title: Дело T-309/21: Жалба, подадена на 24 май 2021 г. — TC/Парламент

text:
               9.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 320/42

      Жалба, подадена на 24 май 2021 г. — TC/Парламент
      (Дело T-309/21)
      (2021/C 320/48)
      Език на производството: литовски

         Страни

         Жалбоподател: TC, представител: D. Aukštuolytė, lawyer

         Ответник: Европейски парламент

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на генералния секретар на Европейския парламент от 16 март 2021 г.,

                  —

                  да отмени дебитно известие № 7010000523, издадено от Европейския парламент на 31 март 2021 г.,

                  —

                  да осъди Парламента да плати направените от жалбоподателя съдебни разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква пет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първото основание е, че без каквато и да е причина, необосновано и несправедливо Парламентът е приел своето решение със закъснение, като по този начин е нарушил принципа за предприемане на действия в разумен срок в административното производство, установен в член 41, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз. По този начин било нарушено правото на жалбоподателя на защита в резултат от късното започване срещу него на производството за събиране на вземанията, като голямата продължителност на посоченото производство го била лишила от възможността да се защити ефективно срещу изтъкнатите обвинения и да представи доказателства.

                  2.

                  Второто основание е, че решението на генералния секретар на Европейския парламент, на което се базира дебитното известие, в качеството му на правна мярка, засягаща жалбоподателя, е било прието в нарушение на принципите на безпристрастно и справедливо производство, на равни процесуални възможности и на правото на жалбоподателя на защита:

                              —

                              Парламентът е нарушил задължението си да изложи мотиви и правото на жалбоподателя на изслушване съгласно член 41, параграф 2, буква a) и б) от Хартата, като е основал обжалваното решение на изводи, направени от Общия съд по дело, в което жалбоподателят не е бил страна и по което той не е имал възможност да бъде изслушан,

                              —

                              в нарушение на член 41, параграф 2, точки a) и б) от Хартата Парламентът не е предоставил на жалбоподателя доказателствата, на които косвено е основал обжалваното решение, нито му е предоставил останалата необходима информация, за да може да упражни правото си на изслушване (и на представяне на становище).

                  3.

                  Третото основание е, че Парламентът е допуснал грешка в преценката като не е разгледал предоставените от жалбоподателя доказателства, които потвърждават, че аспектите, отнесени от асистента до Общия съд, на които се е базирал Парламентът с оглед на започване на производството за събиране на вземания, са неправилни (потвърждават, че разследването е започнало без основателна причина), както и че Парламентът е нарушил задължението си за мотивиране, установено в член 41, параграф 2, буква в) от Хартата.

                  4.

                  Четвъртото основание е, че Парламентът е нарушил принципа на пропорционалност и задължението за мотивиране, установени в член 296 ДФЕС и в член 41, параграф 2, буква в) от Хартата, доколкото подлежащата на възстановяване сума е определена в размер на 78 838,21 EUR. Сумата, подлежаща на възстановяване, не е била конкретно обоснована и съответно в обжалваното решение е било прието, че парламентарният асистент никога не е работил за жалбоподателя.

                  5.

                  Пето основание е, че информацията, с която разполага Парламентът и която е публичнодостъпна, потвърждава, че парламентарният асистент е изпълнявал функциите си най-късно до 15 декември 2015 г., което обстоятелство потвърждава, че е било неоснователно започването на производство за възстановяване на дължимите суми и следователно решението трябва да се отмени.


title: Дело T-328/21: Жалба, подадена на 9 юни 2021 г. — Airoldi Metalli/Комисия

text:
               9.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 320/43

      Жалба, подадена на 9 юни 2021 г. — Airoldi Metalli/Комисия
      (Дело T-328/21)
      (2021/C 320/49)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Airoldi Metalli SpA (Молтено, Италия) (представители: M. Campa, M. Pirovano, D. Rovetta, G. Pandey, P. Gjørtler и V. Villante, адвокати)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2021/546 на Комисията от 29 март 2021 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на екструдирани алуминиеви изделия с произход от Китайската народна република (1),

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски на жалбоподателя и да понесе собствените си разноски в настоящото производство.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква шест основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на принципа на равни процесуални възможности и на добра администрация, явна грешка в преценката и нарушение на правото на защита и на правото на информация на жалбоподателя.

                  2.

                  Второ основание: явна грешка в преценката на Комисията при анализа на вредата и на причинно-следствената връзка, що се отнася до методологията, данните и приложената процедура, и нарушение на член 3 от Регламент (ЕС) 2016/1036 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейския съюз (наричан по-нататък „основният регламент“) (2).

                  3.

                  Трето основание: нарушение на член 1, параграф 2 и член 5, параграф 2 от основния регламент поради неправилно определение на разглеждания продукт.

                  4.

                  Четвърто основание: нарушение на член 1, параграф 2 и член 3 от основния регламент, както и явна грешка в преценката относно обхвата на разглеждания продукт и относно оценката на вноса от съответната държава за целите на анализа на вредата и на причинно-следствената връзка (код по КН 7610 90 90).

                  5.

                  Пето основание: нарушение на член 2, параграф 6а, буква а) от основния регламент, тъй като Комисията е направила неправилен избор на „подходящата представителна“ държава.

                  6.

                  Шесто основание: нарушение на член 2, параграф 6а от основния регламент относно правния статус на доклада, с който Комисията установява наличието на значителни нарушения на пазара в определена страна или в определен сектор в тази страна. Жалбоподателят поддържа, че е налице нарушение на Регламент № 1/1958 за определяне на езиковия режим на Европейската икономическа общност (3) и на основните му права, тъй като не е могъл да получи посочения доклад на италиански език.

         (1)  OВ L 109, 2021 г., стр. 1.

         (2)  OВ L 176, 2016 г., стр. 21.

         (3)  OВ 17, 1958 г., стр. 385; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 3.


title: Дело T-330/21: Жалба, подадена на 12 юни 2021 г. — EWC Academy/Комисия

text:
               9.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 320/44

      Жалба, подадена на 12 юни 2021 г. — EWC Academy/Комисия
      (Дело T-330/21)
      (2021/C 320/50)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: EWC Academy (Хамбург, Германия) (представител: Rechtsanwältin H. Däubler-Gmelin)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението за отказ от 14 април 2021 г. на Комисията на Европейския съюз, Генерална дирекция „Трудова заетост, социални въпроси и приобщаване“, EMPL.B.2/AP/ab; Ref. Ares (2021),

                  —

                  да задължи Европейската комисия да издаде валидно решение за възлагане,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква следните основания.

                  1.

                  Обжалваното решение за отказ от 14 април 2021 г. на Комисията не зачитало значението на член 197, параграф 2, буква в) от Регламента за финансовите правила (1) във връзка с поканата за представяне на предложения VP/2020/008 и прилагало тази разпоредба по правно недопустим начин към европейските работнически съвети. Изискването заявилите предложения европейски работнически съвети да представят собствен бюджет, съответно годишен отчет и банкова сметка като доказателство за стабилност и финансови възможности поначало изключвало от субсидията голяма част от европейските работнически съвети, тъй като националните разпоредби за транспониране на Директива 2009/38/ЕО (2) не им признавали самостоятелна правосубектност. Това нарушавало принципа на равно третиране и на недопускане на дискриминация, а също противоречало диаметрално на целта на програмата за субсидия.

                  2.

                  Тъй като ограничаването на кръга на отговарящите на условието да участват не е посочено в поканата за представяне на предложения, а тя изрично се прилагала без ограничения и до британските европейски работнически съвети, ограничението допълнително нарушавало основния принцип на ЕС за прозрачност.

                  3.

                  Застъпеното в решението за отказ тълкуване и неговото прилагане към европейските работнически съвети водело допълнително до недопустимо привилегироване на предприятия, които като социални партньори са насърчени да участват в поканата за представяне на предложения VP/2020/008 основно за предлагане на подходящи проекти за субсидиране.

         (1)  Регламент (ЕС, Евратом) 2018/1046 на Европейския парламент и на Съвета от 18 юли 2018 година за финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза, за изменение на регламенти (ЕС) № 1296/2013, (ЕС) № 1301/2013, (ЕС) № 1303/2013, (ЕС) № 1304/2013, (ЕС) № 1309/2013, (ЕС) № 1316/2013, (ЕС) № 223/2014 и (ЕС) № 283/2014 и на Решение № 541/2014/ЕС и за отмяна на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 (OB L 193, 2018 г., стр. 1).

         (2)  Директива 2009/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 година за създаване на европейски работнически съвет или на процедура за информиране и консултации с работниците и служителите в предприятия с общностно измерение и групи предприятия с общностно измерение (преработена) (ОВ L 122, 2009 г., стр. 28).


title: Дело T-331/21: Жалба, подадена на 14 юни 2021 г. — mBank/EUIPO — European Merchant Bank (EMBANK European Merchant Bank)

text:
               9.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 320/45

      Жалба, подадена на 14 юни 2021 г. — mBank/EUIPO — European Merchant Bank (EMBANK European Merchant Bank)
      (Дело T-331/21)
      (2021/C 320/51)
      Език на жалбата: английски

         Страни

         Жалбоподател: mBank S.A. (Варшава, Полша) (представители: E. Skrzydło-Tefelska и K. Gajek, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: European Merchant Bank UAB (Вилнюс, Литва)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

         Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз със словните елементи „EMBANK European Merchant Bank“ — марка на Европейския съюз № 18 048 966

         Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 30 март 2021 г. по преписка R 1845/2020-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.

                  —

                  Нарушение на член 95, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета и на член 27, параграф 4 от Делегиран регламент (ЕС) 2018/625 на Комисията.


title: Дело T-334/21: Жалба, подадена на 12 юни 2021 г. — Mendes de Almeida/Съвет

text:
               9.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 320/46

      Жалба, подадена на 12 юни 2021 г. — Mendes de Almeida/Съвет
      (Дело T-334/21)
      (2021/C 320/52)
      Език на производството: португалски

         Страни

         Жалбоподател: Ana Carla Mendes de Almeida (Собреда, Португалия) (представители: R. Leandro Vasconcelos и M. Marques de Carvalho, advogados)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение на Съвета от 8 март 2021 г. относно жалбата по административен ред и допълнителната жалба по административен ред, подадени от жалбоподателя на основание член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз срещу Решението за изпълнение (ЕС) 2020/1117 на Съвета на Европейския съюз от 27 юли 2020 г. за назначаване на европейските прокурори в Европейската прокуратура в частта, в която на длъжност европейски прокурор в Европейската прокуратура се назначава като временно нает служител в степен AD 13 за срок от три години без възможност за подновяване, считано от 29 юли 2020 г. José Eduardo Moreira Alves d’Oliveira Guerra, един от първоначално определените трима кандидати от Португалия (ОВ L 244, 2020 г., стр. 18),

                  —

                  да отмени Решение за изпълнение (ЕС) 2020/1117 на Съвета от 27 юли 2020 г. за назначаване на европейските прокурори в Европейската прокуратура в частта, в която на длъжност европейски прокурор в Европейската прокуратура се назначава като временно нает служител в степен AD 13 за срок от три години без възможност за подновяване, считано от 29 юли 2020 г. José Eduardo Moreira Alves d’Oliveira Guerra,

                  —

                  да осъди Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски на двете страни.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква 6 основания в подкрепа на жалбата.

                  1)

                  Първо основание: явна грешка в преценката, доколкото Съветът приема, че не е орган по назначаването („ОН“) съгласно член 1, параграфи 1 и 2 от Правилника за длъжностните лица във връзка с член 6 от Условията за работа на другите служители на Европейския съюз, когато назначава европейски прокурори съгласно член 96, параграф 1 от Регламент 2017/1939.

                  2)

                  Второ основание: нарушаване на приложимите правила за назначаване на европейските прокурори, гарантиращи принципа на независимост на европейската прокуратура. Жалбоподателят твърди, че възражението, направено от португалското правителство с писмо, изпратено до Съвета на Европейския съюз на 29 ноември 2019 г. на класирането, извършено от комитета по подбора, посочен в член 14, параграф 3 от Регламент (ЕС) 2017/1939, на кандидатите, представени от самото правителство, с посочване на различен кандидат по негово предпочитание и приемането му от Съвета поставя под въпрос организацията на процеса по назначаване на европейските прокурори.

                  3)

                  Трето основание: явна грешка относно предпоставките на решението. Жалбоподателят твърди, по-специално, че писмото от 29 ноември 2019 г., изпратено от португалското правителство до Съвета, съдържа две сериозни грешки, признати дори от самото правителство. Те се изразяват в споменаването на кандидата, предпочетен от португалското правителство, шест пъти като „помощник главния прокурор José Guerra“ и изтъкването, че същият прокурор е заемал позиция на разследващ и обвинител по важно дело в областта на престъпленията срещу финансовите интереси на Европейския съюз.

                  4)

                  Четвърто основание: злоупотреба с власт. Жалбоподателят твърди, че целите, във връзка с които са възложени компетенции на Съвета на Европейския съюз, в рамките на процеса по подбор и назначаване на европейските прокурори, се изразяват в гарантиране на независимостта на органа, както и в назначаване на най-квалифицираните национални кандидати, предлагащи всички гаранции за независимост за изпълняване на длъжността европейски прокурор.

                  5)

                  Пето основание: нарушение на правото на добра администрация. Жалбоподателят твърди, че, доколкото Съветът се отклонява от становището на комитета по подбора и следователно класирането въз основа на резултата от оценката на този комитет, обща мотивация под формата на обикновена препратка към „различна оценка на качествата на кандидатите, извършена от компетентните подготвителни органи на Съвета“, е равнозначно на пълна липса на мотиви, която не позволява ва жалбоподателя да се запознае с основания за отстраняването си.

                  6)

                  Шесто основание: нарушение на принципа на равнопоставеност и недопускане на дискриминация. Жалбоподателят твърди, че Съветът, като извършва „различна оценка на качествата на кандидатите, извършена от компетентните подготвителни органи на Съвета“, което според жалбоподателя е нарушило принципа на равнопоставеност и недопускане на дискриминация.


title: Дело T-336/21: Жалба, подадена на 15 юни 2021 г. — Mendus/EUIPO (CENSOR.NET)

text:
               9.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 320/47

      Жалба, подадена на 15 юни 2021 г. — Mendus/EUIPO (CENSOR.NET)
      (Дело T-336/21)
      (2021/C 320/53)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Iaroslav Mendus (Киев, Украйна) (представител: P. Kurcman, адвокат)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: заявка за словна марка на Европейския съюз „CENSOR.NET“ — заявка за регистрация № 17 975 929

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 16 април 2021 г. по преписка R 1225/2020-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение по отношение на услугите, за които е отказана регистрация,

                  —

                  да отмени решението на съответния отдел от 17 април 2020 г. по заявка за регистрация № 17 975 929, що се отнася до услугите, за които е отказана регистрация,

                  —

                  да върне преписката на EUIPO с оглед изменение на решението по същество и регистрация на марка на Европейския съюз № 17 975 929 по отношение на всички услуги, за които тя се отнася,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски пред съответния отдел, апелативния състав и Общия съд.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-338/21: Жалба, подадена на 18 юни 2021 г. — F I S I/EUIPO — Verband der Deutschen Daunen- und Federnindustrie (ECODOWN)

text:
               9.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 320/48

      Жалба, подадена на 18 юни 2021 г. — F I S I/EUIPO — Verband der Deutschen Daunen- und Federnindustrie (ECODOWN)
      (Дело T-338/21)
      (2021/C 320/54)
      Език на жалбата: италиански

         Страни

         Жалбоподател: F I S I Fibre sintetiche SpA (Оджоно, Италия) (представители: G. Cartella и B. Cartella, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Verband der Deutschen Daunen- und Federnindustrie (Майнц, Германия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „ECODOWN“ — марка на Европейския съюз № 2 756 740

         Производство пред EUIPO: производство по обявяване на недействителност

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 13 април 2021 г. по преписка R 216/2020-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да се произнесе по същество, като обяви за валидна регистрацията на марка на Европейския съюз № 2 756 740,

                  —

                  да осъди насрещната страна да заплати съдебните разноски, включително разноските, направени в производството пред EUIPO.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква ж) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Неправилна преценка на представените от жалбоподателя доказателства за отличителния характер, придобит чрез използване на знака.


title: Дело T-341/21: Жалба, подадена на 21 юни 2021 г. — Rauff-Nisthar/Комисия

text:
               9.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 320/49

      Жалба, подадена на 21 юни 2021 г. — Rauff-Nisthar/Комисия
      (Дело T-341/21)
      (2021/C 320/55)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Nadya Rauff-Nisthar (Пфинцтал, Германия) (представител: N. de Montigny, avocate)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателката моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на комисията за подбор на Европейската служба за подбор на персонал относно конкурс EPSO/AD/371/19 (AD 7) — 6 — Администратори в областта на научните изследвания от 9 март 2020 г., както и решението ѝ по искането за преразглеждане от 19 август 2020 г., да не включи името на жалбоподателката в списъка на издържалите конкурса,

                  —

                  доколкото е необходимо, да отмени решението за отхвърляне на жалбата по административен ред от 15 март 2021 г.,

                  —

                  да поиска представянето на тестовете и на резултатите за всеки тест от конкурса, които се отнасят до жалбоподателката, както и на резултатите от следващия етап, съгласно член 91 от Процедурния правилник на Общия съд, за да се направи материална преценка на резултатите, свързани с всяка нередност и на значителните последици от стреса, породен от констатираните нередности,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателката изтъква едно-единствено основание в подкрепа на жалбата, а именно неравно третиране в резултат на нередности по време на изпитите, повлияли на резултатите от конкурса. Това основание е разделено на четири части.

                  1.

                  Първа част: технически грешки при организирането на изпитите за конкурс EPSO/AD/371/19 (AD 7) — 6 — Администратори в областта на научните изследвания, които грешки са признати от администрацията и са породили силен стрес за жалбоподателката по време на изпитите.

                  2.

                  Втора част: неполагане на дължимата грижа от администрацията и липса на действия от нейна страна за поправяне на посочените грешки.

                  3.

                  Трета част: неотчитане на грешките при преценката на уменията на жалбоподателката и липса на установени процедури за гарантиране на равенството между кандидатите.

                  4.

                  Четвърта част: явна грешка в преценката на уменията на жалбоподателката.


title: Дело T-347/21: Жалба, подадена на 21 юни 2021 г. — Hypo Vorarlberg Bank/ЕСП

text:
               9.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 320/50

      Жалба, подадена на 21 юни 2021 г. — Hypo Vorarlberg Bank/ЕСП
      (Дело T-347/21)
      (2021/C 320/56)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Hypo Vorarlberg Bank AG (Брегенц, Австрия) (представители: G. Eisenberger и A. Brenneis, Rechtsanwälte)

         Ответник: Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на Единния съвет за преструктуриране от 14 април 2021 г. за изчисляване на предварителните вноски в Единния фонд за преструктуриране за 2021 г. (SRB/ES/SRF/2021/22), включително приложенията към него, поне доколкото решението и приложенията към него се отнасят до вноската, която трябва да бъде платена от жалбоподателя,

                  —

                  да спре производството на основание член 69, буква в), респ. буква г) от Процедурния правилник на Общия съд до окончателното произнасяне по (съединени) дела C-584/20 P (1) и C-621/20 P (2), C-663/20 P (3) и C-664/20 P (4), защото в тези висящи по-отдавна производства по обжалване до голяма степен се поставят същите правни въпроси,

                  —

                  да осъди Единния съвет за преструктуриране да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят излага пет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на съществени процесуални правила поради непълно оповестяване на обжалваното решение

                              —

                              На жалбоподателя не било оповестено цялото обжалвано решение, в разрез с член 1, параграф 2 ДЕС, членове 15, 296 и 298 ДФЕС и членове 42 и 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“). Познаването на непредоставената информация, доколкото тя била централен компонент на решението, било необходимо, за да се разберат и проверят изчисленията, свързани с вноската.

                  2.

                  Второ основание: нарушение на съществени процесуални правила поради липса на мотивиране на обжалваното решение

                              —

                              Обжалваното решение било в разрез със задължението за мотивиране съгласно член 296, параграф 2 ДФЕС и член 41, параграф 1 и параграф 2, буква в) от Хартата, защото били разкрити само някои частични резултати от изчисленията. Що се отнася до правото на усмотрение на ответника, не било изяснено ответникът какви преценки е направил и по какви съображения.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на съществени процесуални правила поради липса на изслушване и накърняване на правото на изслушване

                              —

                              В противоречие с член 41, параграф 1 и параграф 2, буква а) от Хартата, на жалбоподателя не било дадено право на изслушване нито преди да бъде издадено обжалваното решение, нито преди да бъде издадено основаното на него уведомление за вноската. Нововъведената процедура за консултиране също не дала ефективна възможност за излагане на коментари.

                  4.

                  Четвърто основание: неправомерност на Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 (5) като правно основание на обжалваното решение, респ. неправомерност на залегналата в Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 методика за корекция на риска

                              —

                              В рамките на четвъртото основание жалбоподателят изтъква, че членове 4—7 и 9, както и приложение I към Делегиран регламент 2015/63 — на които се основава обжалваното решение — създават непрозрачна система за определяне на вноските, която противоречи на членове 16, 17, 41 и 47 от Хартата и при която не е гарантирано спазването на членове 20 и 21 от Хартата, както и на принципите на пропорционалност и на правна сигурност.

                  5.

                  Пето основание: неправомерност на Директива 2014/59/ЕС (6) и на Регламент (ЕС) № 806/2014 (7) като правно основание на Делегиран регламент (ЕС) 2015/63, а оттам и на обжалваното решение

                              —

                              При условията на евентуалност жалбоподателят твърди, в рамките на петото основание, неправомерност на разпоредбите на Директива 2014/59/ЕС и на Регламент (ЕС) № 806/2014, които правят задължителна системата за вноските, приведена в действие с Делегиран регламент 2015/63, и няма как да се тълкуват като съответстващи на първичното право, поради което са в разрез с принципа на мотивиране на правните актове, с принципа на правна сигурност, както и с Договорите (в частност член 1, параграф 2 ДЕС, членове 15, 296 и 298 ДФЕС) и Хартата (в частност членове 16, 17, 41, 42 и 47 от Хартата).

         (1)  ОВ C 423, 2020 г., стр. 32.

         (2)  ОВ C 443, 2020 г., стр. 17.

         (3)  ОВ C 44, 2021 г., стр. 33.

         (4)  ОВ C 44, 2021 г., стр. 35.

         (5)  Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 на Комисията от 21 октомври 2014 година за допълване на Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на предварителните вноски в механизмите за финансиране на преструктурирането (ОВ L 11, 2015 г., стр. 44).

         (6)  Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 173, 2014 г., стр. 190).

         (7)  Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 225, 2014 г., стр. 1).


title: Дело T-348/21: Жалба, подадена на 22 юни 2021 г. — Volkskreditbank/ЕСП

text:
               9.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 320/51

      Жалба, подадена на 22 юни 2021 г. — Volkskreditbank/ЕСП
      (Дело T-348/21)
      (2021/C 320/57)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Volkskreditbank AG (Линц, Австрия) (представители: G. Eisenberger и A. Brenneis, Rechtsanwälte)

         Ответник: Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на Единния съвет за преструктуриране от 14 април 2021 г. за изчисляване на предварителните вноски в Единния фонд за преструктуриране за 2021 г. (SRB/ES/SRF/2021/22), включително приложенията към него, поне доколкото решението и приложенията към него се отнасят до вноската, която трябва да бъде платена от жалбоподателя,

                  —

                  да спре производството на основание член 69, буква в), респ. буква г) от Процедурния правилник на Общия съд до окончателното произнасяне по (съединени) дела C-584/20 P (1) и C-621/20 P (2), C-663/20 P (3) и C-664/20 P (4), защото в тези висящи по-отдавна производства по обжалване до голяма степен се поставят същите правни въпроси,

                  —

                  да осъди Единния съвет за преструктуриране да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата са изложени пет основания, които съвпадат с изложените по дело T-347/21, Hypo Vorarlberg Bank/ЕСП.

         (1)  ОВ C 423, 2020 г., стр. 32.

         (2)  ОВ C 443, 2020 г., стр. 17.

         (3)  ОВ C 44, 2021 г., стр. 33.

         (4)  ОВ C 44, 2021 г., стр. 35.


title: Дело T-353/21: Жалба, подадена на 25 юни 2021 г. — KTM Fahrrad/EUIPO — KTM (R2R)

text:
               9.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 320/52

      Жалба, подадена на 25 юни 2021 г. — KTM Fahrrad/EUIPO — KTM (R2R)
      (Дело T-353/21)
      (2021/C 320/58)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: KTM Fahrrad GmbH (Матигхофен, Австрия) (представител: Rechtsanwältin V. Hoene)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: KTM AG (Матигхофен, Австрия)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „R2R“ — заявка за регистрация № 17 886 364

         Производство пред EUIPO: производство по отмяна

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 20 април 2021 г. по преписка R 261/2020-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решение за отмяна № 22964C на отдела по отмяна от 4 декември 2019 г., както и решението на пети апелативен състав от 20 април 2021 г., с което се потвърждава решението на отдела по отмяна, включително разпределянето на разноските, и да отхвърли искането за отмяна на ответника по жалбата,

                  —

                  при условията на евентуалност, да отмени решение за отмяна № 22964C на отдела по отмяна от 4 декември 2019 г., както и решението на пети апелативен състав от 20 април 2021 г., с което се потвърждава решението на отдела по отмяна, включително разпределянето на разноските, и да отхвърли искането за отмяна на ответника по жалбата, доколкото се отнася до превозни средства и части — съдържащи се в клас 12 — а именно в случая сухопътни превозни средства и части,

                  —

                  при условията на евентуалност спрямо предходното искане, да отмени решение за отмяна № 22964C на отдела по отмяна от 4 декември 2019 г., както и решението на пети апелативен състав от 20 април 2021 г., с което се потвърждава решението на отдела по отмяна, включително разпределянето на разноските, и да отхвърли искането за отмяна на ответника по жалбата, доколкото се отнася до превозни средства и части — съдържащи се в клас 12 — а именно в случая велосипеди и превозни средства на две колела и части.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 58 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 95 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-360/21: Жалба, подадена на 25 юни 2021 г. — Portigon/ЕСП

text:
               9.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 320/53

      Жалба, подадена на 25 юни 2021 г. — Portigon/ЕСП
      (Дело T-360/21)
      (2021/C 320/59)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Portigon AG (Дюселдорф, Германия) (представители: D. Bliesener, V. Jungkind и F. Geber, Rechtsanwälte)

         Ответник: Единен съвет за преструктуриране (ЕСП)

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на ответника от 14 април 2021 г. за изчисляване на предварителните вноски в Единния фонд за преструктуриране за 2021 г. (SRB/ES/2021/22), доколкото решението се отнася до жалбоподателя,

                  —

                  да спре производството на основание член 69, букви в) и г) от Процедурния правилник на Общия съд до окончателното произнасяне по дела T-413/18 (1), T-481/19 (2), T-339/20 (3), T-424/20 (4) и C-664/20 P (5) или до приключването им по друг начин,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят излага следните основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета (6), на Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/81 на Съвета (7) и на ДФЕС с прилагането спрямо жалбоподателя на режима на вноски към Фонда.

                              —

                              Ответникът неправилно предвидил задължение за жалбоподателя да прави вноски, защото Регламент № 806/2014 и Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (8) не предвиждали задължение за вноска по отношение на институциите в процес на преструктуриране.

                              —

                              Законодателят нямало как да обоснове задължението за вноска с член 114 ДФЕС, тъй като липсвала връзка с вътрешния пазар. Хармонизираните правила на равнище Съюз относно вноските нито улеснявали упражняването на основните свободи, нито премахвали съществените нарушения на конкуренцията във връзка с институциите, които се оттеглят от пазара.

                              —

                              Ответникът неправилно предвидил задължение за жалбоподателя да прави вноски, защото институцията не бил изложена на риск, преструктурирането било изключено съгласно Регламент № 806/2014 и институцията нямала значение за стабилността на финансовата система.

                              —

                              Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 на Комисията (9) нарушавал член 114 ДФЕС и член 103, параграф 7 от Директива 2014/59/ЕС като съществен елемент на изчисляването на вноската (член 290, параграф 1, второ изречение ДФЕС).

                  2.

                  Второ основание: нарушение на член 41, параграф 2, буква в) и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), тъй като процедурата за изчисляване не обосновавала в пълна степен изчисляването на вноската. Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 бил частично невалиден.

                  3.

                  Трето основание: нарушение на членове 16 и 20 от Хартата, тъй като поради особеното положение на жалбоподателя обжалваното решение било в разрез с общия принцип на равенство и с основното право на свобода на стопанската инициатива.

                  4.

                  Четвърто основание: нарушение на съществени процесуални правила и евентуално на член 5, параграф 1 от Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/81, понеже не било сигурно дали решението на ЕСП е заверено. По-нататък, ответникът не изяснил в достатъчна степен фактите, не изслушал жалбоподателя преди да издаде решението на ЕСП и не мотивирал достатъчно своето решение.

                  5.

                  Пето основание (при условията на евентуалност): нарушение на член 69, параграф 1 от Регламент № 806/2014 поради твърде високия размер на целевото равнище, защото ответникът трябвало да определи размера на целевото равнище най-много на 55 000 000,000 EUR.

                  6.

                  Шесто основание (при условията на евентуалност): нарушение на член 70, параграф 2 от Регламент № 806/2014 във връзка с член 103, параграф 7 от Директива 2014/59/ЕС, защото при изчисляването на размера на вноската ответникът трябвало да изключи безрисковите задължения от кръга на релевантните задължения.

                  7.

                  Седмо основание (при условията на евентуалност): нарушение на член 70, параграф 6 от Регламент № 806/2014 във връзка с член 5, параграфи 3 и 4 от Делегиран регламент 2015/63, тъй като ответникът неправилно изчислил вноските на жалбоподателя въз основа на груба преценка на договорите за деривати.

                  8.

                  Осмо основание (при условията на евентуалност): нарушение на член 70, параграф 6 от Регламент № 806/2014 във връзка с член 6, параграф 8, буква a) от Делегиран регламент 2015/63, защото ответникът неправилно приел жалбоподателя за институция в процес на преструктуриране.

         (1)  ОВ C 294, 2018 г., стр. 41.

         (2)  ОВ C 305, 2019 г., стр. 60.

         (3)  ОВ C 240, 2020 г., стр. 34.

         (4)  ОВ C 279, 2020 г., стр. 70.

         (5)  ОВ C 44, 2021 г., стр. 35.

         (6)  Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 225, 2014 г., стр. 1).

         (7)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/81 на Съвета от 19 декември 2014 година за определяне на еднообразни условия за прилагане на Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на предварителните вноски в Единния фонд за преструктуриране (ОВ L 15, 2015 г., стр. 1).

         (8)  Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 173, 2014 г., стр. 190).

         (9)  Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 на Комисията от 21 октомври 2014 година за допълване на Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на предварителните вноски в механизмите за финансиране на преструктурирането (ОВ L 11, 2015 г., стр. 44).


title: Дело T-364/21: Жалба, подадена на 25 юни 2021 г. — Essity Hygiene and Health/EUIPO (Изображение на листо)

text:
               9.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 320/54

      Жалба, подадена на 25 юни 2021 г. — Essity Hygiene and Health/EUIPO (Изображение на листо)
      (Дело T-364/21)
      (2021/C 320/60)
      Език на производството: шведски

         Страни

         Жалбоподател: Essity Hygiene and Health AB (Гьотеборг, Швеция) (представител: U. Wennermark, lawyer)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: заявка за регистрация на фигуративна марка на Съюза, изобразяваща листо —заявка за регистрация № 16 709 305

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 31 март 2021 г. по преписка R 2196/2017-1

         Искания

      Основните искания на жалбоподателя са Съдът:

                  —

                  да отмени обжалваното решение в частта, в която се отхвърля заявката,

                  —

                  да измени обжалваното решение, като уважи жалбата срещу решението на проверителя да отхвърли заявката по отношение на стоките от клас 16, и

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати разноските, направени от жалбоподателя в производството както пред Общия съд, така и пред EUIPO.

            При условията на евентуалност жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати разноските, направени от жалбоподателя в производството пред Общия съд.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 165, параграф 5 of Регламент (ЕС) 2017/1001 и член 36, параграф 1, буква ж) и член 36, параграф 2 от Делегиран регламент (ЕС) 2018/625 на Комисията.


title: Решение на Съда от 21 април 2021 година по дело E-2/20 Норвежко правителство, представлявано от Съвета по обжалванията, свързани с имиграцията (Utlendingsnemnda — UNE)/L (Директива 2004/38/ЕО — Свобода на движение и пребиваване — Експулсиране — Защита срещу експулсиране — Истинска, реална и достатъчно сериозна заплаха —– Императивни основания, свързани с обществената сигурност — Заповеди за забрана на достъпа — Молби за вдигане на забраната за достъп — Съществена промяна — Необходимост — Пропорционалност — Основни права — Право на семеен живот) 2021/C 324/11

text:
               12.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 324/29

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 21 април 2021 година
      по дело E-2/20
      Норвежко правителство, представлявано от Съвета по обжалванията, свързани с имиграцията (Utlendingsnemnda — UNE)/L

            (Директива 2004/38/ЕО — Свобода на движение и пребиваване — Експулсиране — Защита срещу експулсиране — Истинска, реална и достатъчно сериозна заплаха —– Императивни основания, свързани с обществената сигурност — Заповеди за забрана на достъпа — Молби за вдигане на забраната за достъп — Съществена промяна — Необходимост — Пропорционалност — Основни права — Право на семеен живот)

      (2021/C 324/11)
      По дело E-2/20, Норвежко правителство, представлявано от Съвета по обжалванията, свързани с имиграцията (Utlendingsnemnda — UNE)/L — МОЛБА до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Апелативния съд на Боргартинг (Borgarting lagmannsrett) относно тълкуването на Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, адаптирана към Споразумението за Европейското икономическо пространство, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател, Per Christiansen и Bernd Hammermann (съдия-докладчик), съдии, постанови на 21 април 2021 г. решение, чийто диспозитив гласи:

                  1.

                  Постоянните заповеди за забрана на достъпа по принцип не противоречат на правото на ЕИП, при условие че отговарят на условията, посочени в членове 27 и 28 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, и могат да бъдат вдигнати в съответствие с член 32 от нея. Мярката експулсиране трябва да се основава на индивидуално разглеждане. По отношение на граждани на ЕИП, които са пребивавали законно в приемащата държава в продължение на повече от десет години, може да бъде приета мярка експулсиране съгласно член 27 и член 28, параграф 3 от Директива 2004/38/ЕО само по императивни основания, свързани с обществената сигурност, при обстоятелства, при които личното поведение на съответното лице представлява изключително сериозна заплаха, като мярката експулсиране е необходима за защитата на някой от основните интереси на обществото. Това се прилага, при условие че такава защита не може да бъде постигната с по-малко ограничителни мерки, като се имат предвид продължителността на пребиваването на гражданина на ЕИП в приемащата държава, и по-специално тежките отрицателни последици, които подобна мярка може да породи за гражданин на ЕИП и за членовете на неговото семейство, които действително са се интегрирали в приемащата държава. Всяко последващо решение за забрана на достъпа трябва да бъде ограничено до необходимото за защитата на основния интерес, който експулсирането има за цел да защити. Решението за експулсиране трябва да е съобразено с принципа на пропорционалност.

                  2.

                  Социалната реабилитация на гражданин на ЕИП в държавата, в която той действително се е интегрирал, е в интерес на обществото като цяло. Доброто поведение на въпросното лице по време на периода на лишаване от свобода и впоследствие, по време на изпитателния срок, заедно с други доказателства за реинтегриране в обществото смекчават реалната заплаха за обществената сигурност. Семейството и децата на лицето, включително доведените/заварените деца, са важен фактор при оценката на необходимостта от ограничителна мярка съгласно глава VI от Директива 2004/38/ЕО с оглед на принципа на пропорционалност, на висшите интереси на детето и на основните права. При преценката на необходимостта от експулсиране като част от цялостната оценка трябва да се вземат предвид всички алтернативи на експулсирането.

                  3.

                  Съществена промяна за целите на член 32 от Директива 2004/38/ЕО е промяна от такова естество, че отпада обосновката за първоначалното решение съгласно глава VI от Директивата за ограничаване на свободата на движение въз основа на поведението на лицето. Не може да се приеме, че няма да настъпи съществена промяна в личното поведение и всяка молба трябва да се оценява поотделно. Трябва да се вземат предвид всички фактори, които могат да докажат съществена промяна в личното поведение. Това ще зависи от естеството на поведението на лицето и от заплахата за обществото, която то представлява. Трябва да се вземат предвид всички доказателства, че лицето се занимава с положителни и законни дейности, така че е малко вероятно да се върне към вида дейности, довели до експулсирането. Тези фактори биха могли да включват, без да се ограничават до, доказателства, че дадено лице се е въздържало от участието в по-нататъшна престъпна дейност, доказателства за реинтегриране в приемащото общество, започване и трайно поддържане на икономическа дейност, резултатите от психологически оценки, достойно за доверие изразяване на разкаяние, доказателства за положително и конструктивно участие в обществото, и по-специално социалната реабилитация на гражданина на ЕИП в държавата, в която той действително се е интегрирал.


title: Решение на Съда от 5 май 2021 година по дело E-8/20 Наказателно производство срещу N (Свобода на получаване на услуги — Свободно движение на работници — Регламент (ЕИО) № 1408/71 — Регламент (ЕО) № 883/2004 — Запазване на социалноосигурителни обезщетения в друга държава от ЕИП – Обезщетение за болест — Престой — Ограничение на основна свобода — Обосноваване) 2021/C 324/12

text:
               12.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 324/31

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 5 май 2021 година
      по дело E-8/20
      Наказателно производство срещу N

            (Свобода на получаване на услуги — Свободно движение на работници — Регламент (ЕИО) № 1408/71 — Регламент (ЕО) № 883/2004 — Запазване на социалноосигурителни обезщетения в друга държава от ЕИП – Обезщетение за болест — Престой — Ограничение на основна свобода — Обосноваване)

      (2021/C 324/12)
      По дело E-8/20 наказателното производство срещу N — МОЛБА до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд от Върховния съд на Норвегия (Norges Høyesterett) относно тълкуването на Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално членове 28 и 36, Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 г. за прилагане на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. за координация на системите за социална сигурност и Директива 2004/38/EО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, Съдът в състав Páll Hreinsson, председател (съдия докладчик), Per Christiansen и Bernd Hammermann, съдии, постанови решение на 5 май 2021 г., чийто диспозитив гласи:

                  1.

                  Отговорът на първия и на дванадесетия въпрос е, че обезщетение като разглежданата в главното производство добавка за оценка на труда представлява обезщетение за болест по смисъла на член 4, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, и член 3, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 883/2004 за координация на системите за социална сигурност.

                  2.

                  На втория, третия и четвъртия въпрос трябва да се отговори, че положение като разглежданото в главното производство не попада в приложното поле на член 19 или член 22 от Регламент (ЕИО) № 1408/71. Тази констатация обаче не води до изключване на национална правна уредба като разглежданата в главното производство от приложното поле на разпоредбите на основната част от Споразумението за ЕИП или на друг правен акт, включен в Споразумението за ЕИП.

                  3.

                  На петия, шестия, седмия и осмия въпрос трябва да се отговори, че член 36 от Споразумението за ЕИП трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава от ЕИП като разглежданата в главното производство, която обвързва правото на осигурените лица да запазват парични обезщетения за болест по смисъла на член 4, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 в случай на престой в друга държава от ЕИП, при условие че

                              —

                              съществува изискване получателят на обезщетения за болест да може да пребивава в чужбина само за ограничен период от време, който обикновено не може да надвишава четири седмици годишно; както и

                              —

                              система за предварително разрешение, която предвижда отказ на такова разрешение, освен ако може да се докаже, че престоят в друга държава от ЕИП е съвместим с изпълнението на определени задължения за извършване на дейност и не възпрепятства последващите действия и контрола от страна на компетентната институция.

                  4.

                  Предвид отговора на петия, шестия, седмия и осмия въпрос не следва да се отговаря на деветия, десетия и единадесетия въпрос.

                  5.

                  На тринадесетия въпрос трябва да се отговори, че терминът „престой“ в член 21, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 883/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че обхваща краткосрочен престой в друга държава от ЕИП, което не представлява „пребиваване“ по смисъла на член 1, буква й) от посочения регламент като разглежданите в главното производство.

                  6.

                  На четиринадесетия въпрос трябва да се отговори, че член 21 от Регламент (ЕО) № 883/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че обхваща положения, при които е поставена медицинска диагноза по време на престой в държава от ЕИП, различна от компетентната държава от ЕИП, както и ситуации, при които, както в главното производство, диагнозата е призната от компетентната институция преди заминаването.

                  7.

                  На петнадесетия въпрос трябва да се отговори, че член 21, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 883/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска условия като това:

                              i)

                              че обезщетението може да се предоставя само за максимално четири седмици годишно извън Норвегия;

                              ii)

                              че трябва да се докаже, че престоят в чужбина е съвместим със задълженията за извършване на дейност и не възпрепятства последващите действия и контрола от страна на компетентната институция; както и

                              iii)

                              че съответното лице трябва да получи разрешение и да изпълни задължението за уведомяване чрез използване на формуляр за уведомление.

                        Следователно не е необходима допълнителна оценка на тези условия съгласно други разпоредби на правото на ЕИП.

                  8.

                  Предвид отговора на петнадесетия въпрос, както и на петия, шестия, седмия и осмия въпрос, не е необходимо да се отговаря на шестнадесетия въпрос.


title: Дело C-521/19: Решение на Съда (трети състав) от 1 юли 2021 г. (преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Galicia — Испания) — CB/Tribunal Económico Administrativo Regional de Galicia (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Данъчна ревизия — Предоставяне на услуги в рамките на дейност като посредник за артисти — Сделки, подлежащи на облагане с ДДС — Сделки, които не са били декларирани пред данъчната администрация и за които не е издадена фактура — Измама — Установяване на данъчната основа на данъка върху доходите — Принцип на неутралитет на ДДС — Включване на ДДС в установената данъчна основа)

text:
               16.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/2

      Решение на Съда (трети състав) от 1 юли 2021 г. (преюдициално запитване от Tribunal Superior de Justicia de Galicia — Испания) — CB/Tribunal Económico Administrativo Regional de Galicia
      (Дело C-521/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Данъчна ревизия - Предоставяне на услуги в рамките на дейност като посредник за артисти - Сделки, подлежащи на облагане с ДДС - Сделки, които не са били декларирани пред данъчната администрация и за които не е издадена фактура - Измама - Установяване на данъчната основа на данъка върху доходите - Принцип на неутралитет на ДДС - Включване на ДДС в установената данъчна основа)
      (2021/C 329/02)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: CB

         Ответник: Tribunal Económico Administrativo Regional de Galicia

         Диспозитив

      Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, и по-специално членове 73 и 78 от нея, разгледани във връзка с принципа на неутралитет на данъка върху добавената стойност (ДДС), трябва да се тълкува в смисъл, че когато данъчнозадължените по ДДС лица чрез измама нито са декларирали пред данъчната администрация наличието на сделка, нито са издали фактура, нито са посочили доходите, получени във връзка с тази сделка в декларация относно преките данъци, при установяването от съответната данъчна администрация, в рамките на извършване на проверка на такава декларация, на платените и получените суми във връзка с разглежданата сделка, те трябва да се считат за представляващи цена с вече включен ДДС, освен ако съгласно националното право данъчнозадължените лица разполагат с възможността да прехвърлят данъчната тежест и впоследствие да приспаднат въпросното ДДС, независимо от измамата.

         (1)  ОВ C 363, 28.10.2019 г.


title: Дело C-718/19: Решение на Съда (голям състав) от 22 юни 2021 г. (преюдициално запитване от Cour constitutionnelle — Белгия) — Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres (Преюдициално запитване — Гражданство на Съюза — Членове 20 ДФЕС и 21 ДФЕС — Директива 2004/38/ЕО — Право на гражданите на Съюза и на членовете на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки — Решение за прекратяване на пребиваването на съответното лице по съображения, свързани с обществения ред — Превантивни мерки, за да се избегне опасността това лице да се укрие в дадения му срок за напускане на територията на приемащата държава членка — Национални разпоредби, сходни с приложимите спрямо гражданите на трети страни съгласно член 7, параграф 3 от Директива 2008/115/ЕО — Максимална продължителност на задържането с цел извеждане — Национална разпоредба, идентична с приложимата спрямо гражданите на трети страни)

text:
               16.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/3

      Решение на Съда (голям състав) от 22 юни 2021 г. (преюдициално запитване от Cour constitutionnelle — Белгия) — Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres
      (Дело C-718/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Гражданство на Съюза - Членове 20 ДФЕС и 21 ДФЕС - Директива 2004/38/ЕО - Право на гражданите на Съюза и на членовете на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки - Решение за прекратяване на пребиваването на съответното лице по съображения, свързани с обществения ред - Превантивни мерки, за да се избегне опасността това лице да се укрие в дадения му срок за напускане на територията на приемащата държава членка - Национални разпоредби, сходни с приложимите спрямо гражданите на трети страни съгласно член 7, параграф 3 от Директива 2008/115/ЕО - Максимална продължителност на задържането с цел извеждане - Национална разпоредба, идентична с приложимата спрямо гражданите на трети страни)
      (2021/C 329/03)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour constitutionnelle

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL

         Ответник: Conseil des ministres.

         Диспозитив

      Членове 20 ДФЕС и 21 ДФЕС и Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО трябва да се тълкуват в смисъл, че

                  —

                  допускат национална правна уредба, съгласно която спрямо гражданите на Съюза и членовете на техните семейства в първоначално дадения им или удължен срок да напуснат територията на приемащата държава членка вследствие на взето спрямо тях по съображения, свързани с обществения ред, решение за извеждане, се прилагат разпоредби, с които се цели да се избегне опасността от укриване и които са сходни с разпоредбите, с които по отношение на гражданите на трети страни е транспониран в националното право член 7, параграф 3 от Директива 2008/115/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни, стига първите разпоредби да зачитат предвидените в член 27 от Директива 2004/38 общи принципи и да не са по-неблагоприятни от вторите,

                  —

                  не допускат национална правна уредба, съгласно която спрямо гражданите на Съюза и членовете на техните семейства, които след изтичането на първоначално дадения им или удължен срок не са се съобразили с решение за извеждане, взето спрямо тях по съображения, свързани с обществения ред или обществената сигурност, се прилага за целите на извеждането мярка за задържане с максимална продължителност от осем месеца, която продължителност е еднаква с приложимата в националното право по отношение на гражданите на трета страна, които не са се съобразили с решение за връщане, взето по такива съображения на основание член 6, параграф 1 от Директива 2008/115.

         (1)  ОВ C 413, 9.12.2019 г.


title: Дело C-301/20: Решение на Съда (шести състав) от 1 юли 2021 г. (преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof — Австрия) — UE, HC/Vorarlberger Landes- und Hypotheken-Bank AG (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Регламент (ЕС) № 650/2012 — Европейско удостоверение за наследство — Валидност на заверено копие на удостоверение без дата на изтичане на срока на действие — Член 65, параграф 1 — Член 69 — Правни последици от удостоверение по отношение на лицата, които са посочени в него, но не са поискали издаването му — Член 70, параграф 3 — Дата, която трябва да се вземе предвид при преценката на валидността на копието — Правни последици от копието в областта на доказването)

text:
               16.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/4

      Решение на Съда (шести състав) от 1 юли 2021 г. (преюдициално запитване от Oberster Gerichtshof — Австрия) — UE, HC/Vorarlberger Landes- und Hypotheken-Bank AG
      (Дело C-301/20) (1)

      (Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси - Регламент (ЕС) № 650/2012 - Европейско удостоверение за наследство - Валидност на заверено копие на удостоверение без дата на изтичане на срока на действие - Член 65, параграф 1 - Член 69 - Правни последици от удостоверение по отношение на лицата, които са посочени в него, но не са поискали издаването му - Член 70, параграф 3 - Дата, която трябва да се вземе предвид при преценката на валидността на копието - Правни последици от копието в областта на доказването)
      (2021/C 329/04)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberster Gerichtshof

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: UE, HC

         Ответник: Vorarlberger Landes- und Hypotheken-Bank AG

         в присъствието на: наследници на VJ

         Диспозитив

                  1)

                  Член 70, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 650/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на решения и приемането и изпълнението на автентични актове в областта на наследяването и относно създаването на европейско удостоверение за наследство трябва да се тълкува в смисъл, че заверено копие на европейското удостоверение за наследство, в което е посочен текстът „за неопределен срок“, е валидно за срок от шест месеца, считано от датата на издаването му, и поражда правните си последици, по смисъла на член 69 от посочения регламент, ако е било валидно при първоначалното му представяне пред компетентния орган.

                  2)

                  Член 65, параграф 1 във връзка с член 69, параграф 3 от Регламент № 650/2012 трябва да се тълкува в смисъл, че европейското удостоверение за наследство поражда правни последици по отношение на всички поименно посочени в него лица дори когато те не са поискали издаването му.

         (1)  ОВ C 313, 21.9.2020 г.


title: Дело C-717/20 P: Жалба, подадена на 28 декември 2020 г. от Marina Karpeta-Kovalyova срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 15 октомври 2020 г. по дело T-249/19, Karpeta-Kovalyova/Комисия

text:
               16.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/4

      Жалба, подадена на 28 декември 2020 г. от Marina Karpeta-Kovalyova срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 15 октомври 2020 г. по дело T-249/19, Karpeta-Kovalyova/Комисия
      (Дело C-717/20 P)
      (2021/C 329/05)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Marina Karpeta-Kovalyova (представител: S. Pappas, адвокат)

         Друга страна в производството: Европейска комисия
      С определение от 6 юли 2021 г. Съдът (осми състав) отхвърля жалбата като явно неоснователна и осъжда жалбоподателката да понесе направените от нея съдебни разноски.


title: Дело C-21/21 P: Жалба, подадена на 13 януари 2021 г. от Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo срещу определението, постановено от Общия съд (девети състав) на 16 декември 2020 г. по дело T-416/20 REC, Comprojecto-Projectos e Construções и др./Съдът на Европейския съюз и др.

text:
               16.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/5

      Жалба, подадена на 13 януари 2021 г. от Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo срещу определението, постановено от Общия съд (девети състав) на 16 декември 2020 г. по дело T-416/20 REC, Comprojecto-Projectos e Construções и др./Съдът на Европейския съюз и др.
      (Дело C-21/21 P)
      (2021/C 329/06)
      Език на производството: португалски

         Страни

         Жалбоподатели: Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (представители: M. Ribeiro, advogado)

         Други страни в производството: Съд на Европейския съюз, Общ съд на Европейския съюз, Европейска централна банка
      С определение от 30 юни 2021 г. Съдът (шести състав) обявява жалбата за явно недопустима и осъжда жалбоподателите да понесат направените от тях разноски.


title: Дело C-150/21: Преюдициално запитване от Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Полша), постъпило на 5 март 2021 г. — Наказателно производство срещу D. B.

text:
               16.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/5

      Преюдициално запитване от Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (Полша), постъпило на 5 март 2021 г. — Наказателно производство срещу D. B.
      (Дело C-150/21)
      (2021/C 329/07)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi

         Страна в главното производство

      D. B.

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Решението за налагане на финансова санкция, издадено от нидерландския централен административен орган, определен съгласно член 2 от Рамково решение 2005/214/ПВР на Съвета от 24 февруари 2005 година относно прилагането на принципа за взаимно признаване на финансови санкции (1), и подлежащо на обжалване пред прокуратурата, която е организационно подчинена на министерството на правосъдието, отговаря ли на критериите за „решение, което подлежи на обжалване пред съд, който е компетентен по наказателни дела“ по смисъла на член 1, буква а), подточка ii) от Рамковото решение?

                  2)

                  Може ли критерият, съгласно който решението за налагане на финансова санкция трябва да подлежи на обжалване пред „съд, който е компетентен по наказателни дела“, да се смята за изпълнен, при положение че подаването на жалба до районния съд е възможно едва на по-късен етап от производството, а именно след отхвърлянето ѝ от прокурора, и освен това в някои случаи е обвързано със задължение за внасяне на парична сума, равна по размер на наложената санкция?

         (1)  Рамково решение 2005/214/ПВР на Съвета от 24 февруари 2005 година относно прилагането на принципа за взаимно признаване на финансови санкции (ОВ L 76, 2005 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 7, стр. 150).


title: Дело C-255/21: Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 21 април 2021 г. — Reti Televisive Italiane SpA (RTI)/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni — AGCOM

text:
               16.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/6

      Преюдициално запитване от Consiglio di Stato (Италия), постъпило на 21 април 2021 г. — Reti Televisive Italiane SpA (RTI)/Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni — AGCOM
      (Дело C-255/21)
      (2021/C 329/08)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Reti Televisive Italiane SpA (RTI)

         Ответник: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni — AGCOM

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  За целите на общностната уредба за ограничаване на излъчването на реклама, предвид общата значимост в правото [на Европейския съюз] на понятието за група или за единен стопански субект, произтичащо от множество източници на антикартелното право (но, доколкото е от значение в случая, от припомненото съображение 43 от Директива 2018/1808/ЕС (1) и от новия текст на член 23 от Директива 2010/13/[ЕС] (2)), без да се засяга съществуващата разлика в италианското национално право между предвидените разрешения за телевизионни и радиооператори съгласно член 5, алинея 1, буква b) от Законодателен декрет 177/[2005], може ли да се приеме за съответстващо на правото на Съюза тълкуване на националното право за радиото и телевизията, произтичащо от член 1, алинея 1, буква a) от същия Законодателен декрет 177/[2005], с измененията, в действащата му редакция от 30 март 2010 г. (за транспониране на Директива 2007/65/ЕО (3)), в смисъл че процесът на сближаване между различните форми на комуникация (електронна комуникация, издателска дейност, включително електронна, и интернет във всичките му приложения) важи на още по-голямо основание между доставчиците на радио- и телевизионни медийни услуги, особено ако вече са включени в групи предприятия, които са свързани по между си, и че [този процес] се налага с общо значение, със съответните отражения във връзка с тълкуването на член 38, алинея 6 от цитирания Законодателен декрет, в смисъл че този оператор може да бъде и групата като единен стопански субект, или напротив, съгласно припомнените общностни принципи, предвид самостоятелността на уредбата за ограничаване на излъчването на реклама спрямо общото антикартелно право, не може да се отдава значение — преди 2018 г. — на групите и на посочения процес на сближаване, както и на т.нар. междумедийна дейност, като при това за целите на изчисляването на индекса за излъчване на реклама се взема предвид само отделния оператор, дори и да е част от група (тъй като този аспект е изтъкнат едва в консолидирания текст на член 23 от Директива 2010/13/[ЕС] след приемането на Директива 2018/1808/ЕС)?

                  2)

                  В светлината на припомнените принципи на правото на Съюза относно групите и предприятието като стопанска единица, за целите на ограничаването на излъчването на реклама и на припомнените последователни промени в текста на посочения член 23, без да се засяга споменатата разлика между разрешенията, може ли да се изведе по-специално от антиконкурентната правна уредба на [интегрираната комуникационна система], съдържаща се в член 43 от Законодателен декрет 177/[2005], значението на понятието групов „доставчик на медийни услуги“ (или съгласно терминологията на жалбоподателя: групово издателско предприятие), за да се изключат междумедийните рекламни съобщения в рамките на групата от ограниченията за излъчване на реклама по член 38, алинея 6 от самия Законодателен декрет [177/2005], или напротив, подобно значение трябва да се изключи преди 2018 г. предвид самостоятелността на антикартелното право в областта на телевизията спрямо уредбата на ограниченията за излъчването на реклама?

                  3)

                  Новият текст на член 23, параграф 2, буква a) от Директива 2010/13/ЕС представлява ли признаване на вече съществуващ принцип в правото на конкуренцията с общо значение за групите или е иновативен и следователно, в първия случай, описва ли вече присъща на европейския правен ред правна действителност — в този смисъл от естество да обхване и разглеждания случай, който предхожда посочения нов текст, и да определи тълкуването на [националния регулаторен орган], като все пак му налага да признае понятието групов „доставчик на медийни услуги“ — или, във втория случай, не допуска признаването на значението на групите от дружества за случаите, възникнали преди неговото въвеждане, тъй като е неприложим ratione temporis, предвид иновативния му характер, спрямо обстоятелства, настъпили преди неговото въвеждане?

                  4)

                  Във всеки случай и извън режима на разрешенията, предвиден в член 5 от Законодателен декрет 177/2005, и новия текст на член 23, въведен през 2018 г., или в случай че новата норма няма декларативно, а иновативно значение, съгласно посоченото в [третия] въпрос, отношенията [на] интегриране телевизия — радио, разгледани общо в антикартелното право, представляват ли, предвид общия и хоризонтален характер на понятията за стопански субект и група, ключов фактор, в светлината на който да се тълкуват ограниченията за излъчването на реклама, които следователно са уредени все пак имплицитно с оглед на групата предприятия (или по-конкретно [с оглед на] отношенията на контрол между предприятията от групата) и на функционалното единство на посочените предприятия, така че рекламирането на предаванията между телевизията и радиото в рамките на групата или обратно, ако тези отношения на интегриране са ирелевантни в областта на ограниченията за излъчването на реклама, и следователно трябва ли да се приеме, че „собствените“ предавания, посочени в член 23 (първоначалната редакция), са такива, доколкото принадлежат само на оператора, който ги рекламира, а не на групата дружества като цяло, тъй като посочената норма е самостоятелна разпоредба, която не допуска систематично тълкуване, разширяващо обхвата ѝ до групите, разбирани като единен стопански субект?

                  5)

                  Накрая, член 23 в първоначалната му редакция, дори и да не трябва да се тълкува като норма, разглеждана във връзка с антикартелното право, трябва ли все пак да се разбира като стимулираща разпоредба, описваща спецификата на рекламирането, която е само информативна и не цели да убеди когото и да било да закупи стоки или услуги, различни от рекламираните предавания, и като такава трябва да се разглежда като изключена от приложното поле на нормите в областта на излъчването на реклама, следователно приложима, в рамките на предприятията, принадлежащи към същата група, към всички случаи на интегрирано междумедийно рекламиране, или трябва да се разглежда като норма с дерогиращ и изключителен характер по отношение на изчисляването на излъчваната реклама и като такава да се тълкува стриктно?

         (1)  Директива (ЕС) 2018/1808 на Европейския парламент и на Съвета от 14 ноември 2018 година за изменение на Директива 2010/13/ЕС за координирането на някои разпоредби, установени в закони, подзаконови и административни актове на държавите членки, отнасящи се до предоставянето на аудиовизуални медийни услуги (Директива за аудиовизуалните медийни услуги), предвид променящите се пазарни условия (ОВ L 303, 2018 г., стр. 69).

         (2)  Директива 2010/13/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 10 март 2010 година за координирането на някои разпоредби, установени в закони, подзаконови и административни актове на държавите членки, отнасящи се до предоставянето на аудиовизуални медийни услуги (Директива за аудиовизуалните медийни услуги) (ОВ L 95, 2010 г., стр. 1).

         (3)  Директива 2007/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2007 година за изменение на Директива 89/552/ЕИО на Съвета относно координирането на някои разпоредби, формулирани в действащи закони, подзаконови и административни актове на държавите членки, отнасящи се до упражняване на телевизионна дейност (ОВ L 332, 2007 г., стр. 27).


title: Дело C-263/21: Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 23 април 2021 г. — Asociación Multisectorial de Empresas de la Electrónica, las Tecnologías de la Información y la Comunicación, de las Telecomunicaciones y de los contenidos Digitales (AMETIC)/Administración General del Estado, Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA), Asociación para el Desarrollo de la Propiedad Intelectual (ADEPI), Artistas, Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE), Artistas Intérpretes, Sociedad de Gestión (AISGE), Ventanilla Única Digital, Derechos de Autor de Medios Audiovisuales (DAMA), Centro Español de Derechos Reprográficos (CEDRO), Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) y Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)

text:
               16.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/7

      Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 23 април 2021 г. — Asociación Multisectorial de Empresas de la Electrónica, las Tecnologías de la Información y la Comunicación, de las Telecomunicaciones y de los contenidos Digitales (AMETIC)/Administración General del Estado, Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA), Asociación para el Desarrollo de la Propiedad Intelectual (ADEPI), Artistas, Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE), Artistas Intérpretes, Sociedad de Gestión (AISGE), Ventanilla Única Digital, Derechos de Autor de Medios Audiovisuales (DAMA), Centro Español de Derechos Reprográficos (CEDRO), Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) y Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)
      (Дело C-263/21)
      (2021/C 329/09)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Supremo

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Asociación Multisectorial de Empresas de la Electrónica, las Tecnologías de la Información y la Comunicación, de las Telecomunicaciones y de los contenidos Digitales (AMETIC)

         Ответници: Administración General del Estado, Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA), Asociación para el Desarrollo de la Propiedad Intelectual (ADEPI), Artistas, Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE), Artistas Intérpretes, Sociedad de Gestión (AISGE), Ventanilla Única Digital, Derechos de Autor de Medios Audiovisuales (DAMA), Centro Español de Derechos Reprográficos (CEDRO), Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) и Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Съвместим ли е начинът, по който е съставено юридическото лице, регламентирано в новия член 25, параграф 10 от Закона за интелектуалната собственост, с Директива 2001/29/ЕО (1) или в по-общ план с общите принципи на правото на Европейския съюз?

                  2)

                  Съвместимо ли е с Директива 2001/29/ЕО или с общите принципи на правото на Европейския съюз националното законодателство да предоставя на споменатото юридическо лице възможности да изисква информация, включително счетоводна, от лицата, които искат издаване на удостоверението за освобождаване от задължението за плащане на обезщетението за копиране за лично ползване?

         (1)  Директива 2001/29/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (ОВ, L 167, 2001 г., стр. 10, Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230).


title: Дело C-292/21: Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 7 май 2021 г. — Confederación Nacional de Autoescuelas (CNAE) и др./Asociación para la Defensa de los Intereses Comunes de las Autoescuelas (AUDICA) и др.

text:
               16.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/8

      Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 7 май 2021 г. — Confederación Nacional de Autoescuelas (CNAE) и др./Asociación para la Defensa de los Intereses Comunes de las Autoescuelas (AUDICA) и др.
      (Дело C-292/21)
      (2021/C 329/10)
      Език на производството: испански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Supremo

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Administración General del Estado, Confederación Nacional de Autoescuelas (CNAE), UTE CNAE-ITT-FORMASTER-ECT

         Ответници: Asociación para la Defensa de los Intereses Comunes de las Autoescuelas (AUDICA), Ministerio Fiscal

         Преюдициален въпрос

      Съвместима ли е с Директива 2006/123/ЕО (1) — или евентуално с други норми или принципи на правото на Европейския съюз — национална правна уредба, съгласно която възлагането на провеждането на курсовете за повишаване на осведомеността и превъзпитаване на водачите на моторни превозни средства за целите на възстановяването на контролни точки от свидетелствата за управление трябва да се извършва чрез договор за концесия за обществена услуга?

         (1)  Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар (ОВ, L 376, 2006 г., стр. 36, Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 58, стр. 50).


title: Дело C-298/21: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Braşov (Румъния), постъпило на 10 май 2021 г. — S. C. Techno-Gaz K.F. T. PAKS/U.A. T. Comuna Dalnic

text:
               16.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/8

      Преюдициално запитване от Curtea de Apel Braşov (Румъния), постъпило на 10 май 2021 г. — S. C. Techno-Gaz K.F. T. PAKS/U.A. T. Comuna Dalnic
      (Дело C-298/21)
      (2021/C 329/11)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Braşov

         Страни в главното производство

         Въззивник — ответник: S.C. Techno-Gaz K.F. T. PAKS

         Въззиваем — ищец: U.A. T. Comuna Dalnic

         Преюдициален въпрос

      Допускат ли принципът на свободно предоставяне на услуги, закрепен в член 56 от Договора за функционирането на Европейския съюз, член 25 от Директива 2004/18 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г., както и присъщите за правото на Съюза принципи на свободна и справедлива конкуренция между икономическите оператори и на пропорционалност, национална правна уредба в областта на обществените поръчки, като румънската правна уредба по член 96, параграф 1 от [Hotărârea Guvernului — Постановление на правителството] № 925/2006, съгласно която, когато определени части от договора за възлагане на обществена поръчка трябва да се изпълнят от един или няколко подизпълнители, съответните договори трябва да са съобразени с офертата и са неразделна част от договора за възлагане на обществена поръчка, като приложение към него, тълкувана в смисъл, че за възложените на подизпълнител услуги трябва да е определена същата стойност/цена, като установената в главния договор за въпросните услуги?

         (1)  Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги (ОВ L 134, 2004 г., стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116 и поправка в ОВ L 182, 2008 г., стр. 282).


title: Дело C-301/21: Преюдициално запитване от Curtea de Apel Oradea (Румъния), постъпило на 11 май 2021 г. — Curtea de Apel Alba Iulia, Curtea de Apel Cluj, Tribunalul Bihor, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Sălaj /YF, KP, OJ, YS, SL, DB, SH

text:
               16.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/9

      Преюдициално запитване от Curtea de Apel Oradea (Румъния), постъпило на 11 май 2021 г. — Curtea de Apel Alba Iulia, Curtea de Apel Cluj, Tribunalul Bihor, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Sălaj /YF, KP, OJ, YS, SL, DB, SH
      (Дело C-301/21)
      (2021/C 329/12)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Oradea

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Curtea de Apel Alba Iulia, Curtea de Apel Cluj, Tribunalul Bihor, Tribunalul Satu Mare, Tribunalul Sălaj

         Ответници: YF, KP, OJ, YS, SL, DB, SH

         Други страни в производството: Tribunalul Cluj, Consiliul Național pentru Combaterea Discriminării

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли разпоредбите на член 9, параграф 1 от Директива 2000/78/Е[О] на Съвета от 27 ноември 2000 година за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (1), които гарантират съдебни процедури „за всички лица, които считат себе си засегнати поради неприлагането спрямо тях на принципа за равно третиране“, както и разпоредбите, съдържащите се в член 47, първа алинея от Хартата на основните права на Европейския съюз, които гарантират на всяко лице правото „на ефективни правни средства за защита [и правото] неговото дело да бъде гледано справедливо“, да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като член 211, буква c) от Legea dialogului social nr. 62/2011 (Закон № 62/2011 за социалния диалог), който предвижда, че тригодишният срок за предявяване на иск за обезщетение започва да тече „от датата, на която е настъпила вредата“, независимо дали ищците са знаели или не за настъпването на вредата (и за нейния размер)?

                  2)

                  Трябва ли разпоредбите на член 2, параграфи 1 и 2, както и на член 3, параграф 1, буква в) in fine от Директива [2000/78] да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като съдържащата се в член 1, параграф 2 от Legea-cadru nr. 330, din 5 noiembrie 2009, privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice (Рамков закон № 330 от 5 ноември 2009 г. за единното заплащане на служителите на бюджетна издръжка), както е тълкувана в решение № 7/2019 (публикувано в Monitorul Oficial al României — Официален вестник на Румъния — № 343/6.5.2019 г.), постановено от Înalta Curte de Casație și Justiție (Върховен касационен съд, Румъния) в резултат на обжалване в интерес на закона, при обстоятелства, при които ищците не са имали законовата възможност да поискат увеличение на възнаграждението при постъпването им в съдебната система след влизането в сила на Закон [№] 330/2009 — нормативен акт, който изрично предвижда, че възнагражденията са и остават единствено предвидените в [посочения] закон, което е довело до възникване на дискриминация по отношение на възнагражденията в сравнение с техните колеги, включително въз основа на критерия за възраст, което всъщност означава, че само по-възрастните магистрати, встъпили в длъжност преди януари 2010 г. (по отношение на които са били постановени съдебни решения в периода между 2006 г. и 2009 г., чиято разпоредителна част е била предмет на тълкуване през 2019 г. с решение [на Înalta Curte de Casație și Justiție (Върховен касационен съд)] № 7/2019), са получили през месеците декември 2019 г. — януари 2020 г. заплащане със задна дата на възнагражденията (равняващи се на предявените с исковата молба, която е предмет на настоящото производство) за периода от 2010 до 2015 г., въпреки че през този период ищците също са изпълнявали функциите на съдии, извършвали са същата трудова дейност при същите условия и в същата институция?

                  3)

                  Трябва ли разпоредбите на Директива [2000/78] да се тълкуват в смисъл, че не допускат дискриминация, само когато тя се основава на един от критериите, посочени в член 1 от тази директива, или напротив, тези разпоредби, евентуално допълнени от други разпоредби на правото на Съюза, по принцип не допускат служител да бъде третиран различно от друг по отношение на заплащането, когато [през] един и същи период и при едни и същи условия полага същия труд за един и същ работодател?

         (1)  ОВ L 303, 2000 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 7.


title: Дело C-306/21: Преюдициално запитване, отправено от Върховен административен съд (България) на 12 май 2021 година — Комисия за защита на личните данни, Централна избирателна комисия / Коалиция „Демократична България — Обединение“

text:
               16.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/10

      Преюдициално запитване, отправено от Върховен административен съд (България) на 12 май 2021 година — Комисия за защита на личните данни, Централна избирателна комисия / Коалиция „Демократична България — Обединение“
      (Дело C-306/21)
      (2021/C 329/13)
      Език на производството: български

         Запитваща юрисдикция

      Върховен административен съд

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Комисия за защита на личните данни, Централна избирателна комисия

         Ответник: Коалиция „Демократична България — Обединение“

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Следва ли нормата на чл. 2, пар. 2, б. „а“ от Общия Регламент за защита на личните данни (1) да се тълкува в смисъл, че не допуска приложението на Регламента спрямо една наглед чисто вътрешна ситуация като провеждането на избори за народно събрание, когато обект на защита са личните данни на лица, граждани на Европейския съюз, и когато действията по обработка на данните не се изчерпват единствено със събирането им в контекста на съответната дейност?

                  2.

                  При положителен отговор на първия въпрос — приключването на дейността по провеждане на избори за народно събрание /попадащи наглед извън обхвата на правото на ЕС/, освобождава ли администраторите, обработващите и съхраняващите личните данни лица от задълженията им по Регламента като единствен способ за защита на личните данни на гражданите на ЕС на ниво съюзна регламентация? Приложимостта на регламента обусловя ли се единствено от дейността, за която са създадени, респ. събрани личните данни, от което следва и изводът за преклузия на последваща му приложимост?

                  3.

                  При отрицателен отговор на първият въпрос — допускат ли нормата на чл. 6, б. „д“ от Общия регламент за защита на личните данни и принципът на пропорционалност, инкорпориран в съображения 4 и 129 от Общия Регламент, една национална регулаторна мярка по приложение на Регламента като процесната, която изначално забранява и ограничава възможността да бъде извършено каквото и да било видеозаснемане при преброяване на изборните резултати в изборните помещения, като не допуска диференциация и регламентация на отделни елементи от процеса по видеозаснемане и преклудира възможността за постигане целите на Регламента — защита на личните данни на лицата, с други средства?

                  4.

                  Алтернативно и в контекста на приложното поле на правото на ЕС — при провеждане на общински избори и избори за европейски парламент — допускат ли нормата на чл. 6, б. „д“ от Общия регламент за защита на личните данни и принципът на пропорционалност, инкорпориран в съображения 4 и 129 от Общия Регламент, една национална регулаторна мярка по приложение на Регламента като процесната, която изначално забранява и ограничава възможността да бъде извършено каквото и да било видеозаснемане при преброяване на изборните резултати в изборните помещения, като не прави, нито дори допуска диференциация и регламентация на отделни елементи от процеса по видеозаснемане и преклудира възможността за постигане целите на Регламента — защита на личните данни на лицата, с други средства?

                  5.

                  Допуска ли нормата на чл. 6, пар. 1, б. „д“ от Общия регламент квалифицирането на действията по установяване законосъобразното протичане и преброяване на резултатите от проведени избори като задача от обществен интерес, оправдаваща определена, подчинена на изискването за пропорционалност намеса по отношение на личните данни на присъстващите в изборните помещения лица, когато същите изпълняват официална, публична, законово регламентирана функция?

                  6.

                  При утвърдителен отговор на предходния въпрос допуска ли защитата на личните данни въвеждането на национална регулаторна забрана за събиране и обработване на лични данни, ограничаваща възможността да се извършват съпътстващи дейности по видеозаснемане на материали, обекти и предмети, които не съдържат лични данни, когато е налице потенциална възможност в процеса по видеозаснемане да бъдат събрани и лични данни чрез видеозаснемане на присъстващи в помещението лица, изпълняващи дейност в обществен интерес в съответният момент?

         (1)  Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/EО (Общ регламент относно защитата на данните) (OB 2016, L 119, стр. 1)


title: Дело C-308/21: Преюдициално запитване от Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Португалия), постъпило на 14 май 2021 г. — KU и др./SATA International — Azores Airlines SA

text:
               16.8.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 329/11

      Преюдициално запитване от Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Португалия), постъпило на 14 май 2021 г. — KU и др./SATA International — Azores Airlines SA
      (Дело C-308/21)
      (2021/C 329/14)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: KU, OP, GC

         Ответник: SATA International — Azores Airlines SA

         Преюдициален въпрос

      Представлява ли закъснението с повече от три часа или отмяната на полети поради неизправност в снабдяването с гориво на летището на произход, като се има предвид, че управлението на системата за гориво е отговорност на посоченото летище, „извънредно обстоятелство“ по смисъла на разпоредбата на член 5, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 261/2004 (1) на Европейския парламент и Съвета от 11 февруари 2004 г.?

         (1)  Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския Парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218).