title: Дело C-627/18: Преюдициално запитване от Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Португалия), постъпило на 5 октомври 2018 г. — Nelson Antunes da Cunha, Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/23

      Преюдициално запитване от Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Португалия), постъпило на 5 октомври 2018 г. — Nelson Antunes da Cunha, Lda/Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)
      (Дело C-627/18)
      (2018/C 455/33)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Nelson Antunes da Cunha, Lda

         Ответник: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Прилага ли се давностният срок за упражняване на правомощията за възстановяване на помощ, предвиден в член 17, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2015/1589 (1) на Съвета от 13 юли 2015 година за определяне на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз, само за отношенията между Европейския съюз и държавата членка, адресат на решение за възстановяване на помощи, или и за отношенията между посочената държава и подателя на възражение, в качеството му на бенефициер на помощ, обявена за несъвместима с общия пазар?

                  2)

                  В случай че се установи, че посоченият срок е приложим към отношенията между държавата членка, адресат на решение за възстановяване на помощи, и бенефициера на помощ, обявена за несъвместима с общия пазар, трябва ли да се приеме, че този срок се отнася само до фазата на производството или и до изпълнението на решението за възстановяване?

                  3)

                  В случай че се установи, че посоченият срок е приложим към отношенията между държавата членка, адресат на решение за възстановяване на помощи, и бенефициера на помощ, обявена за несъвместима с общия пазар, трябва ли да се приеме, че този срок се прекъсва с всяко действие във връзка с неправомерната помощ, извършено от Комисията или от държава членка, макар бенефициерът на подлежащата на възстановяване помощ да не е бил уведомен за него?

                  4)

                  Допуска ли член 16, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 г., и по-конкретно принципите на ефективност и несъвместимост на държавните помощи с единния пазар прилагането на по-кратък давностен срок от определения в член 17 от Регламента, като предвидения в член 310, параграф 1, буква d) от Гражданския кодекс за лихвите, начислявани върху подлежащата на възстановяване помощ?

         (1)  ОВ L 248, 2015 г., стр. 9.


title: Дело C-629/18: Преюдициално запитване, отправено от Софийски градски съд (България) на 8 октомври 2018 година — EN, FM, GL / Райанеър Дезигнейтид Активити Къмпъни

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/24

      Преюдициално запитване, отправено от Софийски градски съд (България) на 8 октомври 2018 година — EN, FM, GL / Райанеър Дезигнейтид Активити Къмпъни
      (Дело C-629/18)
      (2018/C 455/34)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Софийски градски съд

         Страни в главното производство

         Ищци: EN, FM, GL

         Ответник: Райанеър Дезигнейтид Активити Къмпъни

         Преюдициален въпрос

      Допустимо ли е по реда на чл. 25 от Регламент (ЕС) 1215/2012 (1) г. на Европейския парламент и на Съвета да се учреди изборна подсъдност чрез споразумение, сключено преди възникване на спора, за разглеждане на искове, основани на Регламент (ЕО) 261/2004 (2) г. на Европейския парламент и на Съвета относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91.

         (1)  Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела

         OB 2012, L 351, стр. 1

         (2)  OB 2004, L 46, стр. 1; Специално българско издание: глава 7, том 12, стр. 218


title: Дело C-207/17: Решение на Съда (първи състав) от 18 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Commissione tributaria di primo grado di Bolzano — Италия) — Rotho Blaas Srl/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli (Преюдициално запитване — Обща търговска политика — Окончателно антидъмпингово мито върху някои продукти с произход от Китайската народна република — Антидъмпингово мито, което Органът за уреждане на спорове на Световната търговска организация (СТО) е счел за несъвместимо с Общото споразумение за митата и търговията)

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/12

      Решение на Съда (първи състав) от 18 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Commissione tributaria di primo grado di Bolzano — Италия) — Rotho Blaas Srl/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli
      (Дело C-207/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Обща търговска политика - Окончателно антидъмпингово мито върху някои продукти с произход от Китайската народна република - Антидъмпингово мито, което Органът за уреждане на спорове на Световната търговска организация (СТО) е счел за несъвместимо с Общото споразумение за митата и търговията))
      (2018/C 455/18)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Commissione tributaria di primo grado di Bolzano

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Rotho Blaas Srl

         Ответник: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

         Диспозитив

      При разглеждането на първия въпрос не се установяват обстоятелства, които могат да засегнат валидността на Регламент (ЕО) № 91/2009 на Съвета от 26 януари 2009 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република, на Регламент за изпълнение (ЕС) № 924/2012 на Съвета от 4 октомври 2012 година за изменение на Регламент (ЕО) № 91/2009 или на Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/519 на Комисията от 26 март 2015 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република, чийто обхват беше разширен до вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана, изпращани от Малайзия, независимо дали са декларирани с произход от Малайзия, след преразглеждане с оглед на изтичане на срока на действие на мерките съгласно член 11, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1225/2009.

         (1)  ОВ C 277, 21.8.2017 г.


title: Дело C-249/17: Решение на Съда (първи състав) от 17 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Supreme Court — Ирландия) — Ryanair Ltd/The Revenue Commissioners (Преюдициално запитване — Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) — Понятие за данъчнозадължено лице — Холдингово дружество — Приспадане на данъка, платен за получена доставка — Разходи за доставката на консултантски услуги, направени с цел придобиването на акции в друго дружество — Намерение на дружеството приобретател да предоставя услуги по управление на дружеството, което се предвижда да бъде придобито — Непредоставяне на такива услуги — Право на приспадане на ДДС, начислен върху извършените услуги)

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/13

      Решение на Съда (първи състав) от 17 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Supreme Court — Ирландия) — Ryanair Ltd/The Revenue Commissioners
      (Дело C-249/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) - Понятие за данъчнозадължено лице - Холдингово дружество - Приспадане на данъка, платен за получена доставка - Разходи за доставката на консултантски услуги, направени с цел придобиването на акции в друго дружество - Намерение на дружеството приобретател да предоставя услуги по управление на дружеството, което се предвижда да бъде придобито - Непредоставяне на такива услуги - Право на приспадане на ДДС, начислен върху извършените услуги))
      (2018/C 455/19)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Supreme Court

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Ryanair Ltd

         Ответник: The Revenue Commissioners

         Диспозитив

      Членове 4 и 17 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, трябва да се тълкуват в смисъл, че предоставят на дружество като разглежданото в главното производство — което възнамерява да придобие всички акции в друго дружество с цел извършването на икономическа дейност, състояща се в предоставянето на последното дружество на облагаеми с данък върху добавената стойност (ДДС) услуги по управление — правото да приспада в пълен размер платения по получени доставки ДДС за направените в рамките на публично предложение за поглъщане разходи за предоставянето на консултантски услуги дори ако се установи, че посочената икономическа дейност не е извършена, при положение че планираната икономическа дейност е единствената причина за тези разходи.

         (1)  ОВ C 221, 10.7.2017 г.


title: Дело C-393/18 PPU: Решение на Съда (първи състав) от 17 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice, Family Division (England and Wales) — Обединеното кралство) — UD/XB (Преюдициално запитване — Спешно преюдициално производство — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Регламент (ЕО) № 2201/2003 — Член 8, параграф 1 — Компетентност във връзка с родителската отговорност — Понятие „обичайно местопребиваване на детето“ — Изискване за физическо присъствие — Задържане на майката и детето в трета страна против волята на майката — Нарушение на основните права на майката и детето)

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/18

      Решение на Съда (първи състав) от 17 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice, Family Division (England and Wales) — Обединеното кралство) — UD/XB
      (Дело C-393/18 PPU) (1)

      ((Преюдициално запитване - Спешно преюдициално производство - Съдебно сътрудничество по граждански дела - Регламент (ЕО) № 2201/2003 - Член 8, параграф 1 - Компетентност във връзка с родителската отговорност - Понятие „обичайно местопребиваване на детето“ - Изискване за физическо присъствие - Задържане на майката и детето в трета страна против волята на майката - Нарушение на основните права на майката и детето))
      (2018/C 455/26)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      High Court of Justice, Family Division (England and Wales)

         Страни в главното производство

         Ищец: UD

         Ответник: XB

         Диспозитив

      Член 8, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000, трябва да се тълкува в смисъл, че дете трябва физически да е присъствало в държава членка, за да може да се приеме, че обичайното му местопребиваване е в тази държава членка по смисъла на посочената разпоредба. В това отношение са без значение обстоятелства като разглежданите в главното производство — ако се допусне, че са доказани — а именно, от една страна, упражняваната от бащата върху майката принуда, поради която майката ражда детето им в трета държава и пребивава там с детето от раждането му, и от друга страна, нарушаването на основните права на майката или детето.

         (1)  ОВ C 276, 6.8.2018 г.


title: Дело C-301/17: Решение на Съда (шести състав) от 18 октомври 2018 г. — Европейска комисия/Румъния (Неизпълнение на задължения от държава членка — Актът за присъединяване от 2005 — Задължения на присъединяващите се държави — Околна среда — Директива 1999/31/ЕО — Член 14, буква б) — Депониране на отпадъци — Закриване на депата, които не са получили разрешение да експлоатират депо — Процедура за закриване и за управление след закриването)

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/13

      Решение на Съда (шести състав) от 18 октомври 2018 г. — Европейска комисия/Румъния
      (Дело C-301/17) (1)

      ((Неизпълнение на задължения от държава членка - Актът за присъединяване от 2005 - Задължения на присъединяващите се държави - Околна среда - Директива 1999/31/ЕО - Член 14, буква б) - Депониране на отпадъци - Закриване на депата, които не са получили разрешение да експлоатират депо - Процедура за закриване и за управление след закриването))
      (2018/C 455/20)
      Език на производството: румънски

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: L. Nicolae и E. Sanfrutos Cano)

         Ответник: Румъния (представители: R.-H. Radu, E. Gane, L. Liţu, O.-C. Ichim и M. Chicu, впоследствие C.-R. Canţăr, E. Gane, L. Liţu, O.-C. Ichim и M. Chicu)

         Диспозитив

                  1)

                  Като не се е съобразила по отношение на 68-те разглеждани депа за отпадъци със задължението си да вземе всички необходими мерки, за да закрие възможно най-бързо, в съответствие с член 7, буква ж) и член 13 от Директива 1999/31/ЕО на Съвета от 29 април 1999 година относно депонирането на отпадъци, депата, които, в съответствие с член 8 от тази директива не са получили разрешение за продължаване на дейността си, Румъния не е изпълнила задълженията си по член 14, буква б) от Директива 1999/31 във връзка с член 13 от същата директива;

                  2)

                  Осъжда Румъния да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 239, 24.7.2017 г.


title: Дело C-566/18: Преюдициално запитване от Handelsgericht Wien (Австрия), постъпило на 7 септември 2018 г. — Austrian Airlines AG/MG, NF

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/19

      Преюдициално запитване от Handelsgericht Wien (Австрия), постъпило на 7 септември 2018 г. — Austrian Airlines AG/MG, NF
      (Дело C-566/18)
      (2018/C 455/28)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Handelsgericht Wien

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Austrian Airlines AG

         Ответници: MG, NF

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли членове 5 и 7 от Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 г. (1) да се тълкуват в смисъл, че пътниците на авиокомпании могат да имат право на повече от едно обезщетение по този регламент въз основа на една и съща резервация, когато полетът, към който опериращият въздушен превозвач ги е прехвърлил, е отменен или е закъснял с повече от три часа, в резултат на което обезщетението по член 7 от същия регламент не би било фиксирано, а би зависело от броя на отменените полети или от значимостта на отмените и съответното закъснение?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос: как би могло да се съвмести това с принципа, установен в решение на Съда от 19 ноември 2009 г., Sturgeon и др. (C-402/07 и C-432/07) (2), че член 5 от споменатия регламент трябва да се тълкува в смисъл, че пътниците на закъснели полети следва да се приравнят на пътници на отменени полети за целите на прилагането на правилата за обезщетяване, след като в решение от 23 октомври 2012 г., Nelson и др. (C-581/10 и C-629/10) (3), Съдът приема, че продължителността на закъснението над трите часа не се взема предвид при изчисляването на фиксираното обезщетение?

         (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския Парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).

         (2)  ECLI:EU:C:2009:716.

         (3)  ECLI:EU:C:2012:657.


title: Дело C-100/17 P: Решение на Съда (четвърти състав) от 18 октомври 2018 г. — Gul Ahmed Textile Mills Ltd/Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия (Обжалване — Дъмпинг — Регламент (ЕО) № 397/2004 — Внос на памучно спално бельо с произход от Пакистан — Запазване на правния интерес)

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/9

      Решение на Съда (четвърти състав) от 18 октомври 2018 г. — Gul Ahmed Textile Mills Ltd/Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия
      (Дело C-100/17 P) (1)

      ((Обжалване - Дъмпинг - Регламент (ЕО) № 397/2004 - Внос на памучно спално бельо с произход от Пакистан - Запазване на правния интерес))
      (2018/C 455/13)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Gul Ahmed Textile Mills Ltd (представители: L. Ruessmann, avocat, J. Beck, Solicitor)

         Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз (представители: J.-P. Hix, подпомаган от R. Bierwagen и C. Hipp, Rechtsanwälte), Европейска комисия (представители: J.-F. Brakeland и N. Kuplewatzky)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Gul Ahmed Textile Mills Ltd да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 168, 29.5.2017 г.


title: Дело C-145/17 P: Решение на Съда (първи състав) от 18 октомври 2018 г. — Internacional de Productos Metálicos, SA/Европейска комисия (Обжалване — Дъмпинг — Внос на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република или изпратени от Малайзия — Нарушение на Антидъмпинговото споразумение, сключено в рамките на Световната търговска организация (СТО) — Отмяна на вече събрани антидъмпингови мита — Липса на обратно действие — Член 263, четвърта алинея ДФЕС — Лично засегнато лице — Подзаконов акт, който не включва мерки за изпълнение)

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/9

      Решение на Съда (първи състав) от 18 октомври 2018 г. — Internacional de Productos Metálicos, SA/Европейска комисия
      (Дело C-145/17 P) (1)

      ((Обжалване - Дъмпинг - Внос на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република или изпратени от Малайзия - Нарушение на Антидъмпинговото споразумение, сключено в рамките на Световната търговска организация (СТО) - Отмяна на вече събрани антидъмпингови мита - Липса на обратно действие - Член 263, четвърта алинея ДФЕС - Лично засегнато лице - Подзаконов акт, който не включва мерки за изпълнение))
      (2018/C 455/14)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Internacional de Productos Metálicos, SA (представители: C. Cañizares Pacheco, E. Tejedor de la Fuente и A. Monreal Lasheras, abogados)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: J.-F. Brakeland, M. França и G. Luengo)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Internacional de Productos Metálicos SA да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 195, 19.6.2017 г.


title: Дело C-149/17: Решение на Съда (трети състав) от 18 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Landgericht München I — Германия) — Bastei Lübbe GmbH & Co. KG/Michael Strotzer (Преюдициално запитване — Авторско право и сродни права — Директива 2001/29/ЕО — Спазване на правата върху интелектуална собственост — Директива 2004/48/ЕО — Обезщетяване в случай на обмен на файлове в нарушение на авторските права — Интернет връзка, достъпна за членове на семейството на притежателя ѝ — Освобождаване на притежателя на връзката от отговорност, без да е необходимо да се уточнява по какъв начин тя е била използвана от члена на семейството — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 7)

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/10

      Решение на Съда (трети състав) от 18 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Landgericht München I — Германия) — Bastei Lübbe GmbH & Co. KG/Michael Strotzer
      (Дело C-149/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Авторско право и сродни права - Директива 2001/29/ЕО - Спазване на правата върху интелектуална собственост - Директива 2004/48/ЕО - Обезщетяване в случай на обмен на файлове в нарушение на авторските права - Интернет връзка, достъпна за членове на семейството на притежателя ѝ - Освобождаване на притежателя на връзката от отговорност, без да е необходимо да се уточнява по какъв начин тя е била използвана от члена на семейството - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 7))
      (2018/C 455/15)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht München I

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Bastei Lübbe GmbH & Co. KG

         Ответник: Michael Strotzer

         Диспозитив

      Член 8, параграфи 1 и 2 във връзка с член 3, параграф 1 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество, от една страна, и член 3, параграф 2 от Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост, от друга, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национално законодателство като разглежданото в главното производство — както се тълкува от компетентния национален съд — съгласно което притежателят на интернет връзка, чрез която са извършени нарушения на авторското право посредством обмен на файлове, не може да бъде подведен под отговорност, ако посочи най-малко един член на семейството си, който е имал възможност за достъп до посочената интернет връзка, без обаче да съобщи по-конкретни подробности относно момента и начина на използване на интернет връзката от страна на този член на семейството.

         (1)  ОВ C 213, 3.7.2017 г.


title: Дело C-153/17: Решение на Съда (шести състав) от 18 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Supreme Court of the United Kingdom — Обединеното кралство) — Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs/Volkswagen Financial Services (UK) Ltd (Преюдициално запитване — Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Членове 168 и 173 — Приспадане на данъка, платен за получена доставка — Сделки по продажба на превозни средства на изплащане — Стоки и услуги, използвани за извършването както на облагаеми, така и на освободени доставки — Възникване и обхват на правото на приспадане — Подлежаща на приспадане част)

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/10

      Решение на Съда (шести състав) от 18 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Supreme Court of the United Kingdom — Обединеното кралство) — Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs/Volkswagen Financial Services (UK) Ltd
      (Дело C-153/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Членове 168 и 173 - Приспадане на данъка, платен за получена доставка - Сделки по продажба на превозни средства на изплащане - Стоки и услуги, използвани за извършването както на облагаеми, така и на освободени доставки - Възникване и обхват на правото на приспадане - Подлежаща на приспадане част))
      (2018/C 455/16)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Supreme Court of the United Kingdom

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

         Ответник: Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

         Диспозитив

      Член 168 и член 173, параграф 2, буква в) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкуват в смисъл, че от една страна, дори когато общите разходи, отнасящи се до сделки по продажба на движими вещи на изплащане като обсъжданите в главното производство, се отразяват не в сумата, дължима от клиента за доставката на самата вещ, тоест облагаемата част от сделката, а в сумата на лихвата, дължима за съставляващата финансиране част от сделката, тоест освободената част от тази сделка, въпросните общи разходи все пак трябва за целите на данъка върху добавената стойност (ДДС) да се смятат за елемент, формиращ цената на доставката на самата вещ, и че от друга страна, държавите членки не могат да прилагат метод за разпределение, при който не се отчита първоначалната стойност на съответната вещ при доставянето ѝ, щом този метод не е годен да гарантира по-точно разпределение от произтичащото от прилагането на основания на оборота критерий.

         (1)  ОВ C 178, 6.6.2017 г.


title: Дело C-570/18 P: Жалба, подадена на 10 септември 2018 г. от HF срещу решението, постановено от Общия съд (първи разширен състав) на 29 юни 2018 г. по дело T-218/17, HF/Парламент

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/20

      Жалба, подадена на 10 септември 2018 г. от HF срещу решението, постановено от Общия съд (първи разширен състав) на 29 юни 2018 г. по дело T-218/17, HF/Парламент
      (Дело C-570/18 P)
      (2018/C 455/29)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: HF (представител: A. Tymen, avocate)

         Друга страна в производството: Европейски парламент

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отмени решението на Общия съд от 29 юни 2018 г. по дело T-218/17,
                  Вследствие на което

                  —

                  да се уважат исканията на жалбоподателя, направени пред първата инстанция и в резултат на това

                  —

                  да се отмени решението на Европейския парламент от 30 юни 2016 г., с което е отхвърлено неговото искане за съдействие,

                  —

                  да се осъди ответника да заплати обезщетение за претърпени неимуществени вреди, оценени по справедливост на 90 000 EUR,

                  —

                  да се осъди ответника да заплати всички съдебни разноски пред двете инстанции.

         Основания и основни доводи

                  —

                  Нарушение на правото на изслушване — нарушение на член 41, параграф 1, буква a) от Хартата,

                  —

                  Нарушение на член 41, параграф 1 от Хартата — изопачаване на доводите на жалбоподателя — нарушение на задължението за мотивиране от страна на първата съдебна инстанция,

                  —

                  Нарушение на член 31, параграф 1 от Хартата — нарушение на член 12а, параграфи 1 и 3, и член 24 от Правилника за длъжностните лица.

            Освен това жалбоподателят оспорва решението на първоинстанционния съд да отхвърли неговото искане за обезщетение с мотива, че обжалваното решение не е отменено.


title: Дело C-504/17: Решение на Съда (осми състав) от 17 октомври 2018 г. — Европейска комисия/Ирландия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията — Директива 2003/96/ЕО — Членове 4 и 7 — Прилагане на минималните данъчни ставки по отношение на моторните горива — Директива 95/60/ЕО — Фискално маркиране на газьол и керосин — Зареждане на частни плавателни съдове за развлечение)

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/15

      Решение на Съда (осми състав) от 17 октомври 2018 г. — Европейска комисия/Ирландия
      (Дело C-504/17) (1)

      ((Неизпълнение на задължения от държава членка - Данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията - Директива 2003/96/ЕО - Членове 4 и 7 - Прилагане на минималните данъчни ставки по отношение на моторните горива - Директива 95/60/ЕО - Фискално маркиране на газьол и керосин - Зареждане на частни плавателни съдове за развлечение))
      (2018/C 455/23)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: F. Tomat и J. Tomkin)

         Ответник: Ирландия (представители: M. Browne, G. Hodge, J. Quaney и A. Joyce, подпомагани от F. Callanan, SC и B. Doherty, BL)

         Диспозитив

                  1)

                  Като не е гарантирала прилагането на минималните данъчни ставки по отношение на моторните горива по Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамката на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията и като е разрешила използването на маркирано гориво за целите на задвижването на частни плавателни съдове за развлечение, дори когато тези горива не подлежат на каквото и да било освобождаване от акциз или облагане с намалена ставка на акциз, Ирландия не е изпълнила задълженията си съответно по членове 4 и 7 от Директива 2003/96 и по Директива 95/60/ЕО на Съвета от 27 ноември 1995 година относно фискалното маркиране на газьол и керосин.

                  2)

                  Осъжда Ирландия да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 347, 16.10.2017 г.


title: Дело T-610/18: Жалба, подадена на 9 октомври 2018 г. — ZR/EUIPO

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/28

      Жалба, подадена на 9 октомври 2018 г. — ZR/EUIPO
      (Дело T-610/18)
      (2018/C 455/37)
      Език на производството: английски

         Страни

      Жалбоподател: ZR (представители: S. Rodrigues и A. Blot, lawyers)
      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на конкурсната комисия от 1 декември 2017 г., с което жалбоподателят не се включва в „резервния списък“, тоест в базата данни с успешните кандидати от конкурс на общо основание EUIPO/AD/01/17 — AD 6 — администратори в областта на интелектуалната собственост;

                  —

                  доколкото е необходимо, да отмени решението на конкурсната комисия от 7 март 2018 г., с което се отхвърля подадената от жалбоподателя молба за преразглеждане;

                  —

                  доколкото е необходимо, да отмени решението на изпълнителния директор на EUIPO от 27 юни 2018 г., което му е съобщено на 29 юни 2018 г., с което се отхвърля подадената от жалбоподателя жалба по административен ред;

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

                  1.

                  Първото основание е изведено от нарушение на членове 27 и 29 от Правилника за длъжностните лица и на член 1, букви а) и в) от Приложение III към този правилник.

                  2.

                  Второто основание е изведено от нарушение на член 30 от Правилника на длъжностните лица и от член 3 от приложение III към този правилник, както и от член 3 от приложение III към обявлението за конкурса („Общи правила, приложими към конкурсите на общо основание“).

                              —

                              В това отношение жалбоподателят се твърди, че са допуснати нередности при определянето на членовете на конкурсната комисия.

                              —

                              По-нататък жалбоподателят изтъква липсващата публикация на решенията за назначаване на конкурсната комисия и на имената на нейните членове.

                              —

                              Жалбоподателят се позовава на неравно представяне на комитета на персонала и на назначаващия орган в състава на конкурсната комисия.

                              —

                              Жалбоподателят се позовава също така на неравно представяне в конкурсната комисия с оглед осигуряването на баланса между половете.

                              —

                              Накрая във връзка с това основание жалбоподателят изтъква нарушение на принципа на стабилност и приемственост в състава на конкурсната комисия.

                  3.

                  Третото основание е изведено от нарушение на принципа на равно третиране.

                  4.

                  Четвъртото основание е изведено от твърдения за очевидна грешка в преценката, от нарушение на задължението за мотивирани и от липса на прозрачност.

                              —

                              Жалбоподателят твърди, че конкурсната комисия пропуснала определени факти, като в това отношение се позовава на направената от комисията оценка на компетентостите съгласно описанието в обявлението за конкурса.

                              —

                              Жалбоподателят твърди, че определени резултати, отразени в паспорта на неговите компетентности, не съответстват на обявлението за конкурса и се оплаква от липсата на прозрачност в това отношение.

                              —

                              Жалбоподателят също така се оплаква, че паспортът на компетентностите му съдържал противоречиви изявления.


title: Дело C-606/17: Решение на Съда (осми състав) от 18 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Consiglio di Stato — Италия) — IBA Molecular Italy Srl/Azienda ULSS n. 3 и др. (Преюдициално запитване — Обществени поръчки за доставки — Директива 2004/18/ЕО — Член 1, параграф 2, буква а) — Възлагане извън процедура за възлагане на обществена поръчка — Понятие „възмездни договори“ — Понятие за публичноправно образувание)

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/16

      Решение на Съда (осми състав) от 18 октомври 2018 г. (преюдициално запитване от Consiglio di Stato — Италия) — IBA Molecular Italy Srl/Azienda ULSS n. 3 и др.
      (Дело C-606/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Обществени поръчки за доставки - Директива 2004/18/ЕО - Член 1, параграф 2, буква а) - Възлагане извън процедура за възлагане на обществена поръчка - Понятие „възмездни договори“ - Понятие за публичноправно образувание))
      (2018/C 455/24)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: IBA Molecular Italy Srl

         Ответници: Azienda ULSS n. 3, Regione Veneto, Ministero della Salute, Ospedale dell’Angelo di Mestre

         в присъствието на: Istituto Sacro Cuore Don Calabria di Negrar, Azienda ULSS no 22

         Диспозитив

                  1)

                  Член 1, параграф 2, буква а) от Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки, трябва да се тълкува в смисъл, че понятието „възмездни договори“ включва решението, с което възлагащ орган предоставя пряко на определен икономически оператор, и следователно без провеждане на процедура за възлагане, финансиране, което изцяло е предназначено за производството на продукти, които се предоставят безвъзмездно на различни администрации, освободени от плащане на насрещна престация на въпросния доставчик с изключение на фиксирана сума от 180 EUR на пратка за заплащане на разходите за доставка.

                  2)

                  Член 1, параграф 2, буква а) и член 2 от Директива 2004/18 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която, като приравнява „класифицираните“ частни болници на обществени болници поради включването им в системата за публично планиране на националното здравеопазване, уредено със споразумения ad hoc, различни от обичайните отношения на акредитация с другите частни оператори, участващи в системата за доставка на здравни услуги, ги изключва от националната правна уредба и от правото на Съюза в областта на обществените поръчки, включително когато са натоварени с производството и безплатната доставка на обществените здравни структури на специални продукти, необходими за извършване на здравна услуга в замяна на публично финансиране, предназначено за производството и доставката на тези продукти.

         (1)  ОВ C 22, 22.1.2018 г.


title: Дело C-610/18: Преюдициално запитване от Centrale Raad van Beroep (Нидерландия), постъпило на 25 септември 2018 г. — AFMB Ltd и др./Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/21

      Преюдициално запитване от Centrale Raad van Beroep (Нидерландия), постъпило на 25 септември 2018 г. — AFMB Ltd и др./Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
      (Дело C-610/18)
      (2018/C 455/31)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Centrale Raad van Beroep

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: AFMB Ltd и др.

         Ответник: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

         Преюдициални въпроси

                  1)

                              A.

                              Следва ли член 14, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 (1) да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като тези в главните производства нает по трудов договор международен водач на товарен камион следва да се разглежда като част от управляващия моторни превозни средства персонал:

                                          a.

                                          на наелото го на работа транспортно предприятие, на което той на практика е на неограничено разположение за неопределен срок и което упражнява спрямо него фактическа работодателска власт и на практика поема разходите за труд, или

                                          б.

                                          на предприятието, което формално е сключило с него трудов договор и което съгласно споразумение с транспортното предприятие по буква а) му изплаща трудово възнаграждение и поради това заплаща и дължимите социалноосигурителни вноски в държавата членка, в която се намира седалището на това предприятие, а не в държавата членка, в която се намира седалището на посоченото в буква а) предприятие, или

                                          в.

                                          на предприятието по буква а), но също и на предприятието по буква б)?

                              Б.

                              Следва ли член 13, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 883/2004 (2) да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като тези в главните производства за работодател на международен водач на товарен камион, в качеството му на лице, наето по трудов договор, следва да се счита:

                                          a.

                                          наелото го на работа транспортно предприятие, на което той на практика е на неограничено разположение за неопределен срок и което упражнява спрямо него фактическа работодателска власт и на практика поема разходите за труд, или

                                          б.

                                          предприятието, което формално е сключило с него трудов договор и което съгласно споразумение с транспортно предприятие по буква а) му изплаща трудово възнаграждение и поради това заплаща и дължимите социалноосигурителни вноски в държавата членка, в която се намира седалището на това предприятие, а не в държавата членка, в която се намира седалището на посоченото в буква а) предприятие, или

                                          в.

                                          както предприятието по буква а), така и предприятието по буква б)?

                  2)

                  В случай че при обстоятелства като тези в главното производство за работодател се счита предприятието, посочено във въпрос 1A, буква б) и във въпрос 1Б, буква б),
                  прилагат ли се — изцяло или частично — специалните условия, при които работодатели като агенциите за временна заетост, и други посредници могат да се позоват на предвидените в член 14, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 и в член 12 от Регламент (ЕО) № 883/2004 изключения от принципа, че заетото лице се подчинява на законодателството на държавата, в която то осъществява дейност, и в случаите по главните производства в съответствие с целите за прилагането на член 14, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 и на член 13, параграф 2, буква б) от Регламент (ЕО) № 883/2004?

                  3)

                  В случай че при обстоятелства като тези в главните производства предприятието по въпрос 1А, буква б) и по въпрос 1Б, буква б) не се счита за работодател и отговорът на въпрос 2 е отрицателен,
                  описват ли изложените в представения акт за преюдициално запитване факти и обстоятелства случай злоупотреба с правото на Съюза и/или с правото на ЕАСТ? При утвърдителен отговор на този въпрос, какви са последиците от това?

         (1)  Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността; член 14, параграф 1, буква а) и член 14, параграф 2, буква а) (ОВ L 149, 1971 г, стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26).

         (2)  Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност; член 12, член 13, параграф 1, буква а) и член 13, параграф 1, буква б) (ОВ L 166, 2004 г, стр. 1 Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 82).


title: Дело T-611/18: Жалба, подадена на 9 октомври 2018 г. — Pharmaceutical Works Polpharma/ЕМА

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/29

      Жалба, подадена на 9 октомври 2018 г. — Pharmaceutical Works Polpharma/ЕМА
      (Дело T-611/18)
      (2018/C 455/38)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Pharmaceutical Works Polpharma S.A. (Старогард Гдански, Полша) (представители: M. Martens, N. Carbonnelle, lawyers и S. Faircliffe, solicitor)

         Ответник: Европейска агенция по лекарствата (EMA)

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на Европейската агенция по лекарствата (ЕМА) от 30 юли 2018 г., с което не се заверява искането на жалбоподателя да му бъде издадено разрешение за пускане на пазара на Dimethyl Fumarate Polpharma, генеричен вариант на Tecfidera;

                  —

                  да осъди EMA да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага едно-единствено основание.
      С обжалваното решение се постановява отказ да бъде заверено подаденото от жалбоподателя искане на жалбоподателя да му бъде издадено разрешение за пускане на пазара на Dimethyl Fumarate Polpharma, като се вземат предвид твърденията, че референтният продукт се ползвал от уредбата за защита на данните.
      Срещу решението за предоставяне на разрешение за пускане на пазара на референтния медицински продукт е отправено възражение за незаконосъобразност на основание на член 277 ДФЕС, тъй като в това решение погрешно е достигнато до изричното заключение, що се отнася до продуктовите различия с Fumaderm за целите на „общото разрешение за търговия“. С единственото изложено основание жалбоподателят твърди, че възражението за незаконосъобразност е допустимо и основателно, а изложените в обжалваното решение мотиви, въз основата на които не се заверява искането на жалбоподателя да му бъде издадено разрешение за търговия, не били законно допустимо по член 296 ДФЕС.


title: Дело C-617/18: Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia de Albacete (Испания), постъпило на 2 октомври 2018 г. — Кредитополучатели/Globalcaja S.A.

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/22

      Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia de Albacete (Испания), постъпило на 2 октомври 2018 г. — Кредитополучатели/Globalcaja S.A.
      (Дело C-617/18)
      (2018/C 455/32)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Juzgado de Primera Instancia de Albacete

         Страни в главното производство

         Ищци: Кредитополучатели

         Ответник: Globalcaja S.A.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Изключва ли „необвързващото действие“ по член 6, параграф 1 от Директива 93/13 (1) възможността продавачът или доставчикът и потребителят да смекчат с частноправно споразумение клауза, която не отговаря на изискването за съставяне на ясен и разбираем език по член 4, параграф 2, чрез намаляване на минималния лихвен процент по тази клауза или чрез заместването ѝ с друга клауза, която е по-малко неблагоприятна за потребителя?
                  Променя ли се отговорът на този въпрос, ако смекчаването е част от сключено между потребител и продавач или доставчик споразумение, чиято цел е именно спорът относно евентуалната липса на прозрачност на неиндивидуално договорена клауза, включена в предходен договор между тях, да бъде решен извънсъдебно?

                  2)

                  Трябва ли член 4, параграф 2 от Директива 93/13 да се тълкува в смисъл, че понятията „основ[ен] предмет на договора“ и „съответствие[…] [между] цената и възнаграждението, от една страна, [и] […] доставените стоки или предоставените услуги, от друга“ обхващат две клаузи, включени в неиндивидуално договорено споразумение между продавач или доставчик и потребител, с които, от една страна, се смекчава включена в предходен договор между тях клауза — чрез заместването ѝ с друга, по-малко неблагоприятна за потребителя — а от друга страна, потребителят се отказва от правото си да предявява претенции по съдебен или извънсъдебен ред във връзка с евентуалната липса на прозрачност на тази клауза и произтичащите от тази липса на прозрачност последици?

                  3)

                  Ако отговорът на предходния въпрос е утвърдителен, трябва ли член 4 от Директива 93/13 да се тълкува в смисъл, че „характерът на стоките или услугите, за които е сключен договорът“ и „[…] всички обстоятелства, довели до сключването му, към момента на самото сключване“ могат да се отчитат при извършването на преценката за неравноправност само на клаузи, които не се отнасят до основния предмет на договора? Или обратно, могат ли същите тези критерии да се отчитат при извършването на преценката за прозрачност на клаузи, които се отнасят до основния предмет [на договора по] член 4, параграф 2?

                  4)

                  Ако отговорът на втория въпрос е утвърдителен, съвместима ли е с член 4, параграф 2 от Директивата — по-конкретно по отношение на произтичащите от него изисквания за съставяне на ясен и разбираем език и за прозрачност — национална съдебна практика, съгласно която при неиндивидуално договорено споразумение между продавач или доставчик и потребител, с което се смекчава прилагането на клауза, включена в предходен договор между тях, не е необходимо продавачът или доставчикът да уведомява потребителя за евентуалната липса на прозрачност на тази клауза, тъй като според същата национална съдебна практика критериите за липса на прозрачност са ноторно известни?

                  5)

                  Ако отговорът на втория въпрос е утвърдителен, трябва ли член 4, параграф 2 от Директивата да се тълкува в смисъл, че отказ на потребителя да предявява по съдебен или извънсъдебен ред претенции във връзка с евентуалната липса на прозрачност на неиндивидуално договорена клауза отговаря на изискването за „съставяне на ясен и разбираем език“ само ако продавачът или доставчикът е уведомил предварително потребителя за конкретните права, от които той се отказва, и по-специално за конкретната сума, която се отказва да претендира?

         (1)  Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело T-615/18: Жалба, подадена на 8 октомври 2018 г. — Diesel/EUIPO — Sprinter megacentrosdel deporte (D)

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/30

      Жалба, подадена на 8 октомври 2018 г. — Diesel/EUIPO — Sprinter megacentrosdel deporte (D)
      (Дело T-615/18)
      (2018/C 455/39)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: Diesel SpA (Бреганц, Италия) (представител: A. Parassina, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Sprinter megacentros del deporte, SL (Eлче, Испания)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз D — заявка за регистрация № 11 404 019

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 3 август 2018 г. по преписка R 2657/2017-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на правило 22, точка 3 от Регламент № 2868/95,

                  —

                  Нарушение на член 47, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 72, параграф 6 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-618/18: Жалба, подадена на 15 октомври 2018 г. — ZI/Комисия

text:
               17.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 455/30

      Жалба, подадена на 15 октомври 2018 г. — ZI/Комисия
      (Дело T-618/18)
      (2018/C 455/40)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: ZI (представител: J.-N. Louis, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на Комисията, с което се отказва осигуряването на съпруга на жалбоподателката по Общата здравноосигурителна схема (ОЗОС);

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага едно-единствено основание, изведено от незаконността на член 13 от Правилата за здравното осигуряване на длъжностните лица на Европейския съюз, доколкото този член нарушавал член 72 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз като ограничавал неговия обхват.


title: Решение на Съда от 17 септември 2018 година по дело E-10/17 — Nye Kystlink AS срещу Color Group AS и Color Line AS (Член 53 от Споразумението за ЕИП — Член 54 от Споразумението за ЕИП — Принцип на равностойност — Принцип на ефективност — Национални правни норми относно давностния срок за искове за обезщетяване на вреди)

text:
               20.12.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 459/47

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 17 септември 2018 година
      по дело E-10/17
      Nye Kystlink AS срещу Color Group AS и Color Line AS

         (Член 53 от Споразумението за ЕИП — Член 54 от Споразумението за ЕИП — Принцип на равностойност — Принцип на ефективност — Национални правни норми относно давностния срок за искове за обезщетяване на вреди)

      (2018/C 459/16)
      По дело E-10/17, Nye Kystlink AS срещу Color Group AS и Color Line AS – МОЛБА до Съда по член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Апелативния съд на Borgarting (Borgarting lagmannsrett), относно тълкуването на принципите на равностойност и ефективност в контекста на националните правни норми относно давностния срок за предявяване на искове за обезщетяване на вреди в случаите, в които са били наложени глоби по членове 53 и 54 от Споразумението за Европейското икономическо пространство, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател и съдия докладчик, Per Christiansen и Bernd Hammermann, съдии, постанови решение на 17 септември 2018 г., чийто диспозитив гласи:

                  1.

                  Принципът на равностойност изисква националната правна норма относно давността, с която се определя отделен едногодишен давностен срок за предявяване на иск за обезщетяване на вреди, произтичащи от престъпление, което е установено с влязла в сила присъда, да се прилага по аналогия за исковете за обезщетяване на вреди, произтичащи от нарушение на членове 53 и 54 от Споразумението за ЕИП, установено с окончателно решение на Надзорния орган на ЕАСТ, с което се налага глоба, доколкото тези искове имат сходна цел, основание и основни характеристики.

                  2.

                  Принципът на ефективност не ограничава правото на държавите от ЕИП да прилагат тригодишен давностен срок за предявяване на иск за обезщетяване на вреди за нарушение на членове 53 и 54 от Споразумението за ЕИП, когато този давностен срок е съчетан със задължение за разследване от страна на пострадалото лице, което би могло да доведе до изтичане на давностния срок, преди Надзорният орган на ЕАСТ да е взел решение по дело за нарушение на членове 53 и 54 от Споразумението за ЕИП, образувано по жалба, подадена от пострадалото лице, доколкото прилагането на такъв давностен срок не прави невъзможно или изключително трудно предявяването на иск за обезщетяване на вреди, произтичащи от нарушение на правилата за конкуренцията, предвидени в Споразумението за ЕИП. При преценката трябва да се вземат предвид особеностите на делата в областта на конкуренцията.


title: Дело C-490/18: Преюдициално запитване от Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 26 юли 2018 г. — SD/Agrárminiszter

text:
               21.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/14

      Преюдициално запитване от Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Унгария), постъпило на 26 юли 2018 г. — SD/Agrárminiszter
      (Дело C-490/18)
      (2019/C 25/17)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: SD

         Ответник: Agrárminiszter

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли „надеждният метод“, посочен в член 2 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/1366 (1), по който всяка година между 1 септември и 31 декември се определя броят на пчелните кошери, да се схваща в смисъл, че заявителят на помощта е този, който трябва да уведоми за броя на пчелните рояци, и при утвърдителен отговор, надежден метод ли е това?

                  2)

                  При положение че в съответствие с член 2 от Делегиран регламент 2015/1366, поради биологичните особености на пчелите броят на пчелните кошери, въз основа на който се отпускат помощите за пчеларство, трябва да се определя всяка година между 1 септември и 31 декември, трябва ли посочената разпоредба да се тълкува в смисъл, че държавите членки могат да се отклонят от това правило?

                  3)

                  При утвърдителен отговор, може ли националната правна уредба да предвиди, че изискуемият брой на пчелните рояци се определя през януари с обратно действие?

                  4)

                  Трябва ли обстоятелството, че [финансовите средства на Съюза] за програмите за пчеларството за 2017—[2019 г.] следва да се разпределят въз основа на броя на пчелните кошери, който държавите членки са съобщили през 2013 г. в съответните си програми за пчеларството за 2014—2016 г., да се тълкува в смисъл, че е възможно и изискуемият за отпускане на помощ брой на кошерите да се определи по различен начин след 31 декември 2016 г., когато приключва референтният период за отпускане на помощи за 2017 г.?

                  5)

                  Трябва ли посоченият Регламент (ЕС) да се тълкува в смисъл, че допуска да се приеме национална правна уредба, която поставя условие за опускане на помощ de minimis, което противоречи на [правото на Съюза]? Трябва ли предвидените от правото на Съюза помощи да са годни на практика да улеснят извършването на пчеларската дейност?

         (1)  Делегиран регламент (ЕС) 2015/1366 на Комисията от 11 май 2015 година за допълнение на Регламент (ЕС) № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на подпомагането за сектора на пчеларството (ОВ L 211, 2015 г., стр. 3)


title: Дело C-618/18: Преюдициално запитване от Giudice di pace di L’Aquila (Италия), постъпило на 1 октомври 2018 г. — Gabriele Di Girolamo/Ministero della Giustizia

text:
               21.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/16

      Преюдициално запитване от Giudice di pace di L’Aquila (Италия), постъпило на 1 октомври 2018 г. — Gabriele Di Girolamo/Ministero della Giustizia
      (Дело C-618/18)
      (2019/C 25/19)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Giudice di pace di L’Aquila

         Страни в главното производство

         Заявител: Gabriele Di Girolamo

         Длъжник: Ministero della Giustizia

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли, предвид съдебната практика на Съда на ЕС относно отговорността на италианската държава за явно нарушение на общностното законодателство от съд, действащ като последна инстанция, в съдебните решения [от 30 септември 2003 г., Köbler, C-224/01, EU:C:2003:513, от 13 юни 2006 г., Traghetti del Mediterraneo, C-173/03, EU:C:2006:391, и от 24 ноември 2011 г., Комисия/Италия, C-379/10, EU:C:2011:775], общите принципи на действащото право на Европейския съюз — а именно принципите на предимство на правото на Съюза, на правна сигурност, на защита на оправданите правни очаквания, на равни процесуални възможности, на ефективна съдебна защита, на независим съд, и по-общо на справедлив процес, по член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз във връзка с член 267 от Договора за функционирането на Европейския съюз — да се тълкуват в смисъл, че тези разпоредби и посочената практика на Съда не допускат приемането от държава членка, с цел да облагодетелства себе си и своята публична администрация, както в конкретния случай, на правна уредба като въведената със Закон № 18/2015 г. — със заявеното намерение за изпълнение на посочените решения на Съда на ЕС, но с основната цел да се осуети действието им и да се обвърже с условия вътрешната компетентност — която в новия текст на член 2, алинеи 3 и 3-bis от Закон № 117 от 13 април 1988 г. за гражданската отговорност на магистратите въвежда понятие за отговорност поради умисъл или груба небрежност „в случай на явно нарушение на закона, както и на правото на Европейския съюз“? В действителност посочената национална правна уредба поставя националния съд пред избора (чието упражняването във всички случаи е основание за гражданска и дисциплинарна отговорност пред държавата, когато главна страна е самата публична администрация) — както в конкретния случай — дали да наруши националната правна уредба, като я остави без приложение и приложи правото на Европейския съюз, така както се тълкува от Съда, или да наруши правото на Европейския съюз, като приложи националните разпоредби, които не допускат признаването на ефективна защита и противоречат на член 1, параграф 3 и член 7 от Директива 2003/88, на клаузи 2 и 4 от Рамковото споразумение за срочната работа, което е част от Директива 1999/70, и на член 31, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз, в съответствие с възприетото тълкуване в практиката на Съда в решения [от 1 март 2012 г., O’Brien, C-393/10, EU:C:2012:110 и от 29 ноември 2017 г., King, C-214/16, EU:C:2017:914]

                  2)

                  Само при утвърдителен отговор на първия въпрос и като се вземе предвид позицията на италианския Corte costituzionale (Конституционен съд) [в решение] № 269/2017 от 14 декември 2017 г. след решение [на Съда на ЕС от 5 декември 2010 г., M.A.S. и M.B., С-42/17, EU:C:2017:936], може ли, с оглед на член 31, параграф 2 и на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, на член 267 ДФЕС и на член 4 от Договора за Европейския съюз, решението, което Съдът ще постанови по настоящото преюдициално производство и в което евентуално ще установи противоречие между правото на Европейския съюз и член 2, алинеи 3 и 3-bis от Закон № 117 от 13 април 1988 г., в контекста на главно производство, при което ответник е държавна публична администрация, да се приравни на норма на правото на Европейския съюз с директен ефект и пряка приложимост от националния съд, която позволява да се остави без приложение националната възпрепятстваща разпоредба?

                  3)

                  Само при утвърдителен отговор на първия въпрос, може ли редовият магистрат или така нареченият магистрат „с тога“ да се счита за работник на трудов договор за неопределено време, който се намира в сходно положение с мировия съдия, работник на срочен трудов договор, със същия професионален стаж като редовия магистрат, за целите на прилагане на клауза 4 от Рамковото споразумение за срочната работа, което е част от Директива 1999/70 (1), ако изпълняваните от тях правораздавателни функции са еднакви, но конкурсните процедури за заемане на длъжността са различни за редовите магистрати (конкурс по документи и полагане на изпити с назначаване на постоянна длъжност при условията на несменяемост, освен в редките случаи на много тежки нарушения на служебните задължения) и за мировите съдии (конкурс само по документи с назначаване на срочен трудов договор, който подлежи на подновяване по преценка на Висшия съдебен съвет след периодична положителна оценка и който може да се прекрати незабавно в случай на отрицателна оценка на работата на почетния съдия)?

         (1)  Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 175, 1999 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 2, стр. 117).


title: Дело C-639/18: Преюдициално запитване от Landgericht Kiel (Германия), постъпило на 12 октомври 2018 г. — KH/Sparkasse Südholstein

text:
               21.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/17

      Преюдициално запитване от Landgericht Kiel (Германия), постъпило на 12 октомври 2018 г. — KH/Sparkasse Südholstein
      (Дело C-639/18)
      (2019/C 25/20)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht Kiel

         Страни в главното производство

         Ищец: KH

         Ответник: Sparkasse Südholstein

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Представлява ли договор, с който се изменя съществуващ договор за кредит, като промяната засяга само размера на договорения лихвен процент (допълнително споразумение за лихвения процент) — договор, „сключен […] по [организирана] схема за […] продажба или осигуряване на услуги от разстояние, управлявана от доставчика“ по смисъла на член 2, буква а) от Директива 90/619/ЕИО (1), когато банка с мрежа от клонове сключва само в своите търговски обекти договори за кредити за финансиране на недвижими имоти, за които се учредяват вещни обезпечения върху недвижимости, но в рамките на съществуващи договорни отношения сключва договори за изменение на вече сключени договори за кредит, като понякога използва изключително средства за комуникация от разстояние?

                  2)

                  Налице ли е „договор за финансови услуги“ по смисъла на член 2, буква а) от Директива 90/619/ЕИО, когато се изменя съществуващ договор за кредит, като промяната засяга само размера на договорения лихвен процент (допълнително споразумение за лихвения процент), без да се удължава срокът на кредита или да се увеличава неговият размер?

         (1)  Директива 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 септември 2002 година относно дистанционна търговия на потребителски финансови услуги и за изменение на Директива 90/619/ЕИО на Съвета и на Директиви 97/7/ЕО и 98/27/ЕО (ОВ L 271, 2002 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 4, стр. 183).


title: Дело C-641/18: Преюдициално запитване от Tribunale di Genova (Италия), постъпило на 12 октомври 2018 г. — LG и др./Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale

text:
               21.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/18

      Преюдициално запитване от Tribunale di Genova (Италия), постъпило на 12 октомври 2018 г. — LG и др./Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale
      (Дело C-641/18)
      (2019/C 25/21)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale di Genova

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: LG и др.

         Ответник: Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale

         Преюдициален въпрос

      Трябва ли член 1, [параграф] 1 и член 2, [параграф] 1 от Регламент (ЕО) № 44/2001 (1) от 27 декември 2000 година да се тълкуват — включително в светлината на член 47 от Хартата на основните права на ЕС, член 6/1 от ЕКПЧ и съображение 16 от Директива 2009/15/ЕО (2) — в смисъл, че не допускат във връзка със спор за обезщетение за вреди в случай на смърт и телесна повреда, причинени от корабокрушението на ферибот за превоз на пътници и на основание отговорност за непредпазливи деяния, съд на държава членка да отрича наличието на своята компетентност, признавайки съдебния имунитет на образувания и юридически лица на частното право, извършващи дейност по класифициране и/или сертифициране, установени в тази държава членка, и във връзка с извършването на тази дейност по класифициране и/или сертифициране от името на държава извън Общността.

         (1)  Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ 2001, L 12, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74).

         (2)  Директива 2009/15/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 година относно общите правила и стандарти за организациите за проверка и преглед на кораби и за съответните дейности на морските администрации (ОВ 2009, L 131, стр. 47).


title: Дело T-546/17: Решение на Общия съд от 15 ноември 2018 г. — Haufe-Lexware/EUIPO — Le Shi Holdings (Beijing) (Leshare) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „Leshare“ — По-ранна международна словна марка „LEXWARE“ — Относително основание за отказ — Липса на вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001) — Сходство на знаците)

text:
               21.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/39

      Решение на Общия съд от 15 ноември 2018 г. — Haufe-Lexware/EUIPO — Le Shi Holdings (Beijing) (Leshare)
      (Дело T-546/17) (1)

      ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „Leshare“ - По-ранна международна словна марка „LEXWARE“ - Относително основание за отказ - Липса на вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001) - Сходство на знаците))
      (2019/C 25/50)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Haufe-Lexware GmbH & Co. KG (Фрайбург-им-Брайсгау, Германия) (представител: N. Hebeis, avocat)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: M. Fischer и D. Walicka)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: Le Shi Holdings (Beijing) Ltd (Пекин, Китай)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 15 юни 2017 г. (преписка R 1691/2016-4), постановено в производство по възражение между Haufe-Lexware и Le Shi Holdings (Beijing)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Haufe-Lexware GmbH & Co. KG да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 338, 9.10.2017 г.


title: Дело C-29/17: Решение на Съда (първи състав) от 21 ноември 2018 г. (преюдициално запитване от Consiglio di Stato — Италия) — Novartis Farma SpA/Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Roche Italia SpA, Consiglio Superiore di Sanità (Преюдициално запитване — Лекарствени продукти за хуманна употреба — Директива 2001/83/ЕО — Член 3, точка 1 — Член 6 — Директива 89/105/ЕИО — Регламент (ЕО) № 726/2004 — Членове 3, 25 и 26 — Преопаковане на лекарствен продукт с цел употребата му за лечение, което не е обхванато от разрешението за търговия с него (извън условията на разрешение за търговия) — Покриване на разходите от националната система за здравно осигуряване)

text:
               21.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/4

      Решение на Съда (първи състав) от 21 ноември 2018 г. (преюдициално запитване от Consiglio di Stato — Италия) — Novartis Farma SpA/Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Roche Italia SpA, Consiglio Superiore di Sanità
      (Дело C-29/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Лекарствени продукти за хуманна употреба - Директива 2001/83/ЕО - Член 3, точка 1 - Член 6 - Директива 89/105/ЕИО - Регламент (ЕО) № 726/2004 - Членове 3, 25 и 26 - Преопаковане на лекарствен продукт с цел употребата му за лечение, което не е обхванато от разрешението за търговия с него (извън условията на разрешение за търговия) - Покриване на разходите от националната система за здравно осигуряване))
      (2019/C 25/05)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Novartis Farma SpA

         Ответници: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Roche Italia SpA, Consiglio Superiore di Sanità

         в присъствието на: Ministero della Salute, Regione Veneto, Società Oftalmologica Italiana (SOI) — Associazione Medici Oculisti Italiani (AMOI), Regione Emilia-Romagna

         Диспозитив

                  1)

                  Член 3, точка 1 от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба, изменена с Директива 2012/26/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г., трябва да се тълкува в смисъл, че след като е бил преопакован съгласно условията, предвидени с разглежданите по главното производство национални мерки, Avastin попада в приложното поле на Директива 2001/83, изменена с Директива 2012/26.

                  2)

                  Член 6 от Директива 2001/83, изменена с Директива 2012/26, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национални мерки като разглежданите по главното производство, които определят условията, при които Avastin може да бъде преопакован за целите на употребата му за лечение на офталмологични показания, които не са обхванати от издаденото за него разрешение за търговия.

                  3)

                  Членове 3, 25 и 26 от Регламент (ЕО) № 726/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година за установяване на процедури на Общността за разрешаване и контрол на лекарствени продукти за хуманна и ветеринарна употреба и за създаване на Европейска агенция по лекарствата, изменен с Регламент (ЕС) № 1027/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална мярка като тази, която следва от член 1, параграф 4 bis от Decreto-legge 21 ottobre 1996, n. 536, recante „Misure per il contenimento della spesa farmaceutica e la rideterminazione del tetto di spesa per l'anno 1996“, convertito dalla legge del 23 dicembre 1996, n. 648 (Декрет-закон № 536 от 21 октомври 1996 г. относно „Мерките за контрол на фармацевтичните разходи и за преформулиране на максималното равнище на разходите за 1996 г.“, преобразуван със Закон № 648 от 23 декември 1996 г.), изменен с Decreto-legge del 20 marzo 2014, n. 36, convertito dalla legge del 16 maggio 2014, n. 79 (Декрет-закон № 36 от 20 март 2014 г., преобразуван със Закон № 79 от 16 май 2014 г.), с който на Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) (Италианска агенция по лекарствата, AIFA) се разрешава да извършва контрол на лекарствени продукти като Avastin, разходите за които при употреба извън условията на разрешението за търговия се покриват от Servizio Sanitario Nazionale (Националната здравна служба, Италия), и ако е необходимо, да приема необходимите мерки за защита на безопасността на пациентите.

         (1)  ОВ C 195, 19.6.2017 г.


title: Дело C-687/18: Преюдициално запитване от Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), постъпило на 7 ноември 2018 г. — SY/Associated Newspapers Ltd

text:
               21.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/27

      Преюдициално запитване от Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), постъпило на 7 ноември 2018 г. — SY/Associated Newspapers Ltd
      (Дело C-687/18)
      (2019/C 25/34)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: SY

         Ответник: Associated Newspapers Ltd

         Преюдициален въпрос

      Съвместими ли са с членове 9, 22 и 23 от Директива 95/46/ЕО (1) и с членове 7, 8 и 47 от Хартата на основните права [на Европейския съюз] разпоредби от националното законодателство като тези в член 32, параграфи 4 и 5 от Data Protection Act 1998 (Закона за защита на данните от 1998 г.), които предвиждат, че ако администратор на данни възрази, че лични данни, предмет на водено срещу него производство, се обработват: i) единствено за целите на журналистическа дейност или на художествено или литературно изразяване и ii) с цел публикуване на журналистически, литературен или художествен материал, който не е бил публикуван преди това от администратора на данни, производството се спира, доколкото се отнася до непубликувани лични данни, до: а) произнасянето на Information Commissioner, че условията по подточка i) или подточка ii) не са изпълнени, б) оттеглянето на възражението от администратора на данни, или в) публикуването на личните данни?

         (1)  Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 година за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (OB L 281, 1995 г., стр. 31; Специално издание на български език, глава 13, том 17, стр. 10).


title: Дело C-147/17: Решение на Съда (голям състав) от 20 ноември 2018 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Constanţa — Румъния) — Sindicatul Familia Constanţa, Ustinia Cvas и др./Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa (Преюдициално запитване — Защита на безопасността и здравето на работниците — Организация на работното време — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 31 — Директива 2003/88/ЕО — Приложно поле — Дерогиране — Член 1, параграф 3 — Директива 89/391/ЕИО — Член 2, параграф 2 — Дейност на приемен родител)

text:
               21.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/5

      Решение на Съда (голям състав) от 20 ноември 2018 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Constanţa — Румъния) — Sindicatul Familia Constanţa, Ustinia Cvas и др./Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa
      (Дело C-147/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Защита на безопасността и здравето на работниците - Организация на работното време - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 31 - Директива 2003/88/ЕО - Приложно поле - Дерогиране - Член 1, параграф 3 - Директива 89/391/ЕИО - Член 2, параграф 2 - Дейност на приемен родител))
      (2019/C 25/06)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Constanţa

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Sindicatul Familia Constanţa, Ustinia Cvas, Silvica Jianu, Dumitra Bocu, Cader Aziz, Georgeta Crângaşu, Sema Cutlacai

         Ответник: Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa

         Диспозитив

      Разпоредбите на член 1, параграф 3 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време във връзка с член 2, параграф 2 от Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 година за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място трябва да се тълкуват в смисъл, че не попада в приложното поле на Директива 2003/88 дейността на приемен родител, която, в рамките на трудово правоотношение с публичен орган, се състои в това да приеме и интегрира в своя дом дете и непрекъснато да осигурява хармоничното развитие и възпитанието на това дете.

         (1)  ОВ C 231, 17.7.2017 г.


title: Дело C-295/17: Решение на Съда (пети състав) от 22 ноември 2018 г. (преюдициално запитване от Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) — Португалия) — MEO — Serviços de Comunicações e Multimédia SA/Autoridade Tributária e Aduaneira (Преюдициално запитване — Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Приложно поле — Облагаеми сделки — Възмездна доставка — Разграничение между необлагаеми обезщетения за вреди и облагаеми доставки на услуги срещу заплащане на „компенсация“)

text:
               21.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/8

      Решение на Съда (пети състав) от 22 ноември 2018 г. (преюдициално запитване от Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) — Португалия) — MEO — Serviços de Comunicações e Multimédia SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Дело C-295/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Обща система на данъка върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Приложно поле - Облагаеми сделки - Възмездна доставка - Разграничение между необлагаеми обезщетения за вреди и облагаеми доставки на услуги срещу заплащане на „компенсация“))
      (2019/C 25/09)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: MEO — Serviços de Comunicações e Multimédia SA

         Ответник: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Диспозитив

                  1)

                  Член 2, параграф 1, буква в) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че предварително определената сума, получавана от икономически оператор при предсрочно прекратяване по искане или по вина на негов клиент на договор за предоставяне на услуги с предвиден минимален срок на обвързаност и съответстваща на сумата, която операторът е щял да получи през останалата част на посочения срок, ако договорът не беше прекратен — обстоятелство, което запитващата юрисдикция трябва да провери, следва да се приеме за възнаграждение за извършена възмездно доставка на услуги, което поради това подлежи на облагане с този данък.

                  2)

                  За квалификацията на сумата, предварително определена в договора за предоставяне на услуги, която клиентът дължи при предсрочно прекратяване на договора, не са решаващи фактът, че целта на тази предварително определена сума е да бъдат възпирани клиентите да нарушават задължението си да останат обвързани с договора през минималния срок и да бъдат поправени вредите, претърпени от оператора вследствие на неспазването на посочения срок, фактът, че търговският представител получава по-високо възнаграждение за сключването на договори, предвиждащи минимален срок на обвързаност, отколкото за сключването на договори без такъв срок, както и фактът, че по националното право посочената сума се квалифицира като неустойка.

         (1)  ОВ C 256, 7.8.2017 г.


title: Дело T-681/18: Жалба, подадена на 16 ноември 2018 г. — „Korporaciya „Masternet“/EUIPO — Stayer Ibérica (STAYER)

text:
               21.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/55

      Жалба, подадена на 16 ноември 2018 г. — „Korporaciya „Masternet“/EUIPO — Stayer Ibérica (STAYER)
      (Дело T-681/18)
      (2019/C 25/71)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: ZAO „Korporaciya „Masternet“ (Москва, Русия) (представител: N. Bürglen, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Stayer Ibérica, SA (Пинто, Испания)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз „STAYER“ — марка на Европейския съюз № 4 675 881

         Производство пред EUIPO: производство по отмяна

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 7 септември 2018 г. по преписка R 1940/2017-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 18 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело C-661/18: Преюдициално запитване от Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Португалия), постъпило на 22 октомври 2018 г. — Correios de Portugal/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               21.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/22

      Преюдициално запитване от Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Португалия), постъпило на 22 октомври 2018 г. — Correios de Portugal/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Дело C-661/18)
      (2019/C 25/26)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: CTT — Correios de Portugal

         Ответник: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допускат ли принципите на неутралитет, ефективност, еквивалентност и пропорционалност тълкуване на член 98, параграф 2 от Кодекса за ДДС (1), което изключва прилагането на тази разпоредба към промяната или корекцията на вече извършени приспадания?

                  2)

                  Допускат ли тези принципи правна уредба като член 23, параграф 1, буква b) и параграф 6 от Кодекса за ДДС, който се тълкува в смисъл, че данъчнозадължено лице, което е избрало метод на коефициент или критерий за разпределяне за целите на изчисляването на правото на приспадане на платения данък за стоки или услуги със смесено предназначение и е направило адаптации въз основа на окончателните стойности за годината, за която се отнася приспадането съгласно параграф 6 от посочената разпоредба, не може да променя с обратна сила тези данни, като отново изчисли първоначалното приспадане, което вече е коригирано в съответствие с тази норма в рамките на начисляване с обратна сила на ДДС за дейност, която първоначално е приел за освободена?

         (1)  Кодекс за данъка върху добавената стойност


title: Дело C-575/17: Решение на Съда (пети състав) от 22 ноември 2018 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA/Ministre de l'Action et des Comptes publics (Преюдициално запитване — Свободно движение на капитали — Данък, удържан при източника, върху брутния размер на дивиденти с национален произход, изплатени на чуждестранни дружества — Отлагане на данъчното облагане на дивиденти, разпределяни на местно дружество, имащо отрицателен финансов резултат — Различно третиране — Обосновка — Сходство — Балансирано разпределение на данъчните правомощия между държавите членки — Ефективност на събирането на данъка — Пропорционалност — Дискриминация)

text:
               21.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/10

      Решение на Съда (пети състав) от 22 ноември 2018 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA/Ministre de l'Action et des Comptes publics
      (Дело C-575/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Свободно движение на капитали - Данък, удържан при източника, върху брутния размер на дивиденти с национален произход, изплатени на чуждестранни дружества - Отлагане на данъчното облагане на дивиденти, разпределяни на местно дружество, имащо отрицателен финансов резултат - Различно третиране - Обосновка - Сходство - Балансирано разпределение на данъчните правомощия между държавите членки - Ефективност на събирането на данъка - Пропорционалност - Дискриминация))
      (2019/C 25/11)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil d'État

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA

         Ответник: Ministre de l'Action et des Comptes publics

         Диспозитив

      Членове 63 ДФЕС и 65 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, по силата на която дивидентите, разпределяни от местно дружество, се облагат с данък, удържан при източника, когато се получават от чуждестранно дружество, а когато се получават от местно дружество, облагането им по общия ред на корпоративния данък се извършва в края на данъчната година, за която са получени, само при условие че това дружество е имало положителен финансов резултат за тази данъчна година, като до подобно облагане може евентуално и да не се стигне изобщо, ако посоченото дружество прекрати дейността си, без да е постигнало положителен финансов резултат след получаването на дивидентите.

         (1)  ОВ C 437, 18.12.2017 г.


title: Дело C-619/17: Решение на Съда (шести състав) от 21 ноември 2018 г. (преюдициално запитване от Tribunal Supremo — Испания) — Ministerio de Defensa/Ana de Diego Porras (Преюдициално запитване — Социална политика — Директива 1999/70/ЕО — Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) — Клауза 4 — Принцип на недопускане на дискриминация — Обосноваване — Клауза 5 — Мерки за предотвратяване на злоупотребите, произтичащи от използването на последователни срочни трудови договори или правоотношения — Обезщетение при прекратяване на трудов договор за неопределено време по обективна причина — Липса на обезщетение при изтичане на срочен трудов договор за „interinidad“)

text:
               21.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/10

      Решение на Съда (шести състав) от 21 ноември 2018 г. (преюдициално запитване от Tribunal Supremo — Испания) — Ministerio de Defensa/Ana de Diego Porras
      (Дело C-619/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Социална политика - Директива 1999/70/ЕО - Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) - Клауза 4 - Принцип на недопускане на дискриминация - Обосноваване - Клауза 5 - Мерки за предотвратяване на злоупотребите, произтичащи от използването на последователни срочни трудови договори или правоотношения - Обезщетение при прекратяване на трудов договор за неопределено време по обективна причина - Липса на обезщетение при изтичане на срочен трудов договор за „interinidad“))
      (2019/C 25/12)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Supremo

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Ministerio de Defensa

         Ответник: Ana de Diego Porras

         Диспозитив

                  1)

                  Клауза 4, точка 1 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено на 18 март 1999 г., което се съдържа в приложението към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която не предвижда за работниците, наети на срочни трудови договори, сключени за заместването на отсъстващ работник, който има право да запази работното си място — какъвто е разглежданият в главното производство договор за „interinidad“ — каквото и да било обезщетение при изтичане на срока, за който са сключени тези договори, независимо че на работниците на трудови договори за неопределено време се изплаща обезщетение при прекратяване на трудовия договор поради обективна причина.

                  2)

                  Клауза 5 от Рамковото споразумение за срочната работа, което се съдържа в приложението към Директива 1999/70, трябва да се тълкува в смисъл, че националната юрисдикция трябва да прецени, в съответствие с всички приложими разпоредби на националното право, дали мярка като разглежданата в главното производство, която предвижда задължително изплащане на обезщетение на работниците на определени срочни трудови договори след изтичане на срока на тези договори, представлява подходяща мярка за предотвратяване и евентуално за санкциониране на злоупотребите, произтичащи от използването на последователни срочни трудови договори или правоотношения, или еквивалентна правна мярка по смисъла на тази разпоредба.

                  3)

                  Ако националната юрисдикция констатира, че мярка като разглежданата в главното производство, която предвижда задължително изплащане на обезщетение на работниците на определени срочни трудови договори след изтичане на срока на тези договори, представлява подходяща мярка за предотвратяване и евентуално за санкциониране на злоупотребите, произтичащи от използването на последователни срочни трудови договори или правоотношения, или еквивалентна правна мярка по смисъла на клауза 5 от Рамковото споразумение за срочната работа, което се съдържа в приложението към Директива 1999/70, тази разпоредба трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, съгласно която при изтичането на определени категории срочни трудови договори, работниците, наети по тези договори, имат право на такова обезщетение, а при изтичането на други категории срочни трудови договори, работниците, наети по тези договори, нямат право на каквото и да било обезщетение, освен ако в националния правен ред няма никаква друга ефективна мярка за избягване и санкциониране на такива злоупотреби по отношение на последните работници, което следва да се установи от запитващата юрисдикция.

         (1)  ОВ C 22, 22.1.2018 г.


title: Дело T-683/18: Жалба, подадена на 20 ноември 2018 г. — Conte/EUIPO (CANNABIS STORE AMSTERDAM)

text:
               21.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/56

      Жалба, подадена на 20 ноември 2018 г. — Conte/EUIPO (CANNABIS STORE AMSTERDAM)
      (Дело T-683/18)
      (2019/C 25/73)
      Език на производството: италиански

         Страни

         Жалбоподател: Santa Conte (Неапол, Италия) (представители: C. Demichelis, E. Ortaglio и G. Iorio Fiorelli, avvocati)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз в черен, маслиненозелен, светлозелен и бял цвят „CANNABIS STORE AMSTERDAM“ — заявка за регистрация № 16 176 968

         Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 31 август 2018 г. по преписка R 2181/2017-2

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски по настоящото производство, както и разноските на жалбоподателя в производството пред проверителя и пред втори апелативен състав на EUIPO.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 71, параграф 1 във връзка с член 95, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Липса на оценка на факт от значение за регистрацията на спорната марка,

                  —

                  Липса на безпристрастно и на полагане на дължимата грижа при оценката на смисъла на спорната марка и на възприемането ѝ от релевантните потребители,

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква е) във връзка с член 7, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Погрешно определяне на релевантните потребители и на възприемането на спорната мярка,

                  —

                  Липса на противоречие с обществения ред.


title: Дело C-670/18: Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Италия), постъпило на 29 октомври 2018 г. — CO/Comune di Gesturi

text:
               21.1.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/23

      Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Италия), постъпило на 29 октомври 2018 г. — CO/Comune di Gesturi
      (Дело C-670/18)
      (2019/C 25/28)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: CO

         Ответник: Comune di Gesturi

         Преюдициален въпрос

      Допуска ли принципът на недопускане на дискриминация, установен в членове 1 и 2 от Директива 2000/78/ЕО (1) на Съвета от 27 ноември 2000 г., разпоредба като тази на член 5, алинея 9 от Декрет-закон № 95 от 6 юли 2012 г. (преобразуван, с изменения, със Закон № 135 от 7 август 2012 г., изменен с член 6 от Декрет-закон № 90 от 24 юни 2014 г., преобразуван със Закон № 114 от 11 август 2014 г.), която забранява на публичните административни органи да възлагат дейности по проучване и консултиране на вече пенсионирани частни или държавни служители?

         (1)  Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, 2000 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7).