title: Дело C-435/09: Иск, предявен на 4 ноември 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Белгия

text:
               30.1.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 24/25

         Иск, предявен на 4 ноември 2009 г. — Комисия на Европейските общности/Кралство Белгия
   (Дело C-435/09)
   2010/C 24/46
   Език на производството: нидерландски

      Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: M. van Beek, J.-B. Laignelot и C.A.H.M. ten Dam)

      Ответник: Кралство Белгия

      Искания на ищеца

               —

               Да се установи, че Белгия не е изпълнила задълженията си по Директива на Съвета от 27 юни 1985 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (85/337/ЕИО) (1) в редакцията ѝ след изменение с Директива 97/11/ЕО на Съвета от 3 март 1997 година, като не е приела разпоредбите, които са необходими за надлежното и пълно транспониране на тази директива:

               —

                член 4, параграфи 2 и 3 във връзка с приложения II и III,

               —

                член 4, параграф 1 във връзка с приложение I, точка 8, буква a) и точка 18, буква a) както и член 7, параграф 1, буква б) и

               —

                член 4, параграфи 2 и 3 във връзка с приложения II и III и приложение III по принцип

               —

               да се осъди Кралство Белгия да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на иска си Комисията изтъква следното:

               а)

               В нормативната уредба на Фламандския регион не били взети предвид всички релевантни критерии от приложение III към Директивата за определяне дали изброените в приложение II от Директивата проекти трябва да бъдат подложени съгласно членове 5—10 от нея на оценка за въздействието върху околната среда. Фламандското правителство не показало, че посочените от него алтернативни процедури за определени проекти отговарят на изискванията на член 2 и на членове 5—10 от Директивата.

               б)

               Нормативната уредба на Валонския регион прилага, на първо място, за изброените в точка 18, буква a) от приложение I проекти (промишлени инсталации за производство на целулоза от дърво и други влакна) праг, въпреки че Директивата не предвижда такъв, а за изброените в точка 8, буква a) (кораби за плаване по вътрешни водни пътища) от приложение I се определя праг, който е изразен в брой кораби, а не в тонове, както е в Директивата. На второ място, член 7, параграф 1, буква б) от Директивата не бил надлежно транспониран в нормативната уредба на валонския регион.

               в)

               Нормативната уредба на регион Брюксел столица не взима предвид, на първо място, релевантните критерии за подбор от приложение III към Директивата при транспонирането на член 4, параграф 3 от Директивата и посочените от правителството на Брюксел столица алтернативни форми за оценка не отговарят на всички посочени в Директивата характеристики. На второ място, в тази правна уредба не било транспонирано самото приложение III към Директивата.

      (1)  ОВ L 175, стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 174.


title: Дело C-608/11 P: Жалба, подадена на 25 ноември 2011 г. от Land Wien срещу определението, постановено от Общия съд (шести състав) на 20 септември 2011 г. по дело T-267/10, Land Wien/Европейска комисия

text:
               28.1.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 25/43

      Жалба, подадена на 25 ноември 2011 г. от Land Wien срещу определението, постановено от Общия съд (шести състав) на 20 септември 2011 г. по дело T-267/10, Land Wien/Европейска комисия
      (Дело C-608/11 P)
      (2012/C 25/80)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Land Wien (представител: W.-G. Schärf, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска:
      Съдът на Европейския съюз да измени Определение на Общия съд (шести състав) от 20 септември 2011 г. по дело T-267/10, като уважи изцяло направените с жалбата искания по същество, както и да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски в производството пред първата и втората инстанция.

         Правни основания и основни доводи

      Жалба е подадена срещу определение на Общия съд от 20 септември 2011 г., с което той отхвърля жалбата на жалбоподателя в първоинстанционното и въззивното производство, с която по същество се иска да се отмени решението на Комисията от 25 март 2010 г. за прекратяване на производството по жалба на жалбоподателя във връзка с проект за разширяване на трети и четвърти блок от атомната електроцентрала Mochovce (Република Словакия), както и относно искане за установяване на неправомерно бездействие от страна на Комисията по смисъла на член 265 ДФЕС, доколкото на жалбоподателя не са предоставени всички поискани документи относно този проект в нарушение на Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (1).
      Според жалбоподателя Общият съд е нарушил Договора за Евратом, тъй като не го е тълкувал в светлината на Договора от Лисабон. Съдът не е съобразил, че с Договора от Лисабон правото на достъп до документи, уредено в член 42 от Хартата на основните права, се провъзгласява за право, което може да бъде защитавано по съдебен ред и жалбоподателят може директно да се позове на това право, за да получи от Комисията цялата налична информация във връзка с разширяването на атомната електроцентрала Mochovce.
      Според жалбоподателя, противно на приетото от Общия съд, изпратеното в отговор на искането на жалбоподателя в първоинстанционното и въззивното производство писмо на Комисията представлява обжалваемо решение по смисъла на член 263 ДФЕС. Този извод следва от постоянната практика на Съда на Европейския съюз и по-специално от Решение от 11 ноември 1981 г. по дело IBM (60/81, Recueil, стр. 2639).

         (1)  ОВ L 145, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76.


title: Дело T-358/14: Определение на Общия съд от 8 май 2015 г. — Hoteles Catalonia/СХВП — Fundació Catalunya-La Pedrera, fundació especial (HOTEL CATALONIA LA PEDRERA)

text:
               13.7.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 228/26

         Определение на Общия съд от 8 май 2015 г. — Hoteles Catalonia/СХВП — Fundació Catalunya-La Pedrera, fundació especial (HOTEL CATALONIA LA PEDRERA)
   (Дело T-358/14) (1)

   (2015/C 228/36)
   Език на производството: испански
   Председателят на седми състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 253, 4.8.2014 г.


title: Дело T-519/11 P: Жалба, подадена на 29 септември 2011 г. от Sandro Gozi срещу решението, постановено на 20 юли 2011 г. от Съда на публичната служба по дело F-116/10, Gozi/Комисия

text:
               26.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 347/41

         Жалба, подадена на 29 септември 2011 г. от Sandro Gozi срещу решението, постановено на 20 юли 2011 г. от Съда на публичната служба по дело F-116/10, Gozi/Комисия
   (Дело T-519/11 P)
   2011/C 347/73
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Sandro Gozi (Рим, Италия) (представители: G. Passalacqua и G. Calcerano, avvocati)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени мярката, взета от Генерална дирекция „Човешки ресурси и сигурност“ — Дирекция D на 6 август 2010 г. и протоколирана като HR.D.2/MB/dh Ares (2010) — Y96985;

               —

               да установи и прогласи правото на д-р Gozi на възстановяване на направените от него съдебни разходи и вследствие от това да разпореди изплащането на сумата от 24 480 EUR и да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски, такси, хонорари и разходи.

      Правни основания и основни доводи

   Настоящата жалба е насочена срещу решението, с което ответникът е отказал възстановяване на сумата от 24 480 EUR, платена от жалбоподателя като съдебни разноски в рамките на съдебно производство в Италия.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква едно-единствено правно основание, изведено от това, че съдебното решение, срещу което е подадена настоящата жалба, съдържа грешки при прилагане на правото и в няколко пункта е опорочено от явно противоречиви мотиви, тъй като не е съобразено с духа и буквата на член 24 от Правилника за длъжностните лица и не съответства на съдебната практика, на която самото то се позовава, както и на фактическите констатации относно развилата се пред Комисията процедура.


title: Дело F-16/10: Жалба, подадена на 10 март 2010 г. — M. Almeida Campos и др./Съвет

text:
               22.5.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 134/55

         Жалба, подадена на 10 март 2010 г. — M. Almeida Campos и др./Съвет
   (Дело F-16/10)
   2010/C 134/92
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: M. Almeida Campos (Брюксел, Белгия) и др. (представители: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и É. Marchal, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Предмет на производството

   Отмяна на решенията да не се повишат жалбоподателите в степен AD 12 в процедурата по повишаване за 2009 г. и доколкото е необходимо на решенията да се повишат в тази степен, в същата процедура за повишаване, длъжностните лица, чиито имена са включени в списъка на повишените, публикуван в съобщения до персонала № 97/09 от 27 април 2009 г. и № 93/09 от 13 май 2009 г.

      Искания на жалбоподателите

               —

               Да се отменят решенията да не се повишат жалбоподателите в степен AD 12 в процедурата по повишаване за 2009 г.,

               —

               доколкото е необходимо да се отменят решенията да се повишат в тази степен, в същата процедура за повишаване, длъжностните лица, чиито имена са включени в списъка на повишените, публикуван в съобщения до персонала № 97/09 от 27 април 2009 г. и № 93/09 от 13 май 2009 г;

               —

               да се осъди Съветът на европейския съюз да заплати съдебните разноски.


title: Дело C-364/12: Определение на председателя на Съда от 5 февруари 2013 г. (преюдициално запитване, отправено от Audiencia Provincial de Barcelona — Испания) — Miguel Fradera Torredemer, Teresa Torredemer Marcet, Enrique Fradera Ohlsen, Alicia Fradera Torredemer/Corporación Uniland SA

text:
               13.4.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 108/19

         Определение на председателя на Съда от 5 февруари 2013 г. (преюдициално запитване, отправено от Audiencia Provincial de Barcelona — Испания) — Miguel Fradera Torredemer, Teresa Torredemer Marcet, Enrique Fradera Ohlsen, Alicia Fradera Torredemer/Corporación Uniland SA
   (Дело C-364/12) (1)

   2013/C 108/51
   Език на производството: испански
   Председателят на Съда разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 303, 6.10.2012 г.


title: Дело C-546/12 P: Решение на Съда (първи състав) от 21 май 2015 г. — Ralf Schräder/Служба на Общността за сортовете растения (CPVO), Jørn Hansson (Обжалване — Правна закрила на Общността на сортовете растения — Служба на Общността за сортовете растения (CPVO) — Регламент (ЕО) № 2100/94 — Членове 20 и 76 — Регламент (ЕО) № 874/2009 — Член 51 — Искане за започване на производство за отмяна на правна закрила на Общността — Принцип на служебно разследване на фактите — Отделение по жалбите на CPVO — Съществени доказателства)

text:
               20.7.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 236/2

         Решение на Съда (първи състав) от 21 май 2015 г. — Ralf Schräder/Служба на Общността за сортовете растения (CPVO), Jørn Hansson
   (Дело C-546/12 P) (1)

   ((Обжалване - Правна закрила на Общността на сортовете растения - Служба на Общността за сортовете растения (CPVO) - Регламент (ЕО) № 2100/94 - Членове 20 и 76 - Регламент (ЕО) № 874/2009 - Член 51 - Искане за започване на производство за отмяна на правна закрила на Общността - Принцип на служебно разследване на фактите - Отделение по жалбите на CPVO - Съществени доказателства))
   (2015/C 236/02)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Ralf Schräder (представител: T. Leidereiter, Rechtsanwalt)

      Други страни в производството: Служба на Общността за сортовете растения (CPVO) (представители: M. Ekvad, подпомаган от A. von Mühlendahl, Rechtsanwalt), Jørn Hansson (представител: G. Würtenberger, Rechtsanwalt)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда г-н Ralf Schräder да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 38, 9.2.2013 г.


title: Дело T-267/16: Жалба, подадена на 27 май 2016 г. — Tarmac Trading/Комисия

text:
               8.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 287/25

         Жалба, подадена на 27 май 2016 г. — Tarmac Trading/Комисия
   (Дело T-267/16)
   (2016/C 287/31)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Tarmac Trading Ltd. (Бирмингам, Обединено кралство) (представители: D. Anderson и P. Halford, Solicitors и K. Beal, QC)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение (EС) 2016/288 на Комисията от 27 март 2015 година относно схема за държавна помощ SA.34775 (13/C) (ex 12/NN), приведена в действие от Обединеното кралство — Данък върху инертните материали, и по-конкретно съображения 625, 626, 629 и 630 и членове 5 и 7 от него, доколкото:

                           —

                           обжалваното решение определя като единствени бенефициери на неправомерната помощ дружествата, произвеждали шисти и продукти, съставени основно от шисти, в периода от 1 април 2012 г. до датата на решението (наричани по-нататък „производителите на шисти“); и

                           —

                           обжалваното решение определя размера на помощта, подлежаща на възстановяване единствено от страна на производителите на шисти, изисква те да възстановят пълния размер на данъка върху инертните материали (наричан по-нататък „ДИМ“), към който е било приложено неправомерното освобождаване, и не изисква от правителството на Обединеното кралство да намали размера на подлежащата на възстановяване сума с размера на прехвърленото предимство в резултат на освобождаването от производителите на шисти на техните клиенти; и

               —

               да осъди Комисията да заплати разноските, понесени от жалбоподателя в настоящото производство.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

               1.

               Като първо основание се твърди неправилно прилагане на правото и/или допусната явна грешка в преценката при определяне на това кои са бенефициерите и при определяне на размера на помощта, която подлежи на възстановяване.
               Според жалбоподателя, доколкото обжалваното решение посочва производителите на шисти като единствени бенефициери на неправомерната помощ и не изисква от Обединеното кралство да намали размера на сумата, подлежаща на възстановяване, с размера на прехвърленото предимство в резултат на освобождаването от производителите на шисти на техните клиенти, Комисията е приложила неправилно правото и/или е допуснала явна грешка в преценката.

                           —

                           Жалбоподателят посочва решение от 22 януари 2013 г., Salzgitter/Комисия, T-308/00 RENV, Сб., ECLI:EU:T:2013:30, съгласно което възстановяването трябва да се ограничи до финансовите ползи, действително произтичащи от предоставянето на помощта на бенефициера, и би трябвало да е пропорционално на тях. Освен това, според жалбоподателя, в решения от 5 февруари 2015 г., Aer Lingus/Комисия, T-473/12, Сб. (откъси), ECLI:EU:T:2015:78 и от 5 февруари 2015 г., Ryanair/Комисия, T-500/12, ECLI:EU:T:2015:73, се установява, че в случай на помощ, изразяваща се в намаляването на косвен данък върху потреблението на конкретна стока или услуга, и предназначена да бъде прехвърлена от предприятието върху клиентите му, и при която икономическото предимство, произтичащо от прилагането на намалението, също е можело да бъде прехвърлено на клиентите, сумата, подлежаща на възстановяване, е единствено действително полученото и запазено от предприятието предимство.

                           —

                           На следващо място жалбоподателят изтъква, че ДИМ е косвен данък върху потреблението на инертни материали, който е предназначен (от правителството на Обединеното кралство) да бъде прехвърлен от предприятията, извършващи добив и експлоатация на инертните материали със стопанска цел, към техните клиенти. Следователно според жалбоподателя икономическото предимство, възникващо от данъчното освобождаване за шисти, би могло — и в действителност е — прехвърлено от производителите на шисти (включително от жалбоподателя) посредством по-ниски продажни цени.

                           —

                           Жалбоподателят изтъква също, че поради същата причина възстановяването на цялата сума на неплатения ДИМ не би могло да възстанови предишното статукво и би довело до допълнително нарушаване на конкуренцията, тъй като би могло да се стигне до възстановяване от производителите на шисти (включително от жалбоподателя) на по-голяма сума, отколкото предимството, от което те действително са се възползвали.

                           —

                           В съответствие с това, според жалбоподателя, единствената помощ, подлежаща на възстановяване от страна на производителите на шисти, е действително полученото и запазено от тях предимство, съгласно решения от 5 февруари 2015 г., Aer Lingus/Комисия, T-473/12, Сб. (откъси), ECLI:EU:T:2015:78 и от 5 февруари 2015 г., Ryanair/Комисия, T-500/12, ECLI:EU:T:2015:73.

                           —

                           На последно място, жалбоподателят заявява, че доколкото обжалваното решение изисква възстановяване от страна на производителите на шисти на целия размер на ДИМ, от който са били освободени по силата на данъчното освобождаване за шисти, без да предвижда намаляване на този размер с оглед на предимството, прехвърлено върху техните клиенти, Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото и неправилно е приложила член 108 от ДФЕС и/или член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 oт Договора за ЕО (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41), и/или е допуснала явна грешка при преценката.

               2.

               Второто основание е изведено от твърдението за нарушаване на принципа на ЕС на пропорционалност
               Жалбоподателят твърди, че в нарушение на член 14, параграф 1 от Регламент № 659/1999 възстановяването на целия размер на неплатения ДИМ от жалбоподателя във връзка с добитите от него шисти би било непропорционално на финансовото предимство, получено от него като бенефициер на помощта. Жалбоподателят е прехвърлил изцяло предимството, произтичащо от освобождаването от ДИМ, към клиентите си и практически би му било невъзможно да събере от тях неплатения ДИМ с обратно действие.


title: Дело C-353/15: Преюдициално запитване от Corte di Appello di Bar (Италия), постъпило на 13 юли 2015 г. — Leonmobili Srl, Gennaro Leone/Homag Holzbearbeitungssysteme GmbH и др.

text:
               14.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 302/24

         Преюдициално запитване от Corte di Appello di Bar (Италия), постъпило на 13 юли 2015 г. — Leonmobili Srl, Gennaro Leone/Homag Holzbearbeitungssysteme GmbH и др.
   (Дело C-353/15)
   (2015/C 302/30)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Corte di Appello di Bari

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Leonmobili Srl, Gennaro Leone

      Ответници: Homag Holzbearbeitungssysteme GmbH, Curatela del Fallimento Leonmobili Srl, ICO Srl, Arturo Salice SpA, Grafiche Ricciarelli di Ricciarelli Bernardino, Deutsche Bank SpA, Fida Srl, Elica SpA

      Преюдициални въпроси

               1)

               Презумпцията по член 3, параграф 1, последна част и параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1346/2000 на Съвета от 29 май 2000 г. относно производството по несъстоятелност (1), може ли да бъде оборена, ако страна оспори компетентността на съда, като представи доказателства, че центърът на основните интереси на дружеството е разположен в държава, различна от тази, в която е неговото седалище, при положение че това дружество не притежава предприятие в друга държава членка?

               2)

               В случай на утвърдителен отговор на първия въпрос, могат ли доказателствата да бъдат изведени от друга презумпция, а именно от преценката на данни, позволяващи по пътя на логиката да се направи изводът, че центърът на основните интереси е разположен в друга държава членка?

      (1)  Регламент (ЕО) № 1346/2000 на Съвета от 29 май 2000 година относно производството по несъстоятелност (ОВ L 160, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 1, стр. 143).


title: Дело C-89/16: Преюдициално запитване от Najvyšší súd Slovenskej republiky (Словакия), постъпило на 15 февруари 2016 г. — Radosław Szoja/Sociálna poisťovňa

text:
               17.5.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 175/7

         Преюдициално запитване от Najvyšší súd Slovenskej republiky (Словакия), постъпило на 15 февруари 2016 г. — Radosław Szoja/Sociálna poisťovňa
   (Дело C-89/16)
   (2016/C 175/06)
   Език на производството: словашки

      Запитваща юрисдикция

   Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Radosław Szoja

      Ответник: Sociálna poisťovňa

      Преюдициални въпроси

               1)

               Възможно ли е, при обстоятелствата по спора в главното производство, без да се вземат предвид разясненията в член 14 от Регламент (ЕО) № 987/2009 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. за установяване процедурата за прилагане на Регламент (ЕО) № 883/2004 за координация на системите за социална сигурност и следователно без да е налице възможност да се прилага процедурата съгласно член 16 от посочения регламент, член 13, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 883/2004 (2) на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. за координация на системите за социална сигурност във връзка с правото на достъп до обезщетенията за социална сигурност и до социалните служби, предвидено в член 34, параграфи 1 и 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз, да се тълкува в смисъл че намаленото работно време или ограниченият размер на възнаграждението на заетото лице не оказва влияние върху избора на приложимо национално право в случай на съвместяване на дейности като заето лице и като самостоятелно заето лице, тоест че горепосоченият член 14 от регламента за изпълнение не се прилага при тълкуването на член 13, параграф 3 от основния регламент?

               2)

               Ако отговорът на първия въпрос е отрицателен, може ли в случай, че е налице противоречие между два регламента по отношение на прилагането, а именно между основния регламент и регламента за прилагане — като в конкретния случай това са Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. за координация на системите за социална сигурност и Регламент (ЕО) № 987/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. за установяване процедурата за прилагане на Регламент (ЕО) № 883/2004 за координация на системите за социална сигурност — националният съд да прецени техните разпоредби въз основа на нормативната им сила, тоест въз основа на мястото, което заемат в йерархията на правото на Съюза?

               3)

               Възможно ли е тълкуването на разпоредбите на основния регламент, направено от страна на Административната комисия съгласно член 72 от основния регламент, да се счита за задължително тълкуване на институция на Европейския съюз, от което националният съд не може да се отклонява — което същевременно означава, че не може да се отправи преюдициално запитване — или става дума единствено за едно от допустимите тълкувания на правото на Европейския съюз, което националният съд трябва да вземе предвид като един от елементите, на които се основава неговото решение?

      (1)  ОВ L 284, стр. 1.

      (2)  ОВ L 166, стр. 1.


title: Дело C-436/09: Преюдициално запитване, отправено от Bundesverwaltungsgericht (Германия) на 9 ноември 2009 г. — Attila Belkiran/Oberbürgermeister der Stadt Krefeld, друга страна в производството: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

text:
               30.1.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 24/26

         Преюдициално запитване, отправено от Bundesverwaltungsgericht (Германия) на 9 ноември 2009 г. — Attila Belkiran/Oberbürgermeister der Stadt Krefeld, друга страна в производството: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
   (Дело C-436/09)
   2010/C 24/47
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesverwaltungsgericht

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Attila Belkiran

      Ответник: Oberbürgermeister der Stadt Krefeld

      Друга страна в производството: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли защитата срещу експулсиране, предоставена съгласно член 14, параграф 1 от Решение № 1/80 на Съвета за асоцииране на турски гражданин, който се ползва с правата по член 7 от посоченото решение и през последните десет години пребивава в държавата членка, по отношение на която се прилагат тези права, да се определя в съответствие с член 28, параграф 3, буква а) от Директива 2004/38/ЕО (1), така че експулсирането да е разрешено само поради определените от държавата членка императивни съображения, свързани с обществената сигурност?

      (1)  Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56).


title: Дело T-283/16: Жалба, подадена на 30 май 2016 г. — Inpost/Комисия

text:
               25.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 270/60

         Жалба, подадена на 30 май 2016 г. — Inpost/Комисия
   (Дело T-283/16)
   (2016/C 270/66)
   Език на производството: полски

      Страни

      Жалбоподател: Inpost S.A. (Краков, Полша) (представител: W. Knopkiewicz, radca prawny)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение (ЕС) C(2015) 8236 на Европейската комисия от 26 ноември 2015 година относно мярка за помощ SA.38869 (2014/N), която Полша възнамерява да приложи с цел предоставянето на компенсация на Pocztа Polskа за нетните разходи във връзка със задължението за предоставяне на универсални услуги през периода 2013—2015 г.,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага седем основания.

               1.

               Първо основание: нарушение на член 106, параграф 2 от Договора, неправилна констатация, че са изпълнени изискванията по точка 19 (от раздел 2.6 от Рамката на ЕС), нарушение на принципите на възлагане на обществени поръчки, произтичащи от Договора, и неправилно тълкуване на член 7, параграф 2 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата (ОВ L 15, стр. 14; Специално издание на български език 2007 г., глава 6, том 3, стр. 12) (наричана по-нататък „Директива за пощенските услуги“).

                           —

                           Прилаганите от държавите членки способи за финансиране на предоставянето на универсални услуги трябвало да бъдат в съответствие както с произтичащите от разпоредбите на ДФЕС относно свободите на вътрешния пазар принципи на недопускане на дискриминация, прозрачност и равно третиране (от които имплицитно следва конкурентен избор на субекта, който да предоставя универсална пощенска услуга), така и с член 106, параграф 2 ДФЕС, а това не било така по настоящото дело.

               2.

               Второ основание: нарушение на член 106, параграф 2 от Договора и неправилна констатация, че са изпълнени изискванията по точка 14 (от раздел 2.2) и точка 60 (от раздел 2.10) от Рамката на ЕС.

                           —

                           Европейската комисия приела неправилно, че ако самото задължение за предоставяне на универсални обществени услуги, поверени на Pocztа Polskа, отговаря на изискванията по Директивата за пощенските услуги, това изключва изискването за провеждане на обществени консултации или използване на други подходящи инструменти, позволяващи да се вземат предвид интересите на потребителите и на доставчиците, за да се докаже надлежното разглеждане на нуждите от универсални услуги.

               3.

               Трето основание: нарушение на член 106, параграф 2 от Договора, неправилна констатация, че са изпълнени изискванията по точка 52 (от раздел 2.9) от Рамката на ЕС, и нарушение на член 7, параграфи 1, 3 и 5 от Директивата за пощенските услуги.

                           —

                           Комисията приела неправилно, че компенсационният фонд отговаря на изискванията за недопускане на дискриминация по отношение на максималния размер на фиксираната ставка от 2 % от приходите на оператора, предоставящ универсални или заместими услуги, който е задължен да прави вноска по такъв начин, че посочената ставка се прилага еднакво за всички участници на пазара, но това водело до дискриминация, тъй като положението на операторите, предоставящи универсални услуги, и това на операторите, предоставящи заместими услуги, не е едно и също.

               4.

               Четвърто основание: нарушение на член 7, параграф 1 от Директивата за пощенските услуги поради това, че Европейската комисия приела разходите за универсални услуги да се финансират посредством предоставянето на известен брой изключителни и специални права на Poczta Polska.

                           —

                           В съответствие с член 7, параграф 1 от Директивата за пощенските услуги държавите членки не предоставят и не запазват в сила изключителни или специални права за въвеждането и предоставянето на пощенски услуги. Същевременно Европейската комисия направо приела предоставените на Poczta Polska изключителни и специални права във връзка с предоставяната от нея универсална пощенска услуга.

               5.

               Пето основание: нарушение на член 102 във връзка с член 106, параграф 1 от Договора.

                           —

                           Непропорционално високата задължителна вноска в компенсационния фонд би довела до „антиконкурентно препятствие за достъп до пазара“ на пощенски услуги.

               6.

               Шесто основание: нарушение на член 16 и член 17, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

                           —

                           Обжалваното решение на Комисията утвърждавало такава схема (програма) за държавни помощи, в резултат от която се получава непропорционална намеса в правото на собственост на жалбоподателя и непропорционално ограничаване на свободата му на стопанска инициатива.

               7.

               Седмо основание: нарушение на съществени процесуални изисквания и неизпълнение на задължението за мотивиране по член 296 от Договора.

                           —

                           Комисията не установила надлежно фактическите обстоятелства, като често мотивирала решението си с неправилни фактически констатации. Освен това Комисията следвало да бъде упрекната в неправилно мотивиране и поради това, че в разрез със собствената си практика при вземане на решения не съобразила като утежняващо обстоятелство непровеждането на процедура за възлагане, що се отнася до въздействието върху конкуренцията.


title: Дело C-309/12: Решение на Съда (пети състав) от 28 ноември 2013 г. (преюдициално запитване от Tribunal Central Administrativo Norte — Португалия) — Maria Albertina Gomes Viana Novo и др./Fundo de Garantia Salarial, IP (Преюдициално запитване — Директива 80/987/ЕИО — Директива 2002/74/ЕО — Закрила на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на работодателя — Гарантиращи институции — Ограничаване на задължението на гарантиращите институции за плащане — Вземания по трудови правоотношения, които са станали изискуеми повече от шест месеца преди подаването на молбата за откриване на съдебно производство за обявяване в несъстоятелност на работодателя)

text:
               15.2.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 45/10

         Решение на Съда (пети състав) от 28 ноември 2013 г. (преюдициално запитване от Tribunal Central Administrativo Norte — Португалия) — Maria Albertina Gomes Viana Novo и др./Fundo de Garantia Salarial, IP
   (Дело C-309/12) (1)

   (Преюдициално запитване - Директива 80/987/ЕИО - Директива 2002/74/ЕО - Закрила на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на работодателя - Гарантиращи институции - Ограничаване на задължението на гарантиращите институции за плащане - Вземания по трудови правоотношения, които са станали изискуеми повече от шест месеца преди подаването на молбата за откриване на съдебно производство за обявяване в несъстоятелност на работодателя)
   2014/C 45/18
   Език на производството: португалски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Central Administrativo Norte

      Страни в главното производство

      Ищци: Maria Albertina Gomes Viana Novo, Ezequiel Martins Dias, Gabriel Inácio da Silva Fontes, Marcelino Jorge dos Santos Simões, Manuel Dourado Eusébio, Alberto Martins Mineiro, Armindo Gomes de Faria, José Fontes Cambas, Alberto Martins do Alto, José Manuel Silva Correia, Marilde Marisa Moreira Marques Moita, José Rodrigues Salgado Almeida, Carlos Manuel Sousa Oliveira, Manuel da Costa Moreira, Paulo da Costa Moreira, José Manuel Serra da Fonseca, Ademar Daniel Lourenço Dias, Ana Mafalda Azevedo Martins Ferreira

      Ответник: Fundo de Garantia Salarial, IP

      Предмет

   Преюдициално запитване — Tribunal Central Administrativo do Norte — Тълкуване на членове 4 и 10 от Директива 80/987/ЕИО на Съвета от 20 октомври 1980 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател (ОВ L 283, стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 197) — Ограничаване на задължението на гарантиращите институции за плащане — Национална правна уредба, която ограничава посоченото задължение за плащане до вземанията, които са станали изискуеми през шестте месеца, предхождащи предявяването на съдебен иск за обявяване на работодателя в несъстоятелност — Прилагане на това ограничение при подаване на иск пред юрисдикциите, разглеждащ трудови спорове, за определяне на размера на вземанията, неизплатени в шестмесечния период след датата на настъпване на изискуемостта на вземанията.

      Диспозитив

   Директива 80/987/ЕИО на Съвета от 20 октомври 1980 година относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател, изменена с Директива 2002/74/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 септември 2002 година, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която не гарантира вземанията по трудови правоотношения, станали изискуеми повече от шест месеца преди подаването на молбата за откриване на производство за обявяване в несъстоятелност на работодателя, дори когато преди началото на този период работниците са предявили съдебен иск срещу техния работодател с цел установяване на размера на тези вземания и осъждане на работодателя да ги плати.

      (1)  ОВ C 287, 22.9.2012 г.


title: Дело T-187/11: Решение на Общия съд от 28 май 2013 г. — Trabelsi и др./Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Тунис — Замразяване на средства — Член 17, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Иск за обезщетение — Член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Общия съд — Недопустимост)

text:
               3.8.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 225/68

         Решение на Общия съд от 28 май 2013 г. — Trabelsi и др./Съвет
   (Дело T-187/11) (1)

   (Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Тунис - Замразяване на средства - Член 17, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз - Иск за обезщетение - Член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Общия съд - Недопустимост)
   2013/C 225/150
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Mohamed Trabelsi, Ines Lejri, Moncef Trabelsi, Selima Trabelsi и Tarek Trabelsi (представители: първоначално A. Metzker, впоследствие A. Tekari, адвокати)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: първоначално G. Étienne и A. Vitro, впоследствие G. Étienne, M. Bishop и M.-M. Joséphidès)

      Встъпили страни в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: A. Bordes и M. Konstantinidis) и Република Тунис (представител: W. Bourdon, адвокат)

      Предмет

   От една страна, искане за отмяна на Решение за изпълнение 2011/79/ОВППС на Съвета от 4 февруари 2011 година за изпълнение на Решение 2011/72/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Тунис (ОВ L 31, стр. 40), и от друга страна, искане за обезщетение

      Диспозитив

               1.

               Отменя Решение за изпълнение 2011/79/ОВППС на Съвета от 4 февруари 2011 година за изпълнение на Решение 2011/72/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица и образувания с оглед на положението в Тунис, в частта, която се отнася до г-н Mohamed Trabelsi.

               2.

               Правните последици на Решение за изпълнение 2011/79 по отношение на г-н Mohamed Trabelsi се запазват до изтичането на срока за обжалване на настоящото съдебно решение или, в случай на подаване на жалба в този срок — до отхвърлянето ѝ.

               3.

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               4.

               Осъжда Съвета на Европейския съюз да понесе наред с направените от него съдебни разноски и съдебните разноски, направени от г-н Mohamed Trabelsi, г-жа Ines Lejri, г-н Moncef Trabelsi, г-ца Selima Trabelsi и г-н Tarek Trabelsi, включително тези в обезпечителното производство.

               5.

               Европейската комисия и Република Тунис понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 152, 21.5.2011 г.


title: Дело C-530/07: Иск, предявен на 29 ноември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Португалия

text:
               9.2.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 37/14

         Иск, предявен на 29 ноември 2007 г. — Комисия на Европейските общности/Република Португалия
   (Дело C-530/07)
   (2008/C 37/18)
   Език на производството: португалски
   Страни

      Ищец: Комисия на Европейските общности (представители: S. Pardo Quintillán и G. Braga da Cruz)

      Ответник: Република Португалия
   Искания на ищеца
   Да се установи, че:

               —

                           a)

                           като не е оборудвала с канализационни системи в сроковете, предвидени в член 3 от Директива 91/271/ЕИО на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води (1), агломерациите на Angra do Heroísmo, Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Costa de Aveiro, Covilhã, Espinho/Feira, Fátima, Ponta Delgada, Ponte de Lima, Póvoa do Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Real de Santo António, Viana do Castelo — град, Vila Real и

                           б)

                           като не е подложила на вторично пречистване или на друга равностойна обработка в сроковете, предвидени в член 4 от споменатата директива, градските отпадъчни води от агломерациите Alto Nabão, Alverca, Bacia do Rio Uima (Fiães de S. Jorge), Carvoeiro, Costa da Caparica/Trafaria, Costa de Aveiro, Costa Oeste, Covilhã, Espinho/Feira, Fátima, Fundão/Alcaria, Lisboa, Matosinhos, Milfontes, Moledo/Âncora/Afife, Nazaré/Famalicão, Pedrógão Grande, Ponta delgada, Ponte de Lima, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Nova de Gaia/Douro Nordeste, Vila Real de Santo António, Viana do Castelo — град, Vila Franca de Xira, Vila Real,

                     Република Португалия не е изпълнила задълженията си по членове 3 и 4 от Директива 91/271/ЕИО на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води.

               —

               да се осъди Република Португалия да заплати съдебните разноски.

         Правни основания и основни доводи
   Държавите-членки трябва да следят за това, всички агломерации да бъдат съоръжени с канализационни системи за градски отпадъчни води най-късно до 31 декември 2000 г. за тези, чийто еквивалент жители (ЕЖ) е над 15 000 и най-късно до 31 декември 2005 г. за тези, чийто ЕЖ е между 2 000 и 15 000.
   От своя страна, член 4 от Директивата гласи:

      „1.   Държавите-членки следят за това, градските отпадъчни води, които влизат в канализационните системи, преди заустването им да бъдат подложени на вторично пречистване или на друга равностойна обработка при следните условия и ред:

                  —

                  най-късно до 31 декември 2000 г. за всички зауствания, произлизащи от агломерации с ЕЖ над 15 000,

                  —

                  най-късно до 31 декември 2005 г. за всички зауствания, произлизащи от агломерации с ЕЖ между 10 000 и 15 000,

                  —

                  най-късно до 31 декември 2005 г. за зауствания в сладки води и устия, произлизащи от агломерации с ЕЖ между 2 000 и 10 000.

            […]“.

      (1)  ОВ L 135, стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 12, стр. 43).


title: Дело F-8/10: Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 23 ноември 2010 г. — Gheysens/Съвет (Публична служба — Договорно нает служител със спомагателни функции — Неподновяване на договор — Задължение за мотивиране)

text:
               29.1.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 30/63

         Решение на Съда на публичната служба (първи състав) от 23 ноември 2010 г. — Gheysens/Съвет
   (Дело F-8/10) (1)

   (Публична служба - Договорно нает служител със спомагателни функции - Неподновяване на договор - Задължение за мотивиране)
   2011/C 30/122
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Johan Gheysens (Malines, Белгия) (представители: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis и É. Marchal, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: M. Balta и K. Zieleśkiewicz)

      Предмет на делото

   Искане за отмяната на решението на Съвета за непродължаване на срока на договора на жалбоподателя и следователно за прекратяване на трудовото му правоотношение със Съвета

      Диспозитив на решението

               1.

               Отхвърля жалбата на г-н Gheysens.

               2.

               Осъжда г-н Gheysens да заплати всички съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 100, 17.4.2010 г., стр. 69.


title: Дело T-184/12: Жалба, подадена на 26 април 2012 г. — Moonich Produktkonzepte & Realisierung/СХВП — Thermofilm Australia (HEATSTRIP)

text:
               7.7.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 200/18

         Жалба, подадена на 26 април 2012 г. — Moonich Produktkonzepte & Realisierung/СХВП — Thermofilm Australia (HEATSTRIP)
   (Дело T-184/12)
   2012/C 200/37
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Moonich Produktkonzepte & Realisierung GmbH (Sauerlach/Lochhofen, Германия) (представител: H. Pannen, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Thermofilm Australia Pty Ltd (Springvale, Австралия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 26 януари 2012 г. по преписка R 1956/2010-1;

               —

               да осъди СХВП да заплати съдебните разходи.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „HEATSTRIP“ за стоки от класове 9, 11 и 35 — заявка за регистрация № 7 296 676

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Thermofilm Australia Pty Ltd.

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: нерегистрирана словна марка „HEATSTRIP“, обект на закрила в Австралия, Канада, Съединените американски щати и в Обединеното кралство, която марка се отнася, по специално, за отоплителни уреди

      Решение на отдела по споровете: отхвърля възражението.

      Решение на апелативния състав: уважава жалбата и отхвърля заявката за регистрация.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 3 от Регламент № 207/2009, както и на член 75 и член 76, параграф 1, второ изречение от същия регламент.


title: Дело T-790/14: Жалба, подадена на 4 декември 2014 г.  — Hassan/Съвет

text:
               2.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 34/42

         Жалба, подадена на 4 декември 2014 г. — Hassan/Съвет
   (Дело T-790/14)
   (2015/C 034/50)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Samir Hassan (Дамаск, Сирия) (представител: L. Pettiti, avocat)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               на основание член 263 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) да отмени:

                           —

                           Решение за изпълнение 2014/678/ОВППС на Съвета от 26 септември 2014 година за изпълнение на Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия в частта, в която г-н Samir Hassan е включен в списъка в приложението към посоченото Решение 2013/255/ОВППС на Съвета от 31 май 2013 относно ограничителни мерки срещу Сирия,

                           —

                           Регламент за изпълнение (ЕС) № 1013/2014 на Съвета от 26 септември 2014 година за изпълнение на Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия в частта, в която г-н Samir Hassan е включен в списъка в приложение II към Регламент (ЕС) № 36/2012 на Съвета от 18 януари 2012 година относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия,

               —

               да приеме и постанови, че последиците на отменените актове ще бъдат окончателни,

               —

               на основание членове 268 и 340 ДФЕС да поправи вредите, причинени на г-н Hassan в резултат на приемането на посочените по-горе ограничителни мерки срещу него, и на това основание:

                           —

                           да признае, че е налице извъндоговорна отговорност на Съвета на Европейския съюз за претърпените и бъдещите имуществени вреди и за неимуществените вреди,

                           —

                           да присъди на г-н Hassan сумата от 2 50  000 EUR месечно считано от 1 септември 2011 г., за да поправи претърпените имуществени вреди,

                           —

                           да присъди на г-н Hassan символичната сума от едно (1) евро за претърпените неимуществени вреди

                           —

                           и да осъди Съвета на Европейския съюз да поправи бъдещите имуществени вреди,

               —

               във всеки случай да осъди Съвета на Европейския съюз да заплати всички съдебни разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага четири правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от явна грешка на Съвета при преценката на фактите и в резултат на това, грешка при прилагане на правото, тъй като Съветът вписал отново името на жалбоподателя в списъците на лицата и образуванията, по отношение на които се прилагат ограничителните мерки, въз основа на недостатъчно обосновани от правна страна мотиви.

               2.

               Второто правно основание е изведено от нарушение на правото на собственост и на принципа на пропорционалност.

               3.

               Третото правно основание е изведено от нарушение на презумпцията за невиновност на жалбоподателя.

               4.

               Четвъртото правно основание е относно обезщетяването на вредите, които се твърди, че жалбоподателят претърпял поради незаконните мерки, приети от Съвета спрямо него.


title: Дело C-218/14: Решение на Съда (голям състав) от 16 юли 2015 г. (преюдициално запитване от High Court of Ireland — Ирландия) — Kuldip Singh, Denzel Njume, Khaled Aly/Minister for Justice and Equality (Преюдициално запитване — Директива 2004/38/ЕО — Член 13, параграф 2, първа алинея, буква a) — Право на пребиваване на членове на семейството на гражданин на Съюза — Брак между гражданин на Съюза и гражданин на трета страна — Запазване на правото на пребиваване на гражданина на трета страна след отпътуване на гражданина на Съюза от приемащата държава членка и последващ развод — Член 7, параграф 1, буква б) — Достатъчно средства — Вземане предвид на средствата на гражданина на трета страна — Право на гражданите на трети страни да работят в приемащата държава членка, за да допринесат за получаването на достатъчно средства)

text:
               14.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 302/9

         Решение на Съда (голям състав) от 16 юли 2015 г. (преюдициално запитване от High Court of Ireland — Ирландия) — Kuldip Singh, Denzel Njume, Khaled Aly/Minister for Justice and Equality
   (Дело C-218/14) (1)

   ((Преюдициално запитване - Директива 2004/38/ЕО - Член 13, параграф 2, първа алинея, буква a) - Право на пребиваване на членове на семейството на гражданин на Съюза - Брак между гражданин на Съюза и гражданин на трета страна - Запазване на правото на пребиваване на гражданина на трета страна след отпътуване на гражданина на Съюза от приемащата държава членка и последващ развод - Член 7, параграф 1, буква б) - Достатъчно средства - Вземане предвид на средствата на гражданина на трета страна - Право на гражданите на трети страни да работят в приемащата държава членка, за да допринесат за получаването на достатъчно средства))
   (2015/C 302/11)
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   High Court of Ireland

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Kuldip Singh, Denzel Njume, Khaled Aly

      Ответник: Minister for Justice and Equality

      В присъствието на: Immigrant Council of Ireland

      Диспозитив

               1)

               Член 13, параграф 2 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО, трябва да се тълкува в смисъл, че гражданин на трета страна, който се е развел с гражданин на Съюза след брак, продължил най-малко три години преди започването на процедурата по развод, включително една година в приемащата държава членка, не може да запази на основание на тази разпоредба правото си на пребиваване в тази държава членка, когато преди започването на процедурата по развода съпругът — гражданин на Съюза, е отпътувал от посочената държава членка.

               2)

               Член 7, параграф 1, буква б) от Директива 2004/38 трябва да се тълкува в смисъл, че гражданинът на Съюза притежава достатъчно средства за себе си и за членовете на семейството си, с цел той и членовете на семейството му да не се превърнат в тежест за системата за социално подпомагане на приемащата държава членка през времето на пребиваването му, дори когато част от тези средства са от съпруга — гражданин на трета страна.

      (1)  ОВ C 223, 14.7.2014 г.


title: Дело T-439/08: Решение на Общия съд от 21 октомври 2010 г. — Agapiou Joséphidès/Комисия и EACEA (Достъп до документи — Регламент (ЕО) № 1049/2001 — Документи, свързани със създаването на Център за високи постижения Жан Моне към Университета в Кипър — Документи, изхождащи от трето лице — Частичен отказ за достъп — Жалба за отмяна — Срок за обжалване — Недопустимост — Възражение за незаконосъобразност — Възражение, свързано със защитата на личния живот и на личната неприкосновеност — Възражение, свързано със защитата на търговските интереси — Задължение за мотивиране)

text:
               4.12.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 328/29

         Решение на Общия съд от 21 октомври 2010 г. — Agapiou Joséphidès/Комисия и EACEA
   (Дело T-439/08) (1)

   (Достъп до документи - Регламент (ЕО) № 1049/2001 - Документи, свързани със създаването на Център за високи постижения „Жан Моне“ към Университета в Кипър - Документи, изхождащи от трето лице - Частичен отказ за достъп - Жалба за отмяна - Срок за обжалване - Недопустимост - Възражение за незаконосъобразност - Възражение, свързано със защитата на личния живот и на личната неприкосновеност - Възражение, свързано със защитата на търговските интереси - Задължение за мотивиране)
   2010/C 328/48
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Kalliope Agapiou Joséphidès (Никозия, Кипър) (представител: C. Joséphidès)

      Ответник: Европейска комисия (представители: M. Owsiany-Hornung и G. Rozet) и Изпълнителна агенция за образование, аудиовизия и култура (EACEA) (представител: H. Monet)

      Предмет

   Искане за отмяна, от една страна, на решението на EACEA от 1 август 2008 година относно заявление за достъп до документи, свързани със създаването на Център за високи постижения „Жан Моне“ към Университета в Кипър, и от друга страна, на Решение C(2007) 3749 на Комисията от 8 август 2007 година относно индивидуално решение за предоставянето на субсидия в рамките на програмата за образование и обучение през целия живот, подпрограма Жан Моне

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Осъжда г-жа Kalliope Agapiou Joséphidès да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 237, 20.12.2008 г.


title: Дело C-527/07: Решение на Съда (първи състав) от 18 юни 2009 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Обединено кралство) — The Queen, Generics (UK) Ltd/Licensing Authority (чрез Medicines and Healthcare products Regulatory Agency) (Преюдициално запитване — Директива 2001/83/ЕО — Лекарствени продукти за хуманна употреба — Разрешение за търговия — Основания за отказ — Генерични лекарствени продукти — Понятие за референтен лекарствен продукт)

text:
               1.8.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 180/7

         Решение на Съда (първи състав) от 18 юни 2009 г. (преюдициално запитване от High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Обединено кралство) — The Queen, Generics (UK) Ltd/Licensing Authority (чрез Medicines and Healthcare products Regulatory Agency)
   (Дело C-527/07) (1)

   (Преюдициално запитване - Директива 2001/83/ЕО - Лекарствени продукти за хуманна употреба - Разрешение за търговия - Основания за отказ - Генерични лекарствени продукти - Понятие за референтен лекарствен продукт)
   2009/C 180/11
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Страни в главното производство

      Ищци: The Queen, Generics (UK) Ltd

      Ответник: Licensing Authority (чрез Medicines and Healthcare products Regulatory Agency)

      В присъствието на: Shire Pharmaceuticals Ltd, Janssen-Cilag AB

      Предмет

   Преюдициално запитване — High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Тълкуване на член 10, параграф 1 от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3) — Разрешение за търговия — Съкратена процедура — Заявление за издаване на разрешение за лекарствен продукт, генеричен на референтен лекарствен продукт — Понятие за референтен лекарствен продукт при разглеждане на заявлението

      Диспозитив

   Лекарствен продукт като Nivalin, разглеждан по главното производство, който не попада в обхвата на Регламент (ЕО) № 726/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година за установяване на процедури на Общността за разрешаване и контрол на лекарствени продукти за хуманна и ветеринарна употреба и за създаване на Европейска агенция по лекарствата и чието пускане на пазара в държава-членка не е разрешено съгласно приложимото общностно право, не може да бъде считан за референтен лекарствен продукт по смисъла на член 10, параграф 2, буква а) от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба, изменена с Директива 2004/27/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година.

      (1)  ОВ C 22, 26.1.2008 г.


title: Дело C-628/13: Преюдициално запитване, отправено от Cour de cassation (Франция) на 2 декември 2013 г. — Jean-Bernard Lafonta/Autorité des marchés financiers

text:
               8.2.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 39/13

         Преюдициално запитване, отправено от Cour de cassation (Франция) на 2 декември 2013 г. — Jean-Bernard Lafonta/Autorité des marchés financiers
   (Дело C-628/13)
   2014/C 39/20
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour de cassation

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Jean-Bernard Lafonta

      Ответник: Autorité des marchés financiers

      Преюдициален въпрос

   Трябва ли член 1, точка 1 от Директива 2003/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 година относно търговията с вътрешна информация и манипулирането на пазара (пазарна злоупотреба) (1) и член 1, параграф 1 от Директива 2003/124/ЕО на Комисията от 22 декември 2003 година за прилагане на Директива 2003/6 [на Европейския парламент и на Съвета] относно определението и публичното оповестяване на вътрешна информация и относно определението за манипулиране на пазара) (2), да се тълкуват в смисъл, че точна информация по смисъла на тези разпоредби може да бъде само информация, за която е възможно да се приеме с достатъчна степен на вероятност, че евентуалното ѝ отражение върху курса на съответните финансови инструменти ще се осъществи в определена посока, след като тя бъде направена публично достояние?

      (1)  ОВ L 96, стр. 16, Специално издание на български език 2007 г., глава 6, том 5, стр. 210.

      (2)  ОВ L 339, стр. 70, Специално издание на български език 2007 г., глава 6, том 5, стр. 243.


title: Дело C-97/15: Решение на Съда (девети състав) от 14 юли 2016 г. (преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden — Нидерландия) — Sprengen/Pakweg Douane BV/Staatssecretaris van Financiën (Преюдициално запитване — Обща митническа тарифа — Комбинирана номенклатура — Позиции 8471 и 8521 — Обяснителни бележки — Споразумение за търговията с продукти на информационните технологии — „Screenplays“)

text:
               12.9.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 335/13

         Решение на Съда (девети състав) от 14 юли 2016 г. (преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden — Нидерландия) — Sprengen/Pakweg Douane BV/Staatssecretaris van Financiën
   (Дело C-97/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Обща митническа тарифа - Комбинирана номенклатура - Позиции 8471 и 8521 - Обяснителни бележки - Споразумение за търговията с продукти на информационните технологии - „Screenplays“))
   (2016/C 335/16)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Hoge Raad der Nederlanden

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Sprengen/Pakweg Douane BV

      Ответник: Staatssecretaris van Financiën

      Диспозитив

   Комбинираната номенклатура, съдържаща се в приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа, в нейните редакции след приемането съответно на Регламент (ЕО) № 1549/2006 на Комисията от 17 октомври 2006 г. и на Регламент (ЕО) № 1214/2007 на Комисията от 20 септември 2007 г., трябва да се тълкува в смисъл, че апарати като разглежданите в главното производство screenplays, които имат функция, от една страна, да съхраняват мултимедийни файлове, и от друга страна, да ги възпроизвеждат на телевизор или на видеомонитор, попадат в позиция 8521 от тази номенклатура.

      (1)  ОВ C 171, 26.5.2015 г.


title: Съединени дела C-250 и C-289/14: Решение на Съда (първи състав) от 23 декември 2015 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Air France-KLM, по-рано Air France (C-250/14), Hop!-Brit Air SAS, по-рано Brit Air (C-289/14)/Ministère des Finances et des Comptes publics (Данък върху добавената стойност — Данъчно събитие и изискуемост — Въздушен транспорт — Закупен, но неизползван билет — Извършване на услугата за превоз — Издаване на билета — Момент на плащане на данъка)

text:
               22.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 68/7

         Решение на Съда (първи състав) от 23 декември 2015 г. (преюдициално запитване от Conseil d'État — Франция) — Air France-KLM, по-рано Air France (C-250/14), Hop!-Brit Air SAS, по-рано Brit Air (C-289/14)/Ministère des Finances et des Comptes publics
   (Съединени дела C-250 и C-289/14) (1)

   ((Данък върху добавената стойност - Данъчно събитие и изискуемост - Въздушен транспорт - Закупен, но неизползван билет - Извършване на услугата за превоз - Издаване на билета - Момент на плащане на данъка))
   (2016/C 068/09)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Conseil d'État

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Air France-KLM, по-рано Air France (C-250/14), Hop!-Brit Air SAS, по-рано Brit Air (C-289/14)

      Ответник: Ministère des Finances et des Comptes publics

      Диспозитив

               1)

               Член 2, параграф 1 и член 10, параграф 2 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, изменена с Директива 1999/59/ЕО на Съвета от 17 юни 1999 г. и впоследствие с Директива 2001/115/ЕО на Съвета от 20 декември 2001 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че се дължи ДДС за издадените от авиокомпания билети, които не са били използвани от пътниците и чиято цена не може да им бъде възстановена.

               2)

               Член 2, точка 1 и член 10, параграф 2, първа и втора алинея от Шеста директива 77/388, изменена с Директива 1999/59 и впоследствие с Директива 2001/115, трябва да се тълкуват в смисъл, че ДДС, който пътникът плаща при покупката на самолетен билет, който след това не използва, е изискуем в момента на получаване на цената на билета от самата авиокомпания или от трето лице, действащо от нейно име и за нейна сметка или от свое име и за сметка на авиокомпанията.

               3)

               Член 2, точка 1 и член 10, параграф 2 от Шеста директива 77/388, изменена с Директива 1999/59 и впоследствие с Директива 2001/115, трябва да се тълкуват в смисъл, че когато трето лице продава въз основа на договор за франчайзинг билетите на авиокомпания за нейна сметка и ѝ плаща за издадени билети, които след това са станали невалидни, предварително установена сума, изчислена като процент от годишния оборот, реализиран от съответните маршрути, посочената предварително установена сума е облагаема в качеството ѝ на насрещна престация за посочените билети.

      (1)  ОВ C 253, 4.8.2014 г.

      ОВ C 261, 11.8.2014 г.


title: Дело T-58/08 P: Решение на Първоинстанционния съд от 5 октомври 2009 г. — Комисия/Roodhuijzen (Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица — Социално осигуряване — Обща схема за здравно осигуряване — Осигуряване на небрачния партньор)

text:
               21.11.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/43

         Решение на Първоинстанционния съд от 5 октомври 2009 г. — Комисия/Roodhuijzen
   (Дело T-58/08 P) (1)

   (Обжалване - Публична служба - Длъжностни лица - Социално осигуряване - Обща схема за здравно осигуряване - Осигуряване на небрачния партньор)
   2009/C 282/80
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Комисия на Европейските общности (представители: J. Currall и D. Martin)

      Друга страна в производството: Anton Pieter Roodhuijzen (Люксембург, Люксембург) (представител: É. Boigelot, avocat)

      Предмет

   Жалба срещу Решението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (първи състав) от 27 ноември 2007 г. по дело Roodhuijzen/Комисия, F-122/06, все още непубликувано в Сборника, за отмяна на това решение.

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата.

               2.

               Комисията на Европейските общности понася направените от нея разноски, както и разноските, направените от г-н Anton Pieter Roodhuijzen в производството пред настоящата инстанция.

      (1)  ОВ C 92, 12.4.2008 г.


title: Дело C-645/16: Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 15 декември 2016 г. — Conseils et mise en relations (CMR) SARL/Demeures terre et tradition SARL

text:
               6.3.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 70/10

         Преюдициално запитване от Cour de cassation (Франция), постъпило на 15 декември 2016 г. — Conseils et mise en relations (CMR) SARL/Demeures terre et tradition SARL
   (Дело C-645/16)
   (2017/C 070/16)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour de cassation

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Conseils et mise en relations (CMR) SARL

      Ответник: Demeures terre et tradition SARL

      Преюдициален въпрос

   Приложим ли е член 17 от Директива 86/653/ЕИО (1) на Съвета от 18 декември 1986 година относно координирането на правото на държавите членки, свързано с дейността на самостоятелно заетите търговски представители, когато договор за търговско представителство е прекратен по време на предвидения в него срок за изпитване?

      (1)  ОВ L 382, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 176.


title: Дело T-103/08: Жалба, подадена на 20 февруари 2008 г. — Polimeri Europa и Eni/Комисия

text:
               12.4.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 92/45

         Жалба, подадена на 20 февруари 2008 г. — Polimeri Europa и Eni/Комисия
   (Дело T-103/08)
   (2008/C 92/88)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Жалбоподатели: Polimeri Europa SpA (Brindisi, Италия), Eni SpA (Рим, Италия) (представители: M. Siragusa, G. M. Roberti, F. Moretti, I. Perego, F. Cannizzaro, V. Ruotolo, V. Larocca и D. Durante, avvocati)

      Ответник: Комисия на Европейските общности
   Искания на жалбоподателите:

               —

               да се отмени решението изцяло или частично по отношение на жалбоподателите с всички произтичащи от това последици относно размера на санкцията,

               —

               при условията на евентуалност да се отмени или намали санкцията,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски, такси и хонорари.

         Правни основания и основни доводи
   С решение № C(2007) 5910 окончателен от 5 декември 2007 г. по дело CONP/F/38629 — Хлоропренов каучук („CR“) — (наричано по-нататък „Решението“) Комисията приема, че Polimeri Europa и Eni са солидарно отговорни, заедно с други предприятия, за това, че са нарушили член 81 ЕО, като (i) са съгласували подялбата и определянето на пазари, пазарни и продажни квоти (ii) са определили и повишили цените на хлоропреновия каучук и са установили минимални цени, (iii) са разпределили клиенти, и (iv) са обменили чувствителна търговска информация.
   В подкрепа на жалбата си срещу тази мярка Polimeri Europa и Eni твърдят, че Решението е опорочено по същество поради:

               —

               Нарушение на член 81 ЕО и липса на мотиви за неправилното вменяване на отговорност на Eni за действията на дъщерно дружество. В това отношение се поддържа, че отговорността на дружеството-майка не може да бъде установена единствено на основание, че то притежава 100 % от капитала и че ответникът не е преценил правилно доказателствата за реалната независимост на дъщерното дружество от дружеството-майка.

               —

               Несъответствие с писмото за прекратяване на производството срещу предприятие Syndial S.p.A. („Syndial“), което до 1 януари 2002 г. отговаря за бизнеса с хлоропренов каучук, и нарушение на правото на защита.

               —

               Нарушение на член 81 ЕО и липса на мотиви за погрешно приписване на отговорност на Polimeri Europa за факти, отнасящи се до период от време, през който не то, а друго дружество е управлявало бизнеса с хлоропренов каучук.

               —

               Недостатъчност и противоречивост на мотивите, липса на надлежно предварително разследване и нарушение на член 81 ЕО при преценка на фактите и доказателствата.

               —

               Недостатъчност и противоречивост на мотивите на Решението, липса на надлежно предварително разследване и нарушение на член 81 ЕО, що се отнася до оценката на нарушението като едно-единствено и непрекъснато нарушение.

               —

               Неправилно изчисление на продължителността на нарушението предвид наличните доказателства.

         Освен това жалбоподателите твърдят, че наложената им санкция е незаконна, поради нарушение на член 81 ЕО и член 23 от Регламент № 1/2003/ЕО, както и на Насоките относно метода за определяне на глобите.
   В това отношение се твърди, че е налице едновременно нарушение на принципа на пропорционалност вследствие на увеличението, наложено за повторно нарушение и с възпираща цел, и липса на мотиви за отказа да се отчетат смекчаващите обстоятелства, свързани с пасивната или незначителна роля при извършване на нарушението, ограниченото участие в незаконните действия, преустановяването на това участие и неприлагането на споразуменията. Polimeri Europa и Eni обжалват и неотчитането на оказаното от Syndial и Polimeri Europa съдействие за намаляване на размера на глобите в съответствие с горепосочените Насоки.
   Накрая, жалбоподателите твърдят, че е налице нарушение на член 81 ЕО и на Известието на Комисията относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели вследствие на погрешната преценка на Комисията на стойността на доказателствата и отказа й да намали размера на глобите в съответствие с това Известие.


title: Дело T-611/13: Решение на Общия съд от 15 юли 2015 г. — Australian Gold/СХВП — Effect Management & Holding (HOT) (Марка на Общността — Производство за обявяване на недействителност — Международна регистрация, посочваща Европейската общност — Фигуративна марка „HOT“ — Абсолютни основания за отказ — Липса на отличителен характер — Отличителен характер — Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Член 75, второ изречение от Регламент № 207/2009 — Насрещна жалба пред апелативния състав — Член 8, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 216/96 — Насрещна жалба пред Общия съд — Член 134, параграф 3 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г.)

text:
               14.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 302/50

         Решение на Общия съд от 15 юли 2015 г. — Australian Gold/СХВП — Effect Management & Holding (HOT)
   (Дело T-611/13) (1)

   ((Марка на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Международна регистрация, посочваща Европейската общност - Фигуративна марка „HOT“ - Абсолютни основания за отказ - Липса на отличителен характер - Отличителен характер - Член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Член 75, второ изречение от Регламент № 207/2009 - Насрещна жалба пред апелативния състав - Член 8, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 216/96 - Насрещна жалба пред Общия съд - Член 134, параграф 3 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г.))
   (2015/C 302/64)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Australian Gold LLC (Индианаполис, Индиана, Съединени щати) (представители: A. von Mühlendahl и H. Hartwig, адвокати)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представители: A. Poch и S. Hanne)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Effect Management & Holding GmbH (Фьоклабрук, Австрия) (представител: H. Pernez, адвокат)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 10 септември 2013 г. (преписка R 1881/2012-4), постановено в производство за обявяване на недействителност между Australian Gold LLC и Effect Management & Holding GmbH

      Диспозитив

               1)

               Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 10 септември 2013 г. (преписка R 1881/2012-4), доколкото същият не се е произнесъл по искането на Australian Gold LLC във връзка с „препаратите за почистване, полиране, обезмасляване и шлифоване“ от клас 3 и във връзка с „хигиенните препарати за медицински цели“ от клас 5, и е отменил и изменил решението на отдела по отмяна за следните стоки от клас 3: „парфюмерия, етерични масла, козметика, включително шампоани, душ гелове, лосиони за тяло, масажни масла, гелове, кремове за лице“.

               2)

               Отхвърля жалбата, подадена от Effect Management & Holding GmbH до апелативния състав, в частта относно „парфюмерията, етеричните масла, козметиката, включително шампоаните, душ геловете, лосионите за тяло, масажните масла, геловете, кремовете за лице“.

               3)

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               4)

               Отхвърля направеното от Effect Management & Holding искане за изменение.

               5)

               Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 24, 25.1.2014 г.


title: Дело T-26/12: Жалба, подадена на 20 януари 2012 г. — PT Musim Mas/Съвет

text:
               17.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 80/22

         Жалба, подадена на 20 януари 2012 г. — PT Musim Mas/Съвет
   (Дело T-26/12)
   2012/C 80/38
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) (Medan, Индонезия) (представител: D. Luff, lawyer)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени членове 1 и 2 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1138/2011 на Съвета от 8 ноември 2011 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои мастни алкохоли и техните смеси с произход от Индия, Индонезия и Малайзия (ОВ L 293, стр. 1) (наричан по-нататък „обжалваният регламент“), в частта му, която се отнася до жалбоподателя;

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага пет правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от

                           —

                           това, че Общият съд е компетентен да разгледа членове 1 и 2 от обжалвания регламент и тяхната съвместимост с Регламент (ЕО) № 1225/2009 от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (1) (наричан по-нататък „базовия регламент“) и с общите принципи на европейското право.

               2.

               Второто правно основание е изведено от

                           —

                           това, че Съветът нарушил член 20, параграф 10, буква и) от базовия регламент, доколкото:

                                       а)

                                       допуснал явна грешка в преценката на фактите и злоупотреба с власт като отрекъл наличието на „единен стопански субект“ между жалбоподателя и съответния му филиал за продажби в Сингапур. В хода на разследването Комисията нарочно не взела предвид изтъкнатите от жалбоподателя факти относно свързаните дружества;

                                       б)

                                       не представил достатъчно доказателства за това, че били изпълнени условията на член 2, параграф 10, буква и) от базовия регламент. Освен това той допуснал злоупотреба с власт и явна грешка в преценката на член 2, параграф 10, буква и) от базовия регламент, като се основал на неточни и неправилно тълкувани факти, за да докаже, че условията за прилагане на този член били изпълнени. Съветът не взел предвид факти, които жалбоподателят изложил на Комисията, били проверени от нея и не са били оспорени на нито един етап от процедурата по разследване.

               3.

               Третото правно основание е изведено от

                           —

                           това, че Съветът нарушил първо изречение от член 2, параграф 10 от базовия регламент, доколкото:

                                       а)

                                       той не направил обективно сравнение между експортната цена и нормалната стойност. Той не доказал в достатъчна степен различията между факторите, които могат да повлияят на цените и на сравнимостта на цените. В разрез със съдебната практика Съветът не доказал, че при липсата на корекции за платени комисиони съществувало разминаване между нормалната стойност и експортната цена. Той не взел предвид информация и доказателства, представени в отговорите на жалбоподателя по въпросника и по време на неговите посещения за проверки, които доказват, че ICOF S извършвало и продажби на вътрешния пазар. Той не изложил достатъчни мотиви, за да обясни защо не е взел предвид тази информация и доказателства. По този начин Съветът допуснал явна грешка в преценката на фактите и злоупотреба с власт. Той не мотивирал в достатъчна степен необходимостта от корекция и това било проява на дискриминация спрямо жалбоподателя.

                                       б)

                                       той не избягнал дублиране на приспадането на печалбите от експортната цена. Той приспаднал първи хипотетичен марж от 5 % за печалбите на ICOF E на основание член 2, параграф 9 от базовия регламент и втори хипотетичен марж от 5 % за печалбите на ICOF S, като по този начин бил приспаднат непропорционално общ хипотетичен марж от 10 % за продажба в рамките на групата. Това очевидно е в разрез с фактите и с практиката за този тип търговски сделки. Комисията в качеството си на разследващ орган е трябвало да узнае за това. Следователно Съветът допуснал явна грешка в преценката на фактите относно печалбите в рамките на групата и извършеното от него прилагане на член 2, параграф 10 от базовия регламент е погрешно, дискриминационно и неразумно.

               4.

               Четвъртото правно основание е изведено от

                           —

                           това, че с преценката си на положението на жалбоподателя Съветът нарушил принципа на добра администрация. Той не взел предвид информацията, доказателствата и доводите, представени на Комисията в хода на разследването. Вместо това Съветът се основал на официални фактури, платени комисиони и договори, извадени от техния контекст, за да увеличи изкуствено дъмпинговия марж на жалбоподателя. Комисията и Съветът е трябвало да проявят по-голяма грижа и да направят по-строг анализ, за да достигнат до своите заключения.

               5.

               Петото правно основание е изведено от

                           —

                           това, че обжалваният регламент бил приет в нарушение на принципите на равенство и на недопускане на дискриминация. Приложената от Съвета корекция на експортната цена на жалбоподателя довела до разминаване между експортната цена и нормалната стойност, тъй като била взета предвид единствено структурата и данъчната организация на дружеството на жалбоподателя. Освен това спрямо жалбоподателя било приложено двойно приспадане на хипотетичен марж на печалбата поради тази структура. И двете положения са дискриминационни за жалбоподателя в сравнение с други разследвани предприятия, понасящи подобни разходи, спрямо които не били направени корекции.

      (1)  ОВ L 343, стр. 51 и Поправки в ОВ L 7, 12.1.2010 г., стр. 22 и в ОВ L 36, 10.2.2011 г., стр. 20.


title: Дело C-33/09: Преюдициално запитване, отправено от Gerechtshof Amsterdam (Нидерландия) на 26 януари 2009 г. — Oracle Nederland BV и Inspecteur der Belastingdienst Utrecht-Gooi/Кantoor Utrecht

text:
               18.4.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 90/9

         Преюдициално запитване, отправено от Gerechtshof Amsterdam (Нидерландия) на 26 януари 2009 г. — Oracle Nederland BV и Inspecteur der Belastingdienst Utrecht-Gooi/Кantoor Utrecht
   (Дело C-33/09)
   2009/C 90/14
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Gerechtshof Amsterdam

      Страни в главното производство

      Ищец: Oracle Nederland BV и Inspecteur der Belastingdienst Utrecht-Gooi/Кantoor Utrecht

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли член 11, параграф 4 от Втора директива (1) и член 17, параграф 6 от Шеста директива (2) да се тълкуват в смисъл, че държава-членка, която е искала да се възползва от предоставената с тези членове възможност за (за запазване) на изключението от приспадане на платения за получени сделки данък за категории разходи, описани като:

                           —

                           „за предоставяне на храна и напитки на персонала на предприемача“,

                           —

                           „за целите на рекламни подаръци или други подаръци, подарени на лица, които нямат право или не биха могли да се възползват от приспадането на цялата или на голяма част от авансово платения данък, който им е или би бил начислен“,

                           —

                           „за предоставяне на жилище […] на персонала на предприемача“,

                           —

                           „за спортни и развлекателни цели […] за персонала на предприемача“,

                     е изпълнила наложеното ѝ условие да обозначи категория от стоки и услуги, които да са достатъчно определени?

               2)

               При утвърдителен отговор на първия въпрос по отношение на една от категориите разходи, допустима ли е според член 6, параграф 2 и член 17, параграфи 2 и 6 от Шеста директива национална правна разпоредба, като спорната, която е била приета преди влизането в сила на тази директива, и според която при покупка на определени стоки и услуги данъчнозадължено лице не може изцяло да приспадне платения данък върху оборота, защото за тях е било начислено плащане, обложено с данъка, т.е. може да го приспадне само пропорционално на размера на данъка, начислен за тази престация?

               3)

               Когато по отношение на „за предоставяне на храна и напитки“ условието за обозначаване на категория от стоки и услуги, които да са достатъчно определени, е изпълнено, забранява ли член 17, параграф 6 от Шеста директива да се внесе изменение в изключение от приспадането на платения за получени доставки данък, така че по принцип да се ограничи приложното поле на изключението, без да може да се изключи, че в конкретен случай през дадена година поради общия характер на изменения режим приложното поле на това изключение се разширява?

      (1)  Втора директива 67/228/ЕИО на Съвета от 11 април 1967 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — Структура и начини на прилагане на общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ 71, стр. 1303).

      (2)  Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стр. 1).


title: Дело F-113/13: Определение на Съда на публичната служба (втори състав) от 15 октомври 2015 г. — DI/EASO (Публична служба — Персонал на EASO — Договорно нает служител — Срок за изпитване — Уволнение поради очевидна неспособност за справяне с работата — Жалба за отмяна — Съгласуване на жалбата до съда с жалбата по административен ред — Липса — Явна недопустимост — Иск за обезщетение)

text:
               23.11.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 389/66

         Определение на Съда на публичната служба (втори състав) от 15 октомври 2015 г. — DI/EASO
   (Дело F-113/13)
   ((Публична служба - Персонал на EASO - Договорно нает служител - Срок за изпитване - Уволнение поради очевидна неспособност за справяне с работата - Жалба за отмяна - Съгласуване на жалбата до съда с жалбата по административен ред - Липса - Явна недопустимост - Иск за обезщетение))
   (2015/C 389/75)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: DI (представител: I. Vlaic, avocat)

      Ответник: Европейска служба за подкрепа в областта на убежището (представители: L. Cerdán Ortiz-Quintana, D. Waelbroeck и A. Duron, avocats)

      Предмет

   Искане за отмяна на решението на Европейската служба за подкрепа в областта на убежището (EASO) за прекратяване на трудовия договор на жалбоподателя след срока за изпитване, който е бил продължен с три месеца

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата като явно недопустима.

               2)

               DI понася собствените си разноски и е осъден да заплати разноските, направени от Европейската служба за подкрепа в областта на убежището.


title: Дело T-687/13: Жалба, подадена на 13 декември 2013 г. — Unibail Management/СХВП (Изображение на две линии и пет звезди)

text:
               22.2.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 52/42

         Жалба, подадена на 13 декември 2013 г. — Unibail Management/СХВП (Изображение на две линии и пет звезди)
   (Дело T-687/13)
   2014/C 52/81
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Unibail Management (Париж, Франция) (представители: L. Bénard, A. Rudoni, O. Klimis, адвокати)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени частично решението на втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 3 септември 2013 г. по преписка R 299/2013-2, доколкото с него се отказва регистрацията на заявка за марка на Общността № 10 939 981 за стоки и услуги от класове 16, 35, 36, 38, 41 и 42,

               —

               да осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и главни доводи

      Марка на Общността, предмет на спора: фигуративна марка, съставена от пет петолъчни звезди, от двете страни на които има хоризонтална линия, за стоки и услуги от класове 16, 35, 36, 38, 39, 41, 42 и 43 — заявка за марка на Общността № 10 939 981.

      Решение на проверителя: отхвърля заявката за регистрация.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 7, параграф 1, буква б) във връзка с член 75, първо изречение от Регламент (ЕО) № 207/2009.


title: Дело T-345/04: Определение на Първоинстанционния съд от 11 септември 2008 г. — Италия/Комисия

text:
               22.11.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 301/61

         Определение на Първоинстанционния съд от 11 септември 2008 г. — Италия/Комисия
   (Дело T-345/04) (1)

   (2008/C 301/102)

      Език на производството: италиански

   Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 262, 23.10.2004 г.


title: Дело T-84/17: Жалба, подадена на 8 февруари 2017 г. — Consorzio IB Innovation/Комисия

text:
               27.3.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 95/24

         Жалба, подадена на 8 февруари 2017 г. — Consorzio IB Innovation/Комисия
   (Дело T-84/17)
   (2017/C 095/32)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Consorzio IB Innovation (Бентивоглио, Италия) (представители: A. Masutti и P. Manzini, avvocati)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение, при условията на евентуалност също и частично — съобразно изложените в жалбата основания, които са уважени,

               —

               да осъди Комисията да заплати всички съдебни разноски.

      Основания и основни доводи

   Настоящата жалба е насочена срещу решение от 30 ноември 2016 г. на генерална дирекция „Научни изследвания и иновации“ на Европейската комисия (реф. № Ares 2016 — 6711369), с което последната изразява съгласието си с окончателния доклад Lubbock Fine № 14-BA259-027 от 21 ноември 2016 г. и вследствие на това приема, че Consorzio IB Innovation (наричано по-нататък „консорциумът“ или „IBI“) е длъжно да върне сумата 294 925,43 EUR по договор № 261679-CONTAIN и сумата 155 482,91 EUR по договор № 288383-ICARGO, както и да провери наличието на системни недостатъци във връзка с редица по-късни договори.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага пет основания.

               1.

               Първото основание се отнася до неправилното и противоречиво тълкуване на понятията „бенефициер“ и „трети страни“ в нарушение на Общото споразумение (General Agreement (GA) и на Общите условия (General Conditions), съдържащи се в приложение II към GA.

                           —

                           В това отношение се посочва, че като се имат предвид характеристиките на консорциума, съвкупността от неговите членове съставлява колективен субект, който се разглежда като бенефициер на GA. Членовете на консорциума следователно не са трети страни спрямо получателя, а части от самия бенефициер. Ето защо персоналът, който посочените членове предоставят на консорциума за посочените в GA задачи се счита за персонал на бенефициера и не трябва да се посочва в приложение I, както се изисква в обжалваното решение.

               2.

               Второто основание се отнася до факта, че обжалваното решение няма правно основание, мотивите му са противоречиви и то нарушава принципа на добрата администрация.

                           —

                           В това отношение се посочва, че обжалваното решение задължително трябва да се основава на изрична правна норма, а не, както е в случая, на издаден от службите на Комисията Наръчник по финансови въпроси (Guide on Financial issues), който няма правна сила. Посоченото решение не е съобразено и с принципа на добрата администрация, който забранява на Комисията да приема актове, задължителни за техните адресати, въз основа на непълен и противоречив доклад на външен за Комисията одитор.

               3.

               Третото основание се отнася до неправилното тълкуване и прилагане на член II. 15. 2.c от приложение II към GA CONTAIN и ICARGO.

                           —

                           В това отношение се изтъква, че консултантите на IBI, чиито косвени разходи са били отхвърлени, са били професионалисти, които не са били назначени на друго място, т.е. са били „самостоятелно заети лица“ („self-employed“). Следователно те не попадат в приложното поле на нито една от двете хипотези, при които параграф 2.c от разглежданите разпоредби изключва възможността за възстановяване на разходите. След като консултантите на IBI, които са на надомна работа, не попадат в приложното поле на нито една от двете хипотези, приложими по изключение, спрямо тях по необходимост се прилага общото правило, т.е. за техните косвени разходи се прилага правилото за фиксирана ставка в размер 60 %.

               4.

               Четвъртото основание се отнася до нарушение на приложимия в Европейския съюз езиков режим.

                           —

                           В това отношение се изтъква, че както докладът на одитора, така и решението на ответника, в което той намира отражение, са съставени на английски език, т.е. на език, който е различен от езика на IBI. Ето защо е нарушен член 3 от Регламент (ЕИО) № 1 на Съвета от 15 април 1958 г. за определяне на езиковия режим на Европейската икономическа общност.

               5.

               Петото основание се отнася до нарушението на принципа на добрата администрация поради липсата на добросъвестност и неполагането на дължимата грижа при разглеждането на случая.

                           —

                           В това отношение се изтъква, че когато Комисията възлага на външен одитор задачата да анализира правилността на счетоводната отчетност по проектите, задължението за добросъвестност преминава върху одитора. Освен това, след получаването на доклада на одитора съгласно принципа за добра администрация Комисията е длъжна да положи специална грижа при разглеждането му и има правомощието да се намеси при необходимост, като измени съдържанието на доклада. Комисията нарушила това задължение за добросъвестност.


title: Дело T-191/07: Иск, предявен на 31 май 2007 г. — Anheuser-Busch/СХВП — Budějovický Budvar (BUDWEISER)

text:
               4.8.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 183/34

         Иск, предявен на 31 май 2007 г. — Anheuser-Busch/СХВП — Budějovický Budvar (BUDWEISER)
   (Дело T-191/07)
   (2007/C 183/67)
   Език, на който е изготвен искът: немски
   Страни

      Ищец: Anheuser-Busch, Inc. (St. Louis, Vereinigte Staaten) [представител: Rechtsanwältin V. von Bomhard]

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Budějoviský Budvar, národní podnik
   Искания на ищеца

               —

               да се отмени решение на Втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) R 299/2006-2 от 20 март 2007 г.,

               —

               евентуално, да се отмени решение на Втори апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) R 299/2006-2 от 20 март 2007 г., доколкото засяга стоките „безалкохолни напитки“,

               —

               да се осъди СХВП да заплати разноските.

         Правни основания и основни доводи
   Заявител на марката на Общността: Ищецът

      Марка на Общността, предмет на спора: Словната марка „BUDWEISER“ за стоки от клас 32 (Заявка № 24 646)

      Притежател на марката или знака, на който е направено позоваване в процедурата по възражението: Budějoviský Budvar, národní podnik.

      Марка или знак, на който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Международната словна марка „BUDWEISER“ за стоки от клас 32, международната фигуративна марка „Budweiser Budvar“ за стоки от класове 31 и 32, както и международната фигуративан марка „Budweiser Budvar“ за стоки от клас 32.

      Решение на отдела по споровете: Уважаване на възражението и отхвърляне на заявката.

      Решение на апелативния състав: Отхвърляне на жалбата.

      Изложени правни основания: Нарушение на правото на изслушване, неправилно приложение на член 74, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 40/94 (1), както и нарушение на член 43, параграф 2 от посочения регламент, евентуално, нарушение на член 73 от посочения регламент поради немотивиране.

      (1)  Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ 1994 L 11, стр. 1; Специално издание на български език за 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146).