title: Решение на Съда (втори състав) от 24 януари 2013 г.#Frucona Košice a.s. срещу Европейска комисия.#Обжалване — Държавни помощи — Опрощаване на 65 % от данъчни задължения в рамките на производство по несъстоятелност — Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с вътрешния пазар и се разпорежда нейното възстановяване — Критерий за частния кредитор — Граници на съдебния контрол — Замяна от Общия съд на мотивите, съдържащи се в спорното решение, със свои собствени мотиви — Явна грешка в преценката — Изопачаване на доказателства.#Дело C‑73/11 P.

text:
               Страни по делото
               Основания за решението
               Диспозитив

            Страни по делото
            По дело C-73/11 P
            с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда на Европейския съюз, подадена на 17 февруари 2011 г.,
            Frucona Košice a.s., установено в Košice (Словакия), за което се явяват г-н P. Lasok, QC, г-н J. Holmes и г-н B. Hartnett, barristers, както и г-н O. Geiss, Rechtsanwalt,
            жалбоподател,
            като другите страни в производството са:
            Европейска комисия,  за която се явяват г-жа K. Walkerová, г-жа L. Armati, както и г-н B. Martenczuk, в качеството на представители, със съдебен адрес в Люксембург,
            ответник в първоинстанционното производство,
            подпомагана от:
            St. Nicolaus – trade a.s., установено в Братислава (Словакия), за което се явява г-н N. Smaho, avocat,
            встъпила страна в първоинстанционното производство,
            СЪДЪТ (втори състав),
            състоящ се от: г-н A. Rosas, изпълняващ функцията на председател на втори състав, г-н U. Lõhmus, г-н A. Ó Caoimh, г-н Ал. Арабаджиев (докладчик) и г-н C. G. Fernlund, съдии,
            генерален адвокат: г-жа J. Kokott,
            секретар: г-жа L. Hewlett, главен администратор,
            предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 5 юли 2012 г.,
            след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 6 септември 2012 г.,
            постанови настоящото
            Решение

            Основания за решението
            1. С жалбата си Frucona Košice a.s. (наричано по-нататък „Frucona Košice“) иска отмяната на Решение на Общия съд на Европейския съюз от 7 декември 2010 г. по дело Frucona Košice/Комисия (T-11/07, Сборник, стр. II-5453, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което този съд е отхвърлил жалбата му за отмяна на Решение 2007/254/ЕО на Комисията на Европейските общности от 7 юни 2006 г. относно държавна помощ C 25/2005 (ex NN 21/05), приведена в действие от Словашката република за Frucona Košice a.s. (ОВ L 112, стр. 14, наричано по-нататък „спорното решение“).
            Обстоятелства, предхождащи спора и спорното решение
            2. Frucona Košice е дружество, учредено по словашкото право, което е осъществявало дейност по-специално в сектора на производството на алкохол и напитки на базата на алкохол.
            3. На 25 февруари 2004 г. Frucona Košice, което в миналото се е ползвало няколко пъти от възможността за отсрочване на плащането на данъчните си задължения, не е могло да плати дължимите от него акцизни сборове за м. януари 2004 г.
            4. Поради това на 6 март 2004 г. лицензът му за производство и преработка на алкохол и напитки на базата на алкохол му е отнет. От този момент то само доставя напитки на базата на алкохол с марката „Frucona“, закупувани от предприятие, което по силата на споразумение ги произвежда въз основа на лиценз във фабриките на Frucona Košice.
            5. Frucona Košice изпада и в положение на задлъжнялост по смисъла на Закон № 328/1991 за несъстоятелността и предпазния конкордат (zákon č. 328/1991 Zb. o konkurze a vyrovnaní).
            6. От спорното решение е видно, че производствата несъстоятелност и предпазен конкордат са поставени под съдебен контрол, насочен към уреждане на финансовото положение на задлъжнелите дружества. Докато производството по несъстоятелност води до прекратяване на задлъжнялото дружество, предпазният конкордат му позволява да продължи дейността си, като се достигне до споразумение, по силата на което задлъжнялото дружество изплаща част от дължимите от него суми, срещу което се опрощава остатъкът.
            7. Генералният директор на Frucona Košice a.s. провежда на 16 декември 2003 г., както и на 23 и 30 януари 2004 г. срещи с представители на словашката Генерална данъчна дирекция и със словашкия министър на финансите по-специално за да им предложи да се уредят данъчните задължения на посоченото дружество с предпазен конкордат.
            8. На 8 януари 2004 г. това дружество се свързва и със съответния данъчен орган, а именно данъчната служба на Košice IV (наричана по-нататък „местният данъчен орган“), който не се противопоставя на сключването на предпазен конкордат.
            9. На 8 март 2004 г. Frucona Košice подава искане за започване на производство по сключване на предпазен конкордат пред Krajský súd v Košiciach (Регионален съд, Košice) (Словакия), с което предлага на кредиторите си да заплати на всеки от тях 35 % от размера на сумата, която му дължи (наричано по-нататък „предложението за предпазен конкордат“). Общият дълг на Frucona Košice възлиза на около 644,6 милиона словашки крони, от които 640,8 милиона словашки крони данъчни задължения.
            10. С решение от 29 април 2004 г. Krajský súd v Košiciach разрешава започването на производството по сключване на предпазен конкордат, и по-специално възпроизвежда предложението за предпазен конкордат.
            11. За да позволи на местния данъчен орган да оцени съответните предимства на предложението за предпазен конкордат, на производството по несъстоятелност и на производството за принудително изпълнение на данъчни вземания, Frucona Košice му представя на 26 април 2004 г. одитен доклад, изготвен от неговия вътрешен одитор (наричан по-нататък „докладът „K“), и на 7 юли 2004 г. одитен доклад, изготвен от независимо одитно дружество (наричан по-нататък „докладът „E“).
            12. На 21 юни 2004 г. словашките данъчни органи извършват проверка на място в помещенията на жалбоподателя. В хода на тази проверка е установено, че към 17 юни 2004 г. жалбоподателят разполага по-специално с ликвидни средства в размер на 161,3 милиона словашки крони.
            13. С писмо от 6 юли 2004 г. генералният директор на словашката Генерална данъчна дирекция приканва местния данъчен орган да не приема предложението за предпазен конкордат, с мотива че това предложение не е благоприятно за Словашката република.
            14. В хода на съдебното заседание от 9 юли 2004 г. за сключване на предпазен конкордат кредиторите на Frucona Košice, включително местният данъчен орган, приемат предложението за предпазен конкордат.
            15. С решение от 14 юли 2004 г. Krajský súd v Košiciach одобрява предпазния конкордат и отбелязва по-специално, че последният предвижда да бъдат изплатени 35 % от вземанията на словашките данъчни органи в размер на около 224,3 милиона словашки крони.
            16. На същия ден словашката Генерална данъчна дирекция отстранява от длъжност и сменя директора на местния данъчен орган, а на 14 декември 2004 г. срещу него е повдигнато обвинение за измама и злоупотреба със служебно положение във връзка с приемането на предложението за предпазен конкордат от местния данъчен орган. Със съдебно решение от 6 март 2006 г. Špeciálny súd v Pezinku (Специализиран съд, Pezinok) (Словакия) го оправдава по всички повдигнати срещу него обвинения.
            17. С писмо от 20 октомври 2004 г. местният данъчен орган съобщава на Frucona Košice, че условията на предпазния конкордат представляват непряка държавна помощ, която подлежи на разрешение от Комисията на Европейските общности.
            18. На 17 декември 2004 г. Frucona Košice изплаща по-специално на местния данъчен орган сумата от 224,3 милиона словашки крони, съставляваща 35 % от общия му дълг. С решение от 30 декември 2004 г. Krajský súd v Košiciach постановява приключване на производството по сключване на предпазен конкордат. На 18 август 2006 г. Krajský súd v Košiciach коригира сумата, дължима на местния данъчен орган, на 224,1 милиона словашки крони.
            19. На 15 октомври 2004 г. е подадена жалба пред Комисията относно предполагаема незаконна помощ в полза на Frucona Košice.
            20. С писмо от 4 януари 2005 г. Словашката република уведомява Комисията, в отговор на искане на последната за предоставяне на информация, за възможността Frucona Košice да е получило незаконна помощ и прави искане към нея да одобри тази помощ като оздравителна програма за предприятие в затруднение.
            21. След като събира допълнителна информация, с писмо от 5 юли 2005 г. Комисията уведомява Словашката република за решението си да започне предвидената в член 88, параграф 2 ЕО официална процедура по разследване на разглежданата мярка. Това решение е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз  (ОВ C 233, 2005 г., стр. 47).
            22. На 7 юни 2006 г. Комисията приема спорното решение, в разпоредителната част на което — в член 1 от него — се предвижда, че държавната помощ, отпусната от Словашката република на Frucona Košice, която възлиза на 416 515 990 SKK [словашки крони], е несъвместима с общия пазар, и се разпорежда — в член 2 от същото решение — възстановяването на тази помощ.
            23. В частта от това решение, която се отнася до съществуването на държавна помощ, Комисията отбелязва, че споразумението съдържа едни и същи условия за частните кредитори и за данъчната администрация, докато поради качеството си на привилегирован кредитор в производството по несъстоятелност посочената администрация се намира в икономически и правно по-благоприятно положение от частните кредитори.
            24. При това положение Комисията приема, че прилагането на критерия за частния кредитор изисква да се провери дали местният данъчен орган е „в по-добра позиция, когато приема предложеното споразумение от [Frucona Košice], отколкото би бил [в рамките на производство по несъстоятелност или при принудително изпълнение на данъчни вземания]“.
            25. Като разглежда приходите вследствие на производството по несъстоятелност Комисията не счита доклада „E“ за надежден източник, тъй като той се основава на състоянието на активите на Frucona Košice към 31 март 2004 г., а не на състоянието им по-специално към 17 юни 2004 г. По този начин възприетите в доклада „E“ коефициенти на ликвидност били прекалено ниски. Освен това не бил обяснен методът на изчисляването им. Нещо повече, изчисляването на таксите в производството по несъстоятелност, които трябва да се приспаднат от общия приход от продажбата на активи, било съмнително с оглед на другите налични оценки.
            26. Въз основа на предоставените доказателства Комисията заключава, че „продажбата на активите на предприятието [вследствие на производството по несъстоятелност] би донесла по всяка вероятност по-висок рандеман“ от този от предпазния конкордат и че предвид привилегированото си положение на местния данъчен орган ще се изплати „почти цялата сума, получена [вследствие на производството по несъстоятелност]“. Относно приходите от принудително изпълнение на данъчни вземания, тя стига до същия извод.
            27. По нататък Комисията подчертава, че словашката Генерална данъчна дирекция се е противопоставила на предложения предпазен конкордат и приема, че с оглед на прилагането на критерия за частния кредитор са неотносими евентуални държавни интереси в дългосрочен план, като например продължаване на данъчните приходи за държавата, произтичащи от дейността на Frucona Košice.
            28. Комисията заключава, че не е изпълнен критерият за частния кредитор в пазарни условия, както и че поради това разглежданата мярка представлява държавна помощ, равна на размера на данъчните задължения, опростени от местния данъчен орган. Накрая Комисията приема, че тази помощ е несъвместима с общия пазар.
            Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
            29. С жалба, подадена в секретариата на Общия съд на 12 януари 2007 г., Frucona Košice иска отмяна на спорното решение.
            30. С молба, подадена в секретариата на Общия съд на 8 юни 2007 г., дружество St. Nicolaus – trade a.s. (наричано по-нататък „St. Nicolaus – trade“) прави искане да встъпи в производството в подкрепа на Комисията. С определение от 11 октомври 2007 г. председателят на втори състав на Общия съд уважава това искане.
            31. В подкрепа на жалбата си Frucona Košice изтъква десет правни основания, от които четвъртото е изведено от грешка при прилагане на правото и фактическа грешка от страна на Комисията, която е счела, че с оглед на квалифицирането на разглежданата мярка като държавна помощ производството по несъстоятелност било по-благоприятно от предпазния конкордат и че поради това не е изпълнен критерият на добросъвестния частен кредитор.
            32. С това правно основание Frucona Košice твърди по същество, че Комисията не е взела предвид, по специално с оглед на представените от него доказателства, продължителността на производството по несъстоятелност и въздействието му върху избора, който е трябвало да направи един частен кредитор, намиращ се в положението на данъчната администрация.
            33. Преди всичко Общият съд е приел, че тъй като прилагането на критерия за частния кредитор предполага сложни икономически преценки, контролът за законосъобразността на спорното решение трябва да се ограничи до проверка дали Комисията е допуснала явна грешка в преценката.
            34. По нататък той е счел, че с оглед на този контрол в случая следва да се вземе предвид качеството на привилегирован кредитор на словашката данъчна администрация, особено предпазливият характер на осъществената от Комисията оценка, що се отнася до приходите от продажбата на активи на Frucona Košice в рамките на производството по несъстоятелност, и обстоятелството, че за разлика от предпазния конкордат, в производството по несъстоятелност не се предвижда опрощаване на задълженията.
            35. С оглед на тези съображения в точки 123—129 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема следното:
            „123 Първо, що се отнася до довода на [Frucona Košice], изведен от неотчитането на продължителността на производството по несъстоятелност в Словакия и на докладите на трети лица във връзка с това, следва да се отбележи, на първо място, че за разлика от твърдяното от [това дружество], Комисията не само е посочила в съображение 54 от [спорното] решение, че според Словашката република продължителността на производството по несъстоятелност с оглед на специфичните обстоятелства в настоящия случай би била по-кратка от средната продължителност, но и е отбелязала в съображение 40 от [спорното] решение, че според [Frucona Košice] производството по несъстоятелност в Словакия продължава средно между три и седем години. Комисията уточнява, че [Frucona Košice] основава позицията си на обстоятелства, статистики и пример за едно словашко дружество, което се намирало в положение, аналогично на неговото. Следователно Комисията не може да бъде упрекната, че не е взела предвид този въпрос и позицията на [Frucona Košice] в това отношение.
            124 Освен това, що се отнася до доказателствата, с които Комисията разполага, следва да се посочи, че самите предоставени от [Frucona Košice] данни не отговарят на изискванията за достоверност и съгласуваност. Всъщност оценките на продължителността на производството по несъстоятелност в Словакия, които [Frucona Košice] е предоставил[о] на Комисията, са общи и не отчитат характеристиките на настоящия случай. Освен това някои от тези оценки са приблизителни и в известна степен не са съгласувани помежду си. Всъщност [Frucona Košice] се позовава на четири доклада, посочени в точка 96 по-горе, в които тази продължителност съответно е изчислена на четири години и осем месеца, на период между три и седем години или на повече от шест години.
            125 Другите доклади, на които [Frucona Košice] се позовава, са докладите на Комисията от 2002 г. и 2003 г. за осъществения от Словашката република напредък по пътя на присъединяването към Съюза […]. Според [това дружество] в тези доклади Комисията се позовава на трудностите и необходимите подобрения, що се отнася до производствата в областта на несъстоятелността и неплатежоспособността в Словакия. Следва да се посочи обаче, че тези доклади на Комисията се отнасят до производството по несъстоятелност в Словакия по принцип, без да отчитат характеристиките на настоящия случай.
            126 Освен това следва да се отбележи, че [Frucona Košice] е пропуснал[о] да спомене резултатите от доклада „К“, що се отнася до възможната продължителност на засягащото го производство по несъстоятелност. В този [доклад „К“], който сам[ото] [Frucona Košice] е предоставил[о] по делото, споменатата продължителност е изчислена на „около 2 години (в зависимост от условията и работата на синдика)“. Следва да се посочи обаче, че освен обстоятелството, че тази оценка на продължителността на такова производство по несъстоятелност е явно много по-оптимистична от останалите представени от [Frucona Košice] оценки, тя се отнася специално до [това дружество].
            127 Следва също да се приеме, както посочва Комисията, че когато, както в настоящия случай, броят на кредиторите на длъжника е ограничен и когато са налице активи с положителна стойност при ликвидация, производството по несъстоятелност може да бъде проведено по-бързо от средната му продължителност. На още по-силно основание това е вярно в настоящия случай, тъй като между страните не се спори, че вземането на словашките данъчни органи към [Frucona Košice] представлява около 99 % от пасива на последн[ото] и че посочените данъчни органи се ползват от качеството на привилегирован кредитор. Следователно словашките данъчни органи биха имали решаващо въздействие върху продължителността на производството по несъстоятелност. Разбира се, [Frucona Košice] твърди, че характеристиките, географско местоположение и моралното остаряване на по-голямата част от неговите активи биха затруднили търсенето на купувач и следователно биха забавили развитието на производството по несъстоятелност. Както обаче Комисията посочва в съображение 88 от [спорното] решение, няколко обстоятелства, и по-конкретно фактът, че за някои от производствените активи на [Frucona Košice] се е намерил наемател след отнемането на лиценза за производство и преработка на алкохол и напитки на базата на алкохол, доказват, че това твърдение […] е неоснователно.
            […]
            129 От изложените по-горе съображения следва, че Комисията не е допуснала явна грешка в преценката, що се отнася до продължителността на производството по несъстоятелност“.
            36. По-нататък Общият съд отхвърля и останалите правни основания, изтъкнати от Frucona Košice, и вследствие на това отхвърля жалбата му и го осъжда да заплати съдебните разноски.
            Искания на страните
            37. Frucona Košice моли Съда:
            – да отмени обжалваното съдебно решение, доколкото с него са отхвърлени четвъртото и шестото правно основание на жалбата,
            – да уважи тези правни основания като основателни,
            – да върне делото на Общия съд, за да се произнесе по изложените в първоинстанционната жалба пето, шесто, седмо, осмо и девето правно основание, доколкото те се отнасят до производството за принудително изпълнение на данъчни вземания,
            – да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
            38. Комисията моли Съда:
            – да отхвърли жалбата,
            – да осъди Frucona Košice да заплати съдебните разноски.
            39. St. Nicolaus – trade моли Съда да отхвърли жалбата, да потвърди обжалваното съдебно решение и да осъди Frucona Košice да заплати съдебните разноски.
            По жалбата
            40. В подкрепа на жалбата си Frucona Košice посочва две основания. Първото основание е изведено от допусната от Общия съд грешка при прилагането на критерия за частния кредитор. Това основание се състои по същество от две части, първата от които се отнася до продължителността на производството по несъстоятелност, а втората — до релевантността на мнението на експерт с оглед на преценката на коефициентите на ликвидност.
            41. С второто основание Frucona Košice поддържа, че Общият съд е заменил обосновката на Комисията, съдържаща се в спорното решение, със своя собствена и е изопачил доказателствата. Това основание се състои по същество от четири части, първата от които се отнася до разходите за производството по несъстоятелност, втората — до продължителността на това производство, третата — до предпазливостта на Комисията при извършване на оценката и четвъртата — до релевантността на задълженията, останали непогасени след провеждане на посоченото производство.
            42. На първо място следва да се разгледат заедно първата част на първото основание и втората част на второто основание, отнасящи се до продължителността на производството по несъстоятелност.
            Доводи на страните
            43. С първата част на първото основание Frucona Košice поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото във връзка с прилагането на критерия за частния кредитор.
            44. Frucona Košice счита, че в рамките на извършената от него преценка Общият съд не е разгледал положението по същия начин, по който би го направил един частен кредитор, предвид информацията, с която последният може да разполага при сключване на предпазния конкордат. Общият съд потвърдил преценка, която е направена a posteriori от Комисията, и не отчел някои рискове и срокове, които биха могли да повлияят на решението на един частен кредитор при разглеждане на предимствата съответно на производството по несъстоятелност и предпазния конкордат.
            45. По-конкретно, според Frucona Košice, Общият съд само е проверил дали направеният от Комисията анализ съдържа грешки, но не и дали този анализ е извършен при отчитане на гледната точка на предпазливия частен кредитор.
            46. Frucona Košice смята, че този критерий предполага да се провери дали предвид разумно достъпната информация към момента на сключването на предпазния конкордат разглежданата мярка е предоставяла явно по-голямо предимство от решението, което би взел един частен кредитор, намиращ се в сходно положение.
            47. По този начин Общият съд е трябвало най-напред да прецени дали информацията относно продължителността на производството по несъстоятелност може да повлияе на процеса на вземане на решение от един хипотетичен частен кредитор. По-нататък той следвало да провери дали Комисията е взела предвид тази информация. Накрая Общият съд е трябвало да разгледа въпроса дали тя е отдала на тази информация полагаемото се значение.
            48. Frucona Košice счита, че за да направи избор между различните средства за събиране на вземания, предпазливият частен кредитор би взел предвид наличните в случая различни данни относно продължителността на производството по несъстоятелност и свързаната с него несигурност. Поради това според Frucona Košice различните доклади и документи относно производството по несъстоятелност срещу дружество Liehofruct, проведено по-рано в търговския сектор, съдържат правнорелевантна информация, която Комисията е длъжна да вземе предвид, но не го е направила и по този начин е допуснала грешка при прилагане на правото, която Общият съд е пропуснал да установи.
            49. Frucona Košice уточнява, че доколкото Общият съд е приел, че извършената от Комисията оценка на докладите се отнася до фактически въпрос, а именно продължителността на производствата по несъстоятелност, при което тя разполага със свобода на преценка, той е допуснал грешка при прилагането на правото, тъй като повдигнатият въпрос бил за отражението на тази информация върху преценката, която би направил един предпазлив кредитор.
            50. С втората част на второто основание Frucona Košice поддържа, че относно продължителността на производството по несъстоятелност Общият съд е обосновал по-специално въз основа на своите собствени мотиви липсата на разглеж дане на тези доказателства от Комисията.
            51. Всъщност в точка 123 от обжалваното съдебно решение Общият съд е тълкувал неправилно съдържанието на спорното решение, тъй като съображенията, на които се позовава Общият съд в тази точка, не са насочени към изразяване на позицията на Комисията относно продължителността на различните производства, а отразяват становищата на Frucona Košice и на Словашката република.
            52. Като е приел в точка в точка 124 от обжалваното съдебно решение, че предоставените от Frucona Košice данни не отговарят на изискванията за достоверност и съгласуваност, за да отхвърли тези доводи, Общият съд незаконосъобразно е добавил нови мотиви към изложената в спорното решение обосновка. Освен това твърдението на Общия съд, че Комисията разполага с няколко оценки относно вероятната продължителност на производството по несъстоятелност в Словакия, не отговаря на развитите от Frucona Košice доводи.
            53. Като е отхвърлил в точка 125 от обжалваното съдебно решение релевантността на докладите на Комисията от 2002 г. и 2003 г. за осъществения от Словашката република напредък по пътя на присъединяването към Съюза, с мотива че в тях не се вземат предвид характеристиките на конкретния случай, Общият съд е посочил и довод, на който Комисията не се е опирала, за да обоснове спорното решение. Освен това тези мотиви не били надеждни, тъй като, когато прилага критерия за частния кредитор, Комисията често се основава отчасти на обща информация относно икономическите условия в съответната държава членка.
            54. Като е посочил в точка 126 от обжалваното съдебно решение, че в един от предоставените от Frucona Košice доклади продължителността на производството по несъстоятелност е изчислена на около 2 години, Общият съд отново се опитал сам да изтъкне мотив, с който да се обясни неотчитането на продължителността на производството по несъстоятелност. Освен това продължителността от две години била много по-голяма от четиримесечния срок, необходим за получаване на средствата в рамките на производство по предпазен конкордат.
            55. Също така, въз основа на своите собствени мотиви, Общият съд е приел в точка 127 от обжалваното съдебно решение, че ако в случая е било проведено производство по несъстоятелност, неговата продължителност щяла да бъде много по-малка от обикновената продължителност на такова производство.
            56. Що се отнася до първата част на първото основание на настоящата жалба, Комисията счита, че за прилагането на критерия за частния кредитор трябва да се прецени дали предоставените от държава членка облекчения на условията за плащане биха били предоставени и от частен кредитор, или е очевидно, че последният не би предложил подобни облекчения. Това тълкуване се подкрепяло от оперативната самостоятелност, с която разполага Комисията, когато извършва сложни икономически преценки, каквито предполага прилагането на критерия за частния кредитор.
            57. Според Комисията Общият съд е приложил правилния правен критерий, който се състои в това да се прецени дали публичният орган е действал по същия начин, по който би действал един частен кредитор, поставен в неговото положение, с оглед на обстоятелствата, и правилно е приел, че упражняваният от него контрол се свежда до разкриването на явните грешки, допуснати от Комисията при преценката на фактите.
            58. Накрая Комисията поддържа, че доводите на Frucona Košice относно липсата на позоваване на критерия за частния кредитор и обхвата на контрола от страна на Общия съд по отношение на преценките на Комисията се отнасят до начина, по който Комисията и Общият съд са оценили доказателствата, и следователно не засягат обосновката на Общия съд във връзка с приложимия правен критерий.
            59. Относно втората част на второто основание на жалбата Комисията отбелязва най-напред, че преценката на фактите с оглед на критерия за частния кредитор трябва да се основава на оценка на всички релевантни фактори, докато Frucona Košice е оспорило само преценката на няколко от тези многобройни фактори.
            60. Що се отнася до продължителността на производството по несъстоятелност, Комисията отбелязва, че в точка 123 от обжалваното съдебно решение Общият съд всъщност е установил, че в спорното решение Комисията е взела предвид този въпрос, но въпреки това е приел, че предвид информацията, съдържаща се в точки 17, 40 и 54 от спорното решение, не е било необходимо продължителността на производството по несъстоятелност да се разглежда като фактор срещу провеждането на такова производство.
            61. В точка 124 от това съдебно решение Общият съд само потвърдил доказателствата, с които разполагала Комисията. Препращането, което направил Общият съд в точки 125 и 126 от обжалваното съдебно решение, към доклади, които не са посочени в спорното решение, било само obiter dictum.
            62. Също така, в точка 127 от обжалваното съдебно решение, Общият съд само разгледал доказателствата, с които разполагала Комисията, за да провери дали последната е допуснала явна грешка в преценката. В това отношение Комисията твърди, че не е длъжна да отговаря конкретно на всеки довод, изтъкнат от получателя на твръдяна помощ, и че не се е спряла по-подробно на съображенията относно продължителността на производството по несъстоятелност, тъй като, по-конкретно предвид качеството на местния данъчен орган на привилегирован кредитор, въпросът не би могъл да бъде от интерес за хипотетичен частен кредитор.
            63. Следователно доводите на Frucona Košice, изтъкнати в рамките на първата част на първото основание, за да се установи, че Общият съд е заменил обосновката на Комисията със своя собствена, не са основателни.
            64. St. Nicolaus – trade поддържа, че с оглед на прилагането на критерия за частния кредитор следва да се постави въпросът дали частен инвеститор би осъществил разглежданата операция при същите условия, и ако отговорът е отрицателен, да се повери при какви условия би я осъществил.
            65. Това дружество посочва, че за местния данъчен орган незабавното плащане от страна на Frucona Košice на вземането му не било необходимост в момента, в който е приел предложението за предпазен конкордат. Следователно частен кредитор, който се намира в положение, аналогично на местния данъчен орган, не би бил склонен да се откаже от възможността да получи това плащане в по-голям обем, от този, който се предлага при предпазния конкордат.
            66. Относно продължителността на производството по несъстоятелност St. Nicolaus – trade поддържа, че от точка 123 от обжалваното съдебно решение следва, че Комисията е разгледала този въпрос. В това отношение тази институция разполагала с широко право на преценка и в случая е преценила представеното ѝ фактическо положение с оглед на сложността на производството по несъстоятелност, на броя на кредиторите и на обстоятелството, че данъчната администрация е била не само мажоритарният кредитор, но и привилегированият кредитор по отношение на Frucona Košice. Въз основа на това Комисията, както и Общият съд са стигнали до правилния извод, че производството по несъстоятелност щяло да приключи най-вероятно в по-кратък срок от този, който обикновено е необходим за провеждането на такова производство.
            Съображения на Съда
            67. Frucona Košice поддържа по същество, че Общият съд само е проверил дали направеният от Комисията анализ съдържа явни грешки в преценката, но не и дали този анализ е извършен от гледна точка на предпазливия частен кредитор. По-конкретно Общият съд не е проверил дали наличната информация относно продължителността на производството по несъстоятелност може да повлияе на процеса на вземане на решение от един частен кредитор и дали Комисията е взела предвид тази информация. Вместо да извърши тази проверка, той е обосновал въз основа на своите собствени мотиви липсата на разглеждане на тези доказателства в спорното решение.
            68. Съгласно член 107, параграф 1 ДФЕС, освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
            69. Понятието „помощ“ включва не само положителните престации като самите субсидии, но и други видове намеса, които под различна форма облекчават тежестите, обичайно натоварващи бюджета на едно предприятие, и които, без да бъдат субсидии в строгия смисъл на думата, имат същото естество и пораждат същите последици (Решение от 1 декември 1998 г. по дело Ecotrade, C-200/97, Recueil, стр. I-7907, точка 34 и Решение от 19 май 1999 г. по дело Италия/Комисия, C-6/97, Recueil, стр. I-2981, точка 15).
            70. Условията обаче, на които трябва да отговаря една мярка, за да попадне в обхвата на понятието „помощ“ по смисъла на член 107 ДФЕС, не са изпълнени, ако предприятието получател е могло да получи същото предимство като предимството, което му е предоставено посредством държавните средства, при обстоятелства, съответстващи на нормалните пазарни условия (вж. в този смисъл Решение от 5 юни 2012 г. по дело Комисия/EDF, C-124/10 P, точка 78 и цитираната съдебна практика).
            71. Когато публичен кредитор предоставя облекчения на условията за плащане на вземане, което има срещу предприятие, тази преценка се извършва по принцип с прилагането на критерия за частния инвеститор. Всъщност този критерий е сред елементите, които Комисията е длъжна да вземе предвид, за да установи съществуването на такава помощ (вж. в този смисъл Решение от 29 април 1999 г. по дело Испания/Комисия, C-342/96, Recueil, стр. I-2459, точка 46, Решение от 29 юни 1999 г. по дело DM Transport, C-256/97, Recueil, стр. I-3913, точка 24 и Решение по дело Комисия/EDF, посочено по-горе, точки 78 и 103).
            72. Подобни облекчения на условията за плащане представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, когато предприятието получател, предвид значението на така предоставеното икономическо предимство, явно не би получило подобни облекчения от частен кредитор, който се намира в положение, възможно най-близко до това на публичен кредитор, и търси възможност да получи плащане на дължимите му от длъжник във финансови затруднения суми (вж. в този смисъл Решение по дело Испания/Комисия, посочено по-горе, точка 46, Решение по дело DM Transport, посочено по-горе, точка 30 и Решение по дело Комисия/EDF, посочено по-горе, точка 79).
            73. Ето защо Комисията следва да направи обща преценка, като вземе предвид всяко релевантно за случая доказателство, което ѝ позволява да определи дали предприятието получател явно не би получило подобни облекчения от такъв частен кредитор (вж. в този смисъл Решение по дело Комисия/EDF, посочено по-горе, точка 86).
            74. Безспорно е, че проверката от страна на Комисията дали определени мерки могат да бъдат квалифицирани като държавни помощи, поради факта че публичните органи не са действали като частен кредитор, изисква да се извърши сложна преценка на икономическото положение (вж. Решение от 22 ноември 2007 г. по дело Испания/Lenzing, C-525/04 P, Сборник, стр. I-9947, точка 59).
            75. В това отношение следва да се напомни, че в рамките на контрола, който упражняват юрисдикциите на Съюза върху направените от Комисията сложни икономически преценки в областта на държавните помощи, съдът на Съюза не може да замести преценката на Комисията със своята икономическа преценка (вж. в този смисъл Решение от 2 септември 2010 г. по дело Комисия/Scott, C-290/07 P, Сборник, стр. I-7763, точки 64 и 66, както и цитираната съдебна практика).
            76. Съдът на Съюза обаче трябва по-специално да провери не само дали представените доказателства установяват действителното положение и дали същите са достоверни и съгласувани, но и дали тези доказателства включват всички релевантни данни, които трябва да бъдат взети предвид, за да се прецени дадена сложна ситуация, както и това дали те са от такъв характер, че да подкрепят изведените от тях заключения (Решение от 15 февруари 2005 г. по дело Комисия/Tetra Laval, C-12/03 P, Recueil, стр. I-987, точка 39 и Решение по дело Комисия/Scott, посочено по-горе, точка 65).
            77. От изложеното по-горе следва, че предвид изтъкнатите от Frucona Košice доводи в първоинстанционното производство Общият съд е трябвало по-специално да провери дали наличната информация относно продължителността на производството по несъстоятелност е релевантна в случая с оглед на преценката от гледна точка на критерия за частния кредитор и ако отговорът е утвърдителен, дали Комисията е взела предвид тази информация.
            78. В това отношение следва да се приеме, че е релевантна всяка информация, която може да повлияе в немалка степен на процеса на вземане на решение от един нормално предпазлив и грижлив частен кредитор, който се намира в положение, възможно най-близко до това на публичен кредитор, и търси възможност да получи плащане на дължимите му от длъжник във финансови затруднения суми.
            79. В случая е безспорно, че за да получи плащане на дължимите му суми, един нормално предпазлив и грижлив частен кредитор, който се намира в положение, възможно най-близко до това на местния данъчен орган, трябва да направи избор по-специално между предложението за предпазен конкордат и производството по несъстоятелност на Frucona Košice.
            80. Следователно, за да определи най-благоприятната алтернатива, подобен кредитор трябва да оцени предимствата и недостатъците на всяко от посочените производства.
            81. Както обаче правилно поддържа Frucona Košice, продължителността на посочените производства отлага във времето възстановяването на дължимите суми и по този начин при по-продължителни производства може се засегне по-специално стойността на тези суми, поради което се налага изводът, че става въпрос за информация, която може да повлияе в немалка степен на процеса на вземане на решение от един нормално предпазлив и грижлив частен кредитор, който се намира в положение, възможно най-близко до това на местния данъчен орган.
            82. Ето защо Общият съд следва да провери дали в рамките на преценката си на критерия за частния кредитор Комисията е взела предвид наличната информация по-специално относно продължителността на производството по несъстоятелност.
            83. В това отношение от точка 123 от обжалваното съдебно решение, цитирана в точка 35 от настоящото решение, е видно, че Общият съд е приел, че в съображение 54 от спорното решение Комисията е посочила позицията на Словашката република относно продължителността на това производство, а в съображение 40 от посоченото решение е упоменала и позицията на Frucona Košice. От това Общият съд е направил извод, че Комисията е „взела предвид този въпрос“.
            84. Преди всичко обаче съображенията, на които се позовава Общият съд, се съдържат, както правилно отбелязва Frucona Košice, в дялове IV и V от спорното решение, посветени на обобщеното излагане на становищата на заинтересованите лица и на Словашката република, а не в дял VI, съдържащ преценката на Комисията.
            85. По-нататък, както бе посочено в точка 82 от настоящото решение, Общият съд следва да провери не дали Комисията е взела предвид или не наличната информация относно продължителността на производството по несъстоятелност, а дали я е взела предвид в рамките на преценката си на критерия за частния кредитор.
            86. Следователно Общият съд е трябвало да провери дали Комисията е посветила на продължителността на производството по несъстоятелност част от обосновката, възпроизведена в дял VI от спорното решение, и по-конкретно в раздел 2.1 от него относно сравнението между предпазния конкордат и производството по несъстоятелност. От обжалваното съдебно решение обаче не е видно да е направена подобна проверка.
            87. Накрая, доколкото в точки 125—127 от обжалваното съдебно решение, също цитирани в точка 35 от настоящото решение, Общият съд е разгледал различни данни относно достоверността и съгласуваността на информацията, представена от Frucona Košice в хода на административното производство, и е счел, че при конкретните обстоятелства в случая Комисията е могла да приеме, че продължителността на производството по несъстоятелност не би могла да повлияе на процеса на вземане на решение от частен кредитор, следва да се отбележи, че проверката на Общия съд не е свързана с нито една преценка, съдържаща се в спорното решение.
            88. Следователно, за да отхвърли разглежданите от него правни основания, Общият съд се е основал на преценка на продължителността на производството по несъстоятелност, с която се попълва празнина в мотивите на спорното решение с мотиви, които не се съдържат в него. По този начин обаче Общият съд е надхвърлил границите на съдебния си контрол.
            89. Всъщност в рамките на контрола за законосъобразност, посочен в член 263 ДФЕС, Съдът и Общият съд са компетентни да се произнасят по жалби на основание липса на компетентност, съществено процесуално нарушение, нарушаване на Договора за ФЕС или на всякаква правна норма, свързана с неговото изпълнение, или злоупотреба с власт. Член 264 ДФЕС предвижда, че ако жалбата е основателна, атакуваният акт се обявява за недействителен. Следователно Съдът и Общият съд не могат по никакъв повод да заместят мотивите на автора на обжалвания акт със свои мотиви (вж. Решение от 27 януари 2000 г. по дело DIR International Film и др./Комисия, C-164/98 P, Recueil, стр. I-447, точка 38 и Решение от 22 декември 2008 г. по дело British Aggregates/Комисия, C-487/06 P, Сборник, стр. I-10515, точка 141).
            90. От изложеното по-горе следва, че като не е проверил дали в рамките на преценката си на критерия за частния кредитор Комисията е взела предвид продължителността на производството по несъстоятелност и като е попълнил в това отношение празнина в мотивите на спорното решение със свои собствени мотиви, Общият съд е допуснал грешки при прилагането на правото.
            91. Ето защо първата част на първото основание, както и втората част на второто основание следва да се приемат за основателни и поради това обжалваното съдебно решение следва да се отмени.
            По спора в първоинстанционното производство
            92. Съгласно член 61, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз в случай на отмяна на решение на Общия съд Съдът може сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това.
            93. В случая Съдът разполага с необходимите данни, за да се произнесе окончателно по първата част на четвъртото правно основание на жалбата в първоинстанционното производство относно продължителността на производството по несъстоятелност.
            Доводи на страните
            94. С първата част на четвъртото правно основание на жалбата в първоинстанционното производство Frucona Košice твърди по същество, че Комисията не е взела предвид продължителността на производството по несъстоятелност и свързаните с това доказателства, които дружеството е представило в хода на административното производство. Един частен кредитор обаче би взел предвид тази продължителност и поради това би предпочел да приеме предложението за предпазен конкордат, като се има предвид, че производството по несъстоятелност било много по-продължително от производството по предпазен конкордат, предполагало загуба по отношение на интересите на кредиторите в сравнение с приходите от предпазния конкордат и следователно не би осигурило възстановяването на сума в по-голям размер от предлаганата в рамките на предложението за предпазен конкордат.
            95. Комисията възразява, че в съображения 40 и 54 от спорното решение е взела предвид продължителността на производството по несъстоятелност и че при обстоятелствата по случая не е било необходимо да се определя с точност очакваната продължителност на това производство.
            96. Преди всичко, дори да се предположи, че това производство по несъстоятелност било продължително, което Комисията оспорва, по-специално предвид мнението на словашките органи и малкия брой кредитори, от направените в спорното решение изводи следвало, че във всички случаи предпазният конкордат бил по-малко благоприятен за словашката държава от производството по несъстоятелност.
            97. По-нататък, тъй като местният данъчен орган се ползвал със статут на привилегирован кредитор, понеже задълженията към него били гарантирани с недвижимите активи на Frucona Košice, оценени от последното на 194 милиона словашки крони и от посочения орган на 397 милиона словашки крони, вземанията на последния можело да бъдат събрани във всеки момент от производството по несъстоятелност чрез продажба на активите, които служат като особен залог, съгласно Закон № 328/1991 за несъстоятелността и предпазния конкордат. Следователно, що се отнася до тези активи, продължителността на производството по несъстоятелност била ирелевантна.
            98. Накрая, изчислението на Frucona Košice се основавало на окончателно дължим размер, който бил много по-нисък от действителната стойност на активите на предприятието, намален с разходите за производството по несъстоятелност. Тъй като вземането на местния данъчен орган представлявало повече от 99 % от регистрираното вземане, последният можел да очаква да получи най-малко 435 милиона словашки крони в рамките на това производство. Дори да се вземат предвид посочените от Frucona Košice лихви по депозитите, ако би могъл да получи подобна сума, един частен кредитор би бил склонен да изчака приключването на производството по несъстоятелност, макар последното да продължи по-дълго време, отколкото той е очаквал.
            99. St. Nicolaus – trade подкрепя доводите на Комисията.
            Съображения на Съда
            100. От точки 78—81 от настоящото решение следва по-специално, че в случай като настоящия продължителността на производството по несъстоятелност е информация, която може да повлияе в немалка степен на процеса на вземане на решение от един нормално предпазлив и грижлив частен кредитор, който се намира в положение, възможно най-близко до това на местния данъчен орган, и че поради това в рамките на преценката си на критерия за частния кредитор Комисията е била длъжна да вземе предвид наличната информация, по-специално относно продължителността на това производство.
            101. Налага се обаче изводът, че в дял VI от спорното решение, в който се съдържа преценката на Комисията, и по-конкретно в раздел 2.1 от него относно сравнението между предпазния конкордат и производството по несъстоятелност, изобщо не се посочва продължителността на това производство.
            102. Доколкото Комисията поддържа, че при конкретните обстоятелства в случая е могла да приеме, че продължителността на производството по несъстоятелност не може да повлияе на процеса на вземане на решение от един частен кредитор, следва да се отбележи, както бе посочено в точки 78—81 от настоящото решение, че предвид доводите и доказателствата, представени от Frucona Košice в хода на административното производство, Комисията е била длъжна да изложи в спорното решение поне накратко съображенията, които са я довели до този извод.
            103. От изложеното по-горе следва, че като в рамките на преценката си на критерия за частния кредитор не е взела предвид продължителността на производството по несъстоятелност, Комисията е допуснала явна грешка в преценката. Доколкото тази информация е трябвало да бъде взета предвид от Комисията, тя не е мотивирала надлежно своето решение.
            104. Ето защо първата част на четвъртото правно основание на жалбата в първоинстанционното производство следва да се приеме за основателна.
            105. При все това, тъй като в точки 93—99 от спорното решение Комисията е констатирала, че производството за принудително изпълнение на данъчни вземания е по-благоприятно за един частен кредитор, който се намира в положение, възможно най-близко до това на местния данъчен орган, отколкото предложението за предпазния конкордат, съдържащият се в предходната точка извод не може сам по себе си да доведе до отмяната на посоченото решение.
            106. Всъщност, както посочва Общият съд в точка 92 от обжалваното съдебно решение, въз основа на посочената констатация трябва да се разгледат останалите правни основания, изтъкнати от Frucona Košice, по които той не се е произнесъл, сред които са по-конкретно правните основания, свързани с преценката на критерия за частния кредитор, що се отнася до посоченото производство за принудително изпълнение на данъчни вземания.
            107. Относно това разглеждане обаче се налага изводът, че етапът на производството не позволява Съдът да реши спора. Ето защо делото следва да се върне на Общия съд за произнасяне по изтъкнатите пред него правни основания, по които той не се е произнесъл.
            По съдебните разноски
            108. Тъй като делото е върнато на Общия съд, Съдът не следва да се произнася по съдебните разноски.

            Диспозитив
            По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:
            1) Отменя Решение на Общия съд на Европейския съюз от 7 декември 2010 г. по дело Frucona Košice/Комисия (T-11/07).
            2) Връща делото на Общия съд на Европейския съюз за произнасяне по изтъкнатите пред него правни основания, по които той не се е произнесъл.
            3) Съдът не се произнася по съдебните разноски.


Решение на Съда (първи състав) от 6 октомври 2005 г. # Scott SA срещу Комисия на Европейските общности. # Жалба. # Дело C-276/03 P.


Решение на Съда (втори състав) от 21 февруари 1974 г. # Roswitha Kortner, по съпруг Schots, и други Съвет и Комисия на Европейските общности и Европейски парламент. # Съединени дела 15 до 33, 52, 53, 57 до 109, 116, 117, 123, 132 и 135 до 137-73.


title: Решение на Общия съд (четвърти състав) от 11 декември 2015 г.#Република Финландия срещу Европейска комисия.#ЕЗФРСР — Разходи, изключени от финансиране — Развитие на селските райони — Еднократна финансова корекция — Допустимост на разходите, осъществени за закупуването на употребявани машини и оборудване — Дерогации за микро-, малки и средни предприятия — Член 55, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1974/2006.#Дело T-124/14.

text:
         РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (четвърти състав)
      11 декември 2015 година (
            *
         )
      „ЕЗФРСР — Разходи, изключени от финансиране — Развитие на селските райони — Еднократна финансова корекция — Допустимост на разходите, осъществени за закупуването на употребявани машини и оборудване — Дерогации за микро-, малки и средни предприятия — Член 55, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1974/2006“
      По дело T‑124/14

         Република Финландия, за която се явяват J. Heliskoski и S. Hartikainen, в качеството на представители,
      жалбоподател,
      срещу

         Европейска комисия, за която се явяват P. Aalto, J. Aquilina, P. Rossi и T. Sevón, в качеството на представители,
      ответник,
      с предмет искане за отмяна на Решение за изпълнение 2013/763/ЕС на Комисията от 12 декември 2013 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на селското стопанство (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 338, стр. 81) в частта, в която се изключват от финансиране от страна на Съюза в рамките на ЕЗФРСР някои разходи на Република Финландия в размер на 927827,58 EUR поради несъответствието им с нормите на Съюза,
      ОБЩИЯТ СЪД (четвърти състав),
      състоящ се от: M. Prek, председател, I. Labucka и V. Kreuschitz (докладчик), съдии,
      секретар: C. Heeren, администратор,
      предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 12 юни 2015 г.,
      постанови настоящото

         Решение

         Обстоятелства, предхождащи спора

               1

               В периода 23—27 май 2011 г. Европейската комисия осъществява проверка на място във Финландия (разследване RD1/2011/805/FI) във връзка с мярка M312 „Създаване и развитие на микропредприятията“.

               2

               На 9 септември 2011 г. Комисията изпраща до финландските власти съобщение по смисъла на член 11, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 885/2006 на Комисията от 21 юни 2006 година относно реда и начина на прилагане на Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета по отношение на акредитирането на агенциите платци и други стопански субекти, както и по отношение на клиринга на счетоводните сметки на ЕФГЗ и ЕЗФРСР (ОВ L 171, стр. 90; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 2, стр. 37), с което ги уведомява за резултата от проверката на място. В съобщението Комисията излага мотивите, поради които счита, че при финансирането на разходите за развитие на селските райони, считано от финансовата 2007 г. финландските власти не са спазили някои изисквания на правото на Европейския съюз, сред които са тези, които произтичат от член 55, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1974/2006 на Комисията от 15 декември 2006 година за определянето на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 1698/2005 на Съвета относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 368, стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 80, стр. 133), изменен, като приканва тези власти да уточнят условията, при които считат за допустими разходите, осъществени за закупуване на употребявано оборудване. Освен това Комисията подлага на критика слабостите при проверката на основателността на разходите, които са свързани със закупуването на определено употребявано оборудване по смисъла на член 26, параграф 2, буква г) от Регламент (ЕО) № 1975/2006 на Комисията от 7 декември 2006 година за определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 1698/2005 на Съвета по отношение на прилагането на процедури за контрол, както и кръстосано спазване по отношение на мерките за подпомагане на развитието на селските райони (ОВ L 368, стр. 74).

               3

               В отговор на Комисията Република Финландия посочва в писмо от 3 ноември 2011 г., че счита действията си за съвместими с нормите на Съюза, и по-специално с член 55 от Регламент № 1974/2006, който позволявал на държавите членки да определят условията, при които разходите за закупуването на употребявано оборудване може да се приемат за допустими. Във Финландия тази възможност била въведена от членове 23 и 35 от Указ № 632/2007, определящ също така и условията за предоставяне на помощ.

               4

               В писмо от 16 януари 2012 г. Комисията поканва финландските власти на двустранна среща в Брюксел (Белгия), която се провежда на 2 февруари 2012 г. С писмо от 29 февруари 2012 г. Комисията изпраща на финландските власти протокола от тази среща в съответствие с член 11, параграф 2 от Регламент № 885/2006, както и искане за допълнителна информация. В приложение 1 към това писмо Комисията, от една страна, излага доводите, поради които счита Указ № 632/2007 за несъвместим с условията по член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006, и от друга страна, потвърждава критиката си на слабостите при проверката на основателността на разходите, които са свързани със закупуването на определено употребявано оборудване.

               5

               На 27 април 2012 г. финландските власти представят становището си по протокола от срещата на 2 февруари 2012 г. и своя отговор на искането за допълнителна информация.

               6

               На 13 май 2013 г. Комисията изпраща на финландските власти датирано от 6 май същата година официално съобщение по член 11, параграф 2, трета алинея и член 16, параграф 1 от Регламент № 885/2006, с което обявява финансова корекция в общ размер 927827,58 EUR за периода от9 септември 2009 г. до 15 октомври 2012 г. Комисията излага мотивите, поради които счита, че по отношение на помощите за закупуване на употребявано оборудване финландските власти не са спазили условията по член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006 и член 26, параграф 2, буква г) от Регламент № 1975/2006.

               7

               На 19 юни 2013 г. в съответствие с член 16 от Регламент № 885/2006 Финландската република отправя до помирителния орган искане за помирение. С писмо от 5 септември 2013 г. помирителният орган обявява, че няма да се произнесе по искането, тъй като посоченият във финансовата корекция размер е под един милион евро.

               8

               В точка 17.1 от обобщения доклад от 18 ноември 2013 г. Комисията посочва, от една страна, че относно допустимостта на помощите за закупуване на употребявано оборудване практиките на финландските власти не отговарят на условията по член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006, тъй като Република Финландия не е определила и надлежно мотивирала особените случаи, при които по изключение е допустимо употребяваното оборудване да бъде финансирано от ЕЗФРСР. Напротив, приложимите разпоредби на Указ № 632/2007 предвиждали обща възможност за инвестиране в употребявано оборудване, допустимостта на което следва да се определя за всеки отделен случай в зависимост от неясно определения критерий на „най-благоприятната от общо икономическа гледна точка“ възможност. От друга страна, Комисията установява, че при проверката на основателността на разходите, свързани с финансирането на употребявано оборудване, има слабости и тя не отговоря на условията по член 26, параграф 2, буква г) от Регламент № 1975/2006. От това тя заключва, че следва да бъде наложена финансова корекция в размер на 100 % по отношение на помощите за закупуване на употребявано оборудване, която съответства на сумата 927827,58 EUR. По отношение на придружената от слабости проверка на основателността на разходите, които са свързани с финансирането на употребявано оборудване, Комисията предлага финансова корекция в размер на 10 %, съответстваща на сумата 14208,31 EUR, която обаче се поглъща изцяло от първата финансова корекция.

               9

               На 12 декември 2013 г. Комисията приема Решение за изпълнение 2013/763/ЕС за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на селското стопанство (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 338, стр. 81) (наричано по-нататък „обжалваното решение“). На 13 декември 2013 г. решението е нотифицирано на Република Финландия под номер C (2013) 8743.

               10

               В обжалваното решение, позовавайки се на „обобщения доклад [от 18 ноември 2013 г.]“ (съображение 6 от обжалваното решение), Комисията изключва по отношение на финансовите 2009—2012 разходите, които Република Финландия е обявила за закупуването на употребявани машини и оборудване в рамките на мярката „Развитие на селските райони, ЕЗФРСР, оси 1 + 3 — мерки за инвестиции (2007—2013 г.)“. Там финансовата корекция общо в размер от 927827,58 EUR е определена като „еднократна“ и тя се обосновава с „[н]есъответствието с член 55 от Регламент […] № 1974/2006“. Тъй като финансовата корекция се основава на „[с]лабости при проверката на основателността на разходите“, тя е определена като „еднократна“ при ставка от 10 % и съответства на сумата 14208,31 EUR, без да има „[ф]инансово въздействие“ (вж. член 1 във връзка с приложението към обжалваното решение, стр. 98 и 99).

         Производство и искания на страните

               11

               На 19 февруари 2014 г. Република Финландия подава настоящата жалба в секретариата на Общия съд.

               12

               По доклад на съдията докладчик Общият съд (четвърти състав) решава да започне устната фаза на производството.

               13

               Устните състезания и отговорите на страните на зададените им от Общия съд устни въпроси са изслушани в съдебното заседание от 12 юни 2015 г.

               14

               Република Финландия иска от Общия съд:

                        —

                        да отмени обжалваното решение, в частта, в която Комисията иска от нея да ѝ възстанови финансиране в размер на 927827,58 EUR,

                        —

                        да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

               15

               Комисията иска от Общия съд:

                        —

                        да отхвърли жалбата като неоснователна,

                        —

                        да осъди Република Финландия да заплати съдебните разноски.

         От правна страна

         По предмета на спора

               16

               В подкрепа на жалбата си Република Финландия се позовава по същество само на едно основание, изведено от нарушение на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006.

               17

               В това отношение следва да се обърне внимание на потвърждението от Република Финландия в нейната реплика, че жалбата ѝ се отнася само до наложената с обжалваното решение еднократна финансова корекция. Това се потвърждава и от повдигнатото в жалбата основание за отмяна, което се позовава изрично на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006, а не на член 26, параграф 2, буква г) от Регламент № 1975/2006, на който е основана еднократно платимата финансова корекция. Следователно предметът на настоящия спор се свежда до законосъобразността на прилагането от страна на Комисията на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006, за да обоснове посочената еднократна финансова корекция.

               18

               Според Република Финландия Комисията не е взела под внимание връзката между член 55, параграф 1, първа алинея, буква б) от Регламент № 1974/2006 (наричана по-нататък „първата алинея“) и втората алинея на същия член (наричана по-нататък „втората алинея“). Тази норма предоставяла на държавата членка широко право на преценка при вземането на решение относно допустимостта на някои употребявани машини и оборудване, без във втората алинея да се въвеждат критерии, с които да може да се определи дали помощта за закупуването на употребявани машини и оборудване може да е „надлежно обоснована“. Регламентът не изисква също така държавата членка да определя точно всеки отделен случай, в който е допустимо закупуване на употребявани машини и оборудване. Освен това член 71, параграф 3, първа алинея от Регламент (ЕО) № 1698/2005 на Съвета от 20 септември 2005 година относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 277, стр. 1) предвиждал изрично правилата за допустимост на разходите да се определят на национално равнище. Поради това държавите членки трябвало да определят точните критерии за определяне на случаите, при които е надлежно обосновано да се подкрепи закупуването на употребявано оборудване. Според Република Финландия понятията „оправдани случаи“ и „условията, на които трябва да отговарят“ са така тясно свързани, че е невъзможно да бъдат прилагани независимо едно от друго. Поради това, за да бъде надлежно обосновано предоставянето на помощта за закупуване на употребявани машини и оборудване, е достатъчно държавата членка да определи условията за допустимост, както и тези условия да бъдат изпълнени.

               19

               В отговор Комисията посочва, че първата алинея въвежда общо правило, съгласно което допустимите разходи за финансирани от ЕЗФРСР инвестиции се свеждат до закупуването или закупуването на лизинг на нови машини и оборудване. В съответствие с втората алинея единствено при дерогация от първата алинея и в „оправдани случаи“ закупуването на употребявано оборудване можело да се счита за допустим разход. Поради това държавата членка следвало да предвиди конкретно посредством определение редките „оправдани случаи“, в които може да бъде предоставяна помощ. Само подобен подход щял да бъде съвместим, от една страна, с целта на инвестиционната помощ за селско стопанство на Общността, изведена в съображение 21 от Регламент (ЕО) № 1689/2005, която цел се състои в модернизирането на земеделските стопанства, за да се подобри тяхната икономическа ефективност чрез по-добро използване на производствените фактори, включително чрез въвеждането на нови технологии и иновации, и от друга страна, този подход щял да е съвместим с целите на предоставената от ЕЗФРСР помощ, както те са изведени в съображение 23 от същия регламент и които се състоят в насърчаването на подобренията в преработката и търговията на основни земеделски и горски продукти. Предвиденото ограничение по отношение на помощите за употребявано оборудване било съвместимо и с целта по член 4, параграф 1, буква a) от Регламент № 1698/2005, която е насочена към подобряване на конкурентоспособността на земеделието и горското стопанство чрез подпомагане на преструктурирането, развитието и иновациите (вж. също съображение 46 от този регламент). Като цяло тези цели не можели да се достигнат освен чрез инвестирането в ново оборудване.

               20

               Възприетото от Република Финландия тълкуване на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006 противоречало както на неговата структура, която установява едно общо правило и една дерогация, така и на „нормативната йерархия“ между това правило и тази дерогация. От текста му следвало, че помощта за употребявано оборудване дерогира общото правило относно закупуването на ново оборудване, което само по себе си не изисква конкретно обосноваване. Именно поради дерогиращия характер на тази помощ държавите членки можели да финансират закупуването на употребявано оборудване само в „оправдани случаи“, тоест чрез прилагане на допълнително усилие с оглед на определението и на мотивите. Възприетото обаче от Република Финландия тълкуване разширявало обхвата на дерогацията до такава степен, че я превръщало в общо правило. В това отношение Република Финландия не можела да се позовава на съществуващо право на преценка, тъй като критерият за „оправдани случаи“ следва да се тълкува по еднакъв начин във всички държави членки, които са длъжни да спазват ясно определените в Регламент № 1974/2006 рамки. По този начин прилагането на дерогацията по член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006 предполагало предварително и подходящо определяне от страна на държавата членка на „оправдани случаи“, тоест на ограничен брой случаи, които са ясно предвидени. Във връзка с това Комисията оспорва и довода, съгласно който критериите за „оправдани случаи“ и за „условията, при които закупуването на употребявано оборудване може да се счита за допустим разход“, били взаимно свързани и трябвало да се прилагат заедно. От това Комисията заключва, че финландската правна уредба не предвижда определение в съответствие с член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006 за „оправдани случаи“, при които помощта може чрез дерогация да бъде предоставена за закупуване на употребявано оборудване.

               21

               Общият съд счита за необходимо да се съсредоточи при преценката си върху основателността на тълкуването на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006, което Комисията е възприела в обжалваното решение, разгледано с оглед на обобщения доклад. Всъщност страните имат разногласие основно по тълкуването, което следва да се даде на първата и на втората алинея, както и на отношението помежду им. Член 55 предвижда по-конкретно следното:
               „1.   В случай на инвестиции, допустимите разходи се ограничават до:
               […]

                        б)

                        закупуването или закупуването на лизинг на нови машини и оборудване, включително компютърен софтуер до пазарната стойност на активите. […];

                  […]
               Чрез дерогация на разпоредбите на буква б) от първа алинея и единствено за микро, малки и средни предприятия […], държавите членки могат в оправдани случаи да определят условията, при които закупуването на употребявано оборудване може да се счита за допустим разход“.

               22

               Според Комисията първата алинея въвежда общо правило, съгласно което „допустимите разходи“ за финансирани от ЕЗФРСР инвестиции „се свеждат до закупуването или закупуването на лизинг на нови машини и оборудване“. В съответствие с втората алинея единствено „[ч]рез дерогация от първата алинея“, тоест от посоченото общо правило, „и единствено за микро, малки и средни предприятия“, „държавите членки могат в оправдани случаи да определят условията, при които закупуването на употребявано оборудване може да се счита за допустим разход“. Следователно, за да приложи тази дерогация, съответната държава членка следвало предварително да предвиди конкретно във вътрешното си право посредством определение „оправданите случаи“, в които по изключение може да бъде предоставяна помощ за инвестиране в употребявано оборудване.

               23

               От друга страна, макар Република Финландия да не оспорва дерогиращия характер като такъв на втората алинея по отношение на първата алинея, тя твърди по същество, че тази дерогация не следва да се разбира като изтълкувано в ограничен смисъл изключение, а като специфичен режим за микро-, малки и средни предприятия. Държавите членки имали свобода при упражняването на своето право на преценка да въведат подобен режим, на който те могат да определят съдържанието чрез предвиждането на „условия“ за допустимост на разходите с оглед на закупуването на употребявано оборудване. Тези условия трябвало да бъдат „тясно свързани“ с „оправдани случаи“, които държавата членки би могла, ако липсва определение в правото на Съюза, да уточни при упражняването на своето право на преценка. Достатъчно било националната правна уредба да определи тези „условия“ за допустимост, след което те да бъдат изпълнени, за да се приеме, че разходите, осъществени за закупуване на употребявано оборудване, представляват „оправдани случаи“.

               24

               За да се отговори на така повдигнатите въпроси относно тълкуването и за да се определи точно приложното поле на разпоредбите на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006, както и на съществуващата връзка между тях, е необходимо в съответствие с постоянната съдебна практика да се пристъпи към буквално, телеологично, историческо и свързано с контекста тълкуване (вж. в този смисъл решения от 20 ноември 2002 г., Lagardère и Canal+/Комисия, T‑251/00, Rec,EU:T:2002:278, т. 72—83 и от 6 октомври 2005 г., Sumitomo Chemical и Sumika Fine Chemicals/Комисия, T‑22/02 и T‑23/02, Rec, EU:T:2005:349, т. 41—60).

         По буквалното тълкуване на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006

      По дерогиращия характер на втората алинея

               25

               В рамките на буквалното тълкуване следва да се разгледа правното естество на първата и на втората алинея, както и на съществуващата между тях връзка. Във връзка с това трябва да се има предвид фактът, че текстовете на правото на Съюза се изготвят на множество езици и че всички езикови редакции са еднакво автентични, поради което тълкуването на разпоредба на правото на Съюза предполага да бъдат сравнени езиковите редакции (вж. в този смисъл решения от 6 октомври 1982 г., Cilfit и др., 283/81, Rec,EU:C:1982:335, т. 18 и от 7 ноември 2007 г., Германия/Комисия, T‑374/04, Сб.,EU:T:2007:332, т. 95).

               26

               Както обаче страните признават преди всичко в съдебното заседание, сравняването на различните езикови редакции не позволява да се изясни допълнително приложното поле на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006, и по-специално значението на специфичната връзка между първата и втората алинея.

               27

               Що се отнася до израза „[ч]рез дерогация“ във втората алинея, той може да означава или ограничаване на приложното поле на дадено общо правило посредством въвеждането на различно правило за абстрактно определена хипотеза или хипотези, формално изразено в принципите specialia generalibus derogant и legi speciali per generalem non derogatur, и поради това представляващо изключение в тесен смисъл, или може да се отнася до решение на автора на разглежданата правна уредба да не прилага общото правило по отношение на някои положения или някои адресати, като спрямо тях приложи различен или специфичен режим извън неговото приложно поле.

               28

               Всъщност страните не оспорват, че първата алинея представлява общо или главно правило, а втората алинея предвижда различно разрешение за микро-, малки и средни предприятия, което позволява тя да бъде определена при всички случаи като дерогиращо правило. Както обаче бе посочено в точка 27 по-горе, подобна квалификация не е равнозначна непременно на квалифицирането като изключение в тесен смисъл, а може да указва на наличието на отделен и специфичен режим спрямо режима, установен с общото или главно правило. По този начин английската дума „derogation“, италианската „deroga“ и португалската „derrogação“ не са във всички случаи синоними на „exception“, „eccezione“ и „exceção“. По същия начин немското понятие „abweichend“ и нидерландското „[i]n afwijking“ означават „различен“ или „отличаващ се“ без непременно да указват изключение. Накрая, испанският израз „no obstante“ означава „въпреки това“, което може, но не трябва непременно да се отнася до изключение в тесен смисъл.

               29

               Въпросът за квалифицирането на втората алинея като изключение в тесен смисъл или като дерогиращо правило, предвиждащо възможността за установяване на различен и специфичен режим за микро-, малки и средни предприятия, не би могъл да се реши и поради това че в повечето от езиковите редакции думите, които са равнозначни на израза „чрез дерогация“, са разделени със съюза „и“ от втората част на изречението, което чрез използването на наречието „единствено“ (only, exclusivamente, unicamente, alleen) се отнася до микро-, малки и средни предприятия. Всъщност от това не може ясно да се установи дали законодателят на Съюза е възнамерявал да въведе подобно изключение в тесен смисъл, или само да разреши на държавата членка да установи дерогиращ и специфичен режим за микро-, малки и средни предприятия, тъй като заедно разгледани изразите „чрез дерогация“ и „и единствено“ биха могли да се изтълкуват и по двата начина. Така едновременното наличие в същото изречение на посочените по-горе два ограничаващи елемента не указва достатъчно ясно и точно дали втората алинея представлява изключение в тесен смисъл, или е само дерогиращо правило, предвиждащо възможността за установяване на различен и специфичен режим за микро-, малки и средни предприятия.

               30

               От изложеното следва, че в случая не е непременно приложима съдебната практика, която се основава на принципа от римското право singularia non sunt extendenda, съгласно който предвиждащите изключения правила на Съюза трябва да се тълкуват ограничително, за да се запази полезното действие на общото правило, което те дерогират (вж. в този смисъл решение от 13 декември 2001 г., Heininger, C‑481/99, Rec,EU:C:2001:684, т. 31 и цитираната съдебна практика и от 13 декември 2012 г., BLV Wohn- und Gewerbebau, C‑395/11, Сб.,EU:C:2012:799, т. 40 и 41 и цитираната съдебна практика), при което подобно ограничително тълкуване не се налага, ако втората алинея трябва да се квалифицирана като дерогиращо правило, предвиждащо възможността за установяване на различен и специфичен режим за микро-, малки и средни предприятия.

               31

               Поради това буквалното тълкуване не позволява да се установи дали втората алинея представлява изтълкувано в ограничен смисъл изключение съгласно посочената в точка 30 по-горе съдебна практика, както по същество твърди Комисията, а единствено може да се установи, че в нея се предвижда специфично правило за микро-, малки и средни предприятия.

         По връзката между критериите „оправдани случаи“ и „условия“ за допустимост

               32

               Що се отнася до точния обхват на втората алинея, следва да се припомни, че страните имат разногласия относно това дали ако втората алинея е приложима само в изключителни случаи, които освен това трябва да бъдат предварително и конкретно определени от държавата членка в нейната вътрешна правна уредба, или тя има по-широк обхват, който по принцип включва всички случаи, при които според преценката на компетентните национални власти са изпълнени „условията“ за допустимост по вътрешната правна уредба, то тези условия представляват сами по себе си „оправдани случаи“, когато посочените власти решат да ги приложат и да мотивират тяхното прилагане в съответствие с преследваните от разглежданите правила цели.

               33

               Във връзка с това следва да се посочи най-напред, че съгласно недвусмисления текст на втората алинея, независимо от нейната езикова редакция, държавите членки имат право на преценка при въвеждането и прилагането на различен и специфичен режим за микро-, малки и средни предприятия, като за целта те „могат […] да определят условията, при които закупуването на употребявано оборудване може да се счита за допустим разход“. Също така безспорно е, че за критерия „оправдани случаи“ няма определение в правото на Съюза, поради което държавите членки имат също право на преценка при определянето на тези случаи, освен когато става дума за установяването на „условия“ за допустимост.

               34

               По-нататък, действително законодателят на Съюза е искал да придаде собствено и различно значение, от една страна, на критерия „оправдани случаи“ и от друга страна, на критерия „условия“ за допустимост. Тази констатация обаче сама по себе си не позволява да се потвърди тълкуването, което Комисията прави на критерия за „оправдани случаи“, а именно че е необходимо държавата членка да приеме правна уредба с общо действие, която да определи предварително конкретните случаи, при които закупуването на употребявани машини и оборудване може да се счита за допустим разход. Напротив, предвид структурата на втората алинея критерият за „оправдани случаи“ е непосредствено свързан с оправомощаването и правото на преценка на държавата членка („могат в оправдани случаи да определят“) да въведе и приложи различен и специфичен режим по отношение на микро-, малките и средните предприятия. Във връзка с това е без значение по-специално, че редакциите на датски („I behørigt begrundede tilfælde“) и на португалски език („Em casos devidamente fundamentados“) поставят критерия за „оправдани случаи“ съвсем в началото на втората алинея.

               35

               С оглед на изложеното критерият за „оправдани случаи“ се свежда до квалифицирането на начина, по който държавата членка следва да упражни своето право на преценка съгласно втората алинея и преди всичко да мотивира това упражняване на право. С други думи, всеки път когато държавата членка счита за подходящо да упражни своето правомощие и посоченото право на преценка, тя трябва в рамките на евентуалното си решение да приеме правила с общо действие или в рамките на евентуалното си решение по конкретен случай на закупуване на употребявано оборудване да изложи съответните мотиви в подкрепа на своето решение, за да спази посочения критерий и да позволи на Комисията да упражни контрол във връзка с това. Следва да се приеме, че това е разбирането и по отношение на съвкупността от езикови редакции на втората алинея, при което то е достатъчно да гарантира на Комисията възможността да осъществи подходящ контрол a posteriori върху упражняването от държавата членка на правото ѝ на преценка съгласно втората алинея в съответствие с целите на приложимите норми на Съюза (вж. също т. 40 и 41 по-долу).

               36

               Накрая, ако законодателят на Съюза е имал намерение да въведе правило, което съответства на възприетото от Комисията тълкуване, той е следвало ясно да посочи, че държавата членка трябва да приеме правила с общо действие, предварително уточнявайки всички случаи, при които финансирането на закупуването на употребявани машини и оборудване може да се счита за допустимо, какъвто обаче не е случаят с втората алинея. Съгласно принципа на правна сигурност правните субекти, сред които са и държавите членки, не могат да бъдат потърпевши от трудности в тълкуването, които се държат на неточни правни норми, предвиждащи по отношение на тях неблагоприятни имуществени последици (вж. в този смисъл и по аналогия решения от 29 април 2004 г., Sudholz, C‑17/01, Rec,EU:C:2004:242, т. 34 и цитираната съдебна практика, от 7 юни 2005 г., VEMW и др., C‑17/03, Rec,EU:C:2005:362, т. 80 и от 11 юни 2015 г., Berlington Hungary и др., C‑98/14, Сб.,EU:C:2015:386, т. 77 и цитираната съдебна практика).

               37

               При тези условия в рамките на буквалното тълкуване следва да се отхвърли доводът на Комисията, че по същество, от една страна, втората алинея представлява изтълкувано в ограничен смисъл изключение по отношение на предвиденото в първата алинея общо или главно правило и от друга страна, че държавата членка следва в съответствие с критерия на „оправдани случаи“ да приеме предварително правна уредба с общо действие, съдържаща точните мотиви, които определят тези случаи и обосновават прилагането на установените в тях различни „условия“ за допустимост, така че да не може обхватът на твърдените изключения да изпразни от съдържание общото правило и да засегне неговото полезно действие.

         По телеологичното тълкуване на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006

               38

               При телеологичното тълкуване следва да се има предвид общата цел на Регламент № 1698/2005 и на Регламент № 1974/2006, а именно „подпомагане на развитието на селските райони“.

               39

               Съображения 21 и 23 от Регламент № 1698/2005 уточняват тази цел по-конкретно по следния начин:

                        „(21)

                        Целта на инвестиционната помощ за селско стопанство от Общността е да модернизира земеделските стопанства, за да подобри тяхната икономическа ефективност чрез по-добро използване на производствените фактори, включително въвеждането на нови технологии и иновации, планирано качество, органични продукти и диверсификация във и/или извън стопанствата, включително нехранителните сектори и енергийните култури […]

                        (23)

                        Подобрения в преработката и търговията на основни земеделски и горски продукти следва да се насърчават чрез помощи за инвестиции, насочени към подобряване ефективността в преработвателния и търговския сектор, насърчаване преработката на земеделска и горска продукция чрез възобновяема енергия, въвеждайки нови технологии и иновации, като се откриват нови пазарни възможности за земеделските и горски продукти, поставяне на ударение върху качеството, подобряване опазването на околната среда, безопасността на труда, хигиената и хуманното отношение към животните, както е целесъобразно, като целта е основно микропредприятията, малките и средни предприятия и други предприятия с определен обем, които имат по-добри възможности да добавят стойност към местните продукти, като се опростяват същевременно условията за инвестиционна помощ в сравнение с тези, определени в Регламент (EО) № 1257/1999“.

               40

               По този начин основната цел на Регламент № 1698/2005 е да позволи модернизирането и подобряването на икономическите показатели на предприятията, сред които по-специално са малките и средните предприятия (МСП) в селското стопанство, по-конкретно чрез поощряването на въвеждането на нови технологии и иновации. Тази цел обаче не изисква по отношение на МСП непременно и изключително да се инвестира в нови или иновационни машини и оборудване. Действително финансирането на подобни инвестиции би могло да подтикне към модернизиране и конкурентоспособност на МСП, което също е свързано с целта да се допринесе за подобряване на качеството на живот и труд в селскостопанските райони, за насърчаване на разнообразяването на икономическите дейности и за защита на околната среда чрез иновационни технологии. Въпреки това в случая с посочените в съображение 23 in fine от Регламент № 1698/2005 МСП, които са мнозинството от действащите оператори в сектора и чиито финансови възможности са като цяло по-слаби в сравнение с тези, с които разполагат големите предприятия, инвестирането в ново оборудване невинаги може да допринесе за постигането на тези цели. Поради това може да се приеме, че закупуването на употребявано оборудване с високо технологично равнище, но на намалена цена и дори на нови технологии, които са по-добри от тези на определено ново оборудване, отговаря също на нуждите на тези предприятия и дори допринася повече за тяхното технологично и икономическо развитие по смисъла на предвидената модернизация в сектора на селското стопанство.

               41

               От тази гледна точка предоставянето на държавите членки на правото да въведат и да приложат отделен и специфичен режим за микро-, малки и средни предприятия по отношение на закупуването на употребявано оборудване, се вписва напълно в целите на Регламент № 1698/2005 и на Регламент № 1974/2006, поради което, за разлика от твърдението на Комисията, не се налага правилата на този режим с оглед на посочените цели да бъдат тълкувани ограничително. При все това критерият на „оправдани случаи“ във втората алинея трябва да се тълкува в съответствие с тези цели, така че да се избегне възможността държавата членка да използва своето право на преценка по втората алинея с оглед на странични за тези цели съображения и да се позволи на Комисията да упражни в това отношение ефикасен контрол.

               42

               Следователно телеологичното тълкуване не може да постави под съмнение извода от направения с оглед на буквалното тълкуване анализ на втората алинея.

         По тълкуването с оглед на контекста на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006

               43

               Следва да се посочи, че тълкуването с оглед на контекста извън определената от член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006 правно-нормативна рамка не може да опровергае, нито да потвърди извода от направения във връзка с буквалното тълкуване анализ на втората алинея.

               44

               В това отношение от член 71, параграф 3, първа алинея от Регламент № 1698/2005 следва, че държавите членки имат компетентност да определят „[п]равилата за допустимост на разходите“ в рамките на подкрепата от страна на ЕЗФРСР на развитието на селските райони. Макар в този член да се посочва, че държавите членки поначало са длъжни да приемат за тази цел правила с общо действие, въпреки това от него не следва, че държавите членки имат неограничено право на преценка при въвеждането на тези правила, нито че последните следва да имат определено съдържание. Преди всичко държавите членки са длъжни да спазват условията и ограниченията, които са предвидени от конкретно приложимите само в този контекст норми на Съюза и дори представляват конкретната правна основа за дадената нормотворческа дейност. Такъв е случаят с член 55, параграф 1, втора алинея от Регламент № 1974/2006, който е lex specialis по отношение на член 71, параграф 3, първа алинея от Регламент № 1698/2005, но все пак предоставя съществена възможност за преценка на държавите членки (вж. т. 33 по-горе). По същия начин, макар член 5, параграф 7 от същия регламент — съгласно който „[д]ържавите членки гарантират, че проектите, финансирани от ЕЗФРСР, са в съответствие с Договора [за ФЕС]“ — във връзка с член 310, параграф 5 ДФЕС, член 317, първа алинея ДФЕС и член 4, параграф 3 ДЕС да изисква от националните власти лоялно сътрудничество с Комисията при изпълнението на бюджета на Съюза в съответствие с принципа на добро финансово управление, тези общи задължения не могат да внесат полезни уточнения по отношение на спорното тълкуване на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006.

               45

               Поради това от тези правила и основни принципи не би могъл да се изведе по-точен анализ на втората алинея, и в частност на критерия за „оправдани случаи“ и критерия за „условия“ за допустимост, както и на връзката помежду им в рамките на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006, което би надхвърлило рамките на резултатите от изложените в точки 25—42 по-горе буквално и телеологично тълкуване.

               46

               Следователно тези разпоредби не внасят допълнителна яснота за разбирането на посочените критерии.

         По тълкуването на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006 с оглед на по-ранните и на последвалите разпоредби

               47

               При тълкуването на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006 с оглед на по-ранните разпоредби следва да се обърне внимание на относимите норми, които са били приложими преди влизането в сила на Регламент № 1698/2005 и Регламент № 1974/2006.

               48

               В това отношение приложими са били Регламент (ЕО) № 1257/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно подпомагане на развитието на селските райони от ФЕОГА и за изменение и отмяна на някои регламенти (ОВ L 160, стр. 80; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 28, стр. 134), както и Регламент (ЕО) № 445/2002 на Комисията от 26 февруари 2002 г. и Регламент № 817/2004 на Комисията от 29 април 2004 г. за прилагане на Регламент № 1257/1999 (ОВ L 74, стр. 1 и ОВ L 153, стр. 30). За разлика от член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006, член 22, първа алинея, буква б) от Регламент № 445/2002 не е съдържал изрични правила относно закупуването на употребявано оборудване или относно МСП, а е уреждал единствено допустимите разходи за „нови машини и оборудване, включително компютърен софтуер“. Същото се отнася и до член 27 от Регламент № 817/2004.

               49

               От друга страна, допустимостта на разходите за закупуване на употребявано оборудване е била предвидена в областта на структурните фондове, а именно в правило № 4 от Регламент (ЕО) № 1685/2000 на Комисията от 28 юли 2000 година за приемане на подробни правила за изпълнението на Регламент (ЕО) № 1260/1999 на Съвета по отношение допустимостта на разходи за дейности, съвместно финансирани от структурните фондове (ОВ L 193, стр. 39; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 1, стр. 29). Същото се отнася и до правило № 4 от Регламент (ЕО) № 448/2004 на Комисията от 10 март 2004 година за изменение на Регламент (EО) № 1685/2000 за определяне на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО) № 1260/1999 на Съвета по отношение на допустимостта на разходите за операции, съфинансирани от структурните фондове, и за оттеглянето на Регламент (ЕО) № 1145/2003 (ОВ L 72, стр. 66; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 1, стр. 144).

               50

               От посоченото следва, че преди влизането в сила на Регламент № 1698/2005 и Регламент № 1974/2006 допустимостта на разходите за употребявано оборудване е била действително обект на правната уредба относно структурните фондове, но е била изключена от приложното поле на Регламент № 1257/1999.

               51

               Освен това следва да се уточни, че Регламент № 1698/2005 и Регламент № 1974/2006 са заменени от Регламент (ЕС) № 1305/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1698/2005 (ОВ L 347, стр. 487), както и от Делегиран регламент (ЕС) № 807/2014 на Комисията от 11 март 2014 година за допълнение на някои разпоредби на Регламент (ЕС) № 1305/2013 на Европейския парламент и на Съвета относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) и за въвеждане на преходни разпоредби (ОВ L 227, стр. 1). Въз основа на оправомощаването по член 45, параграф 6 от Регламент № 1305/2013 Комисията е утвърдила член 13, буква б) от Делегиран регламент № 807/2014, съгласно който „държавите членки определят в програмите си за развитие на селските райони условията, при които закупуването на използвано оборудване може да се признава за допустим за подпомагане разход“. Следователно, за разлика от член 55, параграф 1, втора алинея от Регламент № 1974/2006, тези нови норми не предвиждат нито специфичен режим за МСП, нито критерия за „оправдани случаи“. Освен това, що се отнася до условията за допустимост на закупуването на употребявано оборудване, те предвиждат изрично държавите членки да приемат правила с общо действие в рамките на „програмите си за развитие на селските райони“.

               52

               С оглед на всички изложени по-горе съображения следва да се приеме, че не може да се направи какъвто и да е извод за точния обхват на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006 нито от историята на създаването на разглежданата правна уредба, нито от последвалата правна уредба.

               53

               Накрая, различните правила относно структурните фондове също не могат да имат отражение върху тази преценка, тъй като съгласно уточнението в член 39 от Регламент № 445/2002 член 22 от същия регламент е специално правило по отношение на по-общите правила, съдържащи се в Регламент № 1685/2000, така че при всички случаи Република Финландия няма основание да се позовава на тези по-общи правила.

         Заключение относно тълкуването на член 55, параграф 1, втора алинея от Регламент № 1974/2006

               54

               С оглед на всички изложени по-горе съображения и особено на направения във връзка с буквалното тълкуване анализ в точки 25—37 по-горе следва да се заключи, че член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006 трябва да се тълкува в смисъл, че втората алинея допуска държавите членки, на които предоставя във връзка с това право на преценка, да въвеждат и прилагат специфичен дерогиращ режим за микро-, малки и средни предприятия чрез уточняване на условията, при които закупуването на употребявано оборудване може да се счита за допустим разход, без да е необходимо държавите членки да определят точно и предварително в правна уредба с общо действие хипотезите, при които инвестицията съответства на даден „оправдан случай“. Въпреки това последният посочен критерий изисква от държавата членка при упражняването на своето право на преценка било при вземането на решение за приемане на правила с общо действие, било при вземането на решение по конкретен случай да посочи мотивите, от които да е видно, че решението е прието в съответствие с критериите и целите на приложимите вътрешноправна уредба и уредба на Съюза.

               55

               Следователно обжалваното решение е опорочено от грешка при прилагане на правото, доколкото в него се излага неправилно тълкуване на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006, поради което то следва да бъде отменено изцяло, без да е необходимо да се разглежда дали преценката от страна на Комисията на съвместимостта на финландската правна уредба с посочения член също е засегната от грешка при прилагане на правото. Всъщност във връзка с това е достатъчно да се уточни, че Комисията оспорва само твърде широкото приложно поле на условията за допустимост за закупуването на употребявани машини или оборудване, както и липсата на предварително и конкретно определение в Указ № 632/2007 на понятието „оправдани случаи“, което е свързано именно с нейното погрешно тълкуване на член 55, параграф 1 от същия регламент.

         По съдебните разноски

               56

               По смисъла на член 134, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.

               57

               Тъй като Комисията е загубила делото, тя следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски в съответствие с исканията на Република Финландия.

               По изложените съображения
               ОБЩИЯТ СЪД (четвърти състав)
               реши:

                           1)

                           Отменя Решение за изпълнение 2013/763/ЕС на Комисията от 12 декември 2013 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на селското стопанство (ФЕОГА), секция „Гарантиране“, на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР), в частта, в която се изключват от финансиране от страна на Съюза в рамките на ЕЗФРСР някои разходи на Република Финландия в размер на 927827,58 EUR поради несъответствието им с нормите на Съюза.

                           2)

                           Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

                           Prek

                           Labucka

                           Kreuschitz

                     Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 11 декември 2015 година.
                     Подписи

            Съдържание

                  Обстоятелства, предхождащи спора

                  Производство и искания на страните

                  От правна страна

                  По предмета на спора

                  По буквалното тълкуване на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006

                  По дерогиращия характер на втората алинея

                  По връзката между критериите „оправдани случаи“ и „условия“ за допустимост

                  По телеологичното тълкуване на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006

                  По тълкуването с оглед на контекста на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006

                  По тълкуването на член 55, параграф 1 от Регламент № 1974/2006 с оглед на по-ранните и на последвалите разпоредби

                  Заключение относно тълкуването на член 55, параграф 1, втора алинея от Регламент № 1974/2006

                  По съдебните разноски

            (
            *
         )   Език на производството: фински.


Решение на Съда от 28 ноември 1989 г. # Комисия на Европейските общности срещу Федерална република Германия. # Неизпълнение на задължения от държава-членка. # Дело C-186/88.