title: Дело C-163/17: Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Германия), постъпило на 3 април 2017 г. — Abubacarr Jawo/Bundesrepublik Deutschland

text:
               25.9.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 318/2

         Преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Германия), постъпило на 3 април 2017 г. — Abubacarr Jawo/Bundesrepublik Deutschland
   (Дело C-163/17)
   (2017/C 318/03)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Abubacarr Jawo

      Ответник: Bundesrepublik Deutschland

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли да се счита, че лице, търсещо убежище, се е укрило по смисъла на член 29, параграф 2, второ изречение от Регламент (ЕС) № 604/2013 (1) само ако целенасочено и умишлено избягва/се укрива от националните органи, които са компетентни за извършване на прехвърлянето, за да осуети, респективно затрудни прехвърлянето, или е достатъчно, ако за по-дълъг период той вече не живее в отреденото му жилище и органът не е информиран за местонахождението му, поради което не може да се извърши планирано прехвърляне?
               Може ли засегнатото лице да се позове на правилното прилагане на разпоредбата и в рамките на процедура срещу решението за прехвърляне да възрази, че шестмесечният срок за прехвърляне е изтекъл, тъй като той не се е укривал?

               2)

               Настъпва ли удължаване на срока по член 29, параграф 1, първа алинея от Регламент (ЕС) № 604/2013 само когато още преди изтичане на срока извършващата прехвърлянето държава членка информира компетентната държава членка, че засегнатото лице се укрива и същевременно посочи конкретен срок, в който ще се извърши прехвърлянето и който не може да е по-дълъг от осемнадесет месеца, или удължаването е възможно само чрез определяне на удължен срок по взаимно споразумение между заинтересованите държави членки?

               3)

               Недопустимо ли е прехвърляне на търсещо убежище лице в компетентната държава членка, когато в случая на предоставяне на статут на международна закрила, с оглед на очакваните впоследствие условия на живот, може да има сериозен риск там той да бъде подложен на отношение по смисъла на член 4 от Хартата на основните права на Европейския съюз?
               Този въпрос също ли попада в приложното поле на правото на Съюза?
               Според кои критерии на правото на Съюза следва да бъдат преценени условията на живот на лицето, на което е предоставена международна закрила?

      (1)  Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство (ОВ L 180, 2013 г., стр. 31).


title: Дело C-117/16: Преюдициално запитване от Østre Landsret (Дания), постъпило на 25 февруари 2016 г. — Skatteministeriet/Y Denmark Aps

text:
               25.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/22

         Преюдициално запитване от Østre Landsret (Дания), постъпило на 25 февруари 2016 г. — Skatteministeriet/Y Denmark Aps
   (Дело C-117/16)
   (2016/C 270/30)
   Език на производството: датски

      Запитваща юрисдикция

   Østre Landsret

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Skatteministeriet

      Ответник: Y Denmark Aps

      Преюдициални въпроси

               1.

               За да може държава членка да се позове на член 1, параграф 2 от Директивата (1) относно прилагането на националните разпоредби за предотвратяване на измамите и злоупотребите, изисква ли се тази държава членка да е приела специални национални разпоредби за прилагане на член 1, параграф 2 от Директивата или националното право да съдържа общи разпоредби или принципи относно измамите и злоупотребите, които да могат да се тълкуват в съответствие с член 1, параграф 2?

                           1.1

                           Ако отговорът на първия въпрос е утвърдителен, може ли член 2, параграф 1, буква c) от Закона за корпоративното подоходно облагане, който предвижда, че „условието е дивидентите да са освободени от облагане […] на основание на Директива 90/435/ЕИО на Съвета относно общата система за данъчно облагане на дружества майки и дъщерни дружества от различни държави членки“, да се смята за специална вътрешна разпоредба по смисъла на член 1, параграф 2 от Директивата?

               2.

               Разпоредба, която се съдържа в спогодба за избягване на двойното данъчно облагане между две държави членки, съставена в съответствие с модела на данъчна спогодба на ОИСР, и която предвижда, че облагането на разпределените дивиденти зависи от това дали получателят на дивидентите е бенефициер на тези дивиденти, представлява ли основаваща се на споразумение разпоредба за предотвратяване на злоупотребите по смисъла на член 1, параграф 2 от Директивата?

                           2.1.

                           Ако е така, трябва ли терминът „споразумение“ в член 1, параграф 2 от Директивата да се тълкува в смисъл, че изисква като предпоставка държавата членка да може съгласно националното право да приложи съответната спогодба за избягване на двойното данъчно облагане в ущърб на данъчнозадълженото лице?

               3.

               При утвърдителен отговор на втория въпрос: националните съдилища ли са компетентни да определят какво включва понятието „бенефициер“, или при прилагането на Директива 90/435/ЕИО това понятие трябва да се тълкува като понятие със специфично значение в правото на ЕС, което следва да бъде определено от Съда на ЕС?

               4.

               При утвърдителен отговор на втория въпрос и при отговор на третия въпрос в смисъл, че националните съдилища не са компетентни да определят какво включва понятието „бенефициер“, трябва ли това понятие да се тълкува в смисъл, че местно за държава членка дружество, което при обстоятелства като разглежданите в случая получава дивиденти от дъщерно дружество в друга държава членка, е „бенефициер“ на съответните дивиденти по смисъла на това понятие в правото на ЕС?

                           а)

                           Трябва ли терминът „бенефициер“ да се тълкува в съответствие с аналогичното понятие по член 1, параграф 1 във връзка с член 1, параграф 4 от Директива 2003/49/ЕО?

                           б)

                           Трябва ли понятието да се тълкува единствено с оглед на коментарите към член 10 от модела на данъчна спогодба на ОИСР от 1977 г. (точка 12), или може да се вземат предвид и по-късни коментари, включително допълненията от 2003 г. относно „дружествата за насочване на дохода“ и допълненията от 2014 г. относно „договорните или законовите задължения“?

                           в)

                           За преценката на въпроса трябва ли получателят на дивидентите да се смята за „бенефициер“, какво значение има дали получателят на дивидентите има договорно или законово задължение да прехвърли дивидентите на друго лице?

                           г)

                           За преценката на въпроса трябва ли получателят на дивидентите да се смята за „бенефициер“, какво значение има обстоятелството, че след преценка на фактите по случая запитващата юрисдикция стига до извода, че получателят — без да е имал договорно или законово задължение да прехвърли получените дивиденти на друго лице — не е имал „пълно“ право да „използва и да се разпорежда“ с дивидентите по смисъла на коментарите от 2014 г. по модела на данъчна спогодба от 1977 г.?

               5.

               Ако се допусне, че в случая има „вътрешни разпоредби или такива основаващи се на споразумения, които се изискват с цел предотвратяване на измамите и злоупотребите“ по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 90/435/ЕИО, че дивидентите са разпределени от местното за дадена държава членка дружество A на дружеството майка B в друга държава членка, а оттам са прехвърлени на неговото дружество майка C извън ЕС и ЕИП, което на свой ред прехвърля средствата на своето дружество майка D, също извън ЕС и ЕИП, че между първата упомената държава и държавата, на която е местно лице дружеството C, няма спогодба за избягване на двойното данъчно облагане, че такава спогодба е сключена между първата упомената държава и държавата, на която е местно лице дружеството D, и че съответно съгласно правото на първата упомената държава не би имало основание тя да облага с данък при източника дивидентите, разпределяни от дружеството A на дружеството D, ако D пряко притежаваше A, налице ли е злоупотреба по смисъла на Директивата, така че B да няма право на предвидената в нея защита?

               6.

               Ако се констатира, че местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) всъщност не е освободено съгласно член 1, параграф 2 от Директива 90/435/ЕИО от данък при източника за доходите от дивиденти, които получава от дружество в друга държава членка (дъщерно дружество), допуска ли член 43 ЕО във връзка с член 48 ЕО (и/или член 56 ЕО) правна уредба, съгласно която втората държава членка събира данък върху дивидентите от дружеството майка, местно лице на друга държава членка, при положение че при иначе сходни обстоятелства същата държава членка освобождава местните дружества майки от данъка върху такива дивиденти?

               7.

               Ако се констатира, че местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) всъщност не е освободено съгласно член 1, параграф 2 от Директива 90/435/ЕИО от данък при източника за доходите от дивиденти, които получава от дружество в друга държава членка (дъщерно дружество), и дружеството майка във втората държава членка има ограничено данъчно задължение за съответните дивиденти в тази държава членка, допуска ли член 43 ЕО във връзка с член 48 ЕО (и/или член 56 ЕО) правна уредба, съгласно която втората държава членка изисква от задълженото да удържи данък при източника дружество (дъщерното дружество) да плати лихва за просрочие при късно внасяне на данъка при източника по по-висок лихвен процент от процента на лихвата за просрочие, който тази държава членка е предвидила при задължения за корпоративен данък на местни за нея дружества?

               8.

               При утвърдителен отговор на втория въпрос и при отговор на третия въпрос в смисъл, че националните съдилища не са компетентни да определят какво включва понятието „бенефициер“, и съответно ако трябва да се констатира, че местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) всъщност не е освободено съгласно Директива 90/435/ЕИО от данък при източника за доходите от дивиденти, които получава от дружество в друга държава членка (дъщерно дружество), длъжна ли е втората държава членка съгласно Директива 90/435/ЕИО или член 10 ЕО да посочи кой според нея е бенефициерът в такъв случай?

               9.

               Ако се констатира, че местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) всъщност не е освободено съгласно Директива 90/435/ЕИО от данък при източника за доходите от дивиденти, които получава от дружество в друга държава членка (дъщерно дружество), допуска ли член 43ЕО във връзка с член 48 ЕО (евентуално член 56 ЕО), разглеждани заедно или поотделно, правна уредба, съгласно която:

                           а)

                           втората държава членка изисква дъщерното дружество да удържи данък при източника върху дивидентите и го задължава да внесе евентуално неудържания при източника данък в бюджета, при положение че не е налице такова задължение за удържане на данък при източника, когато дружеството майка е местно лице на тази държава членка?

                           б)

                           втората държава членка начислява лихва за просрочие върху задължението за данък при източника?
                           Запитващата юрисдикция моли Съда на ЕС да отговори на шестия и седмия въпрос заедно с отговора по деветия.

               10.

               Когато:

                           1)

                           местно за дадена държава членка дружество (дружество майка) отговаря на изискването по Директива 90/435/ЕИО да притежава (през 2005 г. и 2006 г.) най-малко 20 % участие в капитала на дружеството от друга държава членка (дъщерното дружество);

                           2)

                           констатирано е, че дружеството майка всъщност не е освободено съгласно член 1, параграф 2 от Директива 90/435/ЕИО от данък при източника за доходите от дивиденти, които получава от дъщерното дружество;

                           3)

                           приема се, че бенефициери на въпросните дивиденти са акционерите (преки или непреки) в дружеството майка, които са местни лица на държави извън ЕС и ЕИП;

                           4)

                           тези (преки или непреки) акционери не отговарят на упоменатото по-горе изискване за участие в капитала;
                           допуска ли член 56 ЕО правна уредба, съгласно която държавата членка, в която се намира дъщерното дружество, облага въпросните дивиденти, при положение че същата държава членка освобождава от данъка върху такива дивиденти местните дружества, които отговарят на изискването за участие в капитала по Директива 90/435/ЕИО, тоест които през данъчните 2005 г. и 2006 г. притежават най-малко 20 % участие в капитала на разпределящото дивидента дружество (15 % през 2007 г. и 2008 г. и 10 % след това)?

      (1)  Директива 90/435/ЕИО на Съвета от 23 юли 1990 година относно общата система за данъчно облагане на дружества майки и дъщерни дружества от различни държави членки (ОВ L 225, стр. 6; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 97).


title: Дело T-122/15: Жалба, подадена на 12 март 2015 г. — Landeskreditbank Baden-Württemberg/ЕЦБ

text:
               1.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 178/17

         Жалба, подадена на 12 март 2015 г. — Landeskreditbank Baden-Württemberg/ЕЦБ
   (Дело T-122/15)
   (2015/C 178/18)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Landeskreditbank Baden-Württemberg — Förderbank (Karlsruhe, Германия) (представители: Rechtsanwälte A. Glos, K. Lackhoff и M. Benzing)

      Ответник: Европейска централна банка

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска:

               —

               да се отмени Решение на ЕЦБ от 5 януари 2015 г. (преписка №: ECB/SSM/15/1 — 0SK1ILSPWNVBNQWU0W18/3), като се постанови, че замяната на Решение на ЕЦБ от 1 септември 2014 г. (преписка №: ECB/SSM/14/1 — 0SK1ILSPWNVBNQWU0W18/1) продължава да поражда действие;

               —

               да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят изтъква пет основания.

               1.

               Първо основание — прилагане от страна на ЕЦБ на неправилен критерий за проверка при разглеждането на особени обстоятелства

                           —

                           В това отношение жалбоподателят твърди, че при разглеждането на обстоятелството дали въпреки че е изпълнен свързаният с размерите на кредитната институция критерий, въз основа на конкретните обстоятелства по смисъла на член 6, параграф 4, втора алинея от Регламент (EС) № 1024/2013 (1) във връзка с член 70, параграф 1 от Регламент (EС) № 468/2014 (2), жалбоподателят следва да се класифицира като по-малко значима кредитна институция, ЕЦБ е приложила четири различни, взаимно противоречиви критерия за проверка. Всеки от тези критерии за проверка бил сам по себе си неправилен.

                           —

                           По-нататък жалбоподателят посочва, че съгласно член 70, параграф 1 от Регламент № 468/2014 показателно за наличието на особени обстоятелства е съществуването на „специфични и фактически обстоятелства“, които правят „неподходящи“ класификацията на дадена кредитна институция като значима и централният надзор от страна на ЕЦБ. Според жалбоподателя класификацията да дадена кредитна институция като значима само въз основа на критерия за нейните размери била „неподходяща“ по смисъла на член 70, параграф 1 от Регламент № 468/2014, когато това не било необходимо за постигането на целите на Регламент № 1024/2013, а надзорът от страна на органа, компетентен на национално равнище под системния надзор на ЕЦБ, бил достатъчен за постигането на целите.

               2.

               Второ основание — явна грешка в преценката при разглеждането на фактическите обстоятелства по случая

                           —

                           В рамките на твърденията си за наличието на това основание жалбоподателят изтъква, че ЕЦБ неправилно е преценила обстоятелството, че с оглед на изтъкнатите от жалбоподателя обстоятелства при изслушването му и в процедурата пред Административния съвет за преглед, класификацията на жалбоподателя като значима кредитна институция не била необходима в нито един аспект за постигането на целите на Регламент № 1024/2013, както и че класификацията на жалбоподателя като по-малко значима кредитна институция била в съответствие и с принципите на Регламент № 1024/2013. Преценката на ЕЦБ, че не били налице особени обстоятелства, била явно неправилна.

               3.

               Трето основание — нарушение на задължението за мотивиране на актовете

                           —

                           В това отношение жалбоподателят изтъква, че мотивите на обжалваното решение били неправилни и изпълнени с вътрешни противоречия. ЕЦБ посочила общо четири критерия за проверка, които не били взаимосвързани и били взаимно противоречиви.

                           —

                           От текста на решението не било видно кои са главните основания за приемането му. Напротив, изложеното от ЕЦБ се свеждало само до твърдения и отричания.

                           —

                           Освен това в решението неправилно не били разгледани твърденията, направени от жалбоподателя в рамките на административната процедура. По-специално ЕЦБ не посочила защо изтъкнатите от жалбоподателя правни и фактически обстоятелства не били достатъчни, за да се обори презумпцията по член 6, параграф 4, втора алинея от Регламент № 1024/2013.

               4.

               Четвърто основание: злоупотреба с правото на преценка посредством неправомерното му неупражняване

                           —

                           В рамките на твърденията си за наличието на това основание жалбоподателят изтъква, че ЕЦБ нарушила задължението си за упражни в конкретния случай предоставеното ѝ посредством член 6, параграф 4 от Регламент № 1024/2013 и член 70 от Регламент № 468/2014 право на преценка. Поради това действията и представлявали злоупотреба с правото на преценка.

               5.

               Пето основание — нарушение на задължението за подпомагане и отчитане на всички обстоятелства, които са от значение в конкретния случай

                           —

                           В това отношение жалбоподателят твърди, че ЕЦБ нарушила задължението си при упражняването на предоставената ѝ възможност за преценка надлежно и безпристрастно да разгледа и вземе предвид всички аспекти от правна и фактическа страна, които са от значение в конкретния случай. По-специално тя не проверила всички изложени от жалбоподателя аспекти от правна и фактическа страна.

      (1)  Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета от 15 октомври 2013 година за възлагане на Европейската централна банка на конкретни задачи относно политиките, свързани с пруденциалния надзор над кредитните институции (ОВ L 287, стр. 63).

      (2)  Регламент (ЕС) № 468/2014 на Европейската централна банка от 16 април 2014 година за създаване на рамката за сътрудничество в единния надзорен механизъм между Европейската централна банка и националните компетентни органи и с определените на национално равнище органи (Рамков регламент за ЕНМ) (ОВ. L 141, S. 1).


title: Дело T-235/15 R: Определение на председателя на Общия съд от 23 май 2016 г. — Pari Pharma/ЕМА (Обезпечително производство — Достъп до документи — Регламент (ЕО) № 1049/2001 — Документи, държани от EMA, във връзка с информация, представена от предприятие, по повод заявление за разрешение за търговия за лекарствен продукт — Определение, с което се допуска спиране на изпълнението на решението за предоставяне на достъп до документите на трето лице — Молба за отмяна — Липса на промяна на обстоятелствата — Член 159 от Процедурния правилник на Общия съд)

text:
               18.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 260/39

         Определение на председателя на Общия съд от 23 май 2016 г. — Pari Pharma/ЕМА
   (Дело T-235/15 R)
   ((Обезпечително производство - Достъп до документи - Регламент (ЕО) № 1049/2001 - Документи, държани от EMA, във връзка с информация, представена от предприятие, по повод заявление за разрешение за търговия за лекарствен продукт - Определение, с което се допуска спиране на изпълнението на решението за предоставяне на достъп до документите на трето лице - Молба за отмяна - Липса на промяна на обстоятелствата - Член 159 от Процедурния правилник на Общия съд))
   (2016/C 260/49)
   Език на производството: английски

      Страни

      Молител: Pari Pharma GmbH (Щарнберг, Германия) (представители: M. Epping и W. Rehmann, адвокати)

      Ответник: Европейска агенция по лекарствата (ЕМА) (представители: T. Jabłoński, N. Rampal Olmedo, A. Spina, A. Rusanov и S. Marino)

      Встъпила страна в подкрепа на ответника: Novartis Europharm Ltd (Camberley, Обединено кралство) (представител: C. Schoonderbeek, адвокат)

      Предмет

   Молба на основание член 159 от Процедурния правилник на Общия съд, с която се иска отмяна на определението от 1 септември 2015 г., Pari Pharma/EMA (T-235/15 R, EU:T:2015:587), с което е допуснато спиране на изпълнението на Решение EMA/271043/2015 на EMA от 24 април 2015 г., с което по силата на Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76) се предоставя на трето лице достъп до определени документи, съдържащи информация, предоставена по повод заявление за разрешение за търговия за лекарствения продукт Vantobra

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля молбата за отмяна на определението от 1 септември 2015 г., Pari Pharma/EMA (T-235/15 R, EU:T:2015:587).

               2)

               Общият съд не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело C-441/11 P: Решение на Съда (четвърти състав) от 6 декември 2012 г. — Европейска комисия/Verhuizingen Coppens NV (Обжалване — Конкуренция — Картели — Член 81 ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП — Пазар на международни услуги по преместване в Белгия — Картел, който се състои от три отделни споразумения — Едно-единствено продължавано нарушение — Липса на доказателства за знанието на участник в едно отделно споразумение за останалите отделни споразумения — Частична или пълна отмяна на решението на Комисията — Член 263 ДФЕС и член 264 ДФЕС)

text:
               26.1.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 26/14

         Решение на Съда (четвърти състав) от 6 декември 2012 г. — Европейска комисия/Verhuizingen Coppens NV
   (Дело C-441/11 P) (1)

   (Обжалване - Конкуренция - Картели - Член 81 ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП - Пазар на международни услуги по преместване в Белгия - Картел, който се състои от три отделни споразумения - Едно-единствено продължавано нарушение - Липса на доказателства за знанието на участник в едно отделно споразумение за останалите отделни споразумения - Частична или пълна отмяна на решението на Комисията - Член 263 ДФЕС и член 264 ДФЕС)
   2013/C 26/24
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Жалбоподател: Европейска комисия (представители: A. Bouquet, S. Noë и F. Ronkes Agerbeek)

      Друга страна в производството: Verhuizingen Coppens NV (представители: J. Stuyck и I. Buelens, advocaten)

      Предмет

   Жалба срещу Решение на Общия съд (осми състав) от 16 юни 2011 г. по дело Verhuizingen Coppens/Комисия (T-210/08), с което същият отменя член 1, буква и) и член 2, буква к) от Решение C(2008) 926, окончателен на Комисията от 11 март 2008 година относно производство по член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/38.543 — Международни услуги по преместване)

      Диспозитив

               1.

               Отменя Решение на Общия съд на Европейския съюз от 16 юни 2011 г. по дело Verhuizingen Coppens/Комисия (T-210/08).

               2.

               Отменя член 1, буква и) от Решение (C(2008) 926 окончателен на Комисията от 11 март 2008 година относно производство по член [81 ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/38.543 — Международни услуги по преместване), доколкото с тази разпоредба Европейската комисия не само констатира участието на Verhuizingen Coppens NV в споразумението относно система на неотговарящи на действителните пазарни цени оферти, известни като „фиктивни оферти“, от 13 октомври 1992 г. до 29 юли 2003 г., а счита това дружество за отговорно за споразумението относно система за финансови компенсации за отхвърлените оферти или за непредставянето на оферта, известни като „комисиони“, и му вменява отговорност за това едно-единствено продължавано нарушение.

               3.

               Определя размера на глобата, наложена на Verhuizingen Coppens NV в член 2, буква к) от посоченото решение C(2008) 926 окончателен, на 35 000 EUR.

               4.

               Осъжда Европейската комисия да понесе наред с направените от нея съдебни разноски в първоинстанционното производство и в производството по обжалване и две трети от съдебните разноски на Coppens в посочените две производства.

               5.

               Coppens понася една трета от направените от него съдебни разноски в първоинстанционното производство и в производството по обжалване.

      (1)  ОВ C 331, 12.11.2011 г.


title: Дело C-368/15: Решение на Съда (шести състав) от 15 юни 2017 г. (преюдициално запитване от Korkein hallinto-oikeus — Финландия) — производство, образувано по молба на Ilves Jakelu Oy (Преюдициално запитване — Директива 97/67/ЕО — Член 9 — Свободно предоставяне на услуги — Пощенски услуги — Понятия за универсална услуга и за съществени изисквания — Общи и индивидуални разрешения — Разрешение за предоставяне на пощенски услуги в рамките на индивидуално договорени отношения — Задължителни условия)

text:
               21.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 277/3

         Решение на Съда (шести състав) от 15 юни 2017 г. (преюдициално запитване от Korkein hallinto-oikeus — Финландия) — производство, образувано по молба на Ilves Jakelu Oy
   (Дело C-368/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Директива 97/67/ЕО - Член 9 - Свободно предоставяне на услуги - Пощенски услуги - Понятия за универсална услуга и за съществени изисквания - Общи и индивидуални разрешения - Разрешение за предоставяне на пощенски услуги в рамките на индивидуално договорени отношения - Задължителни условия))
   (2017/C 277/03)
   Език на производството: фински

      Запитваща юрисдикция

   Korkein hallinto-oikeus

      Страни в главното производство

   Ilves Jakelu Oy

      и като встъпила страна: Liikenne- ja viestintäministeriö

      Диспозитив

               1)

               Член 9, параграф 1 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата, изменена с Директива 2008/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 февруари 2008 г., трябва да се тълкува в смисъл, че услуга, свързана с пощенски пратки като разглежданата в главното производство, не попада в понятието за универсална услуга, ако не съответства на непрекъснатото предоставяне на пощенски услуги с определено качество, във всички места от територията, на цени, достъпни за всички потребители. Тъй като предоставянето на услуги, свързани с пощенски пратки, не попада в понятието за универсална услуга, то може да бъде обвързано само с издаването на общо разрешение.

               2)

               Член 9, параграф 1 от Директива 97/67, изменена с Директива 2008/6, трябва да се тълкува в смисъл, че след като предоставянето на пощенски услуги не попада в понятието за универсална услуга, то може да бъде обвързано с изисквания като посочените в член 9, параграф 2, втора алинея, второ тире от тази директива в редакцията ѝ с посочените изменения.

      (1)  ОВ C 311, 21.9.2015 г.


title: Дело T-47/16: Жалба, подадена на 2 февруари 2016 г. — Sigma Orionis/REA

text:
               14.3.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 98/58

         Жалба, подадена на 2 февруари 2016 г. — Sigma Orionis/REA
   (Дело T-47/16)
   (2016/C 098/74)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Sigma Orionis SA (представители: S. Orlandi и T. Martin, avocats)

      Ответник: Изпълнителна агенция за научни изследвания (REA)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:
   да установи, че:

               —

               REA не е изпълнила задълженията си по договора за субсидиране H2020, като е спряла всички дължими по него на жалбоподателя плащания въз основа на неправомерно изготвен доклад за разследване от OLAF,

               —

               при условията на евентуалност, да разпореди назначаване на експерт, който да установи безспорно дължимите на жалбоподателя суми по спорния договор за субсидиране.

         С оглед на това да осъди ответника:

               —

               да заплати дължимите на основание договор за субсидиране H2020 суми, а именно 425 406,25 EUR, ведно със съответните лихви за забава съгласно член 21.11.1, считано от датата на падежа в определения от Европейската централна банка (ЕЦБ) за основните операции по рефинансиране размер, увеличен с 3,5 пункта,

               —

               да плати обезщетение на жалбоподателя за претърпените от него допълнителни вреди, оценени на настоящия етап на 1 500 000 EUR и подлежащи в хода производството евентуално на увеличаване или намаляване,

               —

               да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

               1.

               Първото основание е че Изпълнителната агенция за научни изследвания (REA) не можела да вземе решение за пълно спиране на плащанията, дължими на жалбоподателя, като се позове на доклад за разследване, който бил изготвен въз основа на неправомерно събрани доказателства. В това отношение жалбоподателят поддържа, че REA се основала на неправомерно събрани доказателства, поради което както спирането на плащанията, така и прекратяването на договорите за субсидиране било незаконосъобразно.

               2.

               Второто основание е че било допуснато нарушение на принципа на пропорционалност, тъй като различните доклади за технически одит неизменно стигали до извода, че жалбоподателят е използвал средствата в съответствие с принципите на икономичност, ефикасност и добро финансово управление. Поради това REA не можела да претендира, че правомерно е констатирала допуснати от жалбоподателя нередности в рамките на други субсидии, за да обоснове както прекратяването на спорните договори за субсидиране, така и спирането на всички плащания по тях. Впрочем участието в споразумения за субсидиране представлявало единствен източник на финансиране за жалбоподателя и липсата на нови европейски проекти неизбежно щяла да доведе до изпадането му в несъстоятелност.


title: Дело T-391/06: Решение на Първоинстанционния съд от 23 септември 2009 г. — Arcandor/СХВП — dm drogerie markt (S-HE) (Марка на Общността — Процедура по възражение — Заявка за словна марка на Общността S-HE — По-ранна национална словна марка SHE, по-ранна национална фигуративна марка She и по-ранна международна фигуративна марка She — Относително основание за отказ — Липса на вероятност от объркване — Липса на прилика на знаците — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 [понастоящем член 8, параграф 1 буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)

text:
               7.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 267/55

         Решение на Първоинстанционния съд от 23 септември 2009 г. — Arcandor/СХВП — dm drogerie markt (S-HE)
   (Дело T-391/06) (1)

   (Марка на Общността - Процедура по възражение - Заявка за словна марка на Общността S-HE - По-ранна национална словна марка SHE, по-ранна национална фигуративна марка She и по-ранна международна фигуративна марка She - Относително основание за отказ - Липса на вероятност от объркване - Липса на прилика на знаците - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94 [понастоящем член 8, параграф 1 буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009)
   2009/C 267/94
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Arcandor AG, преди Karstadt Quelle AG (Essen, Германия) (представители: V. von Bomhard, W. Renck и T. Dolde, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: R. Pethke)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Първоинстанционния съд: dm drogerie markt GmbH (Wals, Австрия) (представители: N. Dick и M. Dyck, avocats)

      Предмет

   Жалба срещу Решението на първи апелативен състав на СХВП от 26 септември 2006 г. (преписка № R 301/2006-1) относно процедура по възражение между Karstadt Quelle AG и dm drogerie markt GmbH.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Arcandor AG, преди Karstadt Quelle AG, да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 42, 24.2.2007 г.


title: Дело C-212/11: Решение на Съда (трети състав) от 25 април 2013 г. (преюдициално запитване от Tribunal Supremo — Испания) — Jyske Bank Gibraltar Ltd/Administración del Estado (Предотвратяване на използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм — Директива 2005/60/ЕО — Член 22, параграф 2 — Решение 2000/642/ПВР — Задължение на кредитните институции да докладват за съмнителни финансови сделки — Институция, осъществяваща дейност при условията на свободно предоставяне на услуги — Определяне на отговорното за събирането на информация национално звено за финансово разузнаване — Член 56 ДФЕС — Пречка за свободното предоставяне на услуги — Императивни изисквания от общ интерес — Пропорционалност)

text:
               15.6.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 171/5

         Решение на Съда (трети състав) от 25 април 2013 г. (преюдициално запитване от Tribunal Supremo — Испания) — Jyske Bank Gibraltar Ltd/Administración del Estado
   (Дело C-212/11) (1)

   (Предотвратяване на използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм - Директива 2005/60/ЕО - Член 22, параграф 2 - Решение 2000/642/ПВР - Задължение на кредитните институции да докладват за съмнителни финансови сделки - Институция, осъществяваща дейност при условията на свободно предоставяне на услуги - Определяне на отговорното за събирането на информация национално звено за финансово разузнаване - Член 56 ДФЕС - Пречка за свободното предоставяне на услуги - Императивни изисквания от общ интерес - Пропорционалност)
   2013/C 171/09
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Supremo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Jyske Bank Gibraltar Ltd

      Ответник: Administración del Estado

      Предмет

   Преюдициално запитване — Tribunal Supremo — Тълкуване на член 22, параграф 2 от Директива 2005/60/ЕО Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 година за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм (ОВ L 309, стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 214) — Национална правна уредба, която предвижда задължение за кредитните институции, извършващи без постоянен обект дейност на територията на страната, да предоставят изискваната информация пряко на компетентните национални органи

      Диспозитив

               1.

               Член 22, параграф 2 от Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 година за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм трябва да се тълкува в смисъл, че допуска правна уредба на държава членка, която задължава кредитните институции, извършващи дейност на нейна територия при условията на свободно предоставяне на услуги, да предоставят информацията, изисквана с оглед на борбата с изпирането на пари и финансирането на тероризъм, пряко на звеното за финансово разузнаване на тази държава, стига тази уредба да не застрашава полезното действие на посочената директива и на Решение 2000/642/ПВР на Съвета от 17 октомври 2000 година относно условията за сътрудничество и обмен на информация между звената за финансово разузнаване на държавите членки.

               2.

               Член 56 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че допуска подобна правна уредба, ако тя е обоснована с императивно съображение от общ интерес, ако може да обезпечи осъществяването на преследваната с нея цел, ако не надхвърля необходимото за постигането ѝ и ако се прилага по недискриминационен начин — обстоятелства, които националната юрисдикция следва да провери, имайки предвид следните съображения:

                           —

                           такава правна уредба може да постигне целта да се предотврати изпирането на пари и финансирането на тероризъм, ако позволява на съответната държава членка да осъществява надзор и действително да спира съмнителните финансови сделки на кредитните институции, извършващи услугите си на нейна територия, и евентуално да преследва и наказва отговорните лица,

                           —

                           задължението, което тази правна уредба предвижда за кредитните институции, упражняващи дейността си при условията на свободно предоставяне на услуги, може да представлява пропорционална мярка за постигането на посочената цел, ако към момента на настъпване на фактите по главното производство липсва ефикасен механизъм, гарантиращ пълно и цялостно сътрудничество между звената за финансово разузнаване.

      (1)  ОВ C 226, 30.7.2011 г.


title: Дело T-790/16: Жалба, подадена на 11 ноември 2016 г. — C & J Clark International/Комисия

text:
               16.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 14/51

         Жалба, подадена на 11 ноември 2016 г. — C & J Clark International/Комисия
   (Дело T-790/16)
   (2017/C 014/61)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: C & J Clark International Ltd (Съмърсет, Обединено кралство) (представители: A. Willems и S. De Knop, lawyers)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви жалбата за допустима;

               —

               да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1395 на Комисията от 18 август 2016 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и за окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република, произведени от Buckinghan Shoe Mfg Co. Ltd, Buildyet Shoes Mfg., DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd, Dongguan Stella Footwear Co. Ltd, Dongguan Taiway Sports Goods Limited, Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co., Jianle Footwear Industrial, Sihui Kingo Rubber Shoes Factory, Synfort Shoes Co. Ltd, Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd, Wei Hao Shoe Co. Ltd, Wei Hua Shoe Co. Ltd, Win Profile Industries Ltd, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (OВ L 225, 2016 г., стp. 52);

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания.

               1.

               Първото основание е твърдението, че като е действала без валидно правно основание, Комисията е нарушила принципа на предоставената компетентност, уреден в членове 5, параграф 1 и 5, параграф 2 ДФЕС.

               2.

               Второто основание е твърдението, че като не е взела необходимите мерки за съобразяване с решението на Съда от 4 февруари 2016 г., C & J Clark International, C-659/13 и C-34/14, EU:C:2016:74, Комисията е нарушила член 266 ДФЕС.

               3.

               Третото основание е твърдението, че с налагането на антидъмпингово мито на вноса на обувки „извършен през периода на прилагане на [отменените регламенти]“, Комисията е нарушила членове 1, параграф 1 и 10, параграф 1 oт основния регламент (1) и принципа на правната сигурност (забраната за прилагане със задна дата);

               4.

               Четвъртото основание е твърдението, че с налагането на антидъмпингово мито без извършване на нова преценка на интереса на Съюза, Комисията е нарушила член 21 oт основния регламент, при всички случаи, е било явно погрешно да се заключи, че налагането на антидъмпинговото мито е било в интерес на Съюза;

               5.

               Петото основание е твърдението, че с приемането на акт, който надхвърля необходимото за постигане на обективност, Комисията е нарушила членове 5, параграф 1 и 5, параграф 4 ДЕС.

      (1)  Regulation (EU) 2016/1036 of the European Parliament and of the Council of 8 June 2016 on protection against dumped imports from countries not members of the European Union, OJ L 176, p. 21.


title: Дело F-122/07: Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 7 октомври 2009 г. — Marcuccio/Комисия (Публична служба — Длъжностни лица — Искане за извършване на разследване — Отказ на институция да преведе решение на избрания от жалбоподателя език — Явна недопустимост — Жалба, явно необоснована от правна страна)

text:
               21.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/64

         Определение на Съда на публичната служба (първи състав) от 7 октомври 2009 г. — Marcuccio/Комисия
   (Дело F-122/07) (1)

   (Публична служба - Длъжностни лица - Искане за извършване на разследване - Отказ на институция да преведе решение на избрания от жалбоподателя език - Явна недопустимост - Жалба, явно необоснована от правна страна)
   2009/C 282/121
   Език на производството: италиански

      Страни

   Жалбоподател: Luigi Marcuccio (Tricase, Италия) (представител: G. Cipressa, avocat)
   Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: J. Currall и C. Berardis-Kayser, подпомагани от A. Dal Ferro, avocat)

      Предмет

   Отмяна на решението на Комисията да не уважи искането на жалбоподателя за извършване на разследване на определени събития, случили се в периода, в който той е бил назначен в делегацията на Комисията в Ангола — Искане за съобщаване на резултатите от разследването — Отмяна на решението да не се преведе докладна записка на избрания от жалбоподателя език — Искане за обезщетение за вреди

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата на г-н Marcuccio отчасти като явно недопустима и отчасти като явно лишена от всякакво правно основание.

               2.

               Осъжда г-н Marcucciода заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 64 от 8.3.2008 г., стр.65.


title: Дело C-28/13 P: Жалба, подадена на 18 януари 2013 г. от Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 29 ноември 2012 г. по дело T-590/10, Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP/Европейска централна банка

text:
               6.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 101/9

         Жалба, подадена на 18 януари 2013 г. от Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 29 ноември 2012 г. по дело T-590/10, Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP/Европейска централна банка
   (Дело C-28/13 P)
   2013/C 101/21
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP (представители: M Stephens, R Lands, solicitors)

      Другата страна в производството: Европейска централна банка

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Съда:

               —

               Да отмени решението на Общия съд от 29 ноември 2012 г. по дело T-590/10. Основание за исканата отмяна е допусната от Общия съд грешка при прилагане на правото при постановяването на това съдебно решение.

               —

               Да отмени решението на Европейската централна банка (наричана по-нататък „ЕЦБ“), съобщено с писма от 17 септември и 21 октомври 2010 г., с което се отказва достъп до поисканите от жалбоподателите документи по реда на Решение на ЕЦБ от 4 март 2004 г. (ЕЦБ/2004/3) относно публичния достъп до документите на ЕЦБ (1). Съдът следва да отмени това решение, тъй като:

                           1.

                           ЕЦБ допуснала явна грешка в преценката и/или злоупотребила с правомощията си при постановяването на това решение, и

                           2.

                           единственото законосъобразно действие за ЕЦБ било да разреши достъпа до посочените документи съгласно искането.

               —

               Да отмени решението на Общия съд, доколкото възлага на жалбоподателите съдебните разноски на ЕЦБ. Основание за това е допусната от Общия съд грешка при прилагане на правото при постановяването на това съдебно решение.

               —

               При условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за постановяване на решение в съответствие с постановеното от Съда по повдигнатите в настоящата жалба правни въпроси.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателите твърдят, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото,

               —

               като е извършил неправилно тълкуване на член 4, параграф 1, буква а) от Решението на Европейската централна банка от 4 март 2004 г. (ЕЦБ/2004/3), който предвижда изключение от общото право на достъп, предоставено по силата на член 2 от това решение,

               —

               като е приел, че ЕЦБ е имала право да приеме, че оповестяването на поисканите от жалбоподателите документи би застрашило икономическата политика на ЕС и Гърция,

               —

               като е извършил неправилно тълкуване на член 10 от Европейската конвенция за правата на човека,

               —

               като не е разгледал твърденията на жалбоподателите във връзка с член 4, параграфи 2 и 3 от решението на ЕЦБ;

               —

               жалбоподателите твърдят, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, включително във връзка със съдебните разноски.

      (1)  ОВ L 80, стр. 42; Специално издание на български език, 2007 г., глава 10, том 5, стр. 229.


title: Дело C-490/15 P: Жалба, подадена на 18 септември 2015 г. от Ori Martin SA срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 15 юли 2015 г. по съединени дела T-389/10 и T-419/10

text:
               7.12.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 406/19

         Жалба, подадена на 18 септември 2015 г. от Ori Martin SA срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 15 юли 2015 г. по съединени дела T-389/10 и T-419/10
   (Дело C-490/15 P)
   (2015/C 406/19)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Ori Martin SA (представители: G. Belotti, P. Ziotti, avvocati)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               Като главно искане: да отмени решението в частта, в която Първоинстанционният съд на Европейския съюз отхвърля жалбата му по дело T-419/10 по отношение на искането за отмяна на обжалваното решение поради незаконосъобразно разширяване на обхвата на солидарната отговорност по отношение на жалбоподателя в настоящото производство за деяния, извършени от дъщерното дружество SLM. Да отмени решение порази нарушението на член 47 от Хартата на основните права или при условията на евентуалност, да присъди на жалбоподателя обезщетение по справедливост.

               —

               При условията на евентуалност: да измени обжалваното решение, като постанови окончателно решение по спора, като намали при разглеждането на спора по същество размера на глобата, наложена на дружеството при отчитане на следните обстоятелства (i) процесуалния резултат от първоинстанционното производство, (ii) Насоките за определяне на глоби в сила към момента на настъпването на спорните обстоятелства, (iii) съкратеното участие в картела по време, което за SLM/ORI тече, считано от края на 1999 г., единствената дата, за която са налице последователни данни в преписката, за да може да бъде поддържано това твърдение.
               При всички положения: да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   По същество ORI изтъква четири основания за обжалване, с които се цели да се докаже, че Общият съд:

               а)

               е определил по непропорционален и непоследователен начин спрямо процесуалния резултат наложената на жалбоподателя глоба, като по този начин е нарушил член 49, параграф 3 от Хартата на основните права и установените принципи на правото на Съюза във връзка с пропорционалността на санкциите в областта на конкуренцията и задължението за мотивиране;

               б)

               е нарушил правото на Съюза по отношение на принципа на лична отговорност, на който се основава правото на съюза в областта на конкуренцията, неправомерното разширяване на обхвата на солидарната отговорност към жалбоподателя в настоящото производство, който няма никакво участие в спорните факти;

               в)

               е нарушил правото на Съюза по отношение на забраната за обратно действие на неблагоприятния наказателен закон, по специално член 49, параграф 1 от Хартата на основните права;

               г)

               е упражнил непълно съдебния си контрол и очевидно е пренебрегнал резултата от производството, както и липса на мотиви;

               д)

               е нарушил член 47 от Хартата на основните права, тъй като делото не е било разгледано в разумен срок.


title: Дело F-40/15: Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 28 юни 2016 г. — FV/Съвет (Публична служба — Атестиране — Атестационен доклад — Правен интерес — Влошаване на аналитичните преценки — Сезиране на комитета по атестиране — Изменение от втория атестиращ на някои оценки, което не засяга общото атестиране — Явна грешка в преценката — Задължение за мотивиране — Задължение за полагане на грижа)

text:
               8.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 287/35

         Решение на Съда на публичната служба (втори състав) от 28 юни 2016 г. — FV/Съвет
   (Дело F-40/15) (1)

   ((Публична служба - Атестиране - Атестационен доклад - Правен интерес - Влошаване на аналитичните преценки - Сезиране на комитета по атестиране - Изменение от втория атестиращ на някои оценки, което не засяга общото атестиране - Явна грешка в преценката - Задължение за мотивиране - Задължение за полагане на грижа))
   (2016/C 287/42)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: FV (представители: първоначално T. Bontinck и A. Guillerme, avocats, впоследствие L. Levi, avocat)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Bauer и M. Veiga)

      Предмет

   Искане за отмяна на атестационния доклад на жалбоподателя за 2013 г.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда FV да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и съдебните разноски на Съвета на Европейския съюз.

      (1)  ОВ C 178, 1.6.2015 г., стр. 27.


title: Дело C-29/05 P: Решение на Съда (разширен състав) от 13 март 2007 г. — Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)/Kaul GmbH, Bayer AG (Обжалване — Марка на Общността — Производство по възражение — Представяне на нови факти и доказателства в подкрепа на жалбата, предявена пред трети апелативен състав на СХВП)

text:
               28.4.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/6

         Решение на Съда (разширен състав) от 13 март 2007 г. — Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)/Kaul GmbH, Bayer AG
   (Дело C-29/05 P) (1)

   (Обжалване - Марка на Общността - Производство по възражение - Представяне на нови факти и доказателства в подкрепа на жалбата, предявена пред трети апелативен състав на СХВП)
   (2007/C 95/08)
   Език на производството: немски
   Страни

      Жалбоподател: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (представители: A. von Mühlendahl и G. Schneider, agents)

      Други страни в производството: Kaul GmbH (представители: G. Würtenberger и R. Kunze, Rechtsanwälte), Bayer AG
   Предмет
   Жалба, подадена срещу Решение на Първоинстанционния съд (четвърти състав) от 10 ноември 2004 г. Kaul/OHMI и Bayer (Т-164/02), с което Първоинстанционният съд е отменил Решение R 782/2000-3 на трети апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар от 4 март 2002 г. относно производство по възражение между Kaul GmbH и Bayer AG -Разглеждане на възражението — Проверка на фактите от апелативния състав — Обхват — Чл. 43, пар. 2 и чл. 74, пар. 2 от Регламент № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, стр.1)
   Диспозитив

               1)

               Отменя се Решението на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 20 ноември 2004 г., Kaul/OHMI — Bayer (ARCOL) (T 164/2).

               2)

               Отменя се решението на трети апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП) от 4 март 2002 г. (дело R 782/2000-3).

               3)

               СХВП се осъжда да заплати както разноските по първоинстанционното производство, така и тези, свързани с обжалването.

      (1)  ОВ C 82, 2.4.2005 г.


title: Дело T-69/08: Жалба, подадена на 12 януари 2008 г. — Полша/Комисия

text:
               12.4.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 92/42

         Жалба, подадена на 12 януари 2008 г. — Полша/Комисия
   (Дело T-69/08)
   (2008/C 92/83)
   Език на производството: полски
   Страни

      Жалбоподател: Република Полша (представител: M. Dowgielewicz, pełnomocnik)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени Решение 2008/62/ЕО на Комисията от 12 октомври 2007 г. (нотифицирано под номер C(2007) 4697) относно членове 111 и 172 от полския проектозакон за генетично модифицираните организми, нотифицирани от Република Полша в съответствие с член 95, параграф 5 от Договора за ЕО, като дерогации от разпоредбите на Директива 2001/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно съзнателното освобождаване на генетично модифицирани организми в околната среда (1);

               —

               да се осъди Комисия на Европейските общности да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи
   Жалбоподателят иска отмяната на Решение 2008/62/ЕО на Комисията от 12 октомври 2007 г., с което се отхвърля проектът за национални разпоредби, с които се въвеждат дерогации от Директива 2001/18/ЕО (2) и които са нотифицирани от Република Полша в съответствие с член 95, параграф 5 ЕО. Жалбоподателят подчертава, че обжалваното решение му е нотифицирано от Комисията на 4 декември 2004 г., т.е. след изтичането на срока от шест месеца, предвиден в член 95, параграф 6 ЕО, което според него означава, че съгласно посочения член тези разпоредби следва да се считат за одобрени към момента на изтичане на срока от шест месеца.
   Жалбоподателят заявява, че приемането на решението на 12 октомври 2007 г. не е от значение по отношение на спазването на срока; според жалбоподателя от решаваща важност е единствено датата на нотифициране на оспорваното решение.
   В тази връзка жалбоподателят изтъква следните нарушения в подкрепа на своята жалба:

               —

               нарушение на член 95, параграф 6 ЕО, във връзка с член 254, параграф 3 ЕО;

               —

               нарушение на съществено процесуално изискване, състоящо се в задължението дадено решение да бъде нотифицирано на лицата, до които е адресирано, в законоустановения срок, така че те да имат възможност да се запознаят със съдържанието му;

               —

               нарушение на принципа на правна сигурност.

      (1)  ОВ L 16, стp. 17.

      (2)  Директива 2001/18/EО на Европейския парламент и на Съвета от 12 март 2001 година относно съзнателното освобождаване на генетично модифицирани организми в околната среда и за отмяна на Директива 90/220/ЕИО на Съвета (OВ 2001 L 106, стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 75).


title: Дело F-68/13: Жалба, подадена на 9 юли 2013 г. — ZZ/ЕЦБ

text:
               21.9.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 274/31

         Жалба, подадена на 9 юли 2013 г. — ZZ/ЕЦБ
   (Дело F-68/13)
   2013/C 274/51
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представител: L. Levi, адвокат)

      Ответник: Европейска централна банка

      Предмет на производството

   Отмяна на решението на ЕЦБ за закриване на вътрешното административно разследване, както и на разследващия доклад и обезщетяване на претърпените от жалбоподателя неимуществени вреди.

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на Изпълнителния съвет от 7 януари 2013 г., с което се взема под внимание окончателния доклад и се утвърждава закриването на вътрешното административно разследване;

               —

               вследствие от това да се отмени разследването и разследващия доклад и да се възобнови разследването при редовно разглеждане на фактическите обстоятелства;

               —

               да се присъди обезщетение за претърпените имуществени вреди, оценени ex aequo et bono на 50 000 EUR;

               —

               да се осъди ответникът да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-88/07: Иск, предявен на 22 март 2007 г. — Fabryka Samochodów Osobowych/Комисия

text:
               26.5.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 117/28

         Иск, предявен на 22 март 2007 г. — Fabryka Samochodów Osobowych/Комисия
   (Дело T-88/07)
   (2007/C 117/44)
   Език на производството: полски
   Страни

      Ищец: Fabryka Samochodów Osobowych S.A. (Варшава, Република Полша) [представители: W. Radzikowski, R. A. Kozłowski i G. Dźwigała, radcy prawni]

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени решението на Комисията, доколкото с член 2, параграфи 2, 3 и 4 от него се налагат следните форми компенсационни мерки: а) ограничаване на годишното производство на моторни превозни средства от страна на ищеца и на зависимите от него понастоящем или в бъдеще дружества, както и на всички контролирани от акционера на FSO дружества до края на месец юли 2011 г., както и б) забрана да се кандидатства за нова лицензия,

               —

               да се осъди Комисията да заплати разноските.

         Правни основания и главни доводи
   Ищецът моли да се отмени Решение на Комисията на Европейските общности от 20 декември 2006 г. относно държавна помощ № С 3/2005 (ех № 592/2004 [ex PL 51/2004]), с което се обявяват за съвместими с общия пазар мерките за помощ в полза на ищеца, които съгласно текста на решението Полша отчасти е въвела в действие, доколкото решението задължава ищеца като получател на помощта да ограничи годишното производство и продажбата на моторни превозни средства в Общността до 2011 г. В мотивите на решението освен това се съдържа и адресираната към ищеца забрана да кандидатства за нова лицензия преди края на 2011 г.
   Ищецът моли решението да се отмени и твърди в тази връзка, че то нарушава Договора за ЕО и основните правила за прилагането му. Освен това решението е постановено при нарушение на съществени процедурни изисквания.
   В подкрепа на иска си ищецът посочва следните основания:

               —

               Комисията е нарушила член 88 ЕО, параграф 3 ЕО и член 3 от Регламент № 659/1999 (1) и е допуснала явна грешка при преценката на фактическите обстоятелства, тъй като е обявила част от мерките за помощ за въведени в действие,

               —

               при определянето на обхвата на компенсационните мерки Комисията е нарушила принципа за съразмерност, за свободно упражняване на стопанска дейност, член 253 ЕО, както и точки 11, 32, 37, 39 и 54 от Насоките на Общността относно държавната помощ за спасяване и преструктуриране на предприятия в затруднено положение (2) и е допуснала явна грешка при преценката на фактическите обстоятелства, по-специално като е надценила и в резултат на това неправилно е определила размера на помощта; не е взела предвид формата на помощта; неправилно е определила съответния пазар; неправилно е определила пазарния дял на ищеца като получател на помощта; не е взела предвид съществени аспекти при оценката на въздействието от предоставянето на помощта на ищеца; определила е компенсационни мерки, които имат отрицателни последици за възстановяването на дейността на ищеца след приключването на преустройството; не е взела предвид факта, че ответникът упражнява дейността си в региони, които имат право да получават регионални помощи,

               —

               в нарушение на принципа за правна сигурност и член 253 ЕО Комисията е предприела допълнителна компенсационна мярка, която не е посочена в разпоредителната част на решението,

               —

               Комисията е нарушила член 253 ЕО като не е посочила достатъчно данни относно вида и обхвата на определените компенсационни мерки, нито е разгледала всички посочени в този въпрос предложения.

      (1)  Регламент (EО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ L 83, стр. 1).

      (2)  ОВ 1999 г. C 288, стр. 2.


title: Дело C-214/10: Преюдициално запитване, отправено от Landesarbeitsgericht Hamm (Германия) на 4 май 2010 г. — KHS AG/Winfried Schulte

text:
               28.8.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 234/20

         Преюдициално запитване, отправено от Landesarbeitsgericht Hamm (Германия) на 4 май 2010 г. — KHS AG/Winfried Schulte
   (Дело C-214/10)
   ()
   2010/C 234/31
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Landesarbeitsgericht Hamm

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: KHS AG

      Ответник: Winfried Schulte

      Преюдициален въпрос

   Следва ли член 7, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че не допуска национално законодателство и/или практика, съгласно които правото на минимален платен годишен отпуск се погасява в края на съответния период и/или на периода, за който е прехвърлен отпускът, дори когато работникът е бил дълго време нетрудоспособен (като последицата от тази продължителна нетрудоспособност е, че работникът би могъл да натрупа минималния отпуск за няколко години, ако възможността за прехвърляне на този отпуск не беше ограничена във времето)? При отрицателен отговор на предходния въпрос, трябва ли възможността за прехвърляне на отпуск да е налице в продължение на поне 18 месеца?

      (1)  Директива 2003/88/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време (ОВ L 299, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3).


title: Дело T-108/15: Жалба, подадена на 27 февруари 2015 г. — Bundesverband Glasindustrie и др./Комисия

text:
               27.4.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 138/63

         Жалба, подадена на 27 февруари 2015 г. — Bundesverband Glasindustrie и др./Комисия
   (Дело T-108/15)
   (2015/C 138/82)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподатели: Bundesverband Glasindustrie (Дюселдорф, Германия), Gerresheimer Lohr GmbH (Лор, Германия), Gerresheimer Tettau GmbH (Тетау, Германия), Noelle + von Campe Glashütte GmbH (Бофцен, Германия), Odenwald Faserplattenwerk GmbH (Аморбах, Германия), O-I Glasspack GmbH & Co. KG (Дюселдорф), Pilkington Deutschland AG (Гелзенкирхен, Германия), Schott AG (Майнц, Германия), SGD Kipfenberg GmbH (Кипфенберг, Германия), Thüringer Behälterglas GmbH Schleusingen (Шлойзинген, Германия), Neue Glaswerke Großbreitenbach GmbH & Co. KG (Гросбрайтенбах, Германия), HNG Global GmbH (Гарделеген, Германия) (представители: U. Soltész и C. von Köckritz, Rechtsanwälte)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да отмени член 1 и член 3, параграф 1 от решението на Европейската комисия от 25 ноември 2014 г., държавна помощ № SA.33995 (2013/C) (ex NN 2013/NN), C(2014) 8786 окончателен относно подкрепа за електроенергия от възобновяеми източници и намалена допълнителна такса по EEG за енергоемките потребители, доколкото в тези разпоредби се констатира, че

                           (i)

                           основаната на германския Закон за предимството на възобновяемите енергии (Erneuerbare-Energien-Gesetz от 25 октомври 2008 г., в действащата му редакция от 1 януари 2012 г., наричан по-нататък „EEG 2012“) подкрепа за производството на електроенергия от възобновяеми източници, включително механизмът за финансиране на тази подкрепа, и

                           (ii)

                           поддържането на намалена допълнителна такса по EEG за енергоемките потребители (особен компенсационен режим — BesAR) съгласно член 40 и сл. EEG 2012 през 2013 г. и 2014 г. представляват неправомерни, приведени в действие в нарушение на член 108, параграф 3 ДФЕС държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС,

               —

               да отмени член 2, член 3, параграф 2, член 6, член 7 и член 8 от обжалваното решение, доколкото в тях се констатира несъвместимостта на BesAR с вътрешния пазар и се разпорежда помощта да бъде възстановена, и

               —

               да осъди Комисията да понесе съдебните разноски на жалбоподателите.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем основания.

               1.

               При особения компенсационен режим (BesAR) не била налице държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, тъй като нямало предоставяне на предимство. Комисията неправилно приела, че BesAR предоставя на енергоемките потребители релевантно от гледна точка на правото относно помощите предимство.

               2.

               При системата на налагане на намалена допълнителна такса по EEG и при BesAR не била налице държавна помощ, тъй като при тях не се прибягвало до държавни средства. Тази правна уредба засягала изключително частни средства. Обжалваното решение било несъвместимо с практиката на Съда, и по-специално с дело PreussenElektra.

               3.

               Комисията неправилно констатирала в мотивите си, че BesAR има селективен характер. Не било налице никакво отклонение спрямо релевантната референтна система. Във всеки случай BesAR бил обоснован от природата и вътрешната структура на EEG 2012.

               4.

               Комисията допуснала грешка при прилагане на правото, доколкото преценила възможността за разрешаване на BesAR изключително въз основа на новите Насоки относно държавната помощ за опазване на околната среда и за енергетика за периода 2014 — 2020 г.

               5.

               Ако Комисията приемела, че BesAR представлява помощ, която не може да бъде разрешена, във всеки случай възстановяването ѝ било недопустимо, тъй като ставало дума за „съществуваща помощ“.

               6.

               Освен това възстановяването ѝ било изключено предвид защитата на оправданите правни очаквания. В предходно решение Комисията констатирала, че при системата на EEG не е налице помощ.

               7.

               В допълнение, изпълнението на разпореждане за възстановяване, що се отнася до BesAR, било невъзможно.


title: Дело T-365/11 P: Жалба, подадена на 5 юли 2011 г. от AO срещу Определение на Съда на публичната служба от 4 април 2011 г. по дело F-45/10, AO/Комисия

text:
               24.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/27

         Жалба, подадена на 5 юли 2011 г. от AO срещу Определение на Съда на публичната служба от 4 април 2011 г. по дело F-45/10, AO/Комисия
   (Дело T-365/11 P)
   2011/C 282/56
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: AO (Брюксел, Белгия) (представител: P. Lewisch, lawyer)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени Определение на Съда на публичната служба от 4 април 2011 г. по дело F-45/10, AO/Комисия,

               —

               В случай че Общият съд може да се произнесе по същество, да се уважат исканията, направени в първоинстанционното производство, а именно:

                           —

                           да се отмени Решение CMS 07/046 на Европейската комисия от 23 юли 2009 г. във връзка с тормоз, лошо управление и злоупотреба с основното право на изслушване,

                           —

                           да се отменят всички решения, приети от органа по назначаването срещу жалбоподателя в периода от септември 2003 г. до отстраняването от длъжност вследствие на тормоз и лошо управление, предвид злоупотребата с правото на жалбоподателя на изслушване,

                           —

                           да се даде възможност на жалбоподателя да бъде изслушан съгласно член 7, параграф 1 и член 24 от Правилника за длъжностните лица (1) въз основа на исканията, направени през февруари 2008 г. и март 2008 г.,

                           —

                           да се присъди в полза на жалбоподателя символичната сума от едно евро като обезщетение за претърпените от него неимуществени вреди и за накърняването на професионалното му положение в съответствие с изложеното в настоящата жалба, доколкото тази жалба няма финансова цел, а е насочена към възстановяването на достойнството и професионалната репутация на жалбоподателя, и

               —

               да се осъди другата страна в производството да заплати всички съдебни разноски.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят изтъква три правни основания в подкрепа на жалбата си.

               1.

               С първото правно основание се твърди, че не са изпълнени условията за произнасяне с определение съгласно член 76 от Процедурния правилник на Съда на публичната служба и че жалбата не е била явно подлежаща на отхвърляне, тъй като:

                           —

                           Съдът на публичната служба не е взел предвид редица твърдения и доказателства, представени относно тормоза на жалбоподателя,

                           —

                           на жалбоподателя не е признато правото да му се предостави срок за отстраняване на нередовностите на жалбата му съгласно член 36 от Процедурния правилник на Съда на публичната служба що се отнася до две решения на органа по назначаването, посочени от жалбоподателя в неговата жалба.

               2.

               С второто правно основание се поддържа, че определението по дело F-45/10 е в нарушение на правото на Европейския съюз съгласно член 11, параграф 1 от приложение I към Статута на Съда на Европейския съюз, тъй като жалбоподателят има право на обезщетение вследствие на претърпения от него тормоз.

               3.

               С третото правно основание се твърди, че Съдът на публичната служба не е зачел правото на жалбоподателя на изслушване, предвидено в член 6, параграф 1 от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи и в член 47, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

      (1)  Регламент № 31 (ЕИО), 11 (ЕОАЕ) относно Правилника за длъжностните лица и Условията за работа на другите служители на Европейската икономическа общност и на Европейската общност за атомна енергия, изменен (ОВ 45, 1962 г. стр. 1385)


title: Дело C-109/07: Искане за преюдициално заключение, направено от Prud'homie de pêche de Martigues [Трудовоправен съд в областта на риболова, град Martigues] (Франция) на 20 февруари 2007 г. — Jonathan Pilato/Jean-Claude Bourgault

text:
               28.4.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/27

         Искане за преюдициално заключение, направено от Prud'homie de pêche de Martigues [Трудовоправен съд в областта на риболова, град Martigues] (Франция) на 20 февруари 2007 г. — Jonathan Pilato/Jean-Claude Bourgault
   (Дело C-109/07)
   (2007/C 95/50)
   Език на производството: френски
   Препращаща юрисдикция
   Prud'homie de pêche de Martigues [Трудовоправен съд в областта на риболова, град Martigues]
   Страни в главното производство

      Ищец: Jonathan Pilato

      Ответник: Jean-Claude Bourgault
   Преюдициални въпроси

               1)

               Член 11а от Регламент (ЕО) № 894/97 на Съвета от 29 април 1997 година (1), изменен с Регламент (ЕО) № 1239/98 на Съвета от 8 юни 1998 година (2), следва ли да се тълкува в смисъл, че забранява и хрилни мрежи, които не плават или почти не са плаващи поради наличието на плаваща котва, към която са прикрепени?

               2)

               Валиден ли е член 11а, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 894/97 на Съвета, изменен с Регламент (ЕО) № 1239/98, доколкото:

                           а)

                           явно преследва чисто екологична цел, а правното му основание е предишният член 43, понастоящем член 37 от Договора за създаване на Европейската общност, подписан в Рим на 25 март 1957 г.;

                           б)

                           не дава определение за „плаващи хрилни мрежи “и, следователно, не определя ясно приложното поле на понятието;

                           в)

                           не е ясно мотивиран;

                           г)

                           не отчита наличните научни и технически данни, нито условията на околната среда в различните региони на Общността, нито предимствата [и] неудобствата, произтичащи от предвидената в него забрана;

                           д)

                           не е съвместим с преследваната цел;

                           е)

                           е дискриминационен, тъй като третира по един и същи начин различни географски, икономически и социални положения;

                           ж)

                           не предвижда никаква дерогация в полза на рибарите, занимаващи се с дребномащабен риболов, като улова на риба тон, който, освен, че е традиционен в Средиземно море, е жизненоважен за упражняващото тази дейност население, а впрочем е и много избирателен?

      (1)  Регламент (ЕО) № 894/97 на Съвета от 29 април 1997 година относно установяване на някои технически мерки за опазване на рибните ресурси (ОВ L 132, стр. 1).

      (2)  Регламент (ЕО) № 1239/98 на Съвета от 8 юни 1998 година, изменящ Регламент (ЕО) № 894/97 относно установяване на някои технически мерки за опазване на рибните ресурси (ОВ L 171, стр. 1).


title: Дело C-188/06 P: Определение на Съда от 9 март 2007 г. — Schneider Electric SA/Комисия на Европейските общности (Обжалване — Концентрации на предприятия — Пазар на разпределението на електроенергия — Решения за започване и прекратяване на процедурата)

text:
               28.4.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 96/22

         Определение на Съда от 9 март 2007 г. — Schneider Electric SA/Комисия на Европейските общности
   (Дело C-188/06 P) (1)

   (Обжалване - Концентрации на предприятия - Пазар на разпределението на електроенергия - Решения за започване и прекратяване на процедурата)
   (2007/C 96/39)
   Език на производството: френски
   Страни

      Ищец: Schneider Electric SA (представители: A. Winckler, I-Girgenson и M. Pittie, avocats)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности (представители: A. Bouquet и O. Beynet)
   Предмет
   Жалба срещу определение на Първоинстанционния съд (четвърти състав) от 31 януари 2006 г., Schneider Electric SA/Комисия (T-48/03), с което се отхвърля като недопустим иск за отмяна, от една страна, на Решението на Комисията от 4 декември 2002 г. за започване на фаза на задълбочена оценка на операцията за концентрация между Schneider и Legrand (дело COMP/M.2283 — Schneider/Legrand II) и, от друга страна, на Решението на Комисията от 13 декември 2002 г. за закриване на процедурата за контрол на тази операция
   Диспозитив

               1)

               Жалбата се отхвърля.

               2)

               Schneider Electric SA се осъжда да заплати разноските.

      (1)  ОВ C 165, 15.7.2006 г.


title: Дело C-180/10: Преюдициално запитване, отправено от Naczelny Sąd Administracyjny (Република Полша) на 9 април 2010 г. — Jarosław Słaby/Ministrowi Finansów

text:
               3.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 179/17

         Преюдициално запитване, отправено от Naczelny Sąd Administracyjny (Република Полша) на 9 април 2010 г. — Jarosław Słaby/Ministrowi Finansów
   (Дело C-180/10)
   2010/C 179/28
   Език на производството: полски

      Запитваща юрисдикция

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Страни в главното производство

      Ищец: Jarosław Słaby

      Ответник: Minister Finansów

      Преюдициален въпрос

   Физическо лице, което е извършвало земеделска дейност върху даден недвижим имот, прекратило я е поради промяна на плановете за устройство на територията — която промяна е внесена по независими от него причини и с нея имотът се преотрежда за частна собственост и се разделя на по-малки парцели (предназначени за строителство на ваканционни жилища) — и е решило да пристъпи към продажбата му, трябва ли на това основание да се счита за данъчнозадължено лице по ДДС по смисъла на член 9, параграф 1 от Директива 2006/112/CE (1) и на член 4, параграфи 1 и 2 от Шеста директива 77/388/ЕИО (2), както и за лице, задължено да плаща този данък, поради упражняване на търговска дейност?

      (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).

      (2)  Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1).


title: Дело T-287/07: Определение на Първоинстанционния съд от 15 октомври 2007 г. — cApStAn/Комисия

text:
               22.12.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 315/44

         Определение на Първоинстанционния съд от 15 октомври 2007 г. — cApStAn/Комисия
   (Дело T-287/07) (1)

   (2007/C 315/84)

      Език на производството: френски

   Председателят на трети състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 223, 22.9.2007 г.


title: Дело T-560/12: Жалба, подадена на 17 декември 2012 г. — Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej/Европейска агенция по химикалите

text:
               16.3.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 79/18

         Жалба, подадена на 17 декември 2012 г. — Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej/Европейска агенция по химикалите
   (Дело T-560/12)
   2013/C 79/33
   Език на производството: полски

      Страни

      Жалбоподател: Miejskie Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej sp. z o.o. (Бжеско, Полша) (представител: T. Dobrzyński, [raca prawny])

      Ответник: Европейска агенция по химикалите (ECHA)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решение № SME(2012) 3538 на Европейската агенция по химикалите от 15 октомври 2012 г., с което на жалбоподателя е наложена административна такса в размер на 20 700 EUR;

               —

               като обезпечителна мярка, да отмени Решение MB/D/29/2010 на Управителния съвет на ECHA от 12 ноември 2010 г. относно класифицирането на услугите, за които се събират такси;

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата жалбоподателят изтъква четири основания.

               1.

               Първо основание: Несъвместимост с Регламент (ЕО) № 340/2008 на Комисията и с Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и Съвета, както и нарушение на принципа за предоставената компетентност

                           —

                           Според жалбоподателя оспорваното решение не е в съответствие с Регламента относно таксите и плащанията, тъй като ответникът има право да налага само административни такси, а правомощието за налагане на глоби във възпиращ размер е на държавите членки. Административните глоби трябва да са в разумно съотношение с обема на извършената от ECHA работа. Според жалбоподателя административната такса в размер на 20 700 евро поради неверни данни относно големината на предприятието изпълнява санкционна функция и има същото действие като глобата. Жалбоподателят твърди, че по този начин ответникът засяга компетентността на държавите членки, което е несъвместимо с установения в член 5 ДЕС принцип за предоставената компетентност и представлява действие, извършено при липса на компетентност по смисъла на член 263 ДФЕС.

               2.

               Второ основание: нарушение на принципа на равенство

                           —

                           Според жалбоподателя с обстоятелството, че размерът на административната такса зависи от големината на предприятието се нарушава принципът за равенство, установен в член 5 от Европейския кодекс за добро поведение на администрацията и в член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз. Тъй като административната такса по дефиниция има за цел да покрива разходите, направени от администрацията при предоставяне на съответната услуга, според жалбоподателят не може да се обоснове с обективни съображения различното третиране въз основата на големината на регистрираното предприятие. Жалбоподателят изтъква по-специално, че във всеки отделен случай са сходни административните разходи във връзка с проверката на големината на предприятието. При тези обстоятелства големите предприятия, които неоснователно са се означили като малки или средни предприятия, трябвало да заплащат възнаграждение на ответника, което не покрива единствено разходите във връзка с предоставената услуга във връзка с производството за проверка на големината на тяхното предприятие, но и разходите за проверка на големината на други предприятия, а дори и разходите за други предоставяни от ECHA услуги.

               3.

               Трето основание: нарушение на принципа на правна сигурност

                           —

                           Жалбоподателят посочва, че предприятието му е малко, като неволно е допуснал грешка при реалната класификация на големината на дружеството. Според информацията, достъпна в рубриката „възнаграждения“ на уебсайта на националното информационно бюро големината на съответното предприятие за целите на REACH (регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали) се определя съгласно Закона за свободата на стопанската дейност. Съгласно този закон при определянето на големината на предприятието е без значение структурата на акционерното или дяловото участие, а следва да се държи сметка за броя на наетите работници и служители и годишния оборот, като жалбоподателят е взел предвид тези данни. Според жалбоподателя не му е било надлежно съобщено, че при установяването на големината на предприятието има задължение да вземе предвид Препоръка 2003/361/ЕО на Комисията от 6 май 2003 г. Освен това ECHA не съобщавала на предприятията размерът на административните такси, които можели да бъдат наложени при неправилно определяне на големината на предприятието, като по този начин ECHA нарушавала принципа на правна сигурност.

               4.

               Четвърто основание: злоупотреба с власт

                           —

                           Според жалбоподателя ответникът е злоупотребил с предоставената му власт, тъй като с решение MB/D/29/2010 е определил очевидно завишен размер на дължимите такси и си е предоставил прекалено широки правомощия, като си е запазил възможността да прилага всички налични правни средства да събира таксите, без да е предвидил възможност да се избегне заплащането на тези такси. Тези правомощия не могат да се обосноват с член 13, параграф 4 от Регламент № 340/2008. Според жалбоподателя с налагането на административната такса в действителност се преследва различна цел от посочената в съображение 2 от Регламент № 340/2008 (покриване на разходите по предоставените от ECHA услуги), като размерът на тази такса не съответства на извършената работа от страна на ответника, но представлява неправомерно наложена на жалбоподателя глоба.


title: Дело C-396/09: Решение на Съда (първи състав) от 20 октомври 2011 г. (преюдициално запитване от Tribunale ordinario di Bari — Италия) — Interedil Srl в несъстоятелност/Fallimento Interedil Srl, Intesa Gestione Crediti Spa (Преюдициално запитване — Право на нисшестоящия съд да отправи преюдициално запитване до Съда — Регламент (ЕО) № 1346/2000 — Производство по несъстоятелност — Международна компетентност — Център на основните интереси на длъжника — Преместване на седалището според устройствения акт в друга държава членка — Понятие за предприятие)

text:
               10.12.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 362/3

         Решение на Съда (първи състав) от 20 октомври 2011 г. (преюдициално запитване от Tribunale ordinario di Bari — Италия) — Interedil Srl в несъстоятелност/Fallimento Interedil Srl, Intesa Gestione Crediti Spa
   (Дело C-396/09) (1)

   (Преюдициално запитване - Право на нисшестоящия съд да отправи преюдициално запитване до Съда - Регламент (ЕО) № 1346/2000 - Производство по несъстоятелност - Международна компетентност - Център на основните интереси на длъжника - Преместване на седалището според устройствения акт в друга държава членка - Понятие за предприятие)
   2011/C 362/04
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale ordinario di Bari

      Страни в главното производство

      Ищец: Interedil Srl en liquidation

      Ответници: Fallimento Interedil Srl, Intesa Gestione Crediti Spa

      Предмет

   Преюдициално запитване — Tribunale ordinario di Bari — Тълкуване на член 3 от Регламент (ЕО) № 1346/2000 на Съвета от 29 май 2000 година относно производството по несъстоятелност (ОВ L 160, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 1, стр. 143) — Център на основните интереси на длъжника — Презумпция за седалището според устройствения акт — Установяване в друга държава членка — Общностни или национални понятия

      Диспозитив

               1.

               Правото на Съюза не допуска национален съд да бъде обвързан от национална процесуална разпоредба, съгласно която направените от висшестоящ национален съд изводи са задължителни за него, когато се установи, че тези изводи не са в съответствие с правото на Съюза, както е тълкувано от Съда.

               2.

               Понятието „център на основните интереси“ на длъжника, съдържащо се в член 3, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1346/2000 на Съвета от 29 май 2000 година относно производството по несъстоятелност, трябва да се тълкува в съответствие с правото на Съюза.

               3.

               За да се определи центърът на основните интереси на дружество длъжник, член 3, параграф 1, второ изречение от Регламент № 1346/2000 трябва да се тълкува по следния начин:

                           —

                           центърът на основните интереси на дружество длъжник трябва да се определя преди всичко с оглед на мястото на централно управление на това дружество, което може да бъде установено въз основа на обективни и проверими от третите лица обстоятелства. Когато управителните и контролните органи на дадено дружество са там, където се намира седалището му според устройствения акт, и решенията относно управлението на това дружество се вземат на същото място и това може да се провери от третите лица, предвидената в тази разпоредба презумпция не може да бъде оборена. Когато централното управление на дадено дружество не е в седалището му според устройствения акт, наличието на дружествени активи и на договори за тяхната финансова експлоатация в държава членка, различна от тази, в която се намира седалището на това дружество според устройствения му акт, може да се счита за обстоятелство, достатъчно да се обори презумпцията, само при условие че общата преценка на всички релевантни фактори позволява да се установи, че действителният център на управление и контрол на посоченото дружество и управление на неговите интереси се намира в тази друга държава членка и това може да се провери от третите лица,

                           —

                           когато дружество длъжник е променило своето седалище според устройствения акт преди подаването на молбата за образуване на производство по несъстоятелност, се презумира, че центърът на основните интереси на това дружество се намира в новото му седалище според устройствения акт.

               4.

               Понятието „предприятие“ по смисъла на член 3, параграф 2 от същия регламент трябва да се тълкува в смисъл, че изисква наличието на структура с минимална степен на организираност и известна стабилност с оглед на осъществяването на стопанската дейност. Наличието на отделни имоти или на банкови сметки по принцип не е достатъчно, за да се приеме, че е изпълнено това изискване.

      (1)  ОВ C 312, 19.12.2009 г.


title: Дело C-622/10: Преюдициално запитване, отправено от Tribunal de première instance de Namur (Белгия) на 22 декември 2010 г. — Rémi Paquot/État belge — SPF Finances

text:
               12.3.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 80/12

         Преюдициално запитване, отправено от Tribunal de première instance de Namur (Белгия) на 22 декември 2010 г. — Rémi Paquot/État belge — SPF Finances
   (Дело C-622/10)
   2011/C 80/24
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal de première instance de Namur

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Rémi Paquot

      Ответник: État belge — SPF Finances

      Преюдициални въпроси

               1.

               Допускат ли член 6 от дял първи „Общи разпоредби“ от Договора от Лисабон от 13 декември 2007 г. за изменение на Договора за Европейския съюз, подписан в Маастрихт на 7 февруари 1992 г., в сила от 1 декември 2009 г. (който до голяма степен възпроизвежда разпоредбите, съдържащи се в член 6 от дял първи на Договора за Европейския съюз, подписан в Маастрихт на 7 февруари 1992 г., влязъл в сила на 1 ноември 1993 г.), както и член 234 (предишен член 177) от Договора за създаване на Европейската общност (Договора за ЕО) от 25 март 1957 г., от една страна, и/или член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз от 7 декември 2000 г., от друга страна, възможността национални законови разпоредби, в случая разпоредбите на член 9, параграф 2 от белгийския Закон от 6 януари 1989 г. за Арбитражния съд (понастоящем наречен Конституционен съд), да изискват от националните съдилища да прилагат съдебната практика, произтичаща от решенията, постановени от висшестояща национална юрисдикция (в случая горепосочения Конституционен съд) по исканията за отмяна на разпоредби на вътрешното право, с които е сезирана, когато тези искания се основават на нарушение на разпоредби на правото на Европейския съюз, които се прилагат пряко и с предимство във вътрешния правов ред?

               2.

               Допускат ли член 6 от дял първи „Общи разпоредби“ от Договора от Лисабон от 13 декември 2007 г. за изменение на Договора за Европейския съюз, подписан в Маастрихт на 7 февруари 1992 г., в сила от 1 декември 2009 г. (който до голяма степен възпроизвежда разпоредбите, съдържащи се в член 6 от дял първи на Договора за Европейския съюз, подписан в Маастрихт на 7 февруари 1992 г., влязъл в сила на 1 ноември 1993 г.), както и член 234 (предишен член 177) от Договора за създаване на Европейската общност (Договора за ЕО) от 25 март 1957 г., от една страна, и/или член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз от 7 декември 2000 г., от друга страна, възможността национални законови разпоредби, в случая разпоредбите на член 26, параграф 4 от белгийския Закон от 6 януари 1989 г. за Арбитражния съд (понастоящем наречен Конституционен съд), изменен със Закона от 12 юли 2009 г., разглеждани поотделно или във връзка с разпоредбите на член 9, параграф 2 от посочения Специален закон от 6 януари 1989 г., да изискват от националните съдилища да поставят на висшестояща национална юрисдикция (в случая горепосочения Конституционен съд) всеки преюдициален въпрос, свързан с тълкуването на разпоредби на правото на Европейския съюз, които се прилагат пряко и с предимство във вътрешния правов ред, когато тези разпоредби са възпроизведени и в националната Конституция и посочените съдилища предполагат, че в рамките на споровете, с които са сезирани, тези разпоредби са нарушени, като в резултат от всичко това посочените съдилища се оказват лишени от възможността да прилагат непосредствено правото на Европейския съюз, най-малкото в хипотезата, при която горепосочената висшестояща юрисдикция вече се е произнесла по идентичен въпрос?


title: Дело T-584/11: Жалба, подадена на 15 ноември 2011 г. — Atlas Transport/СХВП — Hartmann (ATLAS TRANSPORT)

text:
               4.2.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 32/27

         Жалба, подадена на 15 ноември 2011 г. — Atlas Transport/СХВП — Hartmann (ATLAS TRANSPORT)
   (Дело T-584/11)
   2012/C 32/57
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Atlas Transport GmbH (Дюселдорф, Германия) (представители: U. Hildebrandt, K. Schmidt-Hern и B. Weichhaus, Rechtsanwälte)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Alfred Hartmann (Leer, Германия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 1 септември 2011 г. по преписка R 2262/2010-1,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Регистрирана марка на Общността, предмет на искане за отмяна: Словна марка „ATLAS TRANSPORT“ за услуги от клас 39

      Притежател на марката на Общността: Жалбоподателят

      Страна, която иска отмяна на марката на Общността: Alfred Hartmann

      Решение на отдела по отмяна: Отхвърля искането за отмяна.

      Решение на апелативния състав: Уважава жалбата.

      Изложени правни основания: Нарушение на Правило 40, параграф 5 във връзка с Правило 22 от Регламент за прилагане № 2868/95 поради неправилна преценка на доказателствата; нарушение на член 15 от Регламент № 207/2009, тъй като жалбоподателят е тръгнал единствено по пътя на буквалното тълкуване във връзка с въпроса дали е налице годно да гарантира запазването на правата използване за съответните услуги; нарушение на член 76, параграф 1 от Регламент № 207/2009, тъй като ответникът е използвал само един източник за установяване на значението на понятието „транспорт“ и го е преценил в недостатъчна степен, а оттам и в нарушение на задължението за полагане на дължимата грижа; нарушение на член 75, изречение първо от Регламент № 207/2009, тъй като ответникът не е обосновал ясно своето правно становище; нарушение на член 75, изречение второ и на член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009 поради нарушение на правото на страните да участват в производството.


title: Дело T-154/15: Жалба, подадена на 27 март 2015 г. — Jaber/Съвет

text:
               8.6.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 190/22

         Жалба, подадена на 27 март 2015 г. — Jaber/Съвет
   (Дело T-154/15)
   (2015/C 190/26)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Aiman Jaber (Латакия, Сирия) (представители: A. Boesch, D. Amaudruz и M. Ponsard, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да разпореди материалите по дело T-653/11 да бъдат приложени към настоящото дело;

               —

               да признае на жалбоподателя правото да представи писмена реплика и съответно да представи нови доказателства и да призове свидетели;

               —

               да отмени следните актове в частите им, засягащи жалбоподателя:

                           —

                           Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/108 на Съвета от 26 януари 2015 г.;

                           —

                           Решение за изпълнение (ОВППС) 2015/117 на Съвета от 26 януари 2015 г.;

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата жалбоподателят изтъква две основания, които по същество са идентични или сходни с основанията, изтъкнати по дело T-653/11, Jaber/Съвет (1).

      (1)  ОВ 2012, C 58, стр. 12.