title: Дело T-224/14: Жалба, подадена на 23 юли 2014 г.  — CW/Съвет

text:
               6.10.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 351/9

         Жалба, подадена на 23 юли 2014 г. — CW/Съвет
   (Дело T-224/14)
   2014/C 351/11
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: CW (Париж, Франция) (представител: A. Tekari, адвокат)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение за изпълнение 2014/49/ОВППС на Съвета от 30 януари 2014 година за прилагане на Решение 2011/72/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Тунис, в частта, в която се отнася до жалбоподателя,

               —

               да постанови, че вследствие на отмяната на оспореното решение се приема, че жалбоподателят никога не е бил вписван в списъците с лицата, за които се отнася замразяването на средства и никакъв акт или решение на Съвета не биха могли да посочват неговото име като обект на мерки по замразяване на средства,

               —

               да осъди Съвета на Европейския съюз да заплати сумата от сто хиляди евро като обезщетение за неимуществените и имуществените вреди, които жалбоподателят е претърпял,

               —

               да осъди Съвета на Европейския съюз да понесе освен направените от него съдебни разноски и тези, които е направил жалбоподателят, които следва да се определят по справедливост, с оглед на положението на страните и на работната тежест, която разглеждането на подобно дело предполага.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага две основания в подкрепа на своята жалба.

               1.

               Първото основание е изведено от допусната грешка в правното основание за приемането на Решение 2014/49/ОВППС (1), доколкото то почива на мотив, които нямат отношение към мотива, посочен в член 1 от Решение 2011/72/ОВППС (2) и доколкото при всички случаи Решение 2011/72/ОВППС, което представлява неговото правно основание, не е съвместимо с европейското право, уреждащо целенасочените санкции.

               2.

               Второто основание е изведено от нарушение на правото на собственост, тъй като наложените на жалбоподателя ограничителни мерки представляват необосновано ограничаване на правото му на собственост.

      (1)  Решение 2014/49/ОВППС на Съвета от 30 януари 2014 година за изменение на Решение 2011/72/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Тунис (ОВ L 28, стр. 38).

      (2)  Решение 2011/72/ОВППС на Съвета от 31 януари 2011 година относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Тунис (ОВ L 28, стр. 62).


title: Дело F-23/11: Жалба, подадена на 3 март 2011 г. — ZZ/Съвет

text:
               30.7.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 226/31

         Жалба, подадена на 3 март 2011 г. — ZZ/Съвет
   (Дело F-23/11)
   2011/C 226/61
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представители: E. Boigelot и S. Woog, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Предмет и описание на производството

   Отмяна на решението на Съвета да не включи жалбоподателя в списъка на длъжностните лица, повишени в степен AST 9 в рамките на процедурата за повишаване за 2010 г. и обезщетяване на претърпените неимуществени вреди.

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени решението на Съвета, публикувано на 21 май 2010 г. със съобщение до персонала № 82/10, с което жалбоподателят не е включен в списъка на длъжностните лица, повишени от степен AST 8 в степен AST 9 в рамките на процедурата за повишаване за 2010 г.;

               —

               В резултат на отмяната да се извърши повторно съпоставяне на заслугите на жалбоподателя с тези на другите кандидати в рамките на процедурата за повишаване за 2010 г., да повиши жалбоподателя извън броя на повишените в степен AST 9 лица с обратно действие, считано от 1 януари 2010 г. и да му се изплатят лихви върху неизплатените възнаграждения въз основа на лихвения процент на Европейската централна банка, определен за основните операции по рефинансиране, увеличен с два пункта, считано от 1 януари 2010 г., без обаче да се оспорва повишаването на другите повишени длъжностни лица;

               —

               при условията на евентуалност, ако Съдът на публичната служба установи, че повишаването в степен AST 9 не може да произведе обратно действие и извън броя на повишените в тази степен длъжностни лица, да отмени не само решението за невключване на жалбоподателя в списъка на длъжностните лица, повишени от степен AST 8 в степен AST 9 в рамките на процедурата за повишаване за 2010 г., но да отмени и решенията за повишаване, въз основа на които е изготвен списъка с длъжностните лица, повишени в степен AST 9, публикуван на 21 май 2010 г.;

               —

               при условията на евентуалност спрямо предходното основание, ако Съдът на публичната служба установи, че отмяната на решенията за повишаване, поискана при условията на евентуалност, представлява прекомерна санкция за установената незаконосъобразност, да осъди Съвета да заплати обезщетение, което да покрива вредата, за кариерата, нанесена поради забавяне на повишаването между 1 януари 2010 г. и датата, на която се извършва повишаването;

               —

               да осъди Съвета да заплати на жалбоподателя сумата от 3 500 евро като обезщетение за неимуществените вреди, претърпени от неговото неповишаване на 1 януари 2010 г.; със запазване на възможността за увеличаване в хода на производството;

               —

               да осъди Съветът да заплати съдебните разноски.


title: Дело C-477/16 PPU: Решение на Съда (четвърти състав) от 10 ноември 2016 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam — Нидерландия) — Изпълнение на европейска заповед за арест, издадена срещу Ruslanas Kovalkovas (Преюдициално запитване — Спешно преюдициално производство — Полицейско и съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Европейска заповед за арест — Рамково решение 2002/584/ПВР — Член 1, параграф 1 — Понятие „съдебно решение“ — Член 6, параграф 1 — Понятие „издаващ съдебен орган“ — Европейска заповед за арест, издадена от Министерството на правосъдието на Република Литва за целите на изпълнението на наказание лишаване от свобода)

text:
               16.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 14/17

         Решение на Съда (четвърти състав) от 10 ноември 2016 г. (преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam — Нидерландия) — Изпълнение на европейска заповед за арест, издадена срещу Ruslanas Kovalkovas
   (Дело C-477/16 PPU) (1)

   ((Преюдициално запитване - Спешно преюдициално производство - Полицейско и съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси - Европейска заповед за арест - Рамково решение 2002/584/ПВР - Член 1, параграф 1 - Понятие „съдебно решение“ - Член 6, параграф 1 - Понятие „издаващ съдебен орган“ - Европейска заповед за арест, издадена от Министерството на правосъдието на Република Литва за целите на изпълнението на наказание лишаване от свобода))
   (2017/C 014/22)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Rechtbank Amsterdam

      Страни в главното производство

      Подател на искането: Openbaar Ministerie

      Ответник: Ruslanas Kovalkovas

      Диспозитив

   Понятието „съдебен орган“ по член 6, параграф 1 от Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки, изменено с Рамково решение 2009/299/ПВР на Съвета от 26 февруари 2009 г., е самостоятелно понятие на правото на Съюза и член 6, параграф 1 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска орган на изпълнителната власт като Министерството на правосъдието на Република Литва да бъде определен за „издаващ съдебен орган“ по смисъла на тази разпоредба, така че издадената от него европейска заповед за арест за целите на изпълнението на присъда, с която се определя наказание лишаване от свобода, не може да се смята за „съдебно решение“ по смисъла на член 1, параграф 1 от Рамково решение 2002/584, изменено с Рамково решение 2009/299.

      (1)  ОВ C 383, 17.10.2016 г.


title: Дело T-40/15: Иск, предявен на 27 януари 2015 г.  — ASPLA и Armando Álvarez/Съд на Европейския съюз

text:
               16.3.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 89/42

         Иск, предявен на 27 януари 2015 г. — ASPLA и Armando Álvarez/Съд на Европейския съюз
   (Дело T-40/15)
   (2015/C 089/51)
   Език на производството: испански

      Страни

      Ищци: Plásticos Españoles, SA (ASPLA) (Торелавега, Испания) и Armando Álvarez, SA (Мадрид, Испания) (представители: M. Troncoso Ferrer, C. Ruixó Claramunt и S. Moya Izquierdo, abogadоs)

      Ответник: Съд на Европейския съюз

      Искания

   Ищците молят Общия съд:

               —

               да осъди Съда на Европейския съюз да заплати обезщетение за вредите, причинени на ищците от Общия съд като последица от нарушението на член 47, втора алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз, в размер на 3 4 95  038,66 EUR заедно с обезщетителни и мораторни лихви по лихвения процент за основните операции по рефинансиране на Европейската централна банка, увеличен с два пункта, считано от датата на предявяване на иска,

               —

               съответно да осъди Съда на Европейския съюз да заплати съдебните разноски,

               —

               при условията на евентуалност, да осъди Европейската комисия да заплати обезщетение за вредите, причинени на ищците от Общия съд като последица от нарушението на член 47, втора алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз, в размер на 3 4 95  038,66 EUR заедно с обезщетителни и мораторни лихви по лихвения процент за основните операции по рефинансиране на Европейската централна банка, увеличен с два пункта, считано от датата на предявяване на иска, и

               —

               съответно да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Ищците твърдят, че делата по подадените от тях жалби пред общностната юрисдикция — T-76/06, ASPLA/Комисия и T-78/06, Armando Álvarez/Комисия, са решени с голямо забавяне — Общият съд се произнася на 16 декември 2011 г., а след обжалване Съдът се произнася на 22 май 2014 г.
   В подкрепа на исканията си ищците поддържат, че е допуснато нарушение на член 47, втора алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз, който според тях препотвърждава принципа на ефективна съдебна защита, общ принцип на правото на Европейския съюз.
   Те поддържат, че наличието на противоречащо на упоменатата разпоредба поведение и съответно наличието на нарушение на принципа на ефективна съдебна защита са доказани в достатъчна степен предвид изводите на Съда в решенията му по дела C-58/12 P, Groupe Gascogne/Комисия, и C-50/12 P, Kendrion NV/Комисия. В това отношение се подчертава, че ищците са били адресати на същото решение за налагане на санкции като Kendrion и Groupe Gascogne. Точно както тези дружества, ищците обжалват въпросното решение и в образуваното пред Общия съд производство — което е съвсем сходно, ако не и еднакво с обсъденото по гореупоменатите две дела пред Съда — спрямо тях е допуснато нарушението на изискването за произнасяне в разумен срок.


title: Дело C-243/06: Определение на председателя на Съда от 25 ноември 2008 г. (преюдициално запитване от Tribunal de commerce de Charleroi — Белгия) — SA Sporting du Pays de Charleroi, G-14 Groupement des clubs de football européens/Fédération Internationale de Football Association (FIFA)

text:
               21.3.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 69/30

         Определение на председателя на Съда от 25 ноември 2008 г. (преюдициално запитване от Tribunal de commerce de Charleroi — Белгия) — SA Sporting du Pays de Charleroi, G-14 Groupement des clubs de football européens/Fédération Internationale de Football Association (FIFA)
   (Дело C-243/06) (1)

   (2009/C 69/56)

      Език на производството: френски

   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 212, 2.9.2006 г.


title: Дело C-560/07: Решение на Съда (трети състав) от 4 юни 2009 г. (преюдициално запитване от Tallinna Halduskohus, Република Естония) — Balbiino AS/Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus (Присъединяване на Естония — Преходни мерки — Земеделски продукти — Захар — Излишъци от запаси — Регламенти (ЕО) № 1972/2003, № 60/2004 и № 832/2005)

text:
               1.8.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 180/9

         Решение на Съда (трети състав) от 4 юни 2009 г. (преюдициално запитване от Tallinna Halduskohus, Република Естония) — Balbiino AS/Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus
   (Дело C-560/07) (1)

   (Присъединяване на Естония - Преходни мерки - Земеделски продукти - Захар - Излишъци от запаси - Регламенти (ЕО) № 1972/2003, № 60/2004 и № 832/2005)
   2009/C 180/14
   Език на производството: естонски

      Запитваща юрисдикция

   Tallinna Halduskohus

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Balbiino AS

      Ответник: Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus

      Предмет

   Преюдициалното запитване — Tallinna Halduskohus (Естония) — Тълкуване на член 6 от Регламент (ЕО) № 60/2004 на Комисията от 14 януари 2004 година за определяне на преходни мерки в сектора на захарта във връзка с присъединяването на Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия (ОВ L 9, стр. 8; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 52, стр. 202) и на член 4 от Регламент (ЕО) № 1972/2003 на Комисията от 10 ноември 2003 година относно временните мерки, които следва да се приемат за търговията със земеделски продукти във връзка с присъединяването на Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия (ОВ L 293, стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 50, стр. 100), както и на Регламент (ЕО) № 832/2005 на Комисията от 31 май 2005 година относно определянето на излишъка в количествата захар, изоглюкоза и фруктоза за Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия (ОВ L 138, стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 64, стр. 3) — Такса върху излишъците от запаси от земеделски продукти, притежавани от операторите — Метод за определяне на количеството на преносния запас и на излишъка от запаси с оглед на налагането на тази такса

      Диспозитив

               1)

               Член 4, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 1972/2003 на Комисията от 10 ноември 2003 година относно временните мерки, които следва да се приемат за търговията със земеделски продукти във връзка с присъединяването на Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия, член 6, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 60/2004 на Комисията от 14 януари 2004 година за определяне на преходни мерки в сектора на захарта във връзка с присъединяването на Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия, както и Регламент (ЕО) № 832/2005 на Комисията от 31 май 2005 година относно определянето на излишъка в количествата захар, изоглюкоза и фруктоза за Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия допускат национална мярка като Закона за таксата върху излишъците от запаси (Üleliigse laovaru tasu seadus) от 7 април 2004 г., изменен на 25 януари 2007 г., според която излишъкът от запаси на даден оператор се определя чрез приспадане от запаса, действително притежаван към 1 май 2004 г., на преносния запас, определен като средната стойност на запасите, притежавани към 1 май на четирите предходни години, умножена с коефициент от 1,2, съответстващ на растежа на земеделското производство, отчетен в съответната държава-членка през същия период.

               2)

               Регламент № 1972/2003 допуска всички запаси, притежавани от даден оператор към 1 май 2004 г., да се разглеждат като излишък, ако се установи въз основа на непротиворечиви данни, че тези запаси не са нормални от гледна точка на дейността на този оператор, а са образувани със спекулативна цел.

               3)

               Член 4 от Регламент № 1972/2003 и член 6 от Регламент № 60/2004 допускат национална мярка, по силата на която операторът, който е започнал дейността си по-малко от година преди 1 май 2004 г., е длъжен да докаже, че количеството от запаси, което притежава към тази дата, съответства на количеството от запаси, което той може нормално да произведе, продаде, прехвърли или придобие възмездно или безвъзмездно.

               4)

               Регламенти № 1972/2003 и № 60/2004 допускат събирането на такса върху излишъка от запаси на даден оператор дори ако същият е в състояние да докаже, че не е извлякъл печалба от търговията с тези запаси след 1 май 2004 г.

               5)

               Член 6, параграф 3 от Регламент № 60/2004 не може да се тълкува в смисъл, че увеличаването на капацитета за складиране на даден оператор през годината, предхождаща присъединяването, оправдава намаляване на излишъка от запаси, независимо от последващото развитие на икономическата дейност на притежателя на тези запаси, от обема на преработката или от големината на въпросните запаси.

               6)

               Член 10 от Регламент № 1972/2003 не е пречка за действието на акт за установяване на финансови задължения, получен след 30 април 2007 г. от задължения за плащането на таксата върху излишъци от запаси оператор, ако се установи, че посоченият акт е издаден от националните органи до тази дата включително.

      (1)  ОВ C 64, 8.3.2008 г.


title: Дело T-200/08: Жалба, подадена на 22 май 2008 г. — Interflon/СХВП — Illinois Tool Works (FOODLUBE)

text:
               19.7.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 183/29

         Жалба, подадена на 22 май 2008 г. — Interflon/СХВП — Illinois Tool Works (FOODLUBE)
   (Дело T-200/08)
   (2008/C 183/54)
   Език на жалбата: английски
   Страни

      Жалбоподател: Interflon BV (Roosendaal, Нидерландия) (представител: S. M. Wertwijn, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Illinois Tool Works Inc. (Glenview, Съединени американски щати)
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) от 3 март 2008 г. по дело R 638/2007-2; и

               —

               да се уважи искането на жалбоподателя за отмяна на разглежданата марка на Общността.

         Правни основания и основни доводи

      Регистрирана марка на Общността, предмет на спора: Словната марка „FOODLUBE“ за стоки от класове 1 и 4 — регистрация № 1 647 734

      Решение на отдела по заличаването: Отхвърляне на искането за обявяване на недействителност

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата

      Изложени правни основания: Нарушение член 7, параграф 1, буква б) от Регламент 40/94 на Съвета, тъй като разглежданата марка не може да отличи посочените стоки с оглед на техния произход.


title: Дело F-85/15: Жалба, подадена на 8 юни 2015 г. — ZZ и др./Комисия

text:
               10.8.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 262/42

         Жалба, подадена на 8 юни 2015 г. — ZZ и др./Комисия
   (Дело F-85/15)
   (2015/C 262/58)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: ZZ и др. (представител: C. Mourato, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия

      Предмет на производството

   Отмяна на решението жалбоподателите да не бъдат допуснати до етапа на оценка в конкурс EPSO/AD/204/10 след възобновяването на конкурсната процедура от Европейската служба за подбор на персонал (EPSO) в резултат на отмяната от Съда на публичната служба на първоначалното решение жалбоподателите да не бъдат допуснати до фазата на оценка в конкурса, както и обезщетение за имуществените и неимуществените вреди, които жалбоподателите твърдят, че са претърпели.

      Искания на жалбоподателите

               —

               да се отменят решенията от 25 юли 2014 г. на конкурсната комисия на конкурс EPSO/AD/204/10, на които всеки от жалбоподателите е адресат,

               —

               на всеки от жалбоподателите да се присъдят авансово обезщетение от 1  000 EUR за неимуществени вреди и авансово обезщетение от 2 27  899,50 EUR за имуществени вреди,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-662/13: Жалба, подадена на 12 декември 2013 г. — dm-drogerie markt/СХВП — Diseños Mireia (D and M)

text:
               1.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 61/12

         Жалба, подадена на 12 декември 2013 г. — dm-drogerie markt/СХВП — Diseños Mireia (D and M)
   (Дело T-662/13)
   2014/C 61/21
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: dm-drogerie markt GmbH & Co. KG (Карлсруе, Германия) (представители: O. Bludovsky и C. Mellein, lawyers)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Diseños Mireia, SL (Барселона, Испания)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 11 септември 2013 г., постановено по преписка R 911/2012-1, и да заличи оспорената марка,

               —

               евентуално: да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 11 септември 2013 г., постановено по преписка R 911/2012-1, и да върне преписката на апелативния състав,

               —

               евентуално: да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 11 септември 2013 г., постановено по преписка R 911/2012-1.

      Основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: другата страна в производството пред апелативния състав.

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка, състояща се от буквите „D“ и „M“ за стоки от клас 14 — заявка за марка на Общността № 9 737 917.

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: жалбоподателят.

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: регистрация като марка на Общността № 3 984 044 на словната марка „dm“ за стоки от клас 14.

      Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламента за марката на Общността.


title: Дело C-147/17: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Constanţa (Румъния), постъпило на 23 март 2017 г. — Sindicatul Familia Constanța и др./Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța

text:
               17.7.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 231/3

         Преюдициално запитване от Curtea de Apel Constanţa (Румъния), постъпило на 23 март 2017 г. — Sindicatul Familia Constanța и др./Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța
   (Дело C-147/17)
   (2017/C 231/04)
   Език на производството: румънски

      Запитваща юрисдикция

   Curtea de Apel Constanţa

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Sindicatul Familia Constanța и др.

      Ответник: Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли разпоредбите на член 1, параграф 3 от Директива 2003/88/ЕО (1) във връзка с член 2 от Директива 89/391/ЕИО (2) да се тълкуват в смисъл, че от приложното поле на Директива 89/391/ЕИО се изключва дейността на приемни родители, извършвана от жалбоподателите?

               2)

               В случай на отрицателен отговор на първия въпрос, трябва ли член 17 от Директива 2003/88/ЕО да се тълкува в смисъл, че извършваната от жалбоподателите дейност на приемни родители може да е предмет на дерогация от разпоредбите на член 5 от същата директива по силата на член 17, параграф 1, параграф 3, букви б) и в) или параграф 4, буква б)?

               3)

               В случай на положителен отговор на втория въпрос, трябва ли член 17, параграф 1 или, евентуално, член 17, параграф 3 или 4 от Директива 2003/88/ЕО да се тълкува в смисъл, че такава дерогация трябва да бъде изрична или може да е също подразбираща се — чрез приемане на специален нормативен акт, предвиждащ други правила за организация на работното време за дадена професионална дейност? В случай че е допустимо такава дерогация да не е изрична, какви са минималните изисквания, за да се счита, че дадена национална разпоредба въвежда дерогация, и дали една такава дерогация може да бъде изразена по начините, произтичащи от Закон № 272/2004?

               4)

               В случай на отрицателен отговор на първия, втория или третия въпрос, трябва ли член 2, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО да се тълкува в смисъл, че периодът, прекаран от приемния родител заедно с детето, за което се грижи, в собственото му жилище или в друго избрано от приемния родител място, се счита за работно време, макар че той не извършва нито една от дейностите, предвидени в индивидуалния му трудов договор?

               5)

               В случай на отрицателен отговор на първия, втория или третия въпрос, трябва ли член 5 от Директива 2003/88/ЕО да се тълкува в смисъл, че не допуска прилагането на национална разпоредба като съдържащата се в член 122 от Закон № 272/2004; и в случай на отговор в смисъл, че член 17, параграф 3, букви б) и в) или параграф 4, буква б) от Директива 2003/88/ЕО е приложим, трябва ли този член да се тълкува в смисъл, че не допуска прилагането на тази национална разпоредба?

               6)

               В случай на отрицателен отговор на първия въпрос и положителен отговор на четвъртия въпрос, трябва ли член 7, параграф 2 от Директива 2003/88/ЕО да се тълкува в смисъл, че той все пак допуска плащането на обезщетение, равно на това, което работникът би получил за времето на платения годишен отпуск, след като естеството на извършваната от приемните родители дейност им пречи да ползват такъв отпуск или, макар и отпускът да е бил формално разрешен, работникът продължава на практика да упражнява същата дейност, ако във въпросния период не е получил разрешение да се отдели от детето, за което се грижи? В случай на положителен отговор, за да има право на обезщетение, необходимо ли е работникът да е поискал разрешение да прекара годишния отпуск без детето и работодателят да не е дал такова разрешение?

               7)

               В случай на отрицателен отговор на първия въпрос, положителен отговор на четвъртия въпрос и отрицателен отговор на шестия въпрос, противоречи ли член 7, параграф 1 от директивата на член 122, параграф 3, буква г) от Закон № 272/2004 в случай, при който този закон предоставя на работодателя правото да реши по своя преценка дали да разреши на приемния родител да прекара годишния отпуск без детето, и ако отговорът е положителен, дали невъзможността фактически да се ползва отпуск вследствие на законовата разпоредба, представлява нарушение на правото на Съюза, предвиждащо условията за възникване на правото на обезщетение на работника? В случай на положителен отговор, дали такова обезщетение трябва да бъде изплатено от държавата поради нарушение на член 7 от директивата или от публичния орган в качеството му на работодател, който не е гарантирал отделянето на детето от приемния родител в периода на годишния отпуск. В такъв случай необходимо ли е работникът, за да има право на обезщетение, да е поискал разрешение да прекара отпуска без детето, а работодателят да не е дал такова разрешение?

      (1)  Директива 2003/88/ЕО на Европейски парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време (ОВ 2003 L 299, стр. 9, Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3).

      (2)  Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 година за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място (ОВ 1989 L183, стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 2, стр. 88).


title: Дело T-771/16: Жалба, подадена на 24 октомври 2016 г. — Toontrack Music/EUIPO (EZMIX)

text:
               16.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 14/45

         Жалба, подадена на 24 октомври 2016 г. — Toontrack Music/EUIPO (EZMIX)
   (Дело T-771/16)
   (2017/C 014/53)
   Език на производството: шведски

      Страни

      Жалбоподател: Toontrack Music AB (Юмео, Швеция) (представител: L.-E. Ström, lawyer)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Данни за производството пред EUIPO

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „EZMIX“ — заявка за регистрация № 13 945 423

      Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 27 юли 2016 г. по преписка R 2436/2015-5

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение на основание член 7, параграф 1, буква б), член 7, параграф 1, буква в), член 7, параграф 2, член 43 и член 65 от Регламент (ЕО) № 207/2009 от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността и

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, буква б), член 7, параграф 1, буква в), член 7, параграф 2 и член 43 от Регламент № 207/2009.


title: Дело T-492/07 P: Решение на Първоинстанционния съд от 24 април 2009 г. — Sanchez Ferriz и др./Комисия (Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица — Повишаване — Процедура по повишаване за 2005 г. — Невписване в списъка на повишените длъжностни лица — Коефициенти за еквивалентност — Членове 6 и 10 от Приложение XIII към Правилника — Интерес за изтъкване на правно основание)

text:
               20.6.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 141/39

         Решение на Първоинстанционния съд от 24 април 2009 г. — Sanchez Ferriz и др./Комисия
   (Дело T-492/07 P) (1)

   (Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица - Повишаване - Процедура по повишаване за 2005 г. - Невписване в списъка на повишените длъжностни лица - Коефициенти за еквивалентност - Членове 6 и 10 от Приложение XIII към Правилника - Интерес за изтъкване на правно основание)
   2009/C 141/81
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Carlos Sanchez Ferriz (Брюксел, Белгия) и девет други длъжностни лица на Комисията на Европейските общности, чиито имена са посочени в приложение към решението (представител: F. Frabetti, avocat)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: C. Berardis-Kayser и G. Berscheid)

      Предмет

   Жалба, подадена срещу Определение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 17 октомври 2007 г. по дело Sanchez Ferriz и др./Комисия (F-115/06), все още непубликувано в Сборника), с която се иска отмяната на това определение.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Г-н Carlos Sanchez Ferriz и девет други длъжностни лица на Комисията, чиито имена са посочени в приложението, понасят направените от тях съдебни разноски, както и тези, направени от Комисията в рамките на настоящото производство.

      (1)  ОВ C 64, 8.3.2008 г.


title: Дело C-538/08: Преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия) на 4 декември 2008 г.  — X Holding BV/Staatssecretaris van Financiën

text:
               7.3.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 55/8

         Преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия) на 4 декември 2008 г. — X Holding BV/Staatssecretaris van Financiën
   (Дело C-538/08)
   (2009/C 55/12)
   Език на производството: нидерландски
   Запитваща юрисдикция
   Hoge Raad der Nederlanden
   Страни в главното производство

      Ищец: X Holding BV

      Ответник: Staatssecretaris van Financiën
   Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли член 11, параграф 4 от Втора директива (1) и член 17, параграф 6 от Шеста директива (2) да се тълкуват в смисъл, че държава-членка, която иска да се ползва от предоставената от тези членове възможност (запазването) за изключване на приспадането по отношение на определени видове разходи, описани като „Предоставяне на възможности за частен транспорт“, следва да отговаря на условието да посочва даден вид достатъчно добре определени стоки и услуги?

               2)

               При утвърдителен отговор на първия въпрос: Съвместима ли е с член 6, параграф 2 и с член 17, параграфи 2 и 6 от Шеста директива национална разпоредба като разглежданата, приета преди влизането в сила на директивата и съгласно която данъчно задължено лице не може да приспадне напълно заплатения данък върху добавената стойност при придобиването на определени стоки и при предоставянето на определени услуги, използвани отчасти за стопански, отчасти за частни цели, а именно само доколкото данъкът добавена стойност може да се причисли към използването за стопански цели?

      (1)  Втора директива 67/228/ЕИО на Съвета от 11 април 1967 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — Структура и начини на прилагане на общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ 71, стp. 1303).

      (2)  Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стp. 1).


title: Дело T-696/14 P: Решение на Общия съд от 27 януари 2016 г. — Montagut Viladot/Комисия (Обжалване — Публична служба — Назначаване — Конкурс за съставяне на списък с резерви за назначаване на администратори на степен AD 5 — Решение на конкурсната комисия да не включи жалбоподателя в списъка с резерви — Диплома, която не отговаря на условията на обявлението за конкурса — Отхвърляне на жалбата от първата инстанция)

text:
               14.3.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 98/42

         Решение на Общия съд от 27 януари 2016 г. — Montagut Viladot/Комисия
   (Дело T-696/14 P) (1)

   ((Обжалване - Публична служба - Назначаване - Конкурс за съставяне на списък с резерви за назначаване на администратори на степен AD 5 - Решение на конкурсната комисия да не включи жалбоподателя в списъка с резерви - Диплома, която не отговаря на условията на обявлението за конкурса - Отхвърляне на жалбата от първата инстанция))
   (2016/C 098/55)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Bernat Montagut Viladot (Шаербек, Белгия) (представители: F.A. Rodríguez-Gigirey Pérez и J.A. Simón Sánchez, avocats)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: I. Galindo Martín и G. Gattinara)

      Предмет

   Жалба срещу решението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (първи състав) от 15 юли 2014 г., Montagut Viladot/Комисия (F-160/12, СборникПС, EU:F:2014:190), с която се иска отмяна на това решение

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда г-н Bernat Montagut Viladot да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 409, 17.11.2014 г.


title: Дело C-164/11: Иск, предявен на 5 април 2011 г. — Европейска комисия/Френска република

text:
               25.6.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 186/13

         Иск, предявен на 5 април 2011 г. — Европейска комисия/Френска република
   (Дело C-164/11)
   2011/C 186/22
   Език на производството: френски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представител: W. Mölls)

      Ответник: Френска република

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като не е приела необходимите разпоредби, за да приспособи своята система на данъчно облагане на електроенергията към разпоредбите, предвидени от Директива 2003/96/ЕО (1), въпреки изтичането на преходния период, предвиден в член 18, параграф 10, втора алинея от посочената директива, Френската република не е изпълнила задълженията си по тази Директива;

               —

               да се осъди Френската република да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   С иска си Комисията изтъква, че въпреки изтичането на предвидения за държавата членка ответник преходен период, а именно 1 януари 2009 г., тя все още не е приспособила всички елементи на своята система на данъчно облагане на електроенергията към разпоредбите на Директивата. Според френските власти Закон № 2010-1488 от 7 декември 2010 г., приет и влязъл в сила след изтичането на предвидения в мотивираното становище срок, транспонира в националното право разпоредбите на посочената Директива. Според Комисията настоящият иск трябва да се уважи с оглед на състоянието на приложимото национално право към момента на изтичане на предвидения в мотивираното становище срок.
   Комисията отбелязва, че при всички положения Франция все още не е приспособила всички елементи на своята система на данъчно облагане на електроенергията, за да ги приведе в съответствие с разпоредбите на Директивата. В този смисъл жалбоподателят отхвърля довода на националните власти, че Директивата не забранявала корекции към увеличаване на акцизите в зависимост от съответните географски райони. Напротив тя въвеждала принципа на единна ставка за всички видове потребление на електроенергия в дадена държава членка и в членове 5, 14, 15 и 17 изброявала ограничително дерогациите от този принцип.
   Освен това Комисията отхвърля защитаваната от френските власти теза, че „възприетото тарифно диференциране“ не създавало опасност от измами, не водело до допълнителна тежест за операторите и не представлявало пречка за навлизане на пазара за чуждестранните доставчици.

      (1)  Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамката на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (ОВ L 283, стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 98).


title: Дело C-7/15: Преюдициално запитване от Landgerichts Essen (Германия), постъпило на 12 януари 2015 г. — Наказателно производство срещу Kanapathippilai Kanageswaran

text:
               20.4.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 127/9

         Преюдициално запитване от Landgerichts Essen (Германия), постъпило на 12 януари 2015 г. — Наказателно производство срещу Kanapathippilai Kanageswaran
   (Дело C-7/15)
   (2015/C 127/13)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Landgerichts Essen

      Страна в главното производство

   Kanapathippilai Kanageswaran

      Преюдициален въпрос

   Невалидно ли е включването от 9 септември 2007 г. до 24 май 2009 г. на Liberation Tigers of Tamil Eelam („Тигри за освобождение на Тамил Илам“) в списъка по член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2580/2001 на Съвета от 27 декември 2001 година относно специалните ограничителни мерки за борба с тероризма, насочени срещу определени лица и образувания (1), което вписване е извършено по-специално въз основата на Решения на Съвета 2006/379/EО от 29 май 2006 г. (2), 2007/445/EО от 28 юни 2007 г. (3), 2007/868/EО от 20 декември 2007 г. (4), с поправка от същия ден, 2008/583/EО от 15 юли 2008 г. (5) и 2009/62/EО от 26 януари 2009 г. (6)?

      (1)  ОВ L 344, стр. 70; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 1, стр. 169.

      (2)  ОВ L 144, стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 5, стр. 97.

      (3)  ОВ L 169, стр. 58.

      (4)  ОВ L 340, стр. 100.

      (5)  ОВ L 188, стр. 21.

      (6)  ОВ L 23, стр. 25.


title: Дело C-33/12: Преюдициално запитване, отправено от Fővárosi Törvényszék (Унгария) на 24 януари 2012 г. — Körös-Vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

text:
               28.4.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 126/4

         Преюдициално запитване, отправено от Fővárosi Törvényszék (Унгария) на 24 януари 2012 г. — Körös-Vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
   (Дело C-33/12)
   2012/C 126/07
   Език на производството: унгарски

      Запитваща юрисдикция

   Fővárosi Törvényszék

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Körös-Vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság

      Ответник: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

      Преюдициални въпроси

   Когато се използват като постоянни пасища, представляват ли дигите използвани земеделски площи по смисъла на член 143б, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1782/2003 (1), дори когато не са предназначени основно за извършване на земеделска дейност, а се използват и за хидроложки дейности и предотвратяване на наводнения?

      (1)  Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители и за изменение на Регламенти (ЕИО) № 2019/93, (ЕО) № 1452/2001, (ЕО) № 1453/2001, (ЕО) № 1454/2001, (ЕО) 1868/94, (ЕО) № 1251/1999, (ЕО) № 1254/1999, (ЕО) № 1673/2000, (ЕИО) № 2358/71 и (ЕО) № 2529/2001 (ОВ L 270, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 49, стр. 177).


title: Дело C-361/10: Решение на Съда (седми състав) от 9 юни 2011 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Белгия) — Société coopérative à responsabilité limitée Intercommunale Intermosane, Fédération de l'industrie et du gaz/État belge (Вътрешен пазар — Технически стандарти и регламенти — Процедура за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и регламенти и правила относно услугите на информационното общество — Минимални изисквания за безопасност на някои стари електрически инсталации на работното място)

text:
               30.7.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 226/8

         Решение на Съда (седми състав) от 9 юни 2011 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Белгия) — Société coopérative à responsabilité limitée Intercommunale Intermosane, Fédération de l'industrie et du gaz/État belge
   (Дело C-361/10) (1)

   (Вътрешен пазар - Технически стандарти и регламенти - Процедура за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и регламенти и правила относно услугите на информационното общество - Минимални изисквания за безопасност на някои стари електрически инсталации на работното място)
   2011/C 226/13
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Conseil d'État

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Société coopérative à responsabilité limitée Intercommunale Intermosane, Fédération de l'industrie et du gaz

      Ответник: État belge

      Предмет

   Преюдициално запитване — Conseil d'État — Тълкуване на член 1, точка 11 и член 8, параграф 1, първа алинея от Директива 98/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 година за определяне на процедура за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и регламенти (ОВ L 204, стр. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 23, стр. 207) — Процедура за предоставяне на информация и правила относно услугите на информационното общество — Задължение за предоставяне на проектите за технически регламенти — Минимални изисквания за безопасност на някои стари електрически инсталации на работното място

      Диспозитив

   Член 1, точка 11 от Директива 98/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 година, установяваща процедура за предоставянето на информация в сферата на техническите стандарти и регламенти и правила относно услугите на информационното общество, изменена с Директива 98/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 юли 1998 г., трябва да се тълкува в смисъл, че национални разпоредби като разглежданите в главното производство не представляват технически регламенти по смисъла на тази разпоредба, проектите за които подлежат на задължително предоставяне съгласно член 8, параграф 1, първа алинея от тази директива.

      (1)  ОВ C 274, 9.10.2010 г.


title: Дело C-305/13: Преюдициално запитване, отправено от Cour de cassation (Франция) на 4 юни 2013 г. — Haeger & Schmidt GmbH/Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, в качеството на ликвидатор на Safram intercontinental SARL, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA

text:
               20.7.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 207/35

         Преюдициално запитване, отправено от Cour de cassation (Франция) на 4 юни 2013 г. — Haeger & Schmidt GmbH/Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, в качеството на ликвидатор на Safram intercontinental SARL, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA
   (Дело C-305/13)
   2013/C 207/58
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour de cassation

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Haeger & Schmidt GmbH

      Ответници: Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, в качеството на ликвидатор на Safram intercontinental SARL, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA

      Преюдициални въпроси

               1.

               Може ли и при какви условия договор за поръчка за превоз, с който комитент възлага на комисионер, действащ от свое име и на своя отговорност, организацията по превоз на стоки, който последният изпълнява с един или няколко превозвача за сметка на комитента, да има за основен предмет извършването на превоз на стоки по смисъла на член 4, параграф 4, последно изречение от Римската конвенция от 19 юни 1980 година за приложимото право към договорните задължения? (1)?

               2.

               Ако договорът за поръчка за превоз може да се разглежда като договор за превоз на стоки по смисъла на горепосочения член 4, параграф 4, без към него да е приложима специалната презумпция за определяне на приложимия закон, поради липсата на съвпадането, което този член изисква, трябва ли текстът на неговото първо изречение, според който договорът за превоз на стоки не е подчинен на общата презумпция по параграф 2, да се тълкува в смисъл, че съдът в този случай следва да установи приложимия закон не въз основа на тази окончателно отстранена презумпция, а в приложение на закрепения в член 4, параграф 1 общ принцип за определяне, тоест като определи държавата, с която договорът има най-тясна връзка, без да отдава особено значение на държавата на установяване на страната, предоставяща характерната за договора престация?

               3.

               Ако се предположи, че към договора за поръчка за превоз е приложима общата презумпция по член 4, параграф 2, в хипотезата, в която първоначалният възложител е сключил договор с първи комисионер, в чиито права след това е встъпил втори комисионер, може ли да се допусне, че приложимият закон към договорните отношения между възложителя и този втори комисионер се определя в зависимост от мястото на установяване на първия комисионер, като така посоченият национален закон се счита за общо приложим към цялата сделка по поръчка за превоз?

      (1)  Конвенция за приложимото право към договорните задължения, открита за подписване в Рим на 19 юни 1980 година (ОВ L 266, стр. 1).


title: Дело T-116/16: Жалба, подадена на 18 март 2016 г. — Port autonome du Centre et de l’Ouest и др./Комисия

text:
               17.5.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 175/23

         Жалба, подадена на 18 март 2016 г. — Port autonome du Centre et de l’Ouest и др./Комисия
   (Дело T-116/16)
   (2016/C 175/27)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Port autonome du Centre et de l’Ouest SCRL (Ла Лувиер, Белгия), Port autonome de Namur (Намюр, Белгия), Port autonome de Charleroi (Шарлероа, Белгия), Port autonome de Liège (Лиеж, Белгия), Région wallonne (Жамб, Белгия) (представител: J. Vanden Eynde, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да обяви жалбата за допустима по отношение на всеки от жалбоподателите и с оглед на това да отмени решението на Комисията под номер SA.38393 (2015/E) — данъчно облагане на пристанищата в Белгия,

               —

               да обяви настоящата жалба за допустима и основателна,

               —

               да отмени съответно решението на Европейската комисия, обявяващо като държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар, обстоятелството, че икономическите дейности на белгийските пристанища и в частност валонските пристанища не се облагат с корпоративен данък,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат десет основания.

               1.

               Първото основание е изведено най-общо от обстоятелството, че твърденията на Комисията не са подкрепени нито от фактическа, нито от правна страна.

               2.

               Второто основание е изведено от обстоятелството, че Комисията не била обосновала явната промяна в практиката ѝ при приемане на решения по отношение на решението ѝ от 20 октомври 2004 г. (N520/2003).

               3.

               Третото основание е изведено от обстоятелството, че дейностите на пристанищата били субсидирани, поради това че противен случай биха били губещи в белгийския икономически контекст, освен това наличието на едностранно определените такси, които не покриват реализираните инвестиции, не е достатъчно за квалифицирането им като икономически дейности,

               4.

               Четвъртото основание е че твърдението, според което референтна белгийска системата на данъчно облагане е корпоративния данък, не е правно обосновано.

               5.

               Петото основание е недоказаност на твърдението, че корпоративният данък, с който се облагат пристанищата, представлява предимство, тъй като евентуалните им допълнителни икономически дейности не били облагани. Впрочем Комисията не била установила дейностите, които според нея трябва да се таксуват, нито тези, които представляват услуга от общ интерес.

               6.

               Шестото основание е изведено от обстоятелството, че конкретните обстоятелства би трябвало да допуснат прилагането на корпоративния данък при отчитане на логиката на белгийската правна система, която прави разграничение между данъчното третиране на услугите от общ интерес и търговските дейности.

               7.

               Седмото основание е изведено от обстоятелството, че Комисията не взела под внимание правомощията на държавите членки по отношение на:

                           —

                           определянето на неикономическите дейности,

                           —

                           определянето на прякото данъчно облагане,

                           —

                           задължението за осигуряване на добро функциониране на услугите от общ интерес, необходимо за социалното и икономическо сближаване,

                           —

                           свободата на преценка при организиране на услугите от общ интерес.

               8.

               Осмото основание е изведено от обстоятелството, че основните дейности на валонските пристанища са услуги от общ интерес, които съгласно европейското законодателство не се уреждат от правилата на конкуренцията в член 107 ДФЕС.

               9.

               Деветото основание, посочено при условията на евентуалност, е изведено от обстоятелството, че след като основните дейности на вътрешните валонски пристанища се отнасят към услугите от общ икономически интерес, те би трябвало да се уреждат от правилата на член 93 и член 106, параграф 2 ДФЕС и по отношение на тях правилата на конкуренцията не следва да бъдат приложими.

               10.

               Десетото основание, посочено също при условията на евентуалност, е изведено от обстоятелството, че европейските критерии за определянето на дадена помощ като държавна не са налице.


title: Дело C-90/15 P: Жалба, подадена на 24 февруари 2015 г. от Hansen & Rosenthal KG и der H & R Wax Company Vertrieb GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 12 декември 2014 г. по дело T-544/08, Hansen & Rosenthal KG и H & R Wax Company Vertrieb GmbH/Европейска комисия

text:
               4.5.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 146/26

         Жалба, подадена на 24 февруари 2015 г. от Hansen & Rosenthal KG и der H & R Wax Company Vertrieb GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 12 декември 2014 г. по дело T-544/08, Hansen & Rosenthal KG и H & R Wax Company Vertrieb GmbH/Европейска комисия
   (Дело C-90/15 P)
   (2015/C 146/32)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподатели: Hansen & Rosenthal KG и H & R Wax Company Vertrieb GmbH (представители: J. L. Schulte, M. Dallmann и K. M. Künstner, адвокати)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Съда:

               —

               да отмени изцяло или частично решение на Общия съд от 12 декември 2014 г. по дело T- 544/08, Hansen & Rosenthal KG и H&R Wax Company Vertrieb GmbH срещу Европейската комисия,

               —

               да отмени членове 1 и 2 от решението на Европейската комисия от 1 октомври 2008 г. по преписка COMP/39181 — Восъци за свещи въз основа на наличните доказателства изцяло или в частта относно жалбоподателите,

               —

               да отмени или намали глобата съгласно член 261 ДФЕС,

               —

               да възложи на Комисията да заплати съдебните разноски, направени в настоящото производство и в производството пред Общия съд,

               —

               при условията на евентуалност да отмени решението на Общия съд и да върне делото на последния, за да се произнесе по него в светлината на разрешените от Съда правни въпроси, да отмени или намали глобата съгласно член 261 ДФЕС, да възложи на Комисията да заплати съдебните разноски, направени в настоящото производство и в производството пред Общия съд.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателите изтъкват общо пет основания:
   В първото основание жалбоподателите твърдят нарушение на принципа на презумпцията за невиновност и на принципа на справедлив съдебен процес. Поради това жалбоподателите протестират срещу подхода на Общия съд по начало да счита решението за налагане на глоба на Комисията за правилно и окончателно, така че единствено разколебаването на констатациите на Комисията чрез пълно доказване от страна на жалбоподателите би могло да доведе до извода, че решението на Комисията е опорочено. Според жалбоподателите това противоречи на член 48, параграф 1 от Хартата на основните права във връзка с член 52, параграф 2 от Хартата и член 6, точка 2 от ЕКПЧ, както и на член 47, параграф 2 от Хартата във връзка с член 52, параграф 3 от Хартата и член 6, точка 1 ЕКПЧ.
   Като второ основание жалбоподателите твърдят неправилно прилагане на член 81 ЕО (понастоящем: член 101 ДФЕС). В обжалваното решение Общият съд е подвел под забраната на споразумения, които ограничават конкуренцията, поведение, което не осъществява фактическия състав. Освен това, като неправилно не е зачел правилата за тежестта на доказване и преценка на доказателствата, Общият съд е приел, че твърдените нарушения на жалбоподателите попадат под хипотезата на член 81 ЕО (понастоящем: член 101 ДФЕС). Общият съд е допуснал няколко грешки при прилагане на правото, при което е направил погрешни по отношение на съдържанието констатации, изопачил е доказателствата, квалифицирал е неправилно от правна страна доказателствата и е нарушил презумпцията за невиновност и принципа на справедлив съдебен процес.
   Като трето основание жалбоподателите изтъкват, че Общият съд е нарушил принципите на законоустановеност на наказанията и на изключително право на законодателя. Тъй като Съдът и Общият съд продължават да приемат, че при 10 процентната граница по член 23, параграф 2, втора алинея от Регламент № 1/2003 (1) става въпрос за горна граница, а не за индикативен таван на глобите, в правото на Съюза липсва рамка за изчисляване на глобата за нарушения на член 81 ЕО (понастоящем: член 101 ДФЕС). Единствено законодателят обаче може да определи тези рамки на глобата въз основа на изключителното му право да приема закони и не може да бъде заместен от Комисията.
   Като четвърто основание жалбоподателите твърдят други нарушения на принципа на законоустановеност на наказанията и забраната за прилагане с обратно действие. Жалбоподателите твърдят, че без рамка на глобата и Общият съд не може да я определи правилно. Освен това жалбоподателите считат, че единствено проверката дали Комисията се е придържала към собствените си насоки, представлява неупражняване на правомощията за преценка и поради това нарушение на член 31 от Регламент № 1/2003. На последно място жалбоподателите твърдят нарушение на забраната за прилагане с обратно действие, тъй като Общият съд е потвърдил прилагането на Насоките за определяне на глобите от 2006 г. към фактически състав, който към 2005 г. вече е бил изцяло осъществен.
   Като пето и последно основание жалбоподателите твърдят нарушение на принципа на пропорционалност. От една страна, Общият съд е нарушил член 49, параграф 3 от Хартата, като е определил за жалбоподателите коефициент от 17 % за степента на вината, както и „входна такса“. От друга страна вследствие на правните грешки относно квалифицирането на поведението на жалбоподателите като нарушение на член 81, параграф 1 ЕО (понастоящем: член 101, параграф 1 ДФЕС) Общият съд е приел грешна продължителност на твърдяното нарушение на тази разпоредба от жалбоподателите.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).


title: Съединени дела T-510/14 и T-536/14: Решение на Общия съд от 2 юни 2016 г. — Staywell Hospitality Group и Sheraton International IP/EUIPO — Sheraton International IP и Staywell Hospitality Group (PARK REGIS) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „PARK REGIS“ — По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „ST. REGIS“ — Частичен отказ за регистрация — Член 64, параграф 1 от Регламент № 207/2009 — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009)

text:
               11.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 251/23

         Решение на Общия съд от 2 юни 2016 г. — Staywell Hospitality Group и Sheraton International IP/EUIPO — Sheraton International IP и Staywell Hospitality Group (PARK REGIS)
   (Съединени дела T-510/14 и T-536/14) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „PARK REGIS“ - По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „ST. REGIS“ - Частичен отказ за регистрация - Член 64, параграф 1 от Регламент № 207/2009 - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009))
   (2016/C 251/24)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Staywell Hospitality Group Pty Ltd (Сидни, Австралия) (представители: D. Farnsworth, solicitor, и A. Bryson, barrister) (дело T-510/14) и Sheraton International IP LLC (Стамфорд, Кънектикът, Съединени щати) (представители: E. Armijo Chávarri, адвокат) (дело T-536/14)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: L. Rampini)

      Други страни в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпили в производството пред Общия съд: Sheraton International IP LLC (дело T-510/14) и Staywell Hospitality Group Pty Ltd (дело T-536/14)

      Предмет

   Жалби срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 30 април 2014 г. (съединени преписки R 240/2013-5 и R 303/2013-5) относно производство по възражение между Sheraton International IP и Staywell Hospitality Group.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбите по дела T-510/14 и T-536/14.

               2)

               По дело T-510/14 осъжда Staywell Hospitality Group Pty Ltd да заплати съдебните разноски.

               3)

               По дело T-536/14 осъжда Sheraton International IP LLC да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 303, 8.9.2014 г.


title: Дело F-116/10: Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 20 юли 2011 г. — Gozi/Комисия (Публична служба — Длъжностни лица — Задължение за съдействие — Член 24 от Правилника — Възстановяване на разноските за адвокатски възнаграждения, направени в рамките на съдебно производство пред национална юрисдикция)

text:
               24.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/50

         Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 20 юли 2011 г. — Gozi/Комисия
   (Дело F-116/10) (1)

   (Публична служба - Длъжностни лица - Задължение за съдействие - Член 24 от Правилника - Възстановяване на разноските за адвокатски възнаграждения, направени в рамките на съдебно производство пред национална юрисдикция)
   2011/C 282/93
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Sandro Gozi (Рим, Италия) (представител: G. Passalacqua, avocat)

      Ответник: Европейска комисия (представители: J. Currall и J. Baquero Cruz)

      Предмет

   Искане за отмяна на решението, с което се отхвърля искането за възстановяване на разноските, направени от жалбоподателя в рамките на наказателно производство пред юрисдикция на държава членка

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда г-н Gozi да заплати всички съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 55, 19.2.2011 г., стр. 38.


title: Дело C-340/15: Решение на Съда (трети състав) от 12 октомври 2016 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzgericht — Австрия) — Christine Nigl и др./Finanzamt Waldviertel (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност — Шеста директива 77/388/ЕИО — Член 4, параграфи 1 и 4 — Директива 2006/112/ЕО — Членове 9 и 11 — Понятие за данъчнозадължено лице — Граждански дружества, които продават продуктите си под обща марка и чрез капиталово дружество — Понятие за самостоятелни предприятия — Отказ за признаване на качеството на данъчнозадължено лице — Обратна сила — Шеста директива 77/388 — Член 25 — Директива 2006/112 — Членове 272 и 296 — Режим на единна данъчна ставка за земеделски производители — Изключване от режима на единна данъчна ставка — Обратна сила)

text:
               12.12.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 462/8

         Решение на Съда (трети състав) от 12 октомври 2016 г. (преюдициално запитване от Bundesfinanzgericht — Австрия) — Christine Nigl и др./Finanzamt Waldviertel
   (Дело C-340/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Данък върху добавената стойност - Шеста директива 77/388/ЕИО - Член 4, параграфи 1 и 4 - Директива 2006/112/ЕО - Членове 9 и 11 - Понятие за данъчнозадължено лице - Граждански дружества, които продават продуктите си под обща марка и чрез капиталово дружество - Понятие за самостоятелни предприятия - Отказ за признаване на качеството на данъчнозадължено лице - Обратна сила - Шеста директива 77/388 - Член 25 - Директива 2006/112 - Членове 272 и 296 - Режим на единна данъчна ставка за земеделски производители - Изключване от режима на единна данъчна ставка - Обратна сила))
   (2016/C 462/11)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesfinanzgericht

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Christine Nigl, Gisela Nigl старша, Gisela Nigl младша, Josef Nigl, Martin Nigl

      Ответник: Finanzamt Waldviertel

      Диспозитив

               1)

               Член 4, параграф 1 и параграф 4, първа алинея от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, изменена с Директива 2004/66/ЕО на Съвета от 26 април 2004 г., от една страна, както и член 9, параграф 1, първа алинея и член 10 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, от друга страна, трябва да се тълкуват в смисъл, че граждански дружества като разглежданите в главното производство, които действат самостоятелно като такива в отношенията с доставчиците си, с публичните органи и до известна степен с клиентите си — като всяко от тях произвежда своя собствена продукция предимно със свои производствени средства — но продават продуктите си главно под обща марка чрез капиталово дружество, чиито дялове се държат от съдружниците в гражданските дружества и от други членове на семейството, следва да бъдат разглеждани като самостоятелни задължени по данъка върху добавената стойност предприятия.

               2)

               Член 25 от Шеста директива 77/388, изменена с Директива 2004/66, и член 296 от Директива 2006/112 трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат предвиденият в тях общ режим на единна данъчна ставка за земеделски производители да не бъде приложен за граждански дружества като разглежданите в главното производство, които се приемат за самостоятелни задължени по данъка върху добавената стойност предприятия и които си сътрудничат, с мотива че поради големината на предприятието или правноорганизационната форма този режим не се прилага за капиталово дружество, за обединение на лица, състоящо се от съдружниците в гражданските дружества, или за обединение на лица, състоящо се от капиталовото дружество и от съдружниците в посочените граждански дружества, дори и гражданските дружества да не попадат в изключена от този режим категория производители, стига поради връзките си с това дружество или с едно от тези обединения практически да са в състояние да поемат административните разходи за изпълнение на формалностите, свързани с прилагането на общия или опростения режим на данъка върху добавената стойност, като това обстоятелство трябва да бъде преценено от запитващата юрисдикция.

               3)

               Когато прилагането на общия режим на единна данъчна ставка за земеделски производители принципно се изключва за граждански дружества като разглежданите в главното производство, решението за изключване поражда действие за периода преди датата на приемането му, стига то да е прието в преклузивния срок, в който данъчните органи трябва да предприемат действия, и да не поражда последици с обратна сила за периода преди настъпването на правните и фактическите обстоятелства, въз основа на които е прието.

      (1)  ОВ C 328, 5.10.2015 г.


title: Дело C-320/14 P: Жалба, подадена на 3 юли 2014 г. от Asos plc срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 29 април 2014 г. по дело T-647/11, Asos plc/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

text:
               20.4.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 127/6

         Жалба, подадена на 3 юли 2014 г. от Asos plc срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 29 април 2014 г. по дело T-647/11, Asos plc/Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)
   (Дело C-320/14 P)
   (2015/C 127/09)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Asos plc (представители: P. Kavanagh, Solicitor, A. Lykiardopoulos, QC, A. Edwards-Stuart, Barrister)

      Друга страна в производството: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели), Roger Maier
   С определение от 13 януари 2015 г. Съдът (шести състав) отхвърля жалбата и осъжда Asos plc да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело T-471/07: Решение на Първоинстанционния съд от 15 септември 2009 г. — Wella/СХВП (TAME IT) (Марка на Общността — Международна регистрация — Молба за териториално разширяване на защитата — Словна марка TAME IT — Абсолютно основание за отказ — Липса на отличителен характер — Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               24.10.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 256/25

         Решение на Първоинстанционния съд от 15 септември 2009 г. — Wella/СХВП (TAME IT)
   (Дело T-471/07) (1)

   (Марка на Общността - Международна регистрация - Молба за териториално разширяване на защитата - Словна марка „TAME IT“ - Абсолютно основание за отказ - Липса на отличителен характер - Член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 (понастоящем член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2009/C 256/46
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Wella AG (Darmstadt, Германия) (представители: B. Klingberg и K. Sandberg, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: D. Botis)

      Предмет

   Жалба срещу решението на втори апелативен състав на СХВП от 24 октомври 2007 г. (преписка R 713/2007-2) относно териториално разширяване на защитата на международната регистрация на словната марка „TAME IT“ за Европейската общност.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда Wella AG да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 51, 23.2.2008 г.


title: Дело T-53/05: Решение на Първоинстанционния съд от 16 януари 2007 г. — Calvo Growers,/СХВП — Calvo Sanz (Calvo) (Марка на Общността — Процедура по възражение — Заявка за фигуративна марка CALVO — По-ранна словна марка на Общността CALAVO — Допустимост на възражението — Обоснованост на възражение, предявено на език, различен от този на производството — Член 74, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 40/94 — правило 20, параграф 3 на Регламент (ЕО) № 2868/95)

text:
               10.3.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 56/27

         Решение на Първоинстанционния съд от 16 януари 2007 г. — Calvo Growers,/СХВП — Calvo Sanz (Calvo)
   (Дело T-53/05) (1)

   (Марка на Общността - Процедура по възражение - Заявка за фигуративна марка CALVO - По-ранна словна марка на Общността CALAVO - Допустимост на възражението - Обоснованост на възражение, предявено на език, различен от този на производството - Член 74, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 40/94 - правило 20, параграф 3 на Регламент (ЕО) № 2868/95)
   (2007/C 56/54)
   Език на производството: испански
   Страни

      Ищец: Calvo Growers, Inc. (Santa-Ana, САЩ) [представители: E. Armijo Chavarri и A. Castan-Gomez, адвокати]

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) [представител: J. García Murillo]

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Първоинстанционния съд: Luis Calvo Sanz, SA (Carballo, Испания)[представители: J. Rivas Zurdo et E. López Leiva, адвокати]
   Предмет
   Иск срещу решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (дело R 159/2004-1) относно процедура по възражение между Calvo Growers, Inc. и Luis Calvo Sanz, SA.
   Диспозитив

               1)

               Отменя се решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП) от 8 ноември 2004 година (дело R 159/2004-1).

               2)

               Осъжда се СХВП да заплати собствените си съдебни разноски и тези на ищеца.

               3)

               Осъжда се страната, встъпила в производството пред Първоинстанционния съд, да заплати съдебните си разноски.

      (1)  ОВ C 82, 2.4.2005 г.


title: Дело C-240/12: Определение на Съда (първи състав) от 14 март 2013 г. (преюдициално запитване от Rechtbank te Rotterdam — Нидерландия) — Наказателно производство срещу EBS Le relais Nord Pas De Calais (Преюдициално запитване — Недопустимост)

text:
               4.5.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 129/4

         Определение на Съда (първи състав) от 14 март 2013 г. (преюдициално запитване от Rechtbank te Rotterdam — Нидерландия) — Наказателно производство срещу EBS Le relais Nord Pas De Calais
   (Дело C-240/12) (1)

   (Преюдициално запитване - Недопустимост)
   2013/C 129/07
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Rechtbank te Rotterdam

      Страна в главното производство

   EBS Le relais Nord Pas De Calais

      Предмет

   Преюдициално запитване — Rechtbank te Rotterdam — Нидерландия — Тълкуване на член 15 и на член 26, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 259/93 на Съвета от 1 февруари 1993 година относно надзора и контрола върху превози на отпадъци в рамките на, за и от Европейската общност (ОВ L 30, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 161) и на член 2, точка 32 от Регламент (ЕО) № 1013/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 година относно превози на отпадъци (ОВ L 190, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 16, стр. 172) — Понятие за транзит — Превоз на отпадъци с кораб от държава членка към държава, която не попада в приложното поле на Решението на ОИСР — Преминаване по пътя през пристанище на държава членка

      Диспозитив

   Преюдициалното запитване, отправено от Rechtbank te Rotterdam (Нидерландия) с решение от 4 май 2012 г., е явно недопустимо.

      (1)  ОВ C 243, 11.8.2012 г.


title: Дело C-503/09: Решение на Съда (втори състав) от 21 юли 2011 г. (преюдициално запитване от Upper Tribunal, Обединеното кралство) — Lucy Stewart/Secretary of State for Work and Pensions (Социална сигурност — Регламент (ЕИО) № 1408/71 — Членове 4, 10 и 10а — Краткосрочно обезщетение при неработоспособност на млади хора с увреждания — Обезщетение за болест или обезщетение за инвалидност — Условия за пребиваване, за присъствие към момента на подаването на заявлението и за предшестващо присъствие — Гражданство на Съюза — Пропорционалност)

text:
               10.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/6

         Решение на Съда (втори състав) от 21 юли 2011 г. (преюдициално запитване от Upper Tribunal, Обединеното кралство) — Lucy Stewart/Secretary of State for Work and Pensions
   (Дело C-503/09) (1)

   (Социална сигурност - Регламент (ЕИО) № 1408/71 - Членове 4, 10 и 10а - Краткосрочно обезщетение при неработоспособност на млади хора с увреждания - Обезщетение за болест или обезщетение за инвалидност - Условия за пребиваване, за присъствие към момента на подаването на заявлението и за предшестващо присъствие - Гражданство на Съюза - Пропорционалност)
   2011/C 269/09
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   Upper Tribunal

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Lucy Stewart

      Ответник: Secretary of State for Work and Pensions

      Предмет

   Преюдициално запитване — Upper Tribunal — Тълкуване на членове 10, 19, 28, 29 и 95а от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (ОВ L 149, стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26) — Обезщетения, изплащани на пребиваващи в Обединеното кралство безработни лица на възраст между 16 и 25 години, неработоспособни от най-малко седем месеца („short-term incapacity benefit in youth“) — Квалификация на това обезщетение като обезщетение за болест или обезщетение за инвалидност — Обезщетение, зависещо от условие за пребиваване

      Диспозитив

               1.

               Краткосрочно обезщетение при неработоспособност на млади хора с увреждания като разглежданото в делото по главното производство представлява обезщетение за инвалидност по смисъла на член 4, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, изменен и актуализиран с Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 година, изменен с Регламент (ЕО) № 647/2005 на Европейския парламент и Съвета от 13 април 2005 година, ако е установено, че към датата на подаване на заявлението заявителят е засегнат от трайно или продължително увреждане.

               2.

               Член 10, параграф 1, първа алинея от Регламент № 1408/71, изменен с Регламент № 647/2005, не допуска държава членка да подчини предоставянето на краткосрочно обезщетение при неработоспособност на млади хора с увреждания като разглежданото в главното производство на условие за обичайно пребиваване на заявителя на нейна територия.
               Член 21, параграф 1 ДФЕС не допуска държава членка да подчини предоставянето на такова обезщетение:

                           —

                           на условие за предшестващо присъствие на заявителя на територията ѝ, като изключва взимането предвид на каквито и да било други обстоятелства, позволяващи да се установи наличието на реална връзка между заявителя и тази държава членка, и

                           —

                           на условие за присъствие на територията ѝ към момента на подаване на заявлението.

      (1)  ОВ C 37, 13.2.2010 г.


title: Съединени дела C-628/10 P и C-14/11 P: Решение на Съда (голям състав) от 19 юли 2012 г. — Alliance One International, Inc., Standard Commercial Tobacco Company, Inc./Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd, Европейска комисия и Европейска комисия/Alliance One International, Inc., Standard Commercial Tobacco Company, Inc., Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd (Обжалване — Конкуренция — Картели — Испански пазар на изкупуване и първична преработка на суров тютюн — Определяне на цените и разпределяне на пазара — Нарушение на член 81 ЕО — Отговорност на дружествата майки за неправомерното поведение на техните дъщерни дружества — Презумпция за невиновност — Право на защита — Задължение за мотивиране — Равно третиране)

text:
               29.9.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 295/6

         Решение на Съда (голям състав) от 19 юли 2012 г. — Alliance One International, Inc., Standard Commercial Tobacco Company, Inc./Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd, Европейска комисия и Европейска комисия/Alliance One International, Inc., Standard Commercial Tobacco Company, Inc., Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd
   (Съединени дела C-628/10 P и C-14/11 P) (1)

   (Обжалване - Конкуренция - Картели - Испански пазар на изкупуване и първична преработка на суров тютюн - Определяне на цените и разпределяне на пазара - Нарушение на член 81 ЕО - Отговорност на дружествата майки за неправомерното поведение на техните дъщерни дружества - Презумпция за невиновност - Право на защита - Задължение за мотивиране - Равно третиране)
   2012/C 295/08
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Alliance One International, Inc., Standard Commercial Tobacco Company, Inc. (представители: M. Odriozola Alén и A. João Vide, abogados)

      Други страни в производството: Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd, Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier и R. Sauer)
   и

      Жалбоподател: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier и R. Sauer)

      Други страни в производството: Alliance One International, Inc., Standard Commercial Tobacco Company, Inc., Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd (представители: M. Odriozola Alén и A. João Vide, abogados)

      Предмет

   Жалба срещу Решение на Общия съд (четвърти състав) от 27 октомври 2010 г. — Решение по дело Alliance One International и др./Комисия (T-24/05), с което Общият съд отхвърля, по отношение на Alliance One International, Inc. и на Standard Commercial Tobacco Co. Inc., жалбата за отмяна на Решение C(2004) 4030 на Комисията от 20 октомври 2004 г. относно производство по прилагане на член 81 от Договора за ЕО (преписка COMP/C.38.238/B.2 — Сектор на суровия тютюн в Испания) във връзка с картел за определянето на плащаните на производителите цени и на изкупуваните от тях количества на испанския пазар на суров тютюн

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбите.

               2.

               Alliance One International Inc. и Standard Commercial Tobacco Co. Inc. понасят направените от тях съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия, свързани с производството по обжалване по дело C-628/10 P.

               3.

               Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски, както и тези на Alliance One International Inc., на Standard Commercial Tobacco Co. Inc. и на Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd, свързани с производството по обжалване по дело C-14/11 P.

      (1)  ОВ C 72, 5.3.2011 г.

      ОВ C 80, 12.3.2011 г.


title: Дело T-351/13: Решение на Общия съд от 18 октомври 2016 г. — Crown Equipment (Suzhou) и Crown Gabelstapler/Съвет (Дъмпинг — Внос на ръчни колички за палети и основните им части с произход от Китай — Окончателно антидъмпингово мито — Жалба за отмяна — Пряко засягане — Лично засягане — Допустимост — Определяне на нормалната стойност — Член 2, параграф 7, буква a) от Регламент (ЕО) № 1225/2009 — Правило за по-ниското мито — Член 9, параграф 4 от Регламент № 1225/2009 — Задължение за мотивиране)

text:
               28.11.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 441/15

      Решение на Общия съд от 18 октомври 2016 г. — Crown Equipment (Suzhou) и Crown Gabelstapler/Съвет
      (Дело T-351/13) (1)

      ((Дъмпинг - Внос на ръчни колички за палети и основните им части с произход от Китай - Окончателно антидъмпингово мито - Жалба за отмяна - Пряко засягане - Лично засягане - Допустимост - Определяне на нормалната стойност - Член 2, параграф 7, буква a) от Регламент (ЕО) № 1225/2009 - Правило за по-ниското мито - Член 9, параграф 4 от Регламент № 1225/2009 - Задължение за мотивиране))
      (2016/C 441/18)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Crown Equipment (Suzhou) Co. Ltd (Сужу, Китай) и Crown Gabelstapler GmbH & Co. KG (Родинг, Германия) (представители: K. Neuhaus, H.-J. Freund и B. Ecker avocats)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: S. Boelaert и B. Driessen, подпомагани от B. O’Connor, solicitor и S. Gubel, avocat)

         Встъпила страна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: M. França и T. Maxian Rusche)

         Предмет

      Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) № 372/2013 на Съвета от 22 април 2013 година за изменение на Регламент за изпълнение (ЕС) № 1008/2011 за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на ръчни колички за палети и основните им части с произход от Китайската народна република след частично междинно преразглеждане съгласно член 11, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1225/2009 (ОВ L 112, 2013 г., стр. 1)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Crown Equipment (Suzhou) Co. Ltd и Crown Gabelstapler GmbH & Co. KG понасят направените от тях съдебни разноски, както и съдебните разноски на Съвета на Европейския съюз.

                  3)

                  Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 252, 31.8.2013 г.


title: Дело C-347/11: Преюдициално запитване, отправено от Tribunal administratif de Montreuil (Франция) на 4 юли 2011 г. — Generali Investments Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH, от името на AMB Generali Aktien Euroland/Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

text:
               10.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 269/35

         Преюдициално запитване, отправено от Tribunal administratif de Montreuil (Франция) на 4 юли 2011 г. — Generali Investments Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH, от името на AMB Generali Aktien Euroland/Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État
   (Дело C-347/11)
   2011/C 269/73
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal administratif de Montreuil

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Generali Investments Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH, от името на AMB Generali Aktien Euroland

      Ответник: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État

      Преюдициални въпроси

               1.

               Трябва ли положението на притежателите на дялове да се отчита наред с това на предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК)?

               2.

               В такъв случай, при какви условия спорното удържане при източника може да се счита за съответстващо на принципа на свободно движение на капитали?


title: Дело C-15/13: Преюдициално запитване, отправено от Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Германия) на 10 януари 2013 г. — Datenlotsen Informationssysteme GmbH/Technische Universität Hamburg-Harburg

text:
               20.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 114/23

         Преюдициално запитване, отправено от Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Германия) на 10 януари 2013 г. — Datenlotsen Informationssysteme GmbH/Technische Universität Hamburg-Harburg
   (Дело C-15/13)
   2013/C 114/36
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Datenlotsen Informationssysteme GmbH

      Ответник: Technische Universität Hamburg-Harburg

      Подпомагаща страна: Hochschul-Informations-System GmbH

      Преюдициални въпроси

               1.

               Следва ли като „обществена поръчка“ по смисъла на член 1, параграф 2, буква а) от Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги (1) да се разглежда и договорът, при който възложителят наистина не упражнява спрямо изпълнителя аналогичен контрол като упражнявания спрямо собствените му служби, но все пак както възложителят, така и изпълнителят се намират под контрола на един и същ публичноправен субект, който също е възлагащ орган по смисъла на Директива 2004/18, и възложителят и изпълнителят извършват дейността си основно за контролиращия ги субект (хоризонтална вътрешна сделка)?
               При утвърдителен отговор на първия въпрос:

               2.

               Трябва ли да е налице аналогичен на упражнявания спрямо собствените служби контрол по отношение на цялата дейност на изпълнителя, или е достатъчно този контрол да е ограничен в областта на снабдяването?

      (1)  ОВ L 134, стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116 и поправка в ОВ L 182, 2008 г., стр. 282.


title: Дело C-605/11 P: Жалба, подадена на 29 ноември 2011 г. от Република Финландия срещу Решение на Общия съд (трети състав) от 9 септември 2011 г. по дело T-29/08, Liga para Protecção da Natureza (LPN)/Европейска комисия

text:
               25.2.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 58/4

         Жалба, подадена на 29 ноември 2011 г. от Република Финландия срещу Решение на Общия съд (трети състав) от 9 септември 2011 г. по дело T-29/08, Liga para Protecção da Natureza (LPN)/Европейска комисия
   (Дело C-605/11 P)
   2012/C 58/04
   Език на производството: португалски

      Страни

      Жалбоподател: Република Финландия (представители: J. Heliskoski и M. Pere)

      Други страни в производството: Liga para Protecção da Natureza (LPN), Европейската комисия, Кралство Дания, Кралство Швеция

      Жалбоподателят иска от Съда

               —

               да отмени обжалваното съдебно решение, доколкото Общият съд е отхвърлил жалбата на LPN (точка 1 от диспозитива);

               —

               да отмени оспорваното решение на Комисията и да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в производството по обжалване.

      Правни основания и основни доводи

   Според жалбоподателя с Решението по дело T-29/08, Liga para Protecção da Natureza (LPN)/Комисия Общият съд нарушава член 58 от Статута на Съда, тъй като не отменя оспорваното решение на Комисията от 22 ноември 2007 г., доколкото то се отнася до документи и части от документи, до които с решение на Комисията от 24 октомври 2004 г. е отказан достъп на LPN.

               1.

               Жалбоподателят твърди, че Общият съд допуска грешка в прилагането на правото, тъй като тълкува член 4, параграф 2, трето тире от Регламент (ЕО) № 1049/2001 относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (1) (наричан „Регламентът за прозрачността“) в смисъл, че всички документи, съдържащи се в преписката по висящо производство относно неизпълнение на задължения от държава членка, като категория документи, са защитени по такъв начин, че съответният орган може да откаже достъп до всички документи въз основа на генералната презумпция, че чрез разпространението на такива документи a priori се засяга защитата на целите на предприетите действия по разследване.

               2.

               Според жалбоподателят в рамките на преценката дали Комисията е взела предвид по-висш обществен интерес преди да отхвърли молбата за достъп до документите, Общият съд тълкува погрешно член 4, параграф 2, in fine, както и член 6, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1367/2006 (2) на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността. Жалбоподателят твърди, че Общият съд тълкува погрешно тези разпоредби, тъй като не проверява надлежно обстоятелството дали Комисията в съответствие със същите разпоредби претегля интересите, закриляни съгласно член 4, параграф 2, трето тире от Регламента и евентуално по-висшия обществен интерес от разпространението на документите.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ. L 145, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността (ОВ. L 264, стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г. глава 15, том 17, стр. 126).


title: Дело C-286/10: Определение на председателя на Съда от 11 януари 2011 г. — Европейска комисия/Португалска република

text:
               16.4.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 120/9

         Определение на председателя на Съда от 11 януари 2011 г. — Европейска комисия/Португалска република
   (Дело C-286/10) (1)

   2011/C 120/21
   Език на производството: португалски
   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 221, 14.8.2010 г.


title: Дело T-831/14: Жалба, подадена на 24 декември 2014 г. — Alfamicro/Комисия

text:
               2.3.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 73/42

      Жалба, подадена на 24 декември 2014 г. — Alfamicro/Комисия
      (Дело T-831/14)
      (2015/C 073/54)
      Език на производството: португалски

         Страни

         Жалбоподател: Alfamicro — Sistemas de Computadores, Sociedade Unipessoal, Lda (Cascais, Португалия) (представители: Gentil Anastácio и D. Pirra Xarepe, advogados)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  Да обяви за недействително решение на Комисията от 28 октомври 2014 г., прието в изпълнение на финансов одит 12-DAS-03 във връзка с Grant Agreement № 238882, с всички произтичащи правни последици, по-специално свързани с отмяна на приложеното към решението дебитно известие в размер на 467 131 EUR и издаването на кредитно известие за същата сума в полза на жалбоподателя.

         Правни основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага четири правни основания.

                  1.

                  Първото правно основание е изведено от нарушение на принципа на пропорционалност. В това отношение жалбоподателят и Комисията сключват Grant Agreement в рамките на проекта Save Energy с предмет съвместно финансиране на посочения проект. Жалбоподателят твърди, че е изпълнил всички цели, произтичащи от проекта, и, че в посоченото по-горе решение от 28 октомври 2014 г. (по-нататък наричано „обжалваното решение“) Комисията е разгледала единствено формалните и чисто счетоводни и документални аспекти, като не е взела предвид постигнатите резултати. Връщането на поисканата сума предполага прекомерна тежест на жалбоподателя предвид положението му на МСП и ограничава свободата му на действие, като по този начин явно нарушава принципа на пропорционалност.

                  2.

                  Второто правно основание е изведено от нарушение на принципите на защита на оправданите правни очаквания и добра администрация. В това отношение, от една страна Комисията в нито един момент не е повдигала възражения относно методите на работа, използвани от жалбоподателя, през 3 месеца времетраене на изпълнението на проекта. От това поведение жалбоподателят е извел заключение, че Комисията одобрява предоставените ѝ данни и по тази причина обжалваното решение сериозно накърнява правната сигурност. От друга страна, тъй като твърдяните в обжалваното решение нередности не са установени своевременно, Комисията е породила у жалбоподателя убеждение за правилност на поведението му. Така породеното убеждение следва да бъде защитено по силата на принципа на защита на оправданите правни очаквания, от което следва, че Комисията не е изпълнила задължението си за контрол и следователно е нарушила задължението си за добра администрация.

                  3.

                  Третото правно основание е изведено от нарушение на договора, тъй като Комисията е допуснала сериозни грешки в преценката, доколкото не е взела предвид изтъкнатите от жалбоподателя обяснения и доводи и осъществила неправилен анализ на документацията и информацията, представена от жалбоподателя. Като е приела обжалваното решение, Комисията е нарушила условията, договорени в Grant Agreement. Жалбоподателят счита, че при осъществената с Комисията кореспонденция е установено, че договорните клаузи са спазени и са изпълнени необходимите изисквания за получаване на финансиране по проекта Save Energy.

                  4.

                  Четвъртото правно основание е изведено от нарушени на задължението за мотивиране, тъй като съдържащите се в решението на Комисията мотиви са изключително кратки и не описват или не изброяват фактите или действията, които са предмет на разследване и анализ.