3, параграф 5 от основния регламент (
                  1
               ), когато е направил извода, че Комисията не е допуснала явна грешка в преценката, приемайки констатациите си относно материалните вреди,

            —

            да потвърди, че Общият съд не е изложил достатъчно съображения, които освен това си противоречат, и

            —

            да осъди Комисията да заплати съдебните разноски и разходи на жалбоподателите, възникнали в това производство, както и в първоинстанционното производство.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателите изтъкват три основания за обжалване. Всичките три основания, представени на Съда, се отнасят до второто основание, представено пред Общия съд. Най-общо повдигнатите пред Съда основания са следните:

            1.

            Общият съд е допуснал грешка в правото, подменяйки собствените си съображения с тези на Комисията, преценявайки значението от намаляването на пазарния дял на промишлеността на Съюза както в относителен, така и в абсолютен смисъл и/или явно е изопачил представените му доказателства във връзка със спада в пазарния дял на промишлеността на Съюза.

            2.

            Общият съд е допуснал явна грешка в преценката и е нарушил член 3, параграф 2 и член 3, параграф 5 от основния регламент, когато стига до извода, че Комисията не е допуснала явна грешка в преценката, приемайки констатациите си относно материалните вреди.

            3.

            Общият съд не е представил съответни съображения за установяването на вредата по този въпрос, тъй като не е обяснил защо допуснатата от Комисията грешка в преценката на пазарния дял на промишлеността на Съюза не е основание за отмяната на обжалваната правна уредба, както са поискали жалбоподателите. В допълнение Общият съд е приел противоречиви съображения, тъй като е открил грешка в преценката на Комисията за пазарния дял на промишлеността на Съюза, но в крайна сметка е постановил решение в нейна полза.

      (
         1
      )	Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ 2009, L 343, стр. 51).


201807060051994002018/C 259/141902017CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180531111111Дело C-190/17: Решение на Съда (първи състав) от 31 май 2018 г. (преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Madrid — Испания) — Lu Zheng/Ministerio de Economía y Competitividad (Преюдициално запитване — Контрол на пари в брой, които се внасят и изнасят от Европейския съюз — Регламент (ЕО) № 1889/2005 — Приложно поле — Член 63 ДФЕС — Свободно движение на капитали — Гражданин на трета страна, пренасящ в багажа си значителна недекларирана сума пари в брой — Задължение за деклариране при изнасянето на тази сума от територията на Испания — Санкции — Пропорционалност)
 ---documentbreak--- C2592018BG1110120180531BG0014111111Решение на Съда (първи състав) от 31 май 2018 г. (преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Madrid — Испания) — Lu Zheng/Ministerio de Economía y Competitividad
   (Дело C-190/17) (
         1
      )
   „(Преюдициално запитване — Контрол на пари в брой, които се внасят и изнасят от Европейския съюз — Регламент (ЕО) № 1889/2005 — Приложно поле — Член 63 ДФЕС — Свободно движение на капитали — Гражданин на трета страна, пренасящ в багажа си значителна недекларирана сума пари в брой — Задължение за деклариране при изнасянето на тази сума от територията на Испания — Санкции — Пропорционалност)“2018/C 259/14Език на производството: испански
      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Superior de Justicia de Madrid

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Lu Zheng

      Ответник: Ministerio de Economía y Competitividad

      Диспозитив

   Членове 63 ДФЕС и 65 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба на държава членка като спорната в главното производство, която предвижда, че за неизпълнението на задължението за деклариране на значителни суми пари в брой, които се внасят или изнасят от територията на тази държава, се налага глоба, която може да достигне двукратния размер на недекларираната сума.
   (
         1
      )	ОВ C 221, 10.7.2017 г.


201807060261994522018/C 259/282602018CJC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180416192022Дело C-260/18: Преюдициално запитване от Sąd Okręgowy w Warszawie (Полша), постъпило на 16 април 2018 г. — Kamil Dziubak и Justyna Dziubak/Raiffeisen Bank Polska SA
 ---documentbreak--- C2592018BG1920120180416BG0028192202Преюдициално запитване от Sąd Okręgowy w Warszawie (Полша), постъпило на 16 април 2018 г. — Kamil Dziubak и Justyna Dziubak/Raiffeisen Bank Polska SA
   (Дело C-260/18)2018/C 259/28Език на производството: полски
      Запитваща юрисдикция

   Sąd Okręgowy w Warszawie

      Страни в главното производство

      Ищци: Kamil Dziubak и Justyna Dziubak

      Ответник: Raiffeisen Bank Polska SA

      Преюдициални въпроси

            1.

            Може ли да се приеме, че ако обявяването за неравноправни договорни клаузи по смисъла на Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (
                  1
               ) на определени договорни условия, в които се посочва начинът на изпълнение на престация от страните (нейният размер), води до разваляне на целия договор, което е неблагоприятно за потребителя, е възможно пропуските в договора да се запълнят не въз основа на диспозитивна разпоредба, която недвусмислено заменя неравноправната клауза, а въз основа на разпоредби от националното право, в които се предвижда допълване на последиците, предвидени изрично в рамките на правната сделка, с последиците, произтичащи от принципите на справедливост (принципите на обществено съжителство) или от установените обичаи?

            2.

            Трябва ли евентуалната преценка на последиците за потребителя от развалянето на целия договор да се извърши при отчитане на съществуващите обстоятелства към момента на сключването му или пък към момента на възникването на спора между страните относно действителността на определена клауза (твърдението на потребителя, че е неравноправна) и какво значение има мнението, изразено в хода на такъв спор от потребителя?

            3.

            Възможно ли е запазването на действието на условията, които по смисъла на нормите от Директива 93/13/ЕИО представляват неравноправни договорни клаузи, ако възприемането на такъв подход към момента на разрешаване на спора е обективно благоприятно за потребителя?

            4.

            Може ли обявяването за неравноправни на договорните условия, в които се определя размерът и начинът на изпълнение на престация от страните, да създаде положение, при което формата на правоотношението, определена въз основа на съдържанието на договора при изключване на последиците от неравноправните клаузи, се отклонява от формата, избрана от страните съобразно основните им престации, и по-специално дали обявяването за неравноправно на договорно условие означава, че е възможно да продължат да се прилагат другите незасегнати от обявяването на неравноправността договорни условия, с които се определя основната престация на потребителя и чиято договорена от страните форма (включването им в договора) е била неразривно свързана с оспореното от потребителя условие?

      (
         1
      )	OB L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273.


201807060741994112018/C 259/552832018TC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180503404121Дело T-283/18: Жалба, подадена на 3 май 2018 г. — Bernis и др./ЕЦБ
 ---documentbreak--- C2592018BG4010120180503BG0055401412Жалба, подадена на 3 май 2018 г. — Bernis и др./ЕЦБ
   (Дело T-283/18)2018/C 259/55Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподатели: Ernests Bernis (Jurmala, Латвия), Oļegs Fiļs (Jurmala), OF Holding SIA (Рига, Латвия) и Cassandra Holding Company SIA (Jurmala) (представители: O. Behrends, M. Kirchner и L. Feddern, адвокати)

      Ответник: Европейска Централна Банка (ЕЦБ)

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

            —

            да отмени решенията на ЕЦБ от 23 февруари 2018 г., съгласно които ABLV Bank, AS и ABLV Bank Luxembourg, SA са проблемни или има вероятност да станат проблемни,

            —

            да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат десет основания.

            1.

            Според първото основание преценката на ЕЦБ във връзка с критерия дали „субектът е проблемен или има вероятност да стане проблемен“, що се отнася до ABLV Bank и на дъщерното му дружество ABLV Bank Luxembourg, е неправилна и е свързана с пропуски в редица отношения.

            2.

            Според второто основание ЕЦБ е нарушила правото на изслушване и други процесуални права на жалбоподателите.

            3.

            Според третото основание ЕЦБ е нарушила правото на жалбоподателите на надлежно мотивирано решение.

            4.

            Според четвъртото основание ЕЦБ не е разгледала и оценила внимателно и безпристрастно всички релевантни обстоятелства по конкретния случай.

            5.

            Според петото основание е нарушен принципът на пропорционалност.

            6.

            Според шестото основание ЕЦБ е нарушила принципа на равно третиране.

            7.

            Според седмото основание ЕЦБ е засегнала правото на собственост и свободата на стопанската инициатива.

            8.

            Според осмото основание ЕЦБ е нарушила принципа nemo auditur.

            9.

            Според деветото основание ЕЦБ е извършила злоупотреба с власт.

            10.

            Според десетото основание е налице нарушение на правото на ABLV Bank по член 41 от Хартата на основните права, тъй като засягащите ABLV Bank въпроси не са били разгледани от съответните институции и органи на Съюза.


201807060511993962018/C 259/415682016TC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180614303011Съединени дела T-586/16 и T-599/16: (Решение на Общия съд от 14 юни 2018 г. — Spagnolli и др./Комисия (Публична служба — Длъжностни лица — Смърт на съпруг, длъжностно лице — Правоприемници на починалото длъжностно лице — Наследствена пенсия — Пенсия за сирак — Промяна на работното място на преживелия съпруг, длъжностно лице — Адаптиране на заплатата — Метод за изчисляване на наследствени пенсии и пенсии за сираци — Член 81а от Правилника за длъжностните лица — Известие за изменение на пенсионните права — Увреждащ акт с неблагоприятни последици по смисъла на член 91 от Правилника — Член 85 от Правилника — Възстановяване на неоснователно платени суми — Условия — Искане за обезщетение за претърпените имуществени и неимуществени вреди)
 ---documentbreak--- C2592018BG3010120180614BG0041301301(Решение на Общия съд от 14 юни 2018 г. — Spagnolli и др./Комисия
   (Съединени дела T-586/16 и T-599/16) (
         1
      )
   „(Публична служба — Длъжностни лица — Смърт на съпруг, длъжностно лице — Правоприемници на починалото длъжностно лице — Наследствена пенсия — Пенсия за сирак — Промяна на работното място на преживелия съпруг, длъжностно лице — Адаптиране на заплатата — Метод за изчисляване на наследствени пенсии и пенсии за сираци — Член 81а от Правилника за длъжностните лица — Известие за изменение на пенсионните права — Увреждащ акт с неблагоприятни последици по смисъла на член 91 от Правилника — Член 85 от Правилника — Възстановяване на неоснователно платени суми — Условия — Искане за обезщетение за претърпените имуществени и неимуществени вреди)“2018/C 259/41Език на производството: италиански
      Страни

      Жалбоподатели: Alberto Spagnolli (Парма, Италия), Francesco Spagnolli (Парма), Maria Alice Spagnolli (Парма) и Bianca Maria Elena Spagnolli (Парма) (представители: C. Cortese и B. Cortese, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: G. Gattinara и F. Simonetti)

      Предмет

   Искане на основание член 270 ДФЕС, съответно, по дело T-568/16, за отмяна на известието за изменение № 3 PMO/04/LM/2015/ARES на службата „Управление и плащане по индивидуални права“ (PMO) на Комисията от 6 февруари 2015 г., в което се посочват новите размери на наследствената пенсия и пенсиите за сираци, отпуснати на жалбоподателите, а по дело T-599/16, от една страна, за отмяна на решение PMO/04/LM/2015/ARES/3406787 на PMO от 17 август 2015 г. за връщане на неоснователно платени на жалбоподателите суми като наследствена пенсия и пенсии за сираци и от друга страна, за обезщетение за вредите, които жалбоподателите твърдят, че са претърпели

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля жалбата по дело T 568/16.

            2)

            По дело T 599/16, отменя решение PMO/04/LM/2015/ARES/3406787 на службата „Управление и плащане по индивидуални права“ (PMO) на Комисията от 17 август 2015 г. за връщане на неоснователно платените на жалбоподателите суми като наследствена пенсия и пенсии за сираци, а в останалата част отхвърля жалбата.

            3)

            По всяко от тези дела всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 111, 29.3.2016 г. (Дело, първоначално регистрирано пред Съда на публичната служба на Европейския съюз под номер F-140/15 и прехвърлено на Общия съд на Европейския съюз на 1.9.2016 г.)


201807060581993892018/C 259/562992018TC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180516414221Дело T-299/18: Жалба, подадена на 16 май 2018 г. — Strabag Belgium/Парламент
 ---documentbreak--- C2592018BG4110120180516BG0056411422Жалба, подадена на 16 май 2018 г. — Strabag Belgium/Парламент
   (Дело T-299/18)2018/C 259/56Език на производството: френски
      Страни

      Жалбоподател: Strabag Belgium (Антверпен, Белгия) (представители: M. Schoups, K. Lemmens и M. Lahbib, avocats)

      Ответник: Европейски парламент

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

            —

            Да обяви, че настоящото искане за отмяна е допустимо и основателно;

            —

            В резултат на това да обяви отмяната (i) на решението от 19 април 2018 г., потвърждаващо решението на Европейския парламент от 24 ноември 2017 г. за възлагане на поръчка с предмет „Рамков договор, включващ строителни работи от общ изпълнител за сградите на Европейския парламент в Брюксел“ (обществена поръчка № 06/D20/2017/M036) на петима оференти, вместо на SA Strabag Belgium и (ii) доклада от анализа на офертите (допълнение), съставен на 26 март 2018 г. от комисията по оценяване на офертите, назначена от компетентния разпоредител с бюджетни кредити;

            —

            Да осъди Европейския парламент да заплати всички съдебни разноски в настоящото производство, в това число обезщетение за воденото дело.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата жалбоподателят се позовава на едно основание, което е за нарушение на:

            (i)

            член 110, параграф 5 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 година относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза и за отмяна на Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета (OВ, L 298, 2012 г., стp. 1), изменен с Регламент (ЕС, Евратом) 2015/1929 на Европейския парламент и на Съвета от 28 октомври 2015 година (OВ, L 286, 2015 г., стp. 1), предвиждащ, че на Комисията се предоставят правомощия да приема делегирани актове в съответствие с член 210 във връзка с подробните условия относно критериите за възлагане, включително икономически най-изгодната оферта;

            (ii)

            член 151, изменен с Делегиран регламент (ЕС) 2015/2462 на Комисията от 30 октомври 2015 за изменение на Делегиран регламент (ЕС) № 1268/2012 относно правилата за прилагане на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза (OВ, L 342, 2015 г., стр. 7), който предвижда правилата, приложими към офертите с необичайно ниска стойност, както и

            (iii)

            член 102 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012, който утвърждава общите принципи на прозрачност, на равно третиране и на недопускане на дискриминация в областта на обществените поръчки.

      Жалбоподателят счита, че тези правила са били нарушени, тъй като обжалваното решение:

            (i)

            сочи, че нито едно обстоятелство, съдържащо се било в представените оферти, било в поисканите след това допълнителни разяснения, не позволява да се твърди, че офертата на някое от дружествата — спечелили оференти, е била с необичайно ниска стойност предвид приложимата правна уредба и

            (ii)

            разглежда горепосочената оферта като редовната оферта с най-ниска стойност без надлежна мотивация, макар че тя явно не е редовната оферта с най-ниска стойност, включва необичайно ниски цени и след по-конкретна и задълбочена проверка от Европейския парламент би трябвало да бъде обявена за нередовна и отхвърлена.


201807060501993952018/C 259/425972016TC25920180723BG01BGINFO_JUDICIAL20180607313111Дело T-597/16: Решение на Общия съд от 7 юни 2018 г. — OW/ЕААБ (Публична служба — Срочно наети служители — Назначение в интерес на службата — Прехвърляне на нова длъжност — Явна грешка в преценката — Задължение за мотивиране — Право на защита — Злоупотреба с власт)
 ---documentbreak--- C2592018BG3110120180607BG0042311311Решение на Общия съд от 7 юни 2018 г. — OW/ЕААБ
   (Дело T-597/16) (
         1
      )
   „(Публична служба — Срочно наети служители — Назначение в интерес на службата — Прехвърляне на нова длъжност — Явна грешка в преценката — Задължение за мотивиране — Право на защита — Злоупотреба с власт)“2018/C 259/42Език на производството: английски
      Страни

      Жалбоподател: OW (представители: S. Rodrigues и C. Bernard-Glanz, avocats)

      Ответник: Европейска агенция за авиационна безопасност (представители: първоначално F. Manuhutu и A. Haug, впоследствие A. Haug, подпомагани от D. Waelbroeck и A. Duron, avocats)

      Предмет

   Искане на основание член 270 ДФЕС за отмяна на решение 2015/155/ED от 20 юли 2015 г., с което изпълнителният директор на ЕААБ назначава жалбоподателката на нова длъжност

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля жалбата.

            2)

            Осъжда OW да заплати съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 296, 16.8.2016 г. (дело, първоначално заведено пред Съда на публичната служба на Европейския съюз под номер F-27/16 и прехвърлено на Общия съд на Европейския съюз на 1 септември 2016 г).


201807130362004222018/C 268/1062017CJC26820180730BG01BGINFO_JUDICIAL201806078922Дело C-6/17 P: Решение на Съда (шести състав) от 7 юни 2018 г. — ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias/Европейска комисия (Обжалване — Арбитражни клаузи — Конвенции „Perform“ и „Oasis“, сключени в рамките на Седмата рамкова програма за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности (2007 — 2013 г.) — Допустими разходи — Възстановяване на изплатени суми — Насрещeн иск)
 ---documentbreak--- C2682018BG820120180607BG00108292Решение на Съда (шести състав) от 7 юни 2018 г. — ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias/Европейска комисия
   (Дело C-6/17 P) (
         1
      )
   „(Обжалване — Арбитражни клаузи — Конвенции „Perform“ и „Oasis“, сключени в рамките на Седмата рамкова програма за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности (2007 — 2013 г.) — Допустими разходи — Възстановяване на изплатени суми — Насрещeн иск)“2018/C 268/10Език на производството: гръцки
      Страни

      Жалбоподател: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (представител: S. Paliou, dikigoros)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: R. Lyal и A. Kyratsou)

      Диспозитив

            1)

            Отхвърля жалбата.

            2)

            Осъжда ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias да заплати съдебните разноски.

      (
         1
      )	ОВ C 63, 27.2.2017 г.


title: Дело C-414/18: Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Италия), постъпило на 22 юни 2018 г. — Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo/Banca d’Italia

text:
               3.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/9

      Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Италия), постъпило на 22 юни 2018 г. — Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo/Banca d’Italia
      (Дело C-414/18)
      (2018/C 311/09)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

         Ответник: Banca d’Italia

         Преюдициален въпрос

      Недопустимо ли е — съгласно член 5, параграф 1, по-специално букви а) и е) от Регламент № 2015/63 (1), тълкуван с оглед на принципите, установени в този източник на правото, както и в Директива № 2014/59 (2), в Регламент № 2014/806 (3) и в член 120 от Договора за функционирането на Европейския съюз и въз основа на основните правила за равно третиране, недопускане на дискриминация и пропорционалност, установени в член 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и с оглед на забраната за двойно плащане при изчисляване на вноските по член 103, параграф 2 от Директива 2014/59 — режимът, предвиден за вътрешногруповите задължения, да се прилага и в случай на „фактическа“ група или в случай на съществуваща взаимосвързаност между дадена институция и други банки в една и съща система, и от друга страна, отново с оглед на горепосочените принципи, може ли преференциалното третиране, предвидено за насърчителни задължения в същия член 5, да се приложи по аналогия и спрямо задълженията на дадена банка от така нареченото „второ ниво“ към останалите банки в системата (на кооперативните кредитни банки) или посочената характеристика на дадена институция, която и в отношенията си с ЕЦБ и с финансовия пазар функционира по-конкретно като централна банка в рамките на взаимосвързана и интегрирана структура от малки банки, въз основа на действащите разпоредби трябва да доведе до някои корекции при представянето на финансовите данни от страна на Националния орган за преструктуриране към органите на Общността и при определяне на дължимите от институцията вноски към Фонда за преструктуриране въз основа на нейните действителни задължения и на нейния конкретен рисков профил?

         (1)  Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 на Комисията от 21 октомври 2014 г. за допълване на Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на предварителните вноски в механизмите за финансиране на преструктурирането (ОВ, L 11, 2015 г., стр. 44).

         (2)  Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 173, стр. 190).

         (3)  Регламент (ЕС) № 2014/806 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 г. за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 225, стр. 1).


title: Дело C-362/18: Преюдициално запитване от Székesfehérvári Törvényszék (Унгария), постъпило на 5 юни 2018 г. — Hochtief AG/Fővárosi Törvényszék

text:
               3.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/6

      Преюдициално запитване от Székesfehérvári Törvényszék (Унгария), постъпило на 5 юни 2018 г. — Hochtief AG/Fővárosi Törvényszék
      (Дело C-362/18)
      (2018/C 311/06)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Székesfehérvári Törvényszék

         Страни в главното производство

         Ищец: Hochtief AG

         Ответник: Fővárosi Törvényszék

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли основните принципи и разпоредби от правото на Съюза (по-конкретно, член 4, параграф 3 ДЕС и изискването за еднакво тълкуване) съобразно тълкуването, дадено им от Съда на Европейския съюз, по-специално в решение по дело Köbler, да се тълкуват в смисъл, че отговорността на съд на държава членка, който се е произнесъл като последна инстанция с решение, с което се нарушава правото на Съюза, може да бъде ангажирана единствено въз основа на националното право или на установените в националното право критерии? При отрицателен отговор следва ли основните принципи и разпоредби от правото на Съюза, и по-специално трите критерия за ангажиране на отговорността на „държавата“, установени от Съда на Европейския съюз по дело Köbler, да се тълкуват в смисъл, че наличието на предпоставките за отговорност на държава членка за нарушаване на правото на Съюза от страна на нейните съдилища трябва да се преценява въз основа на националното право?

                  2)

                  Следва ли разпоредбите и основните принципи на правото на Съюза (по-конкретно член 4, параграф 3 ДЕС и изискването за ефективна съдебна защита), и по-специално решенията на Съда на Европейския съюз в областта на отговорността на държавите членки, постановени в частност по делата Francovich, Brasserie du pêcheur и Köbler, да се тълкуват в смисъл, че силата на пресъдено нещо на съдебните решения, постановени в нарушение на правото на Съюза от съдилищата на държава членка, които се произнасят като последна инстанция, изключва ангажирането на отговорността на държавата членка за вреди?

                  3)

                  Следва ли принципите на ефективност и равностойност, закрепени в директиви 89/665/ЕИО (1), 92/13/ЕИО (2) и 2007/66/ЕО (3), както и в решения на Съда, постановени по делата Kühne & Heitz, Kapferer, Impresa Pizzarotti и Transportes Urbanos y Servicios Generales, да се тълкуват в смисъл, че в рамките на производството по отмяна на влязло в сила съдебно решение заинтересованата страна вече не може да се позовава на констатациите на Съда, съдържащи се в решение, постановено по преюдициално запитване, отправено от въззивната инстанция в главното производство, при положение че тези констатации не са взети предвид в главното производство, по-специално ако съдът на съответната държава членка, който разглежда делото като последна инстанция, е отхвърлил касационната жалба, подадена срещу постановеното в главното производство решение, с мотива че страната не се е позовала своевременно на констатациите, съдържащи се в решението на Съда?

                  4)

                  Следва ли посочените в третия въпрос директиви, практиката на Съда, установена по-конкретно с решения Impresa Pizzarotti (C-213/13), Kapferer (C-234/04), Kühne & Heitz (C-453/00) и Transportes Urbanos и Servicios Generales (C-118/08), във връзка с допустимостта на отмяната на влязло в сила решение, както и основните принципи, изведени от Съда по дела C-470/99, C-327/00 и C-241/06 във връзка с предвидените в националното право срокове в процедурите за преразглеждане при възлагането на обществени поръчки, да се тълкуват в смисъл, че националните съдилища действат правилно, като не се съобразяват с решение на Съда, постановено по искане на въззивния съд, отправено в рамките на разглеждано от него производство или с решение на Съда, чиято версия на официалния език на съответната държава членка не е била налична преди въззивното производство, тъй като заинтересованата страна не се е позовала своевременно на тези решения, както и като отхвърлят като недопустима молбата за отмяна на влязло в сила решение на тази страна, която се позовава на същите решения на Съда, без тези решения или фактите от значение за тяхното постановяване да бъдат взети предвид?

                  5)

                  Следва ли посочените в третия въпрос директиви и практиката на Съда, установена по-конкретно с решения Impresa Pizzarotti (C-213/13), Kapferer (C-234/04), Kühne & Heitz (C-453/00) и Transportes Urbanos и Servicios Generales (C-118/08), да се тълкуват в смисъл, че когато заинтересованата страна по делото се позовава на решението на Съда, постановено по дело Kempter (С-2/06) — съгласно което не е необходимо тази страна да се позовава на решенията на Съда, а същите трябва да бъдат взети предвид служебно от националния съд — националните съдилища действат правилно, като не вземат предвид решенията на Съда, позовавайки се на националните процесуални разпоредби, и в противоречие с постановеното в решение [Kempter], като това обстоятелство дори не се споменава в решението, с което се слага край на производството, нито в мотивите на същото, както и като отхвърлят като недопустима молбата за отмяна на влязло в сила решение на тази страна, която се позовава на същите решения на Съда, без тези решения или фактите от значение за тяхното постановяване да бъдат взети предвид?

                  6)

                  Следва ли условието за достатъчно съществено нарушение, установено в решения Köbler и Traghetti del Mediterraneo, да се тълкува в смисъл, че такова нарушение не е налице, когато съд, който се произнася като последна инстанция, отхвърля като недопустима молба за отмяна на влязло в сила решение в явно противоречие с установената и подробно цитирана практика на Съда — включително посочените различни правни становища — без изобщо да обсъжда тази практика и без да мотивира това си решение от гледна точка на правото на Съюза, както и очевидно без да обсъди или дори да загатне необходимостта от сезиране на Съда със съответния въпрос, въпреки че при обосноваване на тази необходимост също е подробно цитирана релевантната практика на Съда на Европейския съюз? Като се има предвид решение на Съда С-283/81, Cilfit, трябва ли национаният съд да се мотивира, когато, отклонявайки се от задължителното тълкуване на правото, дадено от Съда, отказва да допусне отмяна на влязлото в сила съдебно решение и в тази връзка отказва да отправи преюдициално запитване, без да изложи каквито и да било мотиви?

                  7)

                  Следва ли принципите на ефективна съдебна защита и на равностойност, закрепени в член 19 и член 4, параграф 3 ДЕС, свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги, закрепени в член 49 ДФЕС, Директива 93/37/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, както и в директиви 89/665/ЕИО, 92/13/ЕИО и 2007/66/ЕО, да се тълкуват в смисъл, че [допускат] компетентните органи и съдилища, при явно незачитане на приложимото право на Съюза, да отхвърлят една след друга подадените от ищеца жалби срещу отстраняването му от участие в процедура за възлагане на обществена поръчка, като се има предвид, че това е наложило, съобразно случая, изготвяне на редица документи, изискващо много време и средства, или участие в съдебни заседания, и че макар на теория наистина да съществува възможност за ангажиране на отговорността за вреди, причинени при изпълнение на правораздавателните функции, приложимото законодателство лишава ищеца от възможността да претендира по съдебен ред обезщетение за вредите, които е претърпял в резултат на неправомерните действия?

                  8)

                  Следва ли принципите, изведени в решения Köbler, Traghetti del Mediterraneo и Saint Giorgio, да се тълкуват в смисъл, че не се дължи обезщетение за вреда, причинена в резултат на това, че в противоречие с установената практика на Съда съдът на държава членка, който е разгледал делото като последна инстанция, не е допуснал поисканата своевременно от заинтересованата страна отмяна на влязло в сила съдебно решение, при която същата би могла да претендира обезщетение за направените разноски?

                  9)

                  Ако съгласно националното право при ново решение на Конституционния съд следва да се допусне отмяна на влязлото в сила съдебно решение с цел възстановяване на конституционосъобразността, не трябва ли, в съответствие с принципа на равностойност и с принципа, изведен в решение на Съда по дело Transportes Urbanos и Servicios Generales (C-118/08), отмяната да се допусне и в хипотеза, при която чрез позоваване на предвиденото в националното законодателство относно процесуалните срокове не са взети предвид по-рано постановено решение на Съда по друго дело, решение на Съда, постановено по искане на съда, разгледал главното производство, както и фактите от значение за тяхното постановяване?

         (1)  Директива 89/665/ЕИО на Съвета от 21 декември 1989 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прилагането на производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки за доставки и за строителство (ОВ L 395, 1989 г., стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 237).

         (2)  Директива 92/13/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1992 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно прилагането на правилата на Общността по възлагане на обществени поръчки на субекти, извършващи дейност във водния, енергийния, транспортния и телекомуникационния сектор (ОВ L 76, 1992 г., стр. 14; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 43).

         (3)  Директива 2007/66/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2007 година за изменение на директиви 89/665/ЕИО и 92/13/ЕИО на Съвета с оглед повишаване на ефективността на процедурите за преразглеждане при възлагане на обществени поръчки (ОВ L 335, 2007 г., стр. 31).


title: Дело T-408/18: Иск, предявен на 3 юли 2018 г. — Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/Изпълнителна агенция за образование, аудио-визия и култура (EACEA)

text:
               10.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 319/18

      Иск, предявен на 3 юли 2018 г. — Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/Изпълнителна агенция за образование, аудио-визия и култура (EACEA)
      (Дело T-408/18)
      (2018/C 319/22)
      Език на производството: гръцки

         Страни

         Ищец: Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis (Солун, Гърция) (представител: S. Paliou, avvocato)

         Ответник: Изпълнителна агенция за образование, аудио-визия и култура (EACEA)

         Искания на ищеца

      Ищецът иска от Общия съд:

                  —

                  да установи, че искането на ответника, съдържащо се в дебитно известие № 3241804913 от 16 април 2018 г., ищецът да му възстанови част от помощта, получена във връзка с дейност в рамките на ENHSA (Европейска мрежа на Ръководителите на Висшите училища по Архитектура) е неоснователно по отношение на сумата от 77 169,78 EUR, и да установи, че тази сума съответства на допустимите разходи;

                  —

                  да установи, че искането на ответника, съдържащо се в дебитно известие № 3241804682 от 9 април 2018 г., ищецът да върне част от субсидията, която е получил за дейност по ARCHI-MUNDUS в размер на 28 976,83 EUR, е неоснователно, и да установи, че тази сума съответства на допустимите разходи;

                  —

                  да задължи ответника да върне горепосочените суми, заедно със законната лихва, и

                  —

                  да осъди Изпълнителна агенция за образование, аудио-визия и култура да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      С предявения иск Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis оспорва искането на EACEA в дебитно известие № 3241804913 от 16 април 2018 г. за сумата от 84 955,12 EUR, отпусната във връзка с дейност в рамките на ENHSA. Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis оспорва освен това искането на EACEA в дебитно известие № 3241804682 от 9 април 2018 г. за връщане на сумата от 28 976,83 EUR, получена във връзка с дейност по ARCHI-MUNDUS.
      Посочените искания за връщане на сумите са направени след проверка на място в помещенията на ищеца, в хода на която EACEA поставя на обсъждане въпросът за ефективността на разходите, свързани с дневните надбавки за участие в конференциите, провеждани в рамките на дейностите на ENHSA и ARCHI-MUNDUS.
      При тези обстоятелства ищецът иска от Общия съд на Европейския съюз да установи, че и по двете дейности фиксираното обезщетение (дневните надбавки) за участниците в конференциите, които не говорят гръцки език, съответства на допустимите разходи.
      Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis поддържа, че оспорваните от EACEA разходи, са допустими, като това се потвърждавало от документите, които ищецът е представил на EACEA по време на проверката на място и в последващата кореспонденция.


title: Дело T-438/17: Определение на Общия съд от 11 юли 2018 г. — The Scotch Whisky Association/EUIPO — José Estévez (JOHN COR)

text:
               10.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 319/26

      Определение на Общия съд от 11 юли 2018 г. — The Scotch Whisky Association/EUIPO — José Estévez (JOHN COR)
      (Дело T-438/17) (1)

      (2018/C 319/31)
      Език на производството: испански
      Председателят на първи състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

         (1)  ОВ C 309, 18.9.2017 г.


title: Дело T-426/18: Жалба, подадена на 11 юли 2018 г. — Bizbike и Hartmobile/Комисия

text:
               24.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 341/21

      Жалба, подадена на 11 юли 2018 г. — Bizbike и Hartmobile/Комисия
      (Дело T-426/18)
      (2018/C 341/32)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Bizbike (Вилсбеке, Нидерландия), Hartmobile BV (Амстердам, Нидерландия) (представител: R. MacLean, Solicitor)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателите

      Жалбоподателите искат от Общия съд:

                  —

                  да обяви жалбата за допустима,

                  —

                  на посочените в жалбата основания да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/671 на Комисията от 2 май 2018 година за въвеждане на регистрационен режим по отношение на вноса на електрически велосипеди с произход от Китайската народна република (1), и

                  —

                  да осъди Европейската комисия и встъпилите страни да заплатят съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат пет основания.

                  1.

                  В рамките на първото основание се твърди наличието на явна грешка в преценката на фактите и при прилагането на правото, довела до нарушение на член 10, параграф 4, буква в) от Регламент № 2016/1036 (2) и по-специално на изискването да се установи достатъчна степен на осведоменост или знание от страна на вносителите за дъмпинг и претърпяна от промишлеността на Съюза вреда за целите на въвеждането на регистрационен режим на вноса.

                  2.

                  В рамките на второто основание се твърди, че са нарушени принципите на правна сигурност и оправданите правни очаквания за прилагането на член 10, параграф 4, буква в) от Регламент № 2016/1036.
                  Жалбоподателите твърдят, че Регламент № 2018/671 нарушавал принципа на правна сигурност като вменил на жалбоподателите предполагаемо знание за твърдяното наличие на дъмпинг и вреда, и като приел, че фактическата обстановка им е била известна преди приемането на правни мерки.
                  Регламент № 2018/671 нарушавал и принципа на оправданите правни очаквания като възприемал тълкуване за предполагаемото знание за Регламент № 2018/671 по начин, който лишавал от действие изключителния характер на процедурата по регистрация на вноса и нейните изисквания.

                  3.

                  В рамките на третото основание се твърди, че явната фактическа грешка и явната грешка при прилагането на правото довела до нарушаване на член 10, параграф 4, буква г) от Регламент № 2016/1036 и член 16, параграф 4, буква г) от Регламент № 2016/1037 (3), тъй като не били подложени на преценка всички относими доказателства относно релевантните икономически фактори, които оказват влияние върху потенциала на промишлеността на Съюза, за да се установи наличието на вреда и причинна връзка с вносителите на разглеждания продукт.

                  4.

                  В рамките на четвъртото основание се твърди, че е било нарушено правото на защита на жалбоподателите, тъй като не е бил предоставен бърз и навременен достъп до съществени доводи, представени от подалите оплакване, накърнявайки възможността на жалбоподателите надлежно и ефективно да оборят твърденията на подалите оплаквания относно изпълнението на правните изисквания за подлежащия на въвеждане регистрационен режим.

                  5.

                  В рамките на петото основание се твърди липсата на достатъчно мотиви в подкрепа на съществени констатации в Регламент № 2018/671, така че да се обоснове регистрацията на вноса и по-специално да се посочат надлежни мотиви по въпроса защо се твърди, че била причинена допълнителна вреда от продължаващото нарастване на вноса от Китайската народна република на цени, за които се твърди, че спадат, без да се вземат в достатъчна степен в предвид доводите на жалбоподателите в обратния смисъл.

         (1)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/671 на Комисията от 2 май 2018 година за въвеждане на регистрационен режим по отношение на вноса на електрически велосипеди с произход от Китайската народна република (ОВ L 113, 3.5.2018 г., стр. 4).

         (2)  Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 176, 30.6.2016 г., стр. 21).

         (3)  Регламент (ЕС) 2016/1037 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година относно защитата срещу субсидиран внос от държави, които не са членки на Европейския съюз (ОВ L 176, 30.6.2016 г., стр. 55).


title: Дело C-427/18 P: Жалба, подадена на 26 юни 2018 г. от Европейската служба за външна дейност срещу решение, постановено от Общия съд (пети състав) на 13 април 2018 г. по дело T-119/17, Alba Aguilera/ЕСВД

text:
               24.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 341/6

      Жалба, подадена на 26 юни 2018 г. от Европейската служба за външна дейност срещу решение, постановено от Общия съд (пети състав) на 13 април 2018 г. по дело T-119/17, Alba Aguilera/ЕСВД
      (Дело C-427/18 P)
      (2018/C 341/07)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска служба за външна дейност (представители: S. Marquardt и R. Spac, M. Troncoso Ferrer, abogado, F.-M. Hislaire, avocat, S. Moya Izquierdo, abogada)

         Други страни в производството: Ruben Alba Aguilera, Simone Barenghi, Massimo Bonannini, Antonio Capone, Stéphanie Carette, Alejo Carrasco Garcia, Francisco Carreras Sequeros, Carl Daspect, Nathalie Devos, Jean-Baptiste Fauvel, Paula Cristina Fernandes, Stephan Fox, Birgitte Hagelund, Chantal Hebberecht, Karin Kaup-Laponin, Terhi Lehtinen, Sandrine Marot, David Mogollon, Clara Molera Gui, Daniele Morbin, Charlotte Onraet, Augusto Piccagli, Gary Quince, Pierre-Luc Vanhaeverbeke, Tamara Vleminckx, Birgit Vleugels, Robert Wade, Luca Zampetti

         Искания

                  —

                  да се обяви жалбата за допустима и основателна,

                  —

                  съответно, да се отмени Решението на Общия съд от 13 април 2018 г. по дело T-119/17,

                  —

                  да се уважат направените в първоинстанционното производство искания от ЕСВД,

                  —

                  да се осъдят другите страни в производството да заплатят съдебните разноски, направени в първоинстанционното и във въззивното производство.

         Основания и основни доводи

      Първото основание за обжалване е изведено от грешка при прилагане на правото, допусната при тълкуването от Общия съд на член 1 от приложение X от Правилника за длъжностните лица. Според Общия съд, тази разпоредба налага приемането на Общи разпоредби за прилагане (ОРП) в съответствие с член 110 от Правилника, които се отнасят до приложение X от Правилника в неговата цялост, и по-конкретно до член 10 от него (точки 30 и 31 от обжалваното решение). Законодателят обаче само в член 3 от приложение X изрично е формулирал задължение за приемане на ОРП. За разлика от това, в други разпоредби, като например член 2, алинея 2, член 5, параграф 2, член 8, алинея 1 или членове 10 и 21, същият законодател е предвидил само „условия“ или „подробни правила за прилагане“, определени от органа по назначаването.
      Второто основание за обжалване е изведено от грешка при прилагане на правото, допусната при тълкуването от Общия съд на член 10 от приложение X, според която разпоредбата е до такава степен неясна и неточна, че допуска произволна преценка, налагаща приемането на ОРП (точки 28 и 29 от обжалваното решение). Жалбоподателят счита, че член 10 от приложение X осигурява правна рамка, която е достатъчно подробна и с ясни граници на правото на преценка на Органа по назначаването.


title: Дело C-436/18 P: Жалба, подадена на 2 юли 2018 г. от Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 23 април 2018 г. по дело T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel/Европейска комисия

text:
               24.9.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 341/7

      Жалба, подадена на 2 юли 2018 г. от Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 23 април 2018 г. по дело T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel/Европейска комисия
      (Дело C-436/18 P)
      (2018/C 341/08)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd (представители: E. Vermulst, J. Cornelis, advocaten)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Eurofer, Association Européenne de l'Acier, ASBL

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Съда:

                  —

                  да отмени решението на Общия съд от 23 април 2018 г. по дело T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd./European Commission;

                  —

                  да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/1429 (1) на Комисията от 26 август 2015 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на студеновалцувани плоски продукти от неръждаеми стомани с произход от Китайската народна република и Тайван в частта относно жалбоподателя и

                  —

                  да осъди жалбоподателя в производството пред Общия съд по дело T-675/15 да заплати на жалбоподателя в настоящото производство по обжалване съдебните разноски, които е последният е направил в производството по обжалване и в производството пред Общия съд.

            При условията на евентуалност,

                  —

                  да върне делото на Общия съд и

                  —

                  да не се произнася по съдебните разноски, направени в производство пред Общия съд и в производството по обжалване.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят посочва две основания за отмяна.
      Първото е, че обжалваното съдебно решение неправилно тълкува член 2, параграф 7, буква a), второ предложение от Регламент (ЕО) № 1225/2009 (2) на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност, като при избора на държава аналог извежда от тази разпоредба условие, което не съществува в нейния текст.
      Второто, е че като приема, че при прилагането на член 2, параграф 7, буква a) от Регламент № 1225/2009 по принцип не са възможни корекции на нормалната стойност, обжалваното съдебно решение нарушава тази разпоредба.

         (1)  ОВ L 224, 2015 г., стр. 10.

         (2)  ОВ L 343, 2009 г., стр. 51.


title: Дело C-517/18: Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 6 август 2018 г. — Fédération des fabricants de cigares/Premier ministre, Ministre des Solidarités et de la Santé

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/9

      Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 6 август 2018 г. — Fédération des fabricants de cigares/Premier ministre, Ministre des Solidarités et de la Santé
      (Дело C-517/18)
      (2018/C 364/09)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d'État

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Fédération des fabricants de cigares

         Ответници: Premier ministre, Ministre des Solidarités et de la Santé

         Друга страна: Société nationale d’exploitation industrielle des tabacs et allumettes (SEITA)

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли разпоредбите на член 13, параграфи 1 и 3 от Директива 2014/40/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 3 април 2014 г. (1) да се тълкуват в смисъл, че забраняват използването върху потребителските опаковки, върху външните опаковки и върху тютюневите изделия на всяко име на марка, извикващо представа за определени качества, независимо дали е общоизвестно?

                  2)

                  В зависимост от тълкуването, което следва да се даде на член 13, параграфи 1 и 3 от директивата, зачитат ли разпоредбите им, доколкото са приложими за търговски наименования и марки, правото на собственост, свободата на изразяването на мнение, свободата на стопанската инициатива и принципите на пропорционалност и на правна сигурност?

                  3)

                  При утвърдителен отговор на предходния въпрос, зачитат ли разпоредбите на член 13, параграфи 1 и 3 от директивата във връзка с член 24, параграф 2 от същата директива правото на собственост, свободата на изразяването на мнение, свободата на стопанската инициатива и принципа на пропорционалност?

         (1)  Директива 2014/40/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 3 април 2014 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно производството, представянето и продажбата на тютюневи и свързани с тях изделия и за отмяна на Директива 2001/37/ЕО (ОВ L 127, стр. 1 и поправка OB L 150, 17.6.2015 г., стр. 24).


title: Дело C-501/18: Преюдициално запитване, отправено от Административен съд София-град (България) на 30 юли 2018 година — BT / Българска народна банка

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/4

      Преюдициално запитване, отправено от Административен съд София-град (България) на 30 юли 2018 година — BT / Българска народна банка
      (Дело C-501/18)
      (2018/C 364/05)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Административен съд София-град

         Страни в главното производство

         Ищец: BT

         Ответник: Българска народна банкa

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Следва ли от принципите за равностойност и ефективност по правото на Европейския съюз, че националният съд е задължен служебно да квалифицира иск като предявен на основание неизпълнение на задължението на държава членка по чл.4, параграф 3 от Договора за Европейския съюз, когато искът има за предмет извъндоговорната отговорност на държава членка за вреди от нарушение на правото на Европейския Съюз, причинени от институция на държава членка, при условие, че:

                              —

                              чл.4, параграф 3 от Договора не е посочен изрично като правно основание в исковата молба, но от обстоятелства на иска следва, че се претендират вреди от нарушаване на норми по правото на Европейския съюз

                              —

                              претенцията за вреди се основава на национална норма за отговорността на държавата за вреди от административна дейност, уредена като безвиновна и при следните условия: незаконосъобразен акт, действие или бездействие на орган или длъжностно лице, осъществени при или по повод на административна дейност; претърпяна вреда — имуществена или неимуществена; пряка и непосредствена причинна връзка между вредата и незаконосъобразното поведение на органа

                              —

                              по националното право на държавата членка съдът служебно е задължен да определи правното основание на иск за отговорността на държавата от дейността на правозащитни органи, въз основа на обстоятелствата, на които се основава иска?

                  2)

                  Следва ли от съображение 27 от Регламент (ЕС) № 1093/2010г. (1) на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 година за създаване на Европейски надзорен орган (Европейски банков орган), че издадената препоръка на основание чл.17, параграф 3 от регламента, при обстоятелствата по главното производство, с която е установено допуснато нарушение на правото на ЕС от националната централна банка на държава членка във връзка със сроковете за плащане на гарантираните депозитите на вложителите в конкретна кредитна институция:

                              —

                                 поражда право за вложителите в същата кредитна институция да се позовават на препоръката пред национален съд за да обосноват иск за вреди от същото нарушение на правото на ЕС, предвид изричното правомощие на Европейския банков орган да установява нарушение на правото на Европейския съюз и, че вложителите не са и не могат да бъдат адресати на препоръката и за същите не поражда пряко правни последици;

                              —

                                 е валидна по отношение на изискването нарушената норма да установява ясни и безусловни задължения, предвид, че чл.1, параграф 3, буква i) от Директива 94/19/ЕО (2) относно схемите за гарантиране на депозити, тълкуван във връзка със съображения 12 и 13 от същата директива, не съдържа всички елементи, необходими за да възникне ясно и безусловно задължение за държавите членки и не поражда пряко права за вложителите, както и, че тази директива предвижда минимално ниво на хармонизация, което не включва елементите, въз основа на които да се извърши установяването на неналичен депозит препоръката не е обоснована с други ясни и безусловни норми по правото на ЕС за тези елементи, в това число относно: преценката на недостига на ликвидност и липсата на близка перспектива за плащане; съществуващо задължение за прилагане на мерки за ранна намеса и за поддържане на кредитната институция като действаща?

                              —

                                 предвид предмета — гарантиране на депозитите, е валидна по отношение на националната централна банка, която няма отношение към националната схема за гарантиране на депозитите и не е компетентен орган по чл.4, параграф 2, буква vi) от Регламент (ЕС) № 1093/2010, и правомощието на Европейския банков орган по чл.26, параграф 2 от същия регламент — да издаде препоръки по отношение на схемата за гарантиране на депозитите?

                  3)

                  Следва ли, в контекста на Решение от 12 октомври 2004 г., Paul и др., С-222/02, EU:C:2004:606, точки 38 — 39, 43 49-51, Решение от 5 март 1996г. по съединени дела С-46/93 и С-48/93, Braserie du pеcheur SA и Factortame Ltd, ECLI:EU:C: 1996:79, т. 42 и т. 51, точка 19 от Решението по дело Dorsch Consult/Съвет и Комисия, С-237/98 Р, ECLI:EU:C:2000:321, точка 11 от Решение от 2 декември 1971 година, Aktien-Zuckerfabrik Schuppenstedt, 5/71, на Съда на ЕС и актуалното състояние на правото на Европейския съюз, относимо към обстоятелствата по главното производство, че

                              A)

                              Нормите на Директива 94/19/ЕО, и конкретно чл.7, параграф 6 от тази директива, предоставят права на вложителите да претендират вреди срещу държавата членка от недостатъчен надзор над кредитната институция, която държи депозитите, и ограничени ли са тези права до гарантираните размери на депозитите или понятието „компенсация“ по тази разпоредба следва да се тълкува разширително?

                              Б)

                              Надзорните мерки за оздравяване на кредитна институция, като приложените в главното производство от националната централна банка на държавата членка, в това число спиране на плащанията, предвидени по конкретно в чл.2, седмо тире от Директива 2001/24/ЕО (3), съставляват неоправдана и непропорционална намеса в правото на собственост на вложителите, обосноваваща извъндоговорната отговорност за вреди от нарушение на правото на ЕС, при положение, че съответната държава членка е предвидила в законодателството си начисляване на договорни лихви за периода на мерките, а за депозитите над гарантирания размер — удовлетворяването им в общото производство по несъстоятелност и възможност за плащане на лихви, предвид чл.116, ал. 5 от Закона за кредитните институции и чл.4, ал. 2, т. 1 и чл.94, ал.1, т.4 от Закона за банковата несъстоятелност по българското право?

                              B)

                                 Условията за извъндоговорната отговорност за вреди от действия и бездействия във връзка с упражнени надзорни правомощия от националната централна банка на държава членка, попадащи в приложното поле на чл. 65, параграф 1, буква б) от Договора за функционирането на ЕС, предвидени по правото на държавата членка, не следва да противоречат на условията и принципите за тази отговорност, установени по правото на ЕС, и по конкретно на: принципа за независимост на иска за обезщетение от иска за отмяна и установената недопустимост на изискване по националното право за предварителна отмяна на юридическото действие и бездействие, от което се претендират вредите; за недопустимост на изискване по националното право, свързано с виновно поведение на органи или длъжностни лица, от чието поведение се претендират вредите; изискването ищецът да е претърпял действителна и сигурна вреда при искове за имуществени вреди към момента на предявяване на иска?

                              Г)

                              Да бъде съобразено изискването за незаконосъобразност на съответното поведение на институцията, равностойно на изискване по националното право на държавата членка за отмяна юридическото действие или бездействие, от което се претендират вредите — мерки за оздравяване на кредитна институция, на основание принципа за независимост на иска за вреди от иска за отмяна по правото на Европейския съюз, предвид обстоятелствата по главното производство и, че:

                                          —

                                          ищецът — вложител в кредитна институция, не е адресат на тези мерки, както и, че според националното право и съдебна практика този ищец няма право на иск за отмяна спрямо индивидуалните решения, с които са приложени тези мерки и които решения са влезли в сила

                                          —

                                          правото на ЕС в съответната област конкретно Директива 2001/24/ЕО, не предвижда изрично задължение за държавите членки да въведат обжалваемост на мерките за надзор по отношение на всички кредитори с оглед признаването на мерките за валидни

                                          —

                                          по правото на държавата членка не е предвидена извъндоговорна отговорност за вреди от законосъобразно поведение на орган или длъжностно лице?

                              Д)

                              В случай, че се даде тълкуване, че не е приложимо изискването за незаконосъобразност на съответното поведение на институцията при обстоятелствата по главното производство, към искове на вложител в кредитна институция за вреди от действия и бездействия на националната централна банка на държавата членка, и по специално за лихви поради неизплатени в срок гарантирани депозити и за депозитите над гарантирания размер, претендирани като вреди за нарушение на членове 63-65, 120 от Договора за функционирането на Европейския съюз, чл.3 от Договора за Европейския съюз и чл.17 от Хартата за основните права на Европейския съюз, са приложими условията, установени от Съда на ЕС за извъндоговорната отговорност за вреди:

                                          —

                                          от законосъобразно поведение на институция, и конкретно трите кумулативни условия, а именно: наличие на действителна вреда, на причинно-следствена връзка между нея и въпросното действие, както и на необичаен и особен характер на вредата, по специално към иска за лихви поради неизплатени в срок гарантирани депозити или

                                          —

                                             в областта на икономическата политика и по-специално условието „само ако е налице достатъчно съществено нарушение на висша правна норма за защита на частноправните субекти“, по-специално към иск на вложител за депозитите над гарантирания размер, претендирани като вреди, предвид предоставената широка свобода на преценка на държавите членки във връзка с чл.65, параграф 1, буква б) от Договора за функционирането на Европейския съюз и мерките по Директива 2001/24/ЕО, за които е приложим реда по националното право, когато обстоятелствата, свързани с кредитна институция и лицето, което претендира вредите, са свързани само с една държава членка, но по отношение на всички вложители са приложими едни и същи норми и конституционния принцип за равенство пред закона?

                  4.

                  Следва ли от тълкуването на чл.10, параграф 1 във връзка с чл.1, параграф 3, буква i) от и чл. 7, параграф 6 от Директива 94/19/ЕО и правните положения, изведени в решение от 21 декември 2016г., Vervloet и други, ECLI:EU:C:2016:975, т. 82 — 84 на Съда на ЕС, че в обхвата на нормите на директивата попадат и вложители,

                              —

                              чиито депозити не са изискуеми на основание договори и законови разпоредби за периода от преустановяване на плащанията от кредитната институция до отнемането на лиценза й за банкова дейност, в това число съответният вложител не е изразил воля за настъпване на тази изискуемост,

                              —

                              които са се съгласили с клауза, предвиждаща изплащането на гарантирания размер на депозитите по реда на националното законодателство на държавата членка и конкретно след отнемането на лиценза на кредитната институция, която държи депозитите и което условие е спазено и

                              —

                              посочената клауза в договорите за депозити има силата на закон между страните съгласно националното законодателство на държавата членка?

            Следва ли от разпоредбите на тази директива или от друга норма по правото на ЕС, че националният съд не следва да съобрази подобна клауза в договорите за депозити и да разгледа иск на вложител за лихви от неизплащане в срок на гарантирания размер на депозитите по същите договори при условията на извъндоговорната отговорност за вреди от нарушение на правото на ЕС и на основание чл.7, параграф 6 от Директива 94/19?

         (1)  Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 година за създаване на Европейски надзорен орган (Европейски банков орган), за изменение на Решение № 716/2009/ЕО и за отмяна на Решение 2009/78/ЕО на Комисията

         OB 2010, L 331, стр. 12

         (2)  Директива 94/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 1994 година относно схемите за гарантиране на депозити

         OB 1994, L 135, стр. 5; Специално българско издание: глава 6, том 2, стр. 163

         (3)  Директива 2001/24/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 април 2001 година относно оздравяването и ликвидацията на кредитни институции

         OB 2001, L 125, стр. 15; Специално българско издание: глава 6, том 4, стр. 34


title: Дело T-401/18: Жалба, подадена на 3 юли 2018 г. — SFIE-PE/Парламент

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/13

      Жалба, подадена на 3 юли 2018 г. — SFIE-PE/Парламент
      (Дело T-401/18)
      (2018/C 364/13)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Syndicat des fonctionnaires internationaux et européens — Section du Parlement européen (SFIE-PE) (Брюксел, Белгия) (представител: L. Levi, avocat)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  Да обяви настоящата жалба за допустима и основателна,

                  —

                  в резултата на което:

                              —

                              да отмени решението от 2 юли 2018 г. за мобилизиране на устни преводачи за 3 юли 2018 г., както и бъдещи решения за мобилизиране на устни преводачи за 4, 5, 10 и 11 юли 2018 г.,

                              —

                              да осъди ответника да поправи моралната вреда, оценена ex aequo et bono на 10 000 EUR,

                              —

                              да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.

                  1.

                  Първото основание е изведено от нарушение на правото да се прибегне до колективни действия и на правото на информиране и консултиране, установени в членове 28 и 27 от Хартата на основните права и в Директива 2002/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2002 година за създаване на обща рамка за информиране и консултиране на работниците и служителите в Европейската общност (ОВ 2002 г., L 80, стр. 29, Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 120), уточнени и приложени в Рамковото споразумение между Европейския парламент и синдикалните или професионални организации на персонала на институцията от 12 юли 1990 г., както и нарушение на правото на добра администрация, установено в член 41 от Хартата.

                  2.

                  Второто основание е изведено от липсата на компетентност на автора на акта и от нарушение на принципа на правна сигурност.

                  3.

                  Третото основание е изведено от нарушение на правото на ефективни правни средства за защита, установено в член 47 от Хартата.


title: Дело C-505/18: Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 30 юли 2018 г. — COPEBI SCA/Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/7

      Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 30 юли 2018 г. — COPEBI SCA/Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
      (Дело C-505/18)
      (2018/C 364/06)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d'État

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: COPEBI SCA

         Ответник: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

         Друга страна: Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation

         Преюдициални въпроси

      Трябва ли Решение на Европейската комисията 2009/402/ЕО от 28 януари 2009 година относно „плановете за действие в извънредни ситуации“ в сектора на плодовете и зеленчуците, приведени в действие от Франция (C 29/05 (ex NN 57/05) (1) да се тълкува в смисъл, че обхваща помощи, изплатени от Оffice national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (ONIFLHOR) (Националната междубраншова служба по плодовете, зеленчуците и градинарството, Франция) на Comité économique agricole du bigarreau d’industrie (CEBI) (Земеделски икономически комитет за черешите Бигаро за промишлена преработка, Франция) и предоставени на производителите на череши Бигаро за промишлена преработка от членуващи в този комитет групи от производители, след като CEBI не е сред осемте земеделски икономически комитета, посочени в точка 15 от решението, и въпросните помощи, за разлика от механизма на финансиране, описан в точки 24—28 от същото решение, се финансират само със субсидии от ONIFLHOR, а не и с доброволни вноски на производители, наричани „браншови дялове“?

         (1)  ОВ L 127, 2009 г., стр. 11.


title: Дело T-459/18: Жалба, подадена на 31 юли 2018 г. — Lotte/EUIPO — Générale Biscuit-Glico France (PEPERO original)

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/17

      Жалба, подадена на 31 юли 2018 г. — Lotte/EUIPO — Générale Biscuit-Glico France (PEPERO original)
      (Дело T-459/18)
      (2018/C 364/17)
      Език на жалбата: френски

         Страни

         Жалбоподател: Lotte Corp. (Сеул, Южна Корея) (представител: G. Ringeisen, avocat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Générale Biscuit-Glico France (Кламар, Франция)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподател пред Общия съд

         Спорна марка: Фигуративна марка на Европейския съюз „PEPERO original“ в червен, кафяв, жълт и бял цвят

         Производство пред EUIPO: производство по отмяна

         Обжалвано решение: Решение на първи апелативен състав на EUIPO от 11 май 2018 г. по преписка R 913/2017-1

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да обяви настоящата жалба за допустима,

                  —

                  да отмени обжалваното решение, с което се обявява недействителността на марка на Европейския съюз № 7 413 651 на дружеството LOTTE и го осъжда да възстанови разноските и таксите на дружеството Générale Biscuit-Glico France,

                  —

                  да осъди EUIPO и дружеството Générale Biscuit-Glico France да възстановят на дружеството LOTTE разходите за професионално представителство по всяко едно от производствата,

                  —

                  да осъди EUIPO и дружеството Générale Biscuit-Glico France да заплатят съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 64 от Регламент (ЕС) № 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 60, параграф 1, буква a) във връзка с член 8, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  нарушение на член 94 от Регламент (ЕС) № 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело C-508/18: Преюдициално запитване от Supreme Court (Ирландия), постъпило на 6 август 2018 г. — Minister for Justice and Equality/OG

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/8

      Преюдициално запитване от Supreme Court (Ирландия), постъпило на 6 август 2018 г. — Minister for Justice and Equality/OG
      (Дело C-508/18)
      (2018/C 364/07)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Supreme Court

         Страни в главното производство

         Молител: Minister for Justice and Equality

         Ответник: OG

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли независимостта на прокурор от изпълнителната власт да се определя в съответствие с неговото положение в рамките на съответната национална правна система? Ако отговорът е отрицателен, по какви критерии следва да се определи дали е налице независимост от изпълнителната власт?

                  2)

                  Достатъчно независим ли е от изпълнителната власт прокурор, който в съответствие с националното право се подчинява пряко или косвено на евентуални разпореждания или указания, издадени от Министерство на правосъдието, за да се смята този прокурор за съдебен орган по смисъла на член 6, параграф 1 от Рамковото решение (1)?

                  3)

                  Ако това е така, трябва ли прокурорът да бъде и функционално независим от изпълнителната власт, и по какви критерии следва да се определи дали е налице функционална независимост?

                  4)

                  В случай че е независим от изпълнителната власт, представлява ли „съдебен орган“ по смисъла на член 6, параграф 1 от Рамковото решение прокурор, чиито функции са сведени до започването и провеждането на разследвания и гарантиране, че тези разследвания се провеждат обективно и законосъобразно, издаването на обвинителни актове, изпълнението на съдебни решения и провеждането на наказателното преследване на престъпления, и който не издава национални заповеди за арест и не може да изпълнява съдебни функции?

                  5)

                  Представлява ли прокурорът на Любек „съдебен орган“ по смисъла на член 6, параграф 1 от Рамково решение от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки?

         (1)  Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3).


title: Дело T-646/16 P: Решение на Общия съд от 19 юли 2018 г. — Simpson/Съвет (Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица — Повишаване в степен — Класиране в степен — Решение да не се предостави на заинтересованото лице степента AD 9 след успешно издържан конкурс на общо основание за степен AD 9 — Отхвърляне на жалбата на първа инстанция след връщане от Общия съд за ново разглеждане — Състав на съда, постановил първоинстанционното решение — Процедура по назначаване на съдия в Съда на публичната служба — Съд, създаден със закон — Принцип на законния съд)

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/11

      Решение на Общия съд от 19 юли 2018 г. — Simpson/Съвет
      (Дело T-646/16 P) (1)

      ((Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица - Повишаване в степен - Класиране в степен - Решение да не се предостави на заинтересованото лице степента AD 9 след успешно издържан конкурс на общо основание за степен AD 9 - Отхвърляне на жалбата на първа инстанция след връщане от Общия съд за ново разглеждане - Състав на съда, постановил първоинстанционното решение - Процедура по назначаване на съдия в Съда на публичната служба - Съд, създаден със закон - Принцип на законния съд))
      (2018/C 364/10)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Erik Simpson (Брюксел, Белгия) (представител: M. Velardo, адвокат)

         Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bauer и E. Rebasti)

         Предмет

      Жалба за отмяна на определението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 24 юни 2016 г., Simpson/Съвет (F-142/11 RENV, EU:F:2016:136).

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя определението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 24 юни 2016 г., Simpson/Съвет (F-142/11 RENV).

                  2)

                  Връща делото за ново разглеждане от различен от произнеслия се по настоящата жалба състав на Общия съд.

                  3)

                  Не се произнася по съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 419, 14.11.2016 г.


title: Дело T-402/18: Жалба, подадена на 3 юли 2018 г. — Aquino и др./Парламент

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/14

      Жалба, подадена на 3 юли 2018 г. — Aquino и др./Парламент
      (Дело T-402/18)
      (2018/C 364/14)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: Roberto Aquino (Брюксел, Белгия) и други 30 жалбоподатели (представител: L. Levi, avocat)

         Ответник: Европейски парламент

         Искания на жалбоподателите

      Жалбоподателите искат от Общия съд:

                  —

                  Да обяви настоящата жалба за допустима и основателна,

                  —

                  в резултат, на което:

                              —

                              да отмени решението от 2 юли 2018 г. за мобилизиране на устни преводачи за 3 юли 2018 г., както и бъдещи решения за мобилизиране на устни преводачи за 4, 5, 10 и 11 юли 2018 г.,

                              —

                              да осъди ответника да поправи моралната вреда, оценена ex aequo et bono на 1 000 EUR за всеки жалбоподател,

                              —

                              да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат три основания, които в основната си част са идентични или подобни на изложените по дело T-401/18, SFIE-PE/Парламент.


title: Дело T-693/16 P: Решение на Общия съд от 19 юли 2018 г. — HG/Комисия (Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица — Назначаване в трета страна — Жилище, предоставено от администрацията — Дисциплинарно наказание — Отхвърляне на жалбата в първоинстанционното производство — Състав на съда, постановил решението в първоинстанционното производство — Процедура по назначаване на съдия в Съда на публичната служба — Съд, създаден със закон — Принцип на законния съд)

text:
               8.10.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 364/11

      Решение на Общия съд от 19 юли 2018 г. — HG/Комисия
      (Дело T-693/16 P) (1)

      ((Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица - Назначаване в трета страна - Жилище, предоставено от администрацията - Дисциплинарно наказание - Отхвърляне на жалбата в първоинстанционното производство - Състав на съда, постановил решението в първоинстанционното производство - Процедура по назначаване на съдия в Съда на публичната служба - Съд, създаден със закон - Принцип на законния съд))
      (2018/C 364/11)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: HG (представител: L. Levi, avocat)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: първоначално G. Berscheid и C. Berardis-Kayser, впоследствие G. Berscheid и T. Bohr, подпомагани от A. Dal Ferro, avocat)

         Предмет

      Жалба за отмяна на решението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 19 юли 2016 г., HG/Комисия (F-149/15, EU:F:2016:155).

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 19 юли 2016 г., HG/Комисия (F-149/15).

                  2)

                  Връща делото за ново разглеждане от различен от произнеслия се по настоящата жалба състав на Общия съд.

                  3)

                  Не се произнася по съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 441, 28.11.2016 г.