title: Дело C-639/17: Решение на Съда (четвърти състав) от 17 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Augstākā tiesa — Латвия) — SIA „KPMG Baltics“ действащ в качеството на синдик в производството по несъстоятелност на AS „Latvijas Krājbanka“/SIA „Ķipars AI“ (Преюдициално запитване — Окончателност на сетълмента в платежните системи и в системите за сетълмент на ценни книжа — Директива 98/26/ЕО — Приложно поле — Понятие „Нареждане за превод“ — Платежно нареждане, отправено от притежател на обикновена разплащателна сметка до кредитна институция, впоследствие обявена в несъстоятелност)

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/15

      Решение на Съда (четвърти състав) от 17 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Augstākā tiesa — Латвия) — SIA „KPMG Baltics“ действащ в качеството на синдик в производството по несъстоятелност на AS „Latvijas Krājbanka“/SIA „Ķipars AI“
      (Дело C-639/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Окончателност на сетълмента в платежните системи и в системите за сетълмент на ценни книжа - Директива 98/26/ЕО - Приложно поле - Понятие „Нареждане за превод“ - Платежно нареждане, отправено от притежател на обикновена разплащателна сметка до кредитна институция, впоследствие обявена в несъстоятелност))
      (2019/C 93/19)
      Език на производството: латвийски

         Запитваща юрисдикция

      Augstākā tiesa

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: SIA „KPMG Baltics“ действащ в качеството на синдик в производството по несъстоятелност на AS „Latvijas Krājbanka“

         Ответник: SIA „Ķipars AI“

         Диспозитив

      Платежно нареждане като разглежданото в главното производство, издадено от титуляр на обикновена разплащателна сметка до кредитна институция относно прехвърляне на средства към друга кредитна институция, не попада в обхвата на понятието „нареждане за превод“ по смисъла на Директива 98/26/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 май 1998 година относно окончателността на сетълмента в платежните системи и в системите за сетълмент на ценни книжа, изменена с Директива 2009/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 г., и следователно в нейното приложно поле.

         (1)  ОВ C 52, 12.2.2018 г.


title: Дело C-698/17 P: Решение на Съда (трети състав) от 23 януари 2019 г. — Toni Klement/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (Обжалване — Марка на Европейския съюз — Регламент (ЕО) № 207/2009 — Член 15, параграф 1 — Искане за отмяна на марка — Триизмерна марка, изобразяваща форма на фурна — Реално използване на марката — Мотиви)

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/17

      Решение на Съда (трети състав) от 23 януари 2019 г. — Toni Klement/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      (Дело C-698/17 P) (1)

      ((Обжалване - Марка на Европейския съюз - Регламент (ЕО) № 207/2009 - Член 15, параграф 1 - Искане за отмяна на марка - Триизмерна марка, изобразяваща форма на фурна - Реално използване на марката - Мотиви))
      (2019/C 93/21)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Toni Klement (представител: J. Weiser, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (представители: D. Hanf, D. Botis и D. Walicka)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда г-н Toni Klement да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 134, 16.4.2018 г.


title: Дело C-74/18: Решение на Съда (шести състав) от 17 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Korkein hallinto-oikeus — Финландия) — Производство, образувано по жалба на A Ltd (Преюдициално запитване — Директива 2009/138/ЕО — Започване и упражняване на застрахователна и презастрахователна дейност — Член 13, точка 13 — Понятие „държава членка, в която е разположен рискът“ — Установено в държава членка дружество, предоставящо застрахователни услуги във връзка с договорните рискове при преобразуване на дружества в друга държава членка — Член 157 — Държава членка, в която се събира данък върху застрахователните премии)

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/17

      Решение на Съда (шести състав) от 17 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Korkein hallinto-oikeus — Финландия) — Производство, образувано по жалба на A Ltd
      (Дело C-74/18) (1)

      ((Преюдициално запитване - Директива 2009/138/ЕО - Започване и упражняване на застрахователна и презастрахователна дейност - Член 13, точка 13 - Понятие „държава членка, в която е разположен рискът“ - Установено в държава членка дружество, предоставящо застрахователни услуги във връзка с договорните рискове при преобразуване на дружества в друга държава членка - Член 157 - Държава членка, в която се събира данък върху застрахователните премии))
      (2019/C 93/22)
      Език на производството: фински

         Запитваща юрисдикция

      Korkein hallinto-oikeus

         Страна в главното производство

      A Ltd

         в присъствието на: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

         Диспозитив

      Член 157, параграф 1, първа алинея от Директива 2009/138/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2009 година относно започването и упражняването на застрахователна и презастрахователна дейност (Платежоспособност II), изменена с Директива 2013/58/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2013 г., във връзка с член 13, точка 13 от Директива 2009/138 трябва да се тълкува в смисъл, че когато установено на територията на държава членка застрахователно дружество предлага застраховка, покриваща договорните рискове, свързани със стойността на акциите и справедливата покупна цена, заплатена от купувача при продажбата на предприятие, договор за застраховка, сключен при тези обстоятелства, подлежи на облагане единствено с косвените данъци и парафискалните такси върху застрахователните премии в държавата членка на установяване на титуляря на полицата.

         (1)  ОВ C 142, 23.4.2018 г.


title: Дело C-551/18 PPU: Решение на Съда (първи състав) от 6 декември 2018 г. (преюдициално запитване от Hof van Cassatie — Белгия) — изпълнение на европейска заповед за арест, издадена срещу IK (Преюдициално запитване — Спешно преюдициално производство — Полицейско и съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси — Рамково решение 2002/584/ПВР — Европейска заповед за арест и процедури за предаване между държавите членки — Европейска заповед за арест, издадена с оглед изпълнението на наказание лишаване от свобода — Съдържание и форма — Член 8, параграф 1, буква е) — Неупоменаване на допълващото наказание — Валидност — Последици — Ефект по отношение на задържането)

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/18

      Решение на Съда (първи състав) от 6 декември 2018 г. (преюдициално запитване от Hof van Cassatie — Белгия) — изпълнение на европейска заповед за арест, издадена срещу IK
      (Дело C-551/18 PPU) (1)

      ((Преюдициално запитване - Спешно преюдициално производство - Полицейско и съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси - Рамково решение 2002/584/ПВР - Европейска заповед за арест и процедури за предаване между държавите членки - Европейска заповед за арест, издадена с оглед изпълнението на наказание лишаване от свобода - Съдържание и форма - Член 8, параграф 1, буква е) - Неупоменаване на допълващото наказание - Валидност - Последици - Ефект по отношение на задържането))
      (2019/C 93/24)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Hof van Cassatie

         Страна в главното производство

      IK

         Диспозитив

      Член 8, параграф 1, буква е) от Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки, изменено с Рамково решение 2009/299/ПВР на Съвета от 26 февруари 2009 г., трябва да се тълкува в смисъл, че при разглежданите по главното производство обстоятелства неупоменаването в европейската заповед за арест, въз основа на която е предадено съответното лице, на допълващото наказание оставяне на разположение, на което това лице е било осъдено за същото престъпление и със същото съдебно решение като това относно основното наказание лишаване от свобода, не е пречка изпълнението на това допълващо наказание, след изтичането на срока на основното наказание и след формално прието за целта от компетентната за изпълнението на наказанията национална юрисдикция решение, да доведе до лишаване от свобода.

         (1)  ОВ C 16, 14.1.2019 г.


title: Дело C-292/18: Преюдициално запитване от Amtsgericht Kassel Zweigstelle Hofgeismar (Германия), постъпило на 27 април 2018 г. — Petra Breyer, Heiko Breyer/Sundair GmbH

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/19

      Преюдициално запитване от Amtsgericht Kassel Zweigstelle Hofgeismar (Германия), постъпило на 27 април 2018 г. — Petra Breyer, Heiko Breyer/Sundair GmbH
      (Дело C-292/18)
      (2019/C 93/25)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Amtsgericht Kassel Zweigstelle Hofgeismar

         Страни в главното производство

         Ищци: Petra Breyer, Heiko Breyer

         Ответник: Sundair GmbH
      С определение от 6 декември 2018 г. Съдът постанови:
      Член 3, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 във връзка с член 2, буква а) от същия регламент трябва да се тълкува в смисъл, че компания като разглежданата в главното производство, която е подала искане да ѝ бъде издаден лиценз за опериране, който обаче все още не ѝ е бил издаден към датите, предвидени за извършване на планираните полети, не може да попада в обхвата на посочения регламент, вследствие на което съответните пътници нямат право на обезщетение на основание член 5, параграф 1, буква в) и член 7, параграф 1 от същия регламент.


title: Дело C-308/18 P: Жалба, подадена на 7 май 2018 г. от Schniga GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 23 февруари 2018 г. по дело T-445/16, Schinga GmbH/Служба на Общността за сортовете растения (CPVO)

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/19

      Жалба, подадена на 7 май 2018 г. от Schniga GmbH срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 23 февруари 2018 г. по дело T-445/16, Schinga GmbH/Служба на Общността за сортовете растения (CPVO)
      (Дело C-308/18 P)
      (2019/C 93/26)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Schniga GmbH (представители: G. Würtenberger, R. Kunze и T. Wittmann, адвокати)

         Друга страна в производството: Служба на Общността за сортовете растения (CPVO)
      С определение от 8 ноември 2018 г. Съдът на Европейския съюз (десети състав) е отхвърлил жалбата като явно неоснователна и е постановил, че жалбоподателят трябва да понесе собствените си съдебни разноски.


title: Дело C-444/18: Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Steiermark (Австрия), постъпило на 6 юли 2018 г. — Fluctus s.r.o. и др.

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/20

      Преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Steiermark (Австрия), постъпило на 6 юли 2018 г. — Fluctus s.r.o. и др.
      (Дело C-444/18)
      (2019/C 93/27)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o., SD

         Ответник: Landespolizeidirektion Steiermark

         Друга участваща страна: Finanzpolizei
      С определение от 9 януари 2019 г. Съдът на Европейския съюз (седми състав) реши:
      Преюдициалното запитване, отправено с решение от 2 юли 2018 г. на Landesverwaltungsgericht Steiermark (Областен административен съд Щирия) (Австрия), е явно недопустимо.


title: Дело C-553/18 P: Жалба, подадена на 29 август 2018 г. от Lion's Head Global Partners LLP срещу решението на Общия съд (девети състав), постановено на 14 юни 2018 г. по дело T-294/17 — Lion's Head Global Partners LLP/EUIPO

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/20

      Жалба, подадена на 29 август 2018 г. от Lion's Head Global Partners LLP срещу решението на Общия съд (девети състав), постановено на 14 юни 2018 г. по дело T-294/17 — Lion's Head Global Partners LLP/EUIPO
      (Дело C-553/18 P)
      (2019/C 93/29)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Lion's Head Global Partners LLP (представител: R. Nöske, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      С определение от 15 януари 2019 г. Съдът (осми състав) приема, че жалбата е недопустима.


title: Дело C-554/18 P: Жалба, подадена на 29 август 2018 г. от Lion's Head Global Partners LLP срещу решението на Общия съд (девети състав), постановено на 14 юни 2018 г. по дело T-310/17 — Lion's Head Global Partners LLP/EUIPO

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/21

      Жалба, подадена на 29 август 2018 г. от Lion's Head Global Partners LLP срещу решението на Общия съд (девети състав), постановено на 14 юни 2018 г. по дело T-310/17 — Lion's Head Global Partners LLP/EUIPO
      (Дело C-554/18 P)
      (2019/C 93/30)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Lion's Head Global Partners LLP (представител: R. Nöske, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)
      С определение от 15 януари 2019 г. Съдът (осми състав) приема, че жалбата е недопустима.


title: Дело C-608/18 P: Жалба, подадена на 24 септември 2018 г. от Република Кипър срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 13 юли 2018 г. по дело T–825/16 — Република Кипър/EUIPO

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/21

      Жалба, подадена на 24 септември 2018 г. от Република Кипър срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 13 юли 2018 г. по дело T–825/16 — Република Кипър/EUIPO
      (Дело C-608/18 P)
      (2019/C 93/31)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Република Кипър (представители: S. Malynicz QC, barrister, V. Marsland, solicitor)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Papouis Dairies Ltd.

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да уважи жалбата срещу решението на Общия съд по дело T–825/16 Република Кипър/EUIPO и да уважи искането на жалбоподателя за отмяна,

                  —

                  да осъди EUIPO и встъпилата страна да поемат направените от тях разноски, както и да заплатят съдебните разноски на жалбоподателя.

         Основания и основни доводи

      Първо, Общият съд неправилно е приел, че апелативният състав правилно е приложи изводите на Общия съд от по-ранните решения по съединени дела T–292/14 и T–293/14 (XAΛΛOYMI и HALLOUMI) и по дело T–534/10 (HELLIM) към настоящото дело. Тези дела не се отнасят до сертификатни марки, а до различни видове марки, наричани обикновено съответно марки на ЕС и колективни марки. Съществената функция на тези марки е да действат като указание за търговския произход на стоките (в случай на колективна марка — няколко търговци са обвързани с членство в сдружение). За разлика от това сертификатните марки нямат за съществена функция да указват произход, а да отличават даден клас стоки, по-специално стоки, които са сертифицирани, така че всъщност те да отговарят на изискванията и могат да се произвеждат съгласно нормативната уредба относно разрешената употреба на сертификатната марка „HALLOUMI“. Освен това съответните потребители в тези по-ранни решения на Общия съд се различават от съответните потребители по настоящото дело.
      Второ, Общият съд погрешно е приел, че по-ранната национална марка — в случая националната сертификатна марка — е напълно лишена от отличителен характер, като отличава стоки, които са сертифицирани, спрямо стоки, които не са сертифицирани, че погрешно е заключил, че марката е описателна и обобщаваща, че погрешно е отслабил националната защита на националната марка и че погрешно е поставил под въпрос в производството по възражение пред EUIPO валидността на посочената марка.
      Трето, Общият съд е допуснал грешка при сравняване на марките и преценка на вероятността от объркване. Той погрешно е разгледал тези въпроси сякаш по-ранната марка е по-скоро търговска марка, указваща произхода, от колкото сертификатна мярка. На по-ранната марка не е придаден какъвто и да било отличителен характер като сертификатна мярка, т.е. да отличава стоките, които всъщност съответстват на стандартите на сертификатната марка и в действителност са произведени от производители, които са били оторизирани от притежателя на сертификатната мярка. Общият съд също така не е посочил по какъв начин обикновено се използват сертификатните марки (т.е. винаги заедно с отличително име, търговска марка или лого). Не е взел предвид смисъла и значението на оспорваната марка на ЕС, по-конкретно като не е разгледал дали елементът „HALLOUMI“ има самостоятелен отличителен характер в по-късната марка като знак, който указва, за разлика от изложеното, че стоките, които са обхванати от спорната марка на ЕС, са сертифицирани.
      Четвърто, Общият съд не е разгледал националните разпоредби и съдебна практика във връзка с обхвата и действието на националните сертификатни марки. Условията и реда на законодателствата на държавите членки за сартификатните марки не са били хармонизирани с директивите относно търговските марки 89/104 (1) или 2008/95 (2), но въпреки това с Регламента относно марката на Европейския съюз (РМЕС) се предвижда, че такива национални марки могат да представляват основание за по-ранни права, които да възпрепятстват регистрацията на марки на ЕС. Такива права следва да се разглеждат с оглед на националната съдебна практика и националните разпоредби, по аналогия с други национални права съгласно член 8, параграф 4 от РМЕС (които права също не са хармонизирани по своето естество, обхват и действие и значително се различават в различните държави членки).

         (1)  Първа Директива на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (89/104/ЕИО) (ОВ L 40, 1989 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92).

         (2)  Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 299, 2008 г., стр. 25).


title: Дело C-609/18 P: Жалба, подадена на 24 септември 2018 г. от Република Кипър срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 13 юли 2018 г. по дело T-847/16 — Република Кипър/EUIPO

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/22

      Жалба, подадена на 24 септември 2018 г. от Република Кипър срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 13 юли 2018 г. по дело T-847/16 — Република Кипър/EUIPO
      (Дело C-609/18 P)
      (2019/C 93/32)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Република Кипър (представители: S. Malynicz QC, barrister, V. Marsland, solicitor)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Pancyprian Organisation of Cattle Farmers (P.O.C.F) Public Ltd.

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Общия съд:

                  —

                  да уважи жалбата срещу решението на Общия съд по дело T–847/16 Република Кипър/EUIPO и да уважи искането на жалбоподателя за отмяна,

                  —

                  да осъди EUIPO и встъпилата страна да поемат направените от тях разноски, както и да заплатят съдебните разноски на жалбоподателя.

         Основания и основни доводи

      Първо, Общият съд неправилно е приел, че апелативният състав правилно е приложи изводите на Общия съд от по-ранните решения по съединени дела T–292/14 и T–293/14 (XAΛΛOYMI и HALLOUMI) и по дело T–534/10 (HELLIM) към настоящото дело. Тези дела не се отнасят до сертификатни марки, а до различни видове марки, наричани обикновено съответно марки на ЕС и колективни марки. Съществената функция на тези марки е да действат като указание за търговския произход на стоките (в случай на колективна марка — няколко търговци са обвързани с членство в сдружение). За разлика от това сертификатните марки нямат за съществена функция да указват произход, а да отличават даден клас стоки, по-специално стоки, които са сертифицирани, така че всъщност те да отговарят на изискванията и могат да се произвеждат съгласно нормативната уредба относно разрешената употреба на сертификатната марка „HALLOUMI“. Освен това съответните потребители в тези по-ранни решения на Общия съд се различават от съответните потребители по настоящото дело.
      Второ, Общият съд погрешно е приел, че по-ранната национална марка — в случая националната сертификатна марка — е напълно лишена от отличителен характер, като отличава стоки, които са сертифицирани, спрямо стоки, които не са сертифицирани, че погрешно е заключил, че марката е описателна и обобщаваща, че погрешно е отслабил националната защита на националната марка и че погрешно е поставил под въпрос в производството по възражение пред EUIPO валидността на посочената марка.
      Трето, Общият съд е допуснал грешка при сравняване на марките и преценка на вероятността от объркване. Той погрешно е разгледал тези въпроси сякаш по-ранната марка е по-скоро търговска марка, указваща произхода, от колкото сертификатна мярка. На по-ранната марка не е придаден какъвто и да било отличителен характер като сертификатна мярка, т.е. да отличава стоките, които всъщност съответстват на стандартите на сертификатната марка и в действителност са произведени от производители, които са били оторизирани от притежателя на сертификатната мярка. Общият съд също така не е посочил по какъв начин обикновено се използват сертификатните марки (т.е. винаги заедно с отличително име, търговска марка или лого). Не е взел предвид смисъла и значението на оспорваната марка на ЕС, по-конкретно като не е разгледал дали елементът „HALLOUMI“ има самостоятелен отличителен характер в по-късната марка като знак, който указва, за разлика от изложеното, че стоките, които са обхванати от спорната марка на ЕС, са сертифицирани.
      Четвърто, Общият съд не е разгледал националните разпоредби и съдебна практика във връзка с обхвата и действието на националните сертификатни марки. Условията и реда на законодателствата на държавите членки за сартификатните марки не са били хармонизирани с директивите относно търговските марки 89/104 (1) или 2008/95 (2) но въпреки това с Регламента относно марката на Европейския съюз (РМЕС) се предвижда, че такива национални марки могат да представляват основание за по-ранни права, които да възпрепятстват регистрацията на марки на ЕС. Такива права следва да се разглеждат с оглед на националната съдебна практика и националните разпоредби, по аналогия с други национални права съгласно член 8, параграф 4 от РМЕС (които права също не са хармонизирани по своето естество, обхват и действие и значително се различават в различните държави членки).

         (1)  Първа Директива на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (89/104/ЕИО) (ОВ L 40, 1989 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92).

         (2)  Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 299, 2008 г., стр. 25).


title: Дело C-612/18 P: Жалба, подадена на 25 септември 2018 г. от ClientEarth срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 11 юли 2018 г. по дело T-644/16, ClientEarth/Комисия

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/23

      Жалба, подадена на 25 септември 2018 г. от ClientEarth срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 11 юли 2018 г. по дело T-644/16, ClientEarth/Комисия
      (Дело C-612/18 P)
      (2019/C 93/33)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: ClientEarth (представители: O. W. Brouwer, advocaat, N. Frey, Solicitor, E. N. M. Raedts, advocaat)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени решението на Общия съд от 11 юли 2018 г. по дело T-644/16 (наричано по-нататък „обжалваното решение“) и да върне делото за ново разглеждане от Общия съд,

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Първо основание: грешки при прилагане на правото и процесуални нарушения в обжалваното решение във връзка с довода, че оповестяването на документите не може да отслаби преговорната позиция на Комисията (точки 34—51 от обжалваното решение):

                  —

                  прилагане на изключението към документ, който не е конкретно свързан с предвижданото международно споразумение,

                  —

                  прилагане на изключението относно международните отношения без изискване за конкретно обяснение как по-точно и на практика оповестяването може да засегне международните отношения,

                  —

                  промяна на мотивите за правния анализ в поисканите документи и

                  —

                  изопачаване на доказателствата относно етапа на преговорите към момента на обжалваното решение.

            Второ основание: грешка при прилагане на правото в обжалваното решение във връзка с довода, че стратегическите цели на Европейския съюз не биха били засегнати (точки 52—53 от обжалваното решение).
      Трето основание: процесуално нарушение и грешка при прилагане на правото в съображенията на обжалваното решение във връзка с довода, че оповестяването на поисканите документи подпомага, а не засяга обществения интерес в областта на международните отношения (точки 54—58 от обжалваното решение).
      Четвърто основание: грешка при прилагане на правото и процесуално нарушение в съображенията на обжалваното решение във връзка с довода, че неогласяването, докато има „текущи преговори“, в действителност води до неопределено неоповестяване (точки 59—67 от обжалваното решение).
      Пето основание: опорочаване на доводите, представени пред Общия съд, в съображенията на обжалваното решение във връзка с довода на Комисията, че Регламентът не позволява оповестяването на документи, „докато не стане известна позицията на Съда на Европейския съюз“ (точки 68 и 69 от обжалваното решение).
      Шесто основание: процесуално нарушение в съображенията от обжалваното решение във връзка със седмия довод, съгласно който оповестяването не може да е обусловено от наличието на равни задължения за прозрачност на търговските партньори (точки 72—74 от обжалваното решение).
      Седмо основание: грешка при прилагане на правото поради нарушение на член 4, параграф 6 от Регламент 1049/2001 (1) при оценка на частичния достъп (точки 79—90 от обжалваното решение).

         (1)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, 2001 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).


title: Дело C-726/18: Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per la Toscana (Италия), постъпило на 22 ноември 2018 г. — FW, GY/U.T.G. — Prefettura di Lucca

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/25

      Преюдициално запитване от Tribunale Amministrativo Regionale per la Toscana (Италия), постъпило на 22 ноември 2018 г. — FW, GY/U.T.G. — Prefettura di Lucca
      (Дело C-726/18)
      (2019/C 93/34)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Toscana

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: FW, GY

         Ответник: U.T.G. — Prefettura di Lucca

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Допуска ли член 20, параграф 4 от Директивата (1) тълкуване на член 23 от Законодателен декрет № 142/2015 в смисъл, че деянията, които нарушават общи правни норми, които не са възпроизведени конкретно в правилниците на центровете за настаняване, също могат да представляват сериозно нарушение на тези правилници, когато са в състояние да засегнат нормалното съжителство в центровете за настаняване?
                  При положителен отговор, Съдът трябва да отговори и на втори въпрос, който се поставя с настоящото определение:

                  2)

                  Допуска ли член 20, параграф 4 от Директивата тълкуване на член 23 от Законодателен декрет № 142/2015 в смисъл, че за да се отнеме правото да се ползват мерките по приемане, могат да се вземат предвид и деянията, извършени от кандидат за международна закрила, които не представляват наказуемо деяние по смисъла на правото на държавата членка, когато тези деяния все пак могат да засегнат нормалното съжителство в центъра за настаняване, в който е настанен кандидатът?

         (1)  Директива 2013/33/EС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за определяне на стандарти относно приемането на кандидати за международна закрила (ОВ L 180, 2013 г., стр. 96).


title: Дело C-729/18 P: Жалба, подадена на 23 ноември 2018 г. от VTB Bank PAO, предходно наименование VTB Bank OAO срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 13 септември 2018 г. по дело T-734/14, VTB Bank/Съвет

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/25

      Жалба, подадена на 23 ноември 2018 г. от VTB Bank PAO, предходно наименование VTB Bank OAO срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 13 септември 2018 г. по дело T-734/14, VTB Bank/Съвет
      (Дело C-729/18 P)
      (2019/C 93/35)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: VTB Bank PAO, предходно наименование VTB Bank OAO (представители: M. Lester QC, J. Dawid, Barristers, C. Claypoole, Solicitor, и J. Ruiz Calzado, abogado)

         Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз и Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да уважи жалбата на VTB срещу решението на Общия съд,

                  —

                  да отмени в засягащите VTB части обжалваните актове за налагане на ограничителни мерки,

                  —

                  да обяви за противоправни/неприложими член 1 от Решение 2014/512/ОВППС на Съвета (1), член 5 от Регламент 833/2014 (2), член 1 от Решение 2014/659/ОВППС на Съвета (3) и член 1, параграф 5 от Регламент 960/2014 (4), и

                  —

                  да осъди Съвета да заплати на VTB съдебните разноски в настоящото производство по обжалване и в производството пред Общия съд.

         Основания и основни доводи

      Първо основание:
      Общият съд допуснал грешка при тълкуването на член 5, параграф 1, буква а) от Регламента, заключавайки, че условието на институцията „изрично [да] са възложени задачи по насърчаване на конкурентоспособността на руската икономика, нейното диверсифициране и поощряване на инвестициите“ не се прилага за VTB като „значима кредитна институция“. Общият съд съответно неправилно приел, че Съветът не е допуснал явна грешка в преценката, приемайки че VTB отговаря на условията, за да попадна в списъка по член 5, параграф 1, буква а) от Регламента.
      Второ основание:
      Общият допуснал грешка, тъй като приел че критериите, поради които VTB е включено в списъка по член 1 от Решението и член 5, параграф 1, буква а) от Регламента, са подходящи и пропорционални предвид целите на актовете за налагане на ограничителни мерки.
      Трето основание:
      Общият съд допуснал грешка, тъй като приел че приложените спрямо VTB актове за налагане на ограничителни мерки представляват пропорционална намеса в основните права на VTB, гарантирани с членове 16 и 17 от Хартата на основаните права и член 1 от Протокол 1 към Европейската конвенция за защита правата на човека, както с оглед на критериите, приети съгласно актовете за налагане на ограничителни мерки, така и с оглед на решението за включване на VTB в списъка съгласно тези критерии.

         (1)  Решение 2014/512/ОВППС на Съвета от 31 юли 2014 година относно ограничителни мерки с оглед на действията на Русия, дестабилизиращи положението в Украйна (ОВ L 229, 2014 г., стр. 13).

         (2)  Регламент на Съвета (ЕС) № 833/2014 от 31 юли 2014 година относно ограничителни мерки с оглед на действията на Русия, дестабилизиращи положението в Украйна (ОВ L 229, 2014 г., стр. 1).

         (3)  Решение 2014/659/ОВППС на Съвета от 8 септември 2014 година за изменение на Решение 2014/512/ОВППС относно ограничителни мерки с оглед на действията на Русия, дестабилизиращи положението в Украйна (ОВ L 271, 2014 г., стр. 54).

         (4)  Регламент (ЕС) № 960/2014 на Съвета от 8 септември 2014 година за изменение на Регламент (ЕС) № 833/2014 относно ограничителни мерки с оглед на действията на Русия, дестабилизиращи положението в Украйна (ОВ L 271, 2014 г., стр. 3).


title: Дело C-732/18 P: Жалба, подадена на 23 ноември 2018 г. от PAO Rosneft Oil Company, предходно наименование NK Rosneft OAO, RN-Shelf-Arctic OOO, AO RN-Shelf-Far East, предходно наименование RN-Shelf-Dalniy Vostok ZAO, RN-Exploration OOO, Tagulskoe OOO срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 13 септември 2018 г. по дело T-715/14, Rosneft и др./Съвет

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/26

      Жалба, подадена на 23 ноември 2018 г. от PAO Rosneft Oil Company, предходно наименование NK Rosneft OAO, RN-Shelf-Arctic OOO, AO RN-Shelf-Far East, предходно наименование RN-Shelf-Dalniy Vostok ZAO, RN-Exploration OOO, Tagulskoe OOO срещу решението, постановено от Общия съд (шести състав) на 13 септември 2018 г. по дело T-715/14, Rosneft и др./Съвет
      (Дело C-732/18 P)
      (2019/C 93/36)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: PAO Rosneft Oil Company, предходно наименование NK Rosneft OAO, RN-Shelf-Arctic OOO, AO RN-Shelf-Far East, предходно наименование RN-Shelf-Dalniy Vostok ZAO, RN-Exploration OOO, Tagulskoe OOO (представител: L. Van den Hende, advocaat)

         Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия

         Искания

      Жалбоподателите иска от Съда:

                  —

                  да отмени решението в частта, за която се отнасят изложените в настоящата жалба основания,

                  —

                  да постанови окончателно решение по спора или да върне делото на Общия съд за ново разглеждане и

                  —

                  да осъди Съвета да заплати съдебните разноски, включително тези в производството пред Общия съд.

         Основания и основни доводи

      Жалбата се отнася до оспорвани неконвенционални ограничения, свързани с нефта, оспорвани ограничения, свързани с капиталовия пазар, и оспорвани ограничения, свързани с предявяването на правни претенции, съдържащи се в Регламент № 833/2014 на Съвета (1) и/или Решение 2014/512/ОВППС на Съвета (2).
      Жалбоподателите изтъква седем основания:
      Първо основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като приел, че Съветът е спазил член 296 ДФЕС при приемането на оспорваните неконвенционални ограничения, свързани с нефта.
      Второ основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като приел, че Съветът е спазил член 296 ДФЕС при приемането на оспорваните ограничения, свързани с капиталовия пазар.
      Трето основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като приел, че съществува рационална връзка между оспорваните неконвенционални ограничения, свързани с нефта, и преследваната с тях цял.
      Четвърто основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като приел, че с оспорваните неконвенционални ограничения, свързани с нефта, не се нарушават основните права на жалбоподателите на собственост и на свобода на стопанска инициатива.
      Пето основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като приел, че оспорваните ограничения, свързани с предявяването на правни претенции, не са непропорционални и с тях изобщо не се нарушава основното право на жалбоподателите на собственост.
      Шесто основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като приел, че оспорваните ограничения, свързани с капиталовия пазар, съответстват на принципа на пропорционалност и с тях не се нарушава основното право на жалбоподателите на свобода на стопанска инициатива.
      Седмо основание: Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като приел, че оспорваните неконвенционални ограничения, свързани с нефта, и оспорваните ограничения, свързани с капиталовия пазар, са обосновани с изключенията, свързани със сигурността, по Споразумението за партньорство и сътрудничество между Европейския съюз и Русия и Общото споразумение за митата и търговията на СТО.

         (1)  Регламент на Съвета (ЕС) № 833/2014 от 31 юли 2014 година относно ограничителни мерки с оглед на действията на Русия, дестабилизиращи положението в Украйна (ОВ L 229, 2014 г., стр. 1).

         (2)  Решение 2014/512/ОВППС на Съвета от 31 юли 2014 година относно ограничителни мерки с оглед на действията на Русия, дестабилизиращи положението в Украйна (ОВ L 229, 2014 г., стр. 13).


title: Дело C-749/18: Преюдициално запитване от Cour administrative (Люксембург), постъпило на 30 ноември 2018 г. — B, C, D/Administration des contributions directes

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/27

      Преюдициално запитване от Cour administrative (Люксембург), постъпило на 30 ноември 2018 г. — B, C, D/Administration des contributions directes
      (Дело C-749/18)
      (2019/C 93/37)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour administrative

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: B, C, D

         Ответник: Administration des contributions directes

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли членове 49 ДФЕС и 54 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че не допускат законодателство на държава членка относно режим на данъчна консолидация, който, от една страна, дава възможност за консолидиране на резултатите на дружества от една и съща група, което допуска единствено вертикална данъчна консолидация между местно дружество майка или местен постоянен обект на чуждестранно дружество майка и нейните местни дъщерни дружества, а същевременно, от друга страна, не допуска чисто хоризонтална данъчна консолидация само на дъщерните дружества, както на чуждестранно дружество майка, което няма местен постоянен обект, така и на дружество майка, което е местно или чуждестранно лице, но има местен постоянен обект?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос, трябва ли членове 49 ДФЕС и 54 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че не допускат същото законодателство на държава членка относно режим на данъчна консолидация, и по-специално строгото разграничение между режимите за вертикална консолидация (между холдингово дружество и неговите преки или непреки дъщерни дружества) и хоризонтална консолидация (между две или повече местни дъщерни дружества на холдингово дружество майка, което остава извън обхвата на данъчната консолидация), произтичащо от това законодателство, нито произтичащото от него задължение да се прекрати съществуваща вертикална данъчна консолидация, преди да може да се създаде хоризонтална данъчно консолидирана група, в следната хипотеза:

                              —

                              преди това е била създадена вертикална данъчна консолидация с консолидиращо на национално равнище холдингово дружество, което е местно лице за съответната държава членка (представляващо същевременно междинно дъщерно дружество по отношение на крайното дружество майка, което е местно лице за друга държава членка), и местни дъщерни дружества на холдинговото дружество, тъй като законодателството на съответната държава членка е допускало единствено вертикална данъчна консолидация, за да може да се ползва този режим, независимо дали крайното дружество майка е местно лице за друга държава членка,

                              —

                              на дружества сестри на консолидиращото холдингово дружество от съответната държавата членка (а следователно и дъщерни дружества на крайното дружеството майка, което е местно лице за друга държава членка) е отказан достъп до съществуваща данъчна консолидация, с мотива че двата режима на данъчна консолидация — вертикална и хоризонтална, са несъвместими, и

                              —

                              включването на посочените дружества сестри в обхвата на данъчната консолидация на резултатите на дружества от групата би означавало да се прекрати съществуващата вертикална данъчна консолидация с произтичащите от това неблагоприятни данъчни последици поради неспазване на минималната продължителност на съществуване на консолидацията, предвидена от националното законодателство, и да се създаде нова хоризонтална данъчна консолидация, въпреки че консолидиращото местно дружество (на равнището на което за данъчни цели се консолидират резултатите на включените в консолидацията дружества) остава същото?

                  3)

                  При утвърдителен отговор и на втория въпрос, трябва ли членове 49 ДФЕС и 54 ДФЕС, както и принципът на полезното действие на правото на Съюза, да се тълкуват в смисъл, че не допускат същото законодателство на държава членка относно режим на данъчна консолидация, и по-специално прилагането на срок, в който трябва да бъде подадено пред компетентния орган всяко искане за допускане до режима на данъчна консолидация задължително преди края на първата финансова година, за която е поискано да се приложи този режим, в следната хипотеза:

                              —

                              при положителни отговори на първите два въпроса, това законодателство изключва по начин, несъвместим със свободата на установяване, хоризонталната данъчна консолидация само между дъщерни дружества на едно и също дружество майка, както и възможността за изменение на съществуваща вертикална данъчно консолидирана група чрез добавянето на дружества сестри на консолидиращото дружество,

                              —

                              преди публикуването на решението на Съда на Европейския съюз от 12 юни 2014 г. (съединени дела C-39/13, C-40/13 и C-41/13) националната административна и съдебна практика в съответната държава членка е приемала за валидно посоченото законодателство,

                              —

                              след публикуването на решението от 12 юни 2014 г. и още преди края на 2014 г. няколко дружества са представили искане за включване в съществуваща данъчно консолидирана група чрез допускане на хоризонтална данъчна консолидация с консолидиращото дружество на съществуващата група, като са се позовали на решението от 12 юни 2014 г., и

                              —

                              това искане се е отнасяло не само за финансовата 2014 година, все още неприключила към момента на подаване на искането, но и за предходната финансова 2013 година, считано от която участващите дружества са отговаряли на всички условия по същество за достъп до режим на данъчна консолидация, които са съвместими с правото на Съюза?


title: Дело C-750/18: Преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam (Нидерландия), постъпило на 3 декември 2018 г. — A, B/C

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/29

      Преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam (Нидерландия), постъпило на 3 декември 2018 г. — A, B/C
      (Дело C-750/18)
      (2019/C 93/38)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Rechtbank Amsterdam

         Страни в главното производство

         Ищци: A, B

         Ответник: С

         Преюдициален въпрос

      Как трябва да се тълкува Директива 93/13/ЕИО (1) — и в частност залегналият в нея принцип за кумулативното действие — при преценката дали наложената на потребител, когато не изпълни задълженията си, сума за обезщетение (наричано по-нататък: „договорна неустойка“) е неоснователно висока по смисъла на точка 1, буква д) от приложението към тази директива, и то в случай, в който става дума за клаузи за неустойка, свързани с различни нарушения от различен характер, които по своето естество не е задължително да се извършат едновременно и в конкретния случай не са и извършени едновременно?

         (1)  Директива 93/13/EИО от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).


title: Дело C-758/18: Преюдициално запитване от Landesgericht Korneuburg (Австрия), постъпило на 30 ноември 2018 г. — Bulgarian Air Charter Limited/NE

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/29

      Преюдициално запитване от Landesgericht Korneuburg (Австрия), постъпило на 30 ноември 2018 г. — Bulgarian Air Charter Limited/NE
      (Дело C-758/18)
      (2019/C 93/39)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landesgericht Korneuburg

         Страни в главното производство

         Въззивник: Bulgarian Air Charter Limited

         Въззиваем: NE

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли член 5, параграф 3 и член 7 от Регламент (ЕО) № 261/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно създаване на общи правила за обезщетяване и помощ на пътниците при отказан достъп на борда и отмяна или голямо закъснение на полети, и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 295/91 (1) да се тълкуват в смисъл, че опериращият въздушен превозвач, който твърди, че голямото закъснение на полета се дължи на извънредни обстоятелства, може да се позове на основанието за освобождаване от отговорност по член 5, параграф 3 от Регламент № 261/2004 само ако може да докаже, че закъснението на конкретния пътник не е могло да бъде избегнато и след пренасочване на резервацията му към заместващ превоз?

                  2)

                  Необходимо ли е пренасочването на резервацията, което се изисква според въпрос 1, да отговаря на допълнителни времеви или качествени критерии, и по-специално на критериите по член 5, параграф 1, буква в), точка 3 от Регламент № 261/2004 или по член 8, параграф 1, букви б) и в) от този регламент?

         (1)  ОВ L 46, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 12, стр. 218.


title: Дело C-796/18: Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 19 декември 2018 г. — Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH/Stadt Köln

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/30

      Преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf (Германия), постъпило на 19 декември 2018 г. — Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH/Stadt Köln
      (Дело C-796/18)
      (2019/C 93/40)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH

         Ответник: Stadt Köln

         Друга страна в производството: Land Berlin

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Трябва ли уговорено писмено предоставяне на софтуер от един орган на публичната администрация на друг орган на публичната администрация, което е обвързано със споразумение за сътрудничество, да се разглежда като „договор за обществена поръчка“ по смисъла на член 2, параграф 1, точка 5 от Директива 2014/24/ЕС (1), съответно — поне на първо време, при спазване на член 12, параграф 4, букви а)—в) — за договор за поръчка по смисъла на член 12, параграф 4 от Директивата, който попада в нейния обхват, когато получателят на софтуера всъщност не дължи нито заплащане на цена, нито възстановяване на разходи, но свързаното с предоставянето на софтуера споразумение за сътрудничество предвижда, че всеки партньор по договора — следователно и получателят на софтуера — предоставя съответно на другия партньор по договора безплатно всички свои бъдещи разработки на софтуера, които обаче не е длъжен да създава?

            Само при утвърдителен отговор на първия въпрос:

                  2.

                  Трябва ли съгласно член 12, параграф 4, буква а) от Директива 2014/24/ЕО предмет на сътрудничеството между участващите възлагащи органи да са самите обществени услуги, които следва да бъдат предоставени съвместно на гражданите, или е достатъчно сътрудничеството да се отнася до дейности, обслужващи под някаква форма обществените услуги, които следва да бъдат предоставяни по един и същ начин, но не непременно съвместно?

                  3.

                  Прилага ли се в рамките на член 12, параграф 4 от Директива 2004/18/ЕО така наречената неписана забрана за поставяне в привилегировано положение и, ако отговорът е утвърдителен, как трябва да се разбира?

         (1)  Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ L 94, 2014 г., стр. 65).


title: Дело C-813/18 P: Жалба, подадена на 21 декември 2018 г. от Deza, a.s. срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 24 октомври 2018 г. по дело T-400/17, Deza/Комисия

text:
               11.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/31

      Жалба, подадена на 21 декември 2018 г. от Deza, a.s. срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 24 октомври 2018 г. по дело T-400/17, Deza/Комисия
      (Дело C-813/18 P)
      (2019/C 93/41)
      Език на производството: чешки

         Страни

         Жалбоподател: Deza, a.s. (представител: P. Dejl)

         Други страни в производството: Европейска комисия, Република Финландия, Кралство Швеция, Европейска агенция по химикалите

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да отмени решението на Общия съд от 24 октомври 2018 г. по дело T-400/17;

                  —

                  да отмени отчасти Регламент (ЕС) 2017/776 на Комисията (1) от 4 май 2017 година за изменение на Регламент (EО) № 1272/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година, доколкото се отнася до класифицирането и етикетирането на веществото антрахинон;

                  —

                  да осъди Комисията да плати разноските на жалбоподателя в настоящото производство пред Съда и в предходното производство пред Общия съд.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

                  1.

                  Общият съд е тълкувал и приложил неправилно Регламента CLP (2), и по-специално следните основни принципи: (i) веществото, на което се прави оценка и което се класифицира, трябва да бъде пуснато на пазара на Европейския съюз; (ii) причинно-следствената връзка между дадено вещество и канцерогенното действие при експериментални животни трябва да е подкрепено с достатъчно доказателства; (iii) трябва да бъдат получени достатъчно доказателства от надеждни и допустими научни изследвания и (iv) при класифицирането на дадено вещество трябва да се вземат предвид новите научни и технически знания,както и научния и технически прогрес.

                  2.

                  Общият съд е осъществявил съдебен контрол върху класификацията на антрахинона, която е част от регламента на Комисията, по начин, който противоречи на изискванията за обжалване по съдебен ред на решенията на институциите и органите на Европейския съюз и изопачава фактите и доказателствата.

                  3.

                  Общият съд е изтълкувал и приложил неправилно принципа на правна сигурност.

                  4.

                  В резултат от горепосочените пороци Общият съд е нарушил правата на жалбоподателя и принципите, установени в Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи и в Хартата на основните права на Европейския съюз, и по-специално правото му на справедлив процес, правото му да ползва необезпокоявано имуществото си и принципа на правна сигурност.

         (1)  ОВ L 116, 2017 г., стр. 1.

         (2)  Регламент (ЕО) № 1272/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно класифицирането, етикетирането и опаковането на вещества и смеси, за изменение и за отмяна на директиви 67/548/ЕИО и 1999/45/ЕО и за изменение на Регламент (ЕО) № 1907/2006 (ОВ L 353, 2008 г., стр. 1).


title: Съединени дела C-183/17 и C-184/17 P: Решение на Съда (трети състав) от 31 януари 2019 г. — International Management Group/Европейска комисия (Обжалване — Сътрудничество за развитие — Непряко изпълнение на бюджета на Европейския съюз — Жалба за отмяна — Допустимост — Подлежащи на обжалване актове — Решение изпълнението на задача във връзка с изпълнението на бюджета да бъде поверено на лице, различно от първоначално определеното лице — Решение нови задачи по изпълнението на бюджета вече да не се възлагат на първоначално определеното образувание — Регламент (ЕС, Eвратом) № 2342/2002 — Член 43 — Делегиран регламент (EС) № 1268/2012 — Член 43 — Понятие „международна организация“ — Условия — Искане на обезщетение)

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/2

      Решение на Съда (трети състав) от 31 януари 2019 г. — International Management Group/Европейска комисия
      (Съединени дела C-183/17 и C-184/17 P) (1)

      ((Обжалване - Сътрудничество за развитие - Непряко изпълнение на бюджета на Европейския съюз - Жалба за отмяна - Допустимост - Подлежащи на обжалване актове - Решение изпълнението на задача във връзка с изпълнението на бюджета да бъде поверено на лице, различно от първоначално определеното лице - Решение нови задачи по изпълнението на бюджета вече да не се възлагат на първоначално определеното образувание - Регламент (ЕС, Eвратом) № 2342/2002 - Член 43 - Делегиран регламент (EС) № 1268/2012 - Член 43 - Понятие „международна организация“ - Условия - Искане на обезщетение))
      (2019/C 112/02)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: International Management Group (представители: L. Levi и J.Y. de Cara, avocats)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre и J. Baquero Cruz)

         Диспозитив

                  1.

                  Отменя решения на Общия съд на Европейския съюз от 2 февруари 2017 г., International Management Group/Комисия (T-29/15, непубликувано, EU:T:2017:56) и от 2 февруари 2017 г., International Management Group/Комисия (T-381/15, непубликувано, EU:T:2017:57).

                  2.

                  Отменя Решение за изпълнение C(2014) 9787 окончателен на Европейската комисия от 16 декември 2014 г. за изменение на Решение за изпълнение C(2013) 7682, относно годишната програма за действие за 2013 г. в полза на Мианмар/Бирма, финансирана от общия бюджет на Европейския съюз.

                  3.

                  Отменя решението на Европейската комисия да не сключва повече нови споразумения за делегиране при непряко управление с International Management Group, съдържащо се в писмото ѝ от 8 май 2015 г.

                  4.

                  Връща дело T-381/15 на Общия съд на Европейския съюз за произнасяне по искането за обезщетение на International Management Group във връзка с евентуално причинените вреди на това образувание с посоченото в точка 3 от този диспозитив решение на Комисията.

                  5.

                  Отхвърля насрещните жалби.

                  6.

                  Осъжда Комисията да заплати съдебните разноски по дела C-183/17 P, C-184/17 P и T-29/15.

                  7.

                  Не се произнася по съдебните разноски по дело T-381/15.

         (1)  ОВ C 221, 10.7.2017 г.


title: Дело C-194/17 P: Решение на Съда (трети състав) от 31 януари 2019 г. — Georgios Pandalis/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), LR Health & Beauty Systems GmbH (Обжалване — Марка на Европейския съюз — Регламент (ЕО) № 207/2009 — Член 51, параграф 1, буква а) и параграф 2, както и член 75 — Марка на Европейския съюз „Cystus“ — Немедицинска хранителна добавка — Частична отмяна — Липса на реално използване на марката — Възприятие на думата „cystus“ като описателно означение за основната съставка на съответните стоки — Задължение за мотивиране)

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/3

      Решение на Съда (трети състав) от 31 януари 2019 г. — Georgios Pandalis/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), LR Health & Beauty Systems GmbH
      (Дело C-194/17 P) (1)

      ((Обжалване - Марка на Европейския съюз - Регламент (ЕО) № 207/2009 - Член 51, параграф 1, буква а) и параграф 2, както и член 75 - Марка на Европейския съюз „Cystus“ - Немедицинска хранителна добавка - Частична отмяна - Липса на реално използване на марката - Възприятие на думата „cystus“ като описателно означение за основната съставка на съответните стоки - Задължение за мотивиране))
      (2019/C 112/03)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Georgios Pandalis (представител: A. Franke, Rechtsanwältin)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) (представители: S. Hanne и D. Walicka), LR Health & Beauty Systems GmbH (представители: N. Weber и L. Thiel, Rechtsanwälte)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда г-н Georgios Pandalis да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 300, 11.9.2017 г.


title: Дело C-220/17: Решение на Съда (първи състав) от 30 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Berlin — Германия) — Planta Tabak-Manufaktur Dr. Manfred Obermann GmbH & Co. KG/Land Berlin (Преюдициално запитване — Сближаване на законодателствата — Валидност на Директива 2014/40/ЕС — Производство, представяне и продажба на тютюневи изделия — Регулиране на „съставките“ — Забрана на ароматизирани тютюневи изделия)

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/3

      Решение на Съда (първи състав) от 30 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Berlin — Германия) — Planta Tabak-Manufaktur Dr. Manfred Obermann GmbH & Co. KG/Land Berlin
      (Дело C-220/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Сближаване на законодателствата - Валидност на Директива 2014/40/ЕС - Производство, представяне и продажба на тютюневи изделия - Регулиране на „съставките“ - Забрана на ароматизирани тютюневи изделия))
      (2019/C 112/04)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Berlin

         Страни в главното производство

         Ищец: Planta Tabak-Manufaktur Dr. Manfred Obermann GmbH & Co. KG

         Ответник: Land Berlin

         Диспозитив

                  1)

                  При разглеждането на първия преюдициален въпрос не се установяват обстоятелства, които могат да засегнат валидността на член 7, параграфи 1, 7 и 14 от Директива 2014/40/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 3 април 2014 година за сближаване на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите членки относно производството, представянето и продажбата на тютюневи и свързани с тях изделия и за отмяна на Директива 2001/37/ЕО.

                  2)

                  Член 7, параграф 14 от Директива 2014/40 трябва да се тълкува в смисъл, че от една страна, в обхвата на понятието „продуктова категория“ по смисъла на посочената разпоредба попадат цигарите и тютюнът за ръчно свиване на цигари, и че от друга страна, редът, по който следва да се установи дали за дадено тютюнево изделие е достигната предвидената в тази разпоредба граница от 3 %, трябва да се определи съгласно вътрешното право на съответната държава членка.

                  3)

                  Членове 8—11 от Директива 2014/40 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат държавите членки да установяват допълнителни срокове за транспониране наред с предвидените в членове 29 и 30 от посочената директива.

                  4)

                  При разглеждането на втория преюдициален въпрос не се установяват обстоятелства, които могат да засегнат валидността на член 9, параграф 1, втора алинея, параграф 4, буква a), второ изречение и параграф 6, на член 10, параграф 1, букви б), д) и е) и на член 11, параграф 1, първа алинея, първо изречение от Директива 2014/40.

                  5)

                  Член 13, параграф 1, буква в) и параграф 3 от Директива 2014/40 трябва да се тълкува в смисъл, че задължава държавите членки да забранят използването на информация относно вкус, мирис, овкусител или друга добавка, дори ако информацията не е рекламна и използването на съответните съставки продължава да е разрешено.

                  6)

                  При разглеждането на третия преюдициален въпрос не се установяват никакви обстоятелства, които могат да засегнат валидността на член 13, параграф 1, буква в) и параграф 3 от Директива 2014/40.

         (1)  ОВ C 239, 24.7.2017 г.


title: Дело C-225/17 P: Решение на Съда (четвърти състав) от 31 януари 2019 г. — Islamic Republic of Iran Shipping Lines и др./Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия (Обжалване — Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки срещу Ислямска република Иран — Замразяване на финансови средства и икономически ресурси — Отмяна на вписване от Общия съд на Европейския съюз — Изменение на критериите за вписване в списъците на лица и образувания, чиито активи се замразяват — Повторно вписване — Доказателства, носещи датата преди първото вписване — Факти, които са известни преди първото вписване — Сила на пресъдено нещо — Обхват — Правна сигурност — Защита на оправданите правни очаквания — Принцип ne bis in idem — Ефективна съдебна защита)

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/4

      Решение на Съда (четвърти състав) от 31 януари 2019 г. — Islamic Republic of Iran Shipping Lines и др./Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия
      (Дело C-225/17 P) (1)

      ((Обжалване - Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки срещу Ислямска република Иран - Замразяване на финансови средства и икономически ресурси - Отмяна на вписване от Общия съд на Европейския съюз - Изменение на критериите за вписване в списъците на лица и образувания, чиито активи се замразяват - Повторно вписване - Доказателства, носещи датата преди първото вписване - Факти, които са известни преди първото вписване - Сила на пресъдено нещо - Обхват - Правна сигурност - Защита на оправданите правни очаквания - Принцип ne bis in idem - Ефективна съдебна защита))
      (2019/C 112/05)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Sea Shipping Lines Co., IRISL Europe GmbH, Qeshm Marine Services and Engineering Co., Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Marine Information Technology Development Co, Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Hoopad Darya Shipping Agency, Valfajr 8th Shipping Line Co. (представители: M. Lester QC, M. Taher, Solicitor)

         Други страни в производството: Съвет на Европейския съюз (представители: J. Kneale и M. Bishop), Европейска комисия (представители: D. Gauci и T. Scharf)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Shipping Lines, IRISL Europe GmbH, Qeshm Marine Services & Engineering Co., Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Marine Information Technology Development Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Hoopad Darya Shipping Agency и Valfajr 8th Shipping Line Co. да понесат, наред с направените от тях съдебни разноски, и тези на Съвета на Европейския съюз.

                  3)

                  Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 231, 17.7.2017 г.


title: Дело C-587/17 P: Решение на Съда (четвърти състав) от 30 януари 2019 г. — Кралство Белгия/Европейска комисия (Обжалване — Европейски фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) — Регламент (ЕО) № 1290/2005 — Регламент (ЕС) № 1306/2013 — Разходи, изключени от финансиране от страна на Европейския съюз — Неправилно изплатени възстановявания на разходи по износа — Събиране — Неизчерпване на всички способи за защита — Неподаване на касационна жалба след отрицателното становище на адвокат, който има право да пледира пред Касационния съд (Белгия) — Член 267 ДФЕС — Неотправяне на преюдициално запитване до Съда — Небрежност на държавата членка)

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/5

      Решение на Съда (четвърти състав) от 30 януари 2019 г. — Кралство Белгия/Европейска комисия
      (Дело C-587/17 P) (1)

      ((Обжалване - Европейски фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) - Регламент (ЕО) № 1290/2005 - Регламент (ЕС) № 1306/2013 - Разходи, изключени от финансиране от страна на Европейския съюз - Неправилно изплатени възстановявания на разходи по износа - Събиране - Неизчерпване на всички способи за защита - Неподаване на касационна жалба след отрицателното становище на адвокат, който има право да пледира пред Касационния съд (Белгия) - Член 267 ДФЕС - Неотправяне на преюдициално запитване до Съда - Небрежност на държавата членка))
      (2019/C 112/06)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Кралство Белгия (представители: J.-C. Halleux, M. Jacobs, C. Pochet, подпомагани от E. Grégoire и J. Mariani, avocats)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: A. Bouquet и B. Hofstötter)

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решението на Общия съд на Европейския съюз от 20 юли 2017 г., Белгия/Комисия (T-287/16, непубликувано, EU:T:2017:531).

                  2)

                  Връща дело T-287/16 на Общия съд на Европейския съюз.

                  3)

                  Не се произнася по съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 412, 4.12.2017 г.


title: Дело C-6/18 P: Решение на Съда (осми състав) от 31 януари 2019 г. — Република Гърция/Европейска комисия (Обжалване — Европейски фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) — Европейски земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР). — Регламент (EО) № 1290/2005 — Финансиране на общата селскостопанска политика. — Разходи, изключени от финансиране — Разходи, направени от Република Гърция)

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/6

      Решение на Съда (осми състав) от 31 януари 2019 г. — Република Гърция/Европейска комисия
      (Дело C-6/18 P) (1)

      ((Обжалване - Европейски фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) - Европейски земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР). - Регламент (EО) № 1290/2005 - Финансиране на общата селскостопанска политика. - Разходи, изключени от финансиране - Разходи, направени от Република Гърция))
      (2019/C 112/07)
      Език на производството: гръцки

         Страни

         Жалбоподател: Република Гърция (представители: . Kanellopoulos, I. Pachi и A. Vasilopoulou)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: D. Triantafyllou и A. Sauka)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Република Гърция да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 63, 19.2.2018 г.


title: Дело C-149/18: Решение на Съда (шести състав) от 31 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunal da Relação de Lisboa — Португалия) — Agostinho da Silva Martins/Dekra Claims Services Portugal SA (Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Приложимо право за извъндоговорните задължения — Регламент (ЕО) № 864/2007 (Рим II) — Членове 16 и 27 — Особени повелителни норми — Директива 2009/103/ЕО — Автомобилна застраховка „Гражданска отговорност“ — Член 28)

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/6

      Решение на Съда (шести състав) от 31 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Tribunal da Relação de Lisboa — Португалия) — Agostinho da Silva Martins/Dekra Claims Services Portugal SA
      (Дело C-149/18) (1)

      ((Преюдициално запитване - Съдебно сътрудничество по граждански дела - Приложимо право за извъндоговорните задължения - Регламент (ЕО) № 864/2007 (Рим II) - Членове 16 и 27 - Особени повелителни норми - Директива 2009/103/ЕО - Автомобилна застраховка „Гражданска отговорност“ - Член 28))
      (2019/C 112/08)
      Език на производството: португалски

         Запитваща юрисдикция

      Tribunal da Relação de Lisboa

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Agostinho da Silva Martins

         Ответник: Dekra Claims Services Portugal SA

         Диспозитив

                  1)

                  Член 16 от Регламент (ЕО) № 864/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 11 юли 2007 година относно приложимото право към извъндоговорни задължения (Рим II) трябва да се тълкува в смисъл, че национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която предвижда, че давностният срок за предявяване на иск за обезщетение за вреди, претърпени в резултат на застрахователно събитие, е три години, не може да се разглежда като особена повелителна норма по смисъла на този член, освен ако сезираният съд установи, въз основа на подробен анализ на текста, общата структура, целите и контекста на приемането на тази разпоредба, че тя има такова значение в националния правен ред, че обосновава изключението от приложимото право, определено съгласно член 4 от този регламент.

                  2)

                  Член 27 от Регламент № 864/2007 трябва да се тълкува в смисъл, че член 28 от Директива 2009/103/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно застраховката „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства и за контрол върху задължението за сключване на такава застраховка, транспониран в националното право, не представлява разпоредба на правото на Съюза, която урежда стълкновителни норми в областта на извъндоговорните задължения по смисъла на посочения член 27.

         (1)  ОВ C 161, 7.5.2018 г.


title: Дело C-626/17: Определение на Съда (втори състав) от 17 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Giudice di Pace di Roma — Италия) — Alberto Rossi/Ministero della Giustizia (Преюдициално запитване — Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда — Социална политика — Срочни трудови договори — Мирови съдии — Явна недопустимост)

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/7

      Определение на Съда (втори състав) от 17 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Giudice di Pace di Roma — Италия) — Alberto Rossi/Ministero della Giustizia
      (Дело C-626/17) (1)

      ((Преюдициално запитване - Член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда - Социална политика - Срочни трудови договори - Мирови съдии - Явна недопустимост))
      (2019/C 112/10)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Giudice di Pace di Roma

         Страни в главното производство

         Заявител: Alberto Rossi

         Ответник: Ministero della Giustizia

         в присъствието на: Unione Nazionale Giudici di Pace (Unagipa), Associazione Nazionale Guidici di Pace, Coordinamento Nazionale Giustizia di Pace, Organismo Unitario della Magistratura Onoraria — Magistrati Onorari Riuniti, Maria Maddalena Acernese и 656 други мирови съдии, Angela Abbondandolo и 139 почетни заместник-прокурори, Santina Adelfio и 101 други почетни съдии

         Диспозитив

      Преюдициалното запитване, отправено от Giudice di pace di Roma (Мирови съд Рим, Италия) с акт от 17 октомври 2017 г., е явно недопустимо.

         (1)  ОВ C 52, 12.2.2018 г.


title: Дело C-169/18: Определение на Съда (първи състав) от 10 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Court of Appeal — Ирландия) — Atif Mahmood и др./Minister for Justice and Equality (Преюдициално запитване — Липса на основание за произнасяне)

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/8

      Определение на Съда (първи състав) от 10 януари 2019 г. (преюдициално запитване от Court of Appeal — Ирландия) — Atif Mahmood и др./Minister for Justice and Equality
      (Дело C-169/18) (1)

      ((Преюдициално запитване - Липса на основание за произнасяне))
      (2019/C 112/11)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Court of Appeal

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Atif Mahmood, Shabina Atif, Mohammed Ahsan, Mohammed Haroon, Nik Bibi Haroon, Noor Habib и др.

         Ответник: Minister for Justice and Equality

         Диспозитив

      Липсва основание за произнасяне по преюдициалното запитване, отправено от Court of Appeal (Апелативен съд, Ирландия) с решение от 23 февруари 2018 г., по дело C-169/18.

         (1)  ОВ C 166, 14.5.2018 г.


title: Съединени дела C-335/18 и C-336/18: Определение на Съда (осми състав) от 30 януари 2019 г. (преюдициални запитвания от Софийски градски съд, Апелативен съд София — България) — Наказателни производства срещу AK (C-335/18), EP (C-336/18) (Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Контрол на пари в брой, които се внасят или изнасят от Европейския съюз — Регламент (ЕО) № 1889/2005 — Член 3, параграф 1 — Неизпълнение на задължението за деклариране — Член 4, параграф 2 — Мярка за задържане — Член 9, параграф 1 — Санкции, предвидени от националното право — Национална правна уредба, която освен лишаване от свобода или глоба в размер на една пета от недекларираната сума, предвижда и отнемане в полза на държавата на тази сума — Пропорционалност)

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/9

      Определение на Съда (осми състав) от 30 януари 2019 г. (преюдициални запитвания от Софийски градски съд, Апелативен съд София — България) — Наказателни производства срещу AK (C-335/18), EP (C-336/18)
      (Съединени дела C-335/18 и C-336/18) (1)

      ((Преюдициално запитване - Член 99 от Процедурния правилник на Съда - Контрол на пари в брой, които се внасят или изнасят от Европейския съюз - Регламент (ЕО) № 1889/2005 - Член 3, параграф 1 - Неизпълнение на задължението за деклариране - Член 4, параграф 2 - Мярка за задържане - Член 9, параграф 1 - Санкции, предвидени от националното право - Национална правна уредба, която освен лишаване от свобода или глоба в размер на една пета от недекларираната сума, предвижда и отнемане в полза на държавата на тази сума - Пропорционалност))
      (2019/C 112/12)
      Език на производството: български

         Запитващи юрисдикции

      Софийски градски съд, Апелативен съд София

         Страни в главните наказателни производства

      AK (C-335/18), EP (C-336/18)

         Диспозитив

      Член 4, параграф 2 и член 9, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1889/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 година относно контрола на пари в брой, които се внасят и изнасят от Общността, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като разглежданата в главните производства, която като санкция за неизпълнение на предвиденото в член 3 от този регламент задължение за деклариране, освен лишаване от свобода до пет години или глоба в размер на една пета от недекларираната парична сума в брой, предвижда и отнемане в полза на държавата на тази недекларирана сума.

         (1)  ОВ C 276, 6.8.2018 г.


title: Дело C-440/18 P: Определение на Съда (осми състав) от 30 януари 2019 г. — Verein Deutsche Sprache eV/Европейска комисия (Обжалване — Член 181 от Процедурния правилник на Съда — Достъп до документи — Регламент (ЕО) № 1049/2001 — Документи, свързани с решение но Европейската комисия относно промяната на визуалното оформление на залата за пресконференции в сградата „Берлемон“, при което обозначителните надписи остават само на френски и английски език — Отказ за предоставяне на пълен достъп)

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/9

      Определение на Съда (осми състав) от 30 януари 2019 г. — Verein Deutsche Sprache eV/Европейска комисия
      (Дело C-440/18 P) (1)

      ((Обжалване - Член 181 от Процедурния правилник на Съда - Достъп до документи - Регламент (ЕО) № 1049/2001 - Документи, свързани с решение но Европейската комисия относно промяната на визуалното оформление на залата за пресконференции в сградата „Берлемон“, при което обозначителните надписи остават само на френски и английски език - Отказ за предоставяне на пълен достъп))
      (2019/C 112/13)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Verein Deutsche Sprache eV (представител: W. Ehrhardt, Rechtsanwalt)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: F. Erlbacher и F. Clotuche-Duvieusart)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата като явно недопустима.

                  2)

                  Verein Deutsche Sprache eV понася направените от него съдебни разноски и тези на Европейската комисия.

         (1)  ОВ C 294, 20.8.2018 г.


title: Дело C-426/18 P: Жалба, подадена на 26 юни 2018 г. от Adrian Iordăchescu, Florina Iordăchescu, Mihaela Iordăchescu, Cristinel Iordăchescu срещу определението, постановено от Общия съд (седми състав) на 18 април 2018 г. по дело T-298/17, Iordăchescu и др./Парламент и др.

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/10

      Жалба, подадена на 26 юни 2018 г. от Adrian Iordăchescu, Florina Iordăchescu, Mihaela Iordăchescu, Cristinel Iordăchescu срещу определението, постановено от Общия съд (седми състав) на 18 април 2018 г. по дело T-298/17, Iordăchescu и др./Парламент и др.
      (Дело C-426/18 P)
      (2019/C 112/14)
      Език на производството: румънски

         Страни

         Жалбоподатели: Adrian Iordăchescu, Florina Iordăchescu, Mihaela Iordăchescu, Cristinel Iordăchescu (представител: адв. A. Cuculis)

         Други страни в производството: Европейски парламент, Съвет на Европейския съюз, Европейска комисия
      С Определение от 31 януари 2018 г., Съдът (девети състав) отхвърли жалбата.


title: Дело C-730/18 P: Жалба, подадена на 23 ноември 2018 г. от SC срещу определението, постановено от Общия съд (девети състав) на 19 септември 2018 г. по дело T-242/17, SC/Eulex Kosovo

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/12

      Жалба, подадена на 23 ноември 2018 г. от SC срещу определението, постановено от Общия съд (девети състав) на 19 септември 2018 г. по дело T-242/17, SC/Eulex Kosovo
      (Дело C-730/18 P)
      (2019/C 112/16)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподателка: SC (представители: A. Kunst, Rechtsanwältin, L. Moro, avvocato)

         Друга страна в производството: Eulex Kosovo

         Искания

      Жалбоподателката моли Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното определение,

                  —

                  да уважи жалбата в първоинстанционното производство с изключение на петото основание,

            и вследствие на това:

                  —

                  да установи, че EULEX не е изпълнила договорните си задължения при изпълнението на договора и при прилагането на OPLAN, на оперативната концепция (Conops) и на стандартните оперативни процедури (СОП) във връзка с реорганизацията и с подбора на персонал, както и че е нарушила принципите на справедливост и добросъвестност, в резултат на което да признае правото на жалбоподателката да получи обезщетение,

                  —

                  да установи, че EULEX не е изпълнила извъндоговорните си задължения спрямо жалбоподателката, включително че е нарушила правото ѝ на справедливи и равни условия на труд (член 31 от Хартата на ЕС), правото ѝ на добра администрация, както и принципа на безпристрастност (член 41 от Хартата на ЕС), в резултат на което да признае правото на жалбоподателката да получи обезщетение,

                  —

                  да обяви за незаконосъобразни решението по вътрешния конкурс от 2016 г. и решението за неподновяване на трудовия ѝ договор,

                  —

                  да осъди Eulex да ѝ заплати, от една страна, като обезщетение за претърпени имуществени вреди сума, съответстваща на размера на неполученото трудово възнаграждение, представляваща 19 месечни брутни заплати, към която следва да се добавят надбавките за дневни разходи, както и увеличението на заплатата, и от друга страна, сума от 50 000 EUR като обезщетение за неимуществени вреди, произтичащи от незаконни решения и действия на Eulex,

            при условията на евентуалност:

                  —

                  да върне делото на Общия съд за ново разглеждане по същество,

                  —

                  да осъди ответника да заплати разноските по първоинстанционното производство и настоящото производство по обжалване.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателката твърди в жалбата си, че Общият съд е бил компетентен да се произнесе по делото. Той допуснал грешка при прилагане на правото, като отхвърлил подадената до него жалба като частично явно недопустима и частично явно лишена от всякакво правно основание.
      Жалбоподателката изтъква пет основания в подкрепа на жалбата.

         Първо основание: нарушение на член 272 ДФЕС, доколкото Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като преквалифицирал третото искане (искът на жалбоподателката на основание член 272 ДФЕС за обявяване на решението по вътрешния конкурс от 2016 г. и решението за неподновяване на трудовия ѝ договор за незаконосъобразни) в жалба за отмяна на основание член 263 ДФЕС и като отхвърлил тази жалба като недопустима.
      Общият съд не бил компетентен да извърши преквалифицирането, което било в разрез с изрично изразената от жалбоподателката воля. Той допуснал грешка при прилагане на правото, като не ѝ предоставил възможност да изрази становище по преквалифицирането.

         Второ основание: нарушение на член 272 ДФЕС, на правото на жалбоподателката на ефективни правни средства за защита съгласно член 47 от Хартата на ЕС и на принципа на равно третиране, доколкото Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като не приел, че съгласно член 272 ДФЕС е компетентен да се произнесе по третото искане в жалбата, и не се произнесъл по съществото на спора.
      Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като приел, че искът на основание член 272 ДФЕС за обявяване на решението по вътрешния конкурс от 2016 г. и решението за неподновяване на договора за незаконосъобразни всъщност е жалба за отмяна съгласно член 263 ДФЕС и че за тези решения не се прилагат правилата относно договорните правоотношения, а че те са административни актове и не могат да бъдат оспорвани на основание член 272 ДФЕС.

         Трето основание: а) нарушение на СОП във връзка с реорганизацията и с подбора на персонал, на правото на добра администрация, включително на принципа на безпристрастност и б) липса на мотиви, доколкото Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като приел, че неподновяването на договора на жалбоподателката било обосновано поради неуспеха ѝ на вътрешния конкурс от 2016 г.
      Общият съд не се произнесъл по доводите, изложени от жалбоподателката по първото, второто и третото основание от жалбата, тоест по това, че тя не издържала вътрешния конкурс от 2016 г., тъй като председателката на комисията за подбор не си направила отвод, съответно не била отстранена поради наличието на явен конфликт на интереси и пристрастност от нейна страна.

         Четвърто основание: нарушение на член 268 ДФЕС и на член 340, параграф 2 ДФЕС, доколкото Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като приел за недопустим иска за обезщетение въз основа на извъндоговорна отговорност, що се отнася до решението по вътрешния конкурс от 2016 г. и решението за неподновяване на трудовия договор. Жалбоподателката предявила установителен иск, който бил допустим, а оттам бил допустим и съответният иск за обезщетение.

         Пето основание: i) нарушение на член 268 ДФЕС и на член 340, параграф 2 ДФЕС, както и на правата на жалбоподателката по членове 31 и 41 от Хартата на ЕС (извъндоговорна отговорност) и ii) нарушение на член 272 ДФЕС и на член 340, параграф 1 ДФЕС и на изискванията в поканите за подаване на кандидатури от 2014 г. (договорна отговорност), доколкото Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като приел за неоснователни исковете за обезщетение въз основа на извъндоговорна и договорна отговорност, що се отнася до многократните призиви към жалбоподателката да се яви на изпит за управление на моторно превозно средство, с които върху нея бил упражняван тормоз.
      Многократните искания на EULEX, принуждаващи жалбоподателката неколкократно да се явява на изпит за управление на моторно превозно средство, макар на EULEX да е известно увреждането на дясната ръка, от което тя страда, били незаконосъобразни. Вследствие на това тя претърпяла неимуществени вреди, за които имала право на обезщетение.


title: Дело C-736/18 P: Жалба, подадена на 26 ноември 2018 г. от Gugler France срещу решението на Общия съд (осми състав), постановено на 25 септември 2018 г. по дело T-238/17 — Gugler/EUIPO

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/13

      Жалба, подадена на 26 ноември 2018 г. от Gugler France срещу решението на Общия съд (осми състав), постановено на 25 септември 2018 г. по дело T-238/17 — Gugler/EUIPO
      (Дело C-736/18 P)
      (2019/C 112/17)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Gugler France (представител: S. Guerlain, avocat)

         Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост, Alexander Gugler

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да отмени решението на Общия съд (осми състав) от 25 септември 2018 г. по дело T-238/17 поради нарушение на член 8, параграф 4 от Регламента относно марката на Европейския съюз относно преценката на вероятността от объркване, която съответства на понятията по член 8, параграф 1, буква б) от Регламента относно марката на ЕС;

                  —

                  да осъди г-н Alexander Gugler да понесе разноските на жалбоподателя по настоящото производство.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква нарушение на член 8, параграф 4 от Регламента относно марката на Европейския съюз и вследствие на това, на член L 711-4 от френския кодекс на интелектуалната собственост, поради липсата на установяване на съществуването на икономическа връзка, произлизаща от титуляря на по-ранните права (жалбоподателя), към заявителя на оспорената марка (ответника), както и на възможната липса на вероятност от объркване.


title: Дело C-741/18 P: Жалба, подадена на 27 ноември 2018 г. от OPS Újpesti Csökkentmunkaképességűek Ipari és Kereskedelmi Kft. (OPS Újpest Kft.) срещу определението, постановено от Общия съд (седми състав) на 28 септември 2018 г. по дело T-708/17, OPS Újpest/Комисия

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/14

      Жалба, подадена на 27 ноември 2018 г. от OPS Újpesti Csökkentmunkaképességűek Ipari és Kereskedelmi Kft. (OPS Újpest Kft.) срещу определението, постановено от Общия съд (седми състав) на 28 септември 2018 г. по дело T-708/17, OPS Újpest/Комисия
      (Дело C-741/18 P)
      (2019/C 112/18)
      Език на производството: унгарски

         Страни

         Жалбоподател: OPS Újpesti Csökkentmunkaképességűek Ipari és Kereskedelmi Kft. (OPS Újpest Kft.) (представител: L. Szabó)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да обяви жалбата за допустима и основателна и вследствие на това да отмени определението на Общия съд (седми състав), постановено на 28 септември 2018 г. по дело T-708/17, OPS Újpest/Комисия, нотифицирано на жалбоподателя на 2 октомври 2018 г.

                  —

                  да върне делото за ново разглеждане от Общия съд, за да се произнесе по второто, третото и четвърто възражение за недопустимост.

                  —

                  да осъди ответника на първа инстанция да заплати съдебните разноски в първоинстанционното производство и в производството по обжалване, освен ако делото бъде върнато на Общия съд, като в този случай иска от Съда да не се произнася по съдебните разноски, а този въпрос да бъде решен с окончателното решение.

         Основания и основни доводи

                  1.

                  Първо основание
                  Жалбоподателят изтъква, че принципът на правна сигурност налага заинтересуваните лица да познават точно обхвата на задълженията си съгласно правната уредба, на която са подчинени, а това може да бъде гарантирано само чрез валидно публикуване на съответната правна уредба на официалния език на адресата.
                  В случай, че даден правен акт не е публикуван валидно, началният момент на изчисляване на процесуалните срокове, обвързани с нотификацията, трябва да бъде определен съобразно датата, на която е направена първата законосъобразна нотификация.

                  2.

                  Второ основание
                  В случай че ответникът твърди в производството, че жалбата е недопустима, тъй като решенията, чиято отмяна се иска, не са окончателни, доколкото все още разследването е в ход, този въпрос трябва да бъде решен от съда преди произнасянето по останалите въпроси относно допустимостта.


title: Дело C-747/18 P: Жалба, подадена на 30 ноември 2018 г. от Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-profit Kft.) срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 28 септември 2018 г. по дело T-710/18, Lux-Rehab Non-Profit/Комисия

text:
               25.3.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/15

      Жалба, подадена на 30 ноември 2018 г. от Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-profit Kft.) срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 28 септември 2018 г. по дело T-710/18, Lux-Rehab Non-Profit/Комисия
      (Дело C-747/18 P)
      (2019/C 112/19)
      Език на производството: унгарски

         Страни

         Жалбоподател: Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-Profit Kft.) (представител: L. Szabó)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателят иска от Съда:

                  —

                  да обяви жалбата за допустима и основателна и вследствие на това да отмени определението на Общия съд (седми състав), постановено на 28 септември 2018 г. по дело T-710/17, Lux-Rehab Non-Profit /Комисия, съобщено на жалбоподателя на 2 октомври 2018 г.

                  —

                  да върне делото за ново разглеждане от Общия съд, за да се произнесе по второто и четвърто възражение за недопустимост.

                  —

                  да осъди ответника на първа инстанция да заплати съдебните разноски в първоинстанционното производство и в производството по обжалване, освен ако делото бъде върнато на Общия съд, като в този случай иска от Съда да не се произнася по съдебните разноски, а този въпрос да бъде решен с окончателното решение.

         Основания и основни доводи

      Първо основание
      Жалбоподателят изтъква, че обстоятелството, че жалбата му е за отмяна на решение да не се повдигат възражения по смисъла на член 4, параграф 3 от Регламент № 659/1999 (1), обосновава твърдението му относно защитата на процесуалните му права, поради което той трябва да бъде считан за засегната страна и, че жалбата му имплицитно съдържа позоваване, по аналогия, на защитата на тези права.
      Второ основание
      Като се има предвид, че Общият съд е тълкувал приложение към жалбата и дори се е произнесъл по същество въз основа на това тълкуване, няма основания да се твърди, че не е длъжен да търси в приложенията и да установява изтъкнатите от жалбоподателя основания.
      Изискването на Общия съд жалбоподателят да посочи „конкретните и осезаеми“ последици, настъпили от нарушаването на конкуренцията в правната му сфера и да обоснове по този начин, че обжалваният правен акт го засяга пряко оказва въздействие върху преценката на фактите. По този начин той изопачава изискването за пряко засягане.
      Трето основание
      В случай че ответникът твърди в производството, че оспорваните решения не подлежат на обжалване жалбата, тъй като не са окончателни, доколкото все още разследването е в ход, този въпрос трябва да бъде решен от съда преди произнасянето по останалите въпроси относно допустимостта.

         (1)  Регламент (EО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ 1999, L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41).