title: Дело C-345/09: Решение на Съда (втори състав) от 14 октомври 2010 г. (преюдициално запитване от Centrale Raad van Beroep — Нидерландия) — JA van Delft, JC Ramaer, JM van Willigen, JF van der Nat, CM Janssen, O Fokkens/College van zorgverzekeringen (Социално осигуряване — Регламент (ЕИО) № 1408/71 — Дял III, глава 1 — Членове 28, 28а и 33 — Регламент (ЕИО) № 574/72 — Член 29 — Свободно движение на хора — Членове 21 ДФЕС и 45 ДФЕС — Здравноосигурителни обезщетения — Носители на правото на пенсия за старост или на обезщетение за неработоспособност — Пребиваване в държава членка, различна от държавата, която отговаря за изплащането на пенсията или обезщетението — Предоставяне на обезщетения в натура в държавата на пребиваване за сметка на държавата, която отговаря за изплащането — Липса на регистриране в държавата на пребиваване — Задължение за плащане на вноски в държавата, която отговаря за изплащането — Изменение на националното законодателство на държавата, която отговаря за изплащането — Непрекъснатост на здравното осигуряване — Разлика в третирането между местни и чуждестранни лица)

text:
               18.12.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 346/17

         Решение на Съда (втори състав) от 14 октомври 2010 г. (преюдициално запитване от Centrale Raad van Beroep — Нидерландия) — JA van Delft, JC Ramaer, JM van Willigen, JF van der Nat, CM Janssen, O Fokkens/College van zorgverzekeringen
   (Дело C-345/09) (1)

   (Социално осигуряване - Регламент (ЕИО) № 1408/71 - Дял III, глава 1 - Членове 28, 28а и 33 - Регламент (ЕИО) № 574/72 - Член 29 - Свободно движение на хора - Членове 21 ДФЕС и 45 ДФЕС - Здравноосигурителни обезщетения - Носители на правото на пенсия за старост или на обезщетение за неработоспособност - Пребиваване в държава членка, различна от държавата, която отговаря за изплащането на пенсията или обезщетението - Предоставяне на обезщетения в натура в държавата на пребиваване за сметка на държавата, която отговаря за изплащането - Липса на регистриране в държавата на пребиваване - Задължение за плащане на вноски в държавата, която отговаря за изплащането - Изменение на националното законодателство на държавата, която отговаря за изплащането - Непрекъснатост на здравното осигуряване - Разлика в третирането между местни и чуждестранни лица)
   2010/C 346/28
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Centrale Raad van Beroep

      Страни в главното производство

      Жалбоподателяи: J.A. van Delft, J.C. Ramaer, J.M. van Willigen, J.F. van der Nat, C.M. Janssen, O. Fokkens

      Ответник: College van zorgverzekeringen

      Предмет

   Преюдициално запитване — Centrale Raad van Beroep — Тълкуване на Договора за ЕО, на членове 28, 28а и 33, и на точка 1, букви а) и б) от раздел Р от приложение VI към Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (ОВ L 149, стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26) и на член 29 от Регламент (ЕИО) № 574/72 на Съвета от 21 март 1972 година относно определяне на реда за прилагане на Регламент (ЕИО) № 1408/71 (ОВ L 74, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 74) — Носители на правото на пенсия или на обезщетение — Задължение за регистриране в Съвета за здравно осигуряване на Нидерландия — Задължение за плащане на вноска

      Диспозитив

               1.

               Членове 28, 28а и 33 от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, изменен с Регламент (ЕО) № 1992/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година, във връзка с член 29 от Регламент (ЕИО) № 574/72 на Съвета от 21 март 1972 година относно определяне на реда за прилагане на Регламент (ЕИО) № 1408/71 за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица и техните семейства, които се движат в рамките на Общността, изменен с Регламент (ЕО) № 311/2007 на Комисията от 19 март 2007 година, трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, която предвижда, че носителите на право на пенсия или на обезщетение за неработоспособност, дължими съгласно законодателството на тази държава, които пребивават в друга държава членка, в която съгласно членове 28 и 28а от Регламент № 1408/71 те имат право на обезщетения за болест в натура, предоставяни от компетентната институция на последната държава членка, трябва да плащат — под формата на удръжка от посочената пенсия или обезщетение за неработоспособност — вноска на основание посочените обезщетения в натура, дори когато не са се регистрирали в компетентната институция на държавата членка по тяхното пребиваване.

               2.

               Член 21 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че допуска правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, която предвижда, че носителите на право на пенсия или на обезщетение за неработоспособност, дължими съгласно законодателството на тази държава, които пребивават в друга държава членка, в която съгласно членове 28 и 28а от Регламент № 1408/71, изменен с Регламент № 1992/2006, имат право на обезщетения за болест в натура, предоставяни от компетентната институция на последната държава членка, трябва да плащат — под формата на удръжка от посочената пенсия или обезщетение за неработоспособност — вноска на основание посочените обезщетения в натура, дори когато не са се регистрирали в компетентната институция на държавата членка по тяхното пребиваване.
               Обратно, член 21 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска такава национална правна уредба, доколкото тя въвежда или съдържа — което запитващата юрисдикция следва да провери — необоснована разлика в третирането между местните и чуждестранните лица, що се отнася до гарантирането на непрекъснатостта на общата закрила срещу риска от заболяване, от която те се ползват в рамките на сключените преди влизането в сила на тази правна уредба осигурителни договори.

      (1)  ОВ C 11, 16.1.2010 г.


title: Дело C-136/15 P: Жалба, подадена на 20 март 2015 г. от Mohammad Makhlouf срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 21 януари 2015 г. по дело T-509/11, Makhlouf/Съвет

text:
               21.9.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 311/14

         Жалба, подадена на 20 март 2015 г. от Mohammad Makhlouf срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 21 януари 2015 г. по дело T-509/11, Makhlouf/Съвет
   (Дело C-136/15 P)
   (2015/C 311/19)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Mohammad Makhlouf (представител: G. Karouni, avocat)

      Друга страна в производството: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени обжалваното съдебно решение,

               —

               Да се обявят решенията и регламентите на Съвета на Европейския съюз, които са предмет на настоящата жалба, за недействителни в частите, които се отнасят до жалбоподателя,

               —

               Да се осъди Съвета да заплати съдебните разноски на жалбоподателя в производството по обжалване и в производството пред Общия съд.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква едно-единствено основание, изведено от допусната от Общия съд грешка при прилагане на правото във връзка с прилагането на правилата относно задължението, поверено на Съвета.
   По-специално, жалбоподателят упреква Общия съд за това, че се е основал на мотиви на Съвета, които са непълни и неподкрепени с конкретни доказателства, което не му позволило да установи специфичните и конкретни причини за вписването си. В резултат на това жалбоподателят не бил в състояние да осигури адекватна защита поради незнание на деянието, в които е бил упрекнат във връзка с репресия на демонстрантите или с предоставяне на подкрепа на режима, или с възползване от режима.
   Освен това Общият съд явно изопачил задължението си за мотивиране като се опитал се да поправи бездействието на Съвета, позовавайки се, неправилно и за първи път в своето решение, на факта, че жалбоподателят „се възползва от режима“.
   Така липсата на ясно и точно посочване в мотивите на Съвета на инкриминираното деяние, довело до ограничителната мярка, засегнало сериозно упражняването на правото на защита на жалбоподателя.


title: Дело T-100/14: Жалба, подадена на 12 февруари 2014 г.  — Tecalan/СХВП — Ensinger (TECALAN)

text:
               14.4.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 112/51

         Жалба, подадена на 12 февруари 2014 г. — Tecalan/СХВП — Ensinger (TECALAN)
   (Дело T-100/14)
   2014/C 112/66
   Език на жалбата: немски

      Страни

      Жалбоподател: Tecalan GmbH (Грюнберг, Германия) (представител: S. Holthaus, Rechtsanwältin)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Ensinger GmbH (Нуфринген, Германия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 11 декември 2013 г., постановено по преписка R 2308/2012-1,

               —

               да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността: жалбоподателят.

      Марка на Общността, предмет на спора: словна марка „TECALAN“ за стоки от клас 17 (заявка за регистрация на марка на Общността № 6 203 285).

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Ensinger GmbH.

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: словна марка „TECADUR“ за стоки от клас 17.

      Решение на отдела по споровете: уважава възражението.

      Решение на апелативния състав: отхвърля жалбата.

      Изложени правни основания: нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело T-180/10: Определение на Общия съд от 6 септември 2012 г. — Nickel Institute/Комисия (Достъп до документи — Регламент (ЕО) № 1049/2001 — Класификация, опаковане и етикетиране на някои съединения на никелов карбонат като опасни вещества — Директиви 2008/58/ЕО и 2009/2/ЕО — Изменение с цел адаптиране към техническия прогрес за тридесети и тридесет и първи път на Директива 67/548/ЕИО — Частичен отказ за достъп — Жалба за отмяна — Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)

text:
               27.10.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 331/24

      Определение на Общия съд от 6 септември 2012 г. — Nickel Institute/Комисия
      (Дело T-180/10) (1)

      (Достъп до документи - Регламент (ЕО) № 1049/2001 - Класификация, опаковане и етикетиране на някои съединения на никелов карбонат като опасни вещества - Директиви 2008/58/ЕО и 2009/2/ЕО - Изменение с цел адаптиране към техническия прогрес за тридесети и тридесет и първи път на Директива 67/548/ЕИО - Частичен отказ за достъп - Жалба за отмяна - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество)
      (2012/C 331/45)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Nickel Institute (Торонто, Канада) (представители: първоначално адв. K. Nordlander и H. Pearson, solicitor, впоследствие K. Nordlander)

         Ответник: Европейска комисия (представители: P. Oliver и P. Costa de Oliveira)

         Встъпили страни в подкрепа на исканията на жалбоподателя: Република Финландия (представители: J. Heliskoski и M. Pere) и Кралство Швеция (представители: A. Falk, K. Petkovska, C. Meyer-Seitz и S. Johannesson)

         Предмет

      Искане за отмяна на Решение на Европейската комисия от 8 февруари 2010 г. (SG.E3/HP/psi — Ares(2010)65824), с което се отказва предоставяне на Nickel Institute на пълен достъп до определени вътрешни документи, по-специално до становища на правната служба на Комисията, изготвени в рамките на две последователни процедури, довели до класификацията по-конкретно на някои съединения на никелов карбонат в приложение I към Директива 67/548/ЕИО на Съвета от 27 юни 1967 година за сближаването на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно класификацията, опаковането и етикетирането на опасни вещества (ОВ 196, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 1, стр. 23)

         Диспозитив

                  1.

                  Липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество.

                  2.

                  Осъжда Европейската комисия да понесе направените от нея съдебни разноски, както и половината от съдебните разноски, направени от Nickel Institute.

                  3.

                  Nickel Institute понася половината от направените от него съдебни разноски.

                  4.

                  Република Финландия и Кралство Швеция понасят направените от тях съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 161, 19.6.2010 г.


title: Дело T-408/10: Жалба, продадена на 8 септември 2010 г. — Roca Sanitario/Комисия

text:
               6.11.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 301/55

         Жалба, продадена на 8 септември 2010 г. — Roca Sanitario/Комисия
   (Дело T-408/10)
   ()
   2010/C 301/88
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Roca Sanitario, SA (Барселона, Испания) (представители: J. Folguera Crespo и M. Merola, abogados)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се обявят за частично недействителни членове 1, 2 и 4 от Решение на Европейската комисия от 23 юни 2010 г., доколкото се отнасят до Roca Sanitario,

               —

               при условията на евентуалност, да се намали размера на наложената на Roca Sanitario глоба в съответствие с изложеното в жалбата, доколкото Общият съд приеме това за уместно с оглед на изложените съображения или поради други възприети от посочения съд съображения,

               —

               при условията на евентуалност и в случай, че Общият съд постанови решения по другите подадени от Roca France или Laufen Austria жалби, намалявайки наложените с Решение на Европейската Комисия от 23 юни 2010 г. глоби за извършени от тези дружества нарушения, за които Roca Sanitario е солидарно отговорно, да се признае правото на Roca Sanitario на еквивалентно намаляване на размера на глобата, за заплащането на която е солидарно отговорно, и

               —

               да се осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски на Roca Sanitario.

      Правни основания и основни доводи

   Обжалваното решение в настоящото производство е същото като по дело T-364/10, Duravit и др./Комисия и по дело T-368/10, Rubinetteria Cisal/Комисия.
   Правните основания и основни доводи са сходни с изложените по тези дела.
   Жалбоподателят твърди по-специално, че е налице явна грешка в преценката при определянето на неговата солидарна отговорност за нарушенията, за които се твърди, че са извършени от Roca France и Laufe Austria, като максималният размер на глобата, която може да бъде наложена по силата на член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора (1), е значително надхвърлен.
   Твърди се също, че за целите на възлагането на отговорността и за изчисляването на глобата в обжалваното решение неоснователно не са взети предвид представените значителни доказателства, които оборват презумпцията за упражняване на значително влияние от страна на жалбоподателя върху Roca France и Laufen Austria.
   Според жалбоподателя обжалваното решение противоречи на правото на защита, тъй като в него отговорността на жалбоподателя е основана на фактически обстоятелства и субективни преценки, които не са се съдържали в изложението на възраженията и по отношение на които той не е имал възможност да изрази становище.

      (1)  ОВ L 1, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167.


title: Дело F-13/14: Жалба, подадена на 17 февруари 2014 г.  — ZZ/Комисия

text:
               7.4.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 102/46

         Жалба, подадена на 17 февруари 2014 г. — ZZ/Комисия
   (Дело F-13/14)
   2014/C 102/68
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: ZZ (представител: S. Orlandi, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия

      Предмет на производството

   Отмяна на решението, с което се отхвърля искането за продължаване на срока на даденото предварително разрешение за възстановяването на разходите за логопед на сина на жалбоподателя, в рамките на лечението на негово тежко заболяване, за периода 2012/2013 г.

      Искания на жалбоподателя

               —

               Да се отмени решението от 26 април 2013 г., с което се отхвърля искането възстановяването на разходите за логопед на сина на жалбоподателя, в рамките на лечението на негово тежко заболяване, да бъде продължено за периода 2012/2013 г.

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски.


title: Дело T-235/12: Решение на Общия съд от 11 декември 2014 г.  — CEDC International/СХВП — Underberg (Форма на стръкче трева в бутилка) (Марка на Общността — Производство по възражение — Заявка за триизмерна марка на Общността — Форма на стръкче трева в бутилка — По-ранна национална триизмерна марка — Реално използване на по-ранната марка — Член 75 и член 76, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009 — Представяне на доказателства за първи път пред апелативния състав — Право на преценка, предоставено от член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009 — Задължение за мотивиране)

text:
               9.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 46/44

         Решение на Общия съд от 11 декември 2014 г. — CEDC International/СХВП — Underberg (Форма на стръкче трева в бутилка)
   (Дело T-235/12) (1)

   ((Марка на Общността - Производство по възражение - Заявка за триизмерна марка на Общността - Форма на стръкче трева в бутилка - По-ранна национална триизмерна марка - Реално използване на по-ранната марка - Член 75 и член 76, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 207/2009 - Представяне на доказателства за първи път пред апелативния състав - Право на преценка, предоставено от член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009 - Задължение за мотивиране))
   (2015/C 046/54)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: CEDC International sp. z o.o. (Oborniki Wielkopolskie, Полша) (представители: M. Siciarek, G. Rząsa и J. Mrozowski, avocats)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (представител: D. Walicka)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на СХВП, встъпила в производството пред Общия съд: Underberg AG (Dietlikon, Швейцария) (представители: V. von Bomhard, A. Renck и J. Fuhrmann, avocats)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на СХВП от 26 март 2012 г. (преписка R 2506/2010-4) относно производство по възражение между Przedsiębiorstwo Polmos Białystok (Spółka Akcyjna) и Underberg AG

      Диспозитив

               1)

               Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 26 март 2012 г. (преписка R 2506/2010 4).

               2)

               СХВП понася собствените си разноски и разноските, направени от CEDC International sp. z o.o.

               3)

               Underberg AG понася собствените си разноски.

      (1)  ОВ C 243, 11.8.2012 г.


title: Дело C-82/09: Преюдициално запитване, отправено от Symvoulio tis Epikrateias (Гърция) на 25 февруари 2009 г. — Dimos Agios Nikalaos Kritis/Ypourgos Agrotikis Anaptixis kai Trofimon

text:
               1.5.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 102/14

         Преюдициално запитване, отправено от Symvoulio tis Epikrateias (Гърция) на 25 февруари 2009 г. — Dimos Agios Nikalaos Kritis/Ypourgos Agrotikis Anaptixis kai Trofimon
   (Дело C-82/09)
   2009/C 102/24
   Език на производството: гръцки

      Запитваща юрисдикция

   Symvoulio tis Epikrateias

      Страни в главното производство

      Ищец: Dimos Agiou Nikolaou Kritis

      Ответник: Ypourgos Anaptyxis kai Trofimon

      Преюдициални въпроси

               Α)

               Дали дефинициите на понятията „гора“ и „залесена земя“, съдържащи се в член 3, букви а) и б) от Регламент (ЕО) № 2152/2003, намират приложение и в областите, които имат отношение към защитата и в по-общ смисъл към управлението на „горите“ и на „залесените земи“ по смисъла на посочените по-горе дефиниции и които не са изрично регулирани от този регламент, но все пак са предвидени от националния правен ред?

               Б)

               При утвърдителен отговор на предходния въпрос по точка А), може ли националният правен ред да дефинира като „гори“ или „залесени земи“ площи, които не са нито „гори“, нито „залесени земи“ по смисъла на дефинициите в член 3, букви а) и б) от Регламент (ЕО) № 2152/2003?

               В)

               При утвърдителен отговор на предходния въпрос по точка Б), ако националният правен ред може да дефинира като „гори“ или „залесени земи“ площи, които не са „гори“ или „залесени земи“ по смисъла на дефинициите в член 3, букви а) и б) от Регламент (ЕО) № 2152/2003, може ли такава дефиниция да бъде различна от предвидената от посочения регламент дефиниция както по отношение на съставните елементи на тези понятия по смисъла на регламента, така и по отношение на цифровото определяне на параметрите на тези съставни елементи, които евентуално могат да бъдат общи с предвидените от регламента, или трябва да се счита, че тази дадена от националния правен ред дефиниция може да съдържа съставни елементи на понятията „гора“ или „залесена земя“, които са различни от съдържащите се в дефинициите на регламента, но по отношение на общите елементи е разрешено единствено те да не бъдат определяни по цифров способ и че в случай на цифрово определяне то не би могло да се отклонява от цифровото определяне, предвидено от регламента?


title: Дело C-261/16 P: Жалба, подадена на 10 май 2016 г. от Nagel International AG и др. срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 29 февруари 2016 г. по дело T-254/12, Nagel International AG и др./Европейска комисия

text:
               11.7.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 251/18

         Жалба, подадена на 10 май 2016 г. от Nagel International AG и др. срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 29 февруари 2016 г. по дело T-254/12, Nagel International AG и др./Европейска комисия
   (Дело C-261/16 P)
   (2016/C 251/19)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподатели: Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd (представители: U. Denzel, C. von Köckritz и C. Klöppner, Rechtsanwälte)

      Друга страна в производството: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателите

               —

               да бъде отменено решението на Общия съд (девети състав) от 29 февруари 2016 г. по дело T-254/12,

               —

               на основание на член 263, параграф 4 ДФЕС да бъде отменен член 1, параграфи 1 и 2, член 2 и член 3 от Решение на Комисията от 28 май 2012 г., C(2012) 1959 окончателен (преписка COMP/39462 – Спедиторски услуги), в частта им, в която се отнасят до жалбоподателите;

               —

               да бъдат отменени или значително намалени наложените на жалбоподателите с горепосоченото решение глоби;

               —

               да бъде осъдена Комисията да заплати съдебните разноски на жалбоподателите, направени във връзка с производството пред Общия съд и пред Съда.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите посочват пет основания:
   Първо, Общият съд допуска грешка в прилагането на правото, като приема, че поведението на NES и на AMS нарушавало член 101 ДФЕС. Член 101 ДФЕС не бил приложим към това поведение, тъй като то не било в състояние да засегне търговията между държавите.
   Второ, била допусната грешка при изчисляването наложените на жалбоподателите глоби. Било установено наличието на поведение, нарушаващо правото относно картелите, що се отнася до отделни такси („fees“ или „surcharges“). В това отношение Общият съд следвало да изчисли налаганата глоба единствено с оглед на реализирания оборот чрез събиране на съответните такси. Общият съд не взел предвид обстоятелството, че чрез включването на допълнителни обороти (по-специално на реализираните обороти от таксите за превоз на товари) при изчисляването на глобите, Комисията нарушила точка 13 от Насоките за определянето на глобите. Тъй като приложил същия метод имплицитно и при упражняването на правомощието си за неограничен съдебен контрол, Общият съд допуснал грешка и при упражняването на това негово правомощие.
   Трето, Общият съд нарушил принципа за равно третиране. K+N, за разлика от останалите спедитори, не работило въз основа на консолидационния модел, а от икономическа гледна точка то участвало в над 90 % от сключваните сделки като класически посредник. Поради твърде значителните различия в търговския модел Общият съд следвало да има диференциран подход и не трябвало да третира по сходен начин различни положения. Общият съд следвало по-специално да отмени изчислената от Комисията глоба и следвало да наложи на жалбоподателите глоба, определена единствено въз основата на реализирания оборот вследствие на събраните „fees“ или „surcharges“.
   Четвърто, наложените от Общия съд глоби били явно непропорционални. Потвърдените от Общия съд глоби били очевидно прекомерни и не следвало да се обосноват с постигането на целения възпиращ ефект.
   Пето, Общият съд не се съобразил с Air Transport Exemption (изключението по отношение на въздушните превозвачи) и поради това по отношение на NES и AMS погрешно приел, че се прилага член 101 ДФЕС.


title: Дело C-107/17: Преюдициално запитване от Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Литва), постъпило на 3 март 2017 г. — UAB Aviabaltika/BAB Ūkio bankas

text:
               22.5.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/11

         Преюдициално запитване от Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Литва), постъпило на 3 март 2017 г. — UAB Aviabaltika/BAB Ūkio bankas
   (Дело C-107/17)
   (2017/C 161/14)
   Език на производството: литовски

      Запитваща юрисдикция

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: UAB Aviabaltika

      Ответник: BAB Ūkio bankas

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли член 4, параграф 5 от Директива 2002/47 (1) да се тълкува в смисъл, че задължава държавите членки да установят правни норми, които предвиждат, че след обявяването в несъстоятелност на обезпеченото лице (банка в производство по ликвидация) финансовото обезпечение не се включва в масата на несъстоятелността? С други думи, длъжни ли са държавите членки да установят правни норми, съгласно които обезпеченото лице (банката) да може de facto да удовлетвори вземането си, гарантирано с финансово обезпечение (паричните средства по сметката в банката и вземането за тези средства), независимо че изпълнителното събитие е настъпило след започването на производството по ликвидация на обезпеченото лице (банката)?

               2)

               Трябва ли член 4, параграфи 1 и 5 от Директива 2002/47 да се тълкуват систематично в смисъл, че предоставят на обезпечителя правото да изисква вземането на обезпеченото лице (банката), гарантирано с финансовото обезпечение (паричните средства по сметката в банката и вземането за тези средства), да бъде удовлетворено преди всичко посредством използването на финансовото обезпечение, и съответно в смисъл, че налагат задължение на обезпечителя да направи такова искане независимо от започналото производство по ликвидация?

               3)

               При отрицателен отговор на втория въпрос и ако обезпечителят удовлетвори чрез използване на други свои активи гарантираното с финансово обезпечение вземане на обезпечения, трябва ли разпоредбите на Директива 2002/47, и по-специално членове 4 и 8 от нея, да се тълкуват в смисъл, че обезпечителят също подлежи и на освобождаване от правилата за равно третиране на кредиторите на обезпеченото лице (банката) в производството по ликвидация и че обезпечителят трябва да се ползва с предимство пред другите кредитори в производството по ликвидация, за да получи обратно финансовото обезпечение?

      (1)  Директива 2002/47/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 юни 2002 година относно финансовите обезпечения (ОВ L 168, 2002 г., стр. 43; Специално идание на български език, 2007 г., глава 10, том 3, стр. 6).


title: Дело T-346/06: Определение на Първоинстанционния съд от 18 февруари 2009 г. — IMS/Комисия (Жалба за отмяна и искане за обезщетение — Директива 98/37/ЕО — Машини с маркировка CE — Рискове за безопасността на хората — Национална мярка за забрана — Становище на Комисията, с което мярката се обявява за обоснована — Жалба за отмяна — Оттегляне на обжалвания акт — Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество — Иск за обезщетение — Член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд — Недопустимост)

text:
               18.4.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 90/26

         Определение на Първоинстанционния съд от 18 февруари 2009 г. — IMS/Комисия
   (Дело T-346/06) (1)

   (Жалба за отмяна и искане за обезщетение - Директива 98/37/ЕО - Машини с маркировка „CE“ - Рискове за безопасността на хората - Национална мярка за забрана - Становище на Комисията, с което мярката се обявява за обоснована - Жалба за отмяна - Оттегляне на обжалвания акт - Липса на основание за постановяване на съдебно решение по същество - Иск за обезщетение - Член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд - Недопустимост)
   2009/C 90/42
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Industria Masetto Schio Srl (IMS) (Schio, Италия) (представители: F. Colonna и T. Romolotti, avocats)

      Ответник: Комисия на Европейските общности (представители: C. Zadra и D. Lawunmi)

      Встъпила страна в подкрепа на ответника: Френска република (представител: G. de Bergues)

      Предмет

   От една страна, искане за отмяна на Становище C (2006) 3914 на Комисията от 6 септември 2006 г. относно мярка за забрана, наложена от френските власти във връзка с някои механични преси, носещи марката IMS и, от друга страна, искане за обезщетение на вредите, които жалбоподателят твърди, че е претърпял вследствие на приемането на това становище.

      Диспозитив

               1)

               Липсва основание за постановяване на съдебно решение по същество по искането за отмяна.

               2)

               Отхвърля жалбата като недопустима в останалата ѝ част.

               3)

               Комисията понася разноските по обезпечителното производство. За останалата част Комисията и Industria Masetto Schio Srl (IMS) понасят всяка от тях половината от съдебните разноски.

               4)

               Френската република понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 20, 27.1.2007 г.


title: Дело T-875/16: Жалба, подадена на 12 декември 2016 г. — Falcon Technologies International/Комисия

text:
               13.2.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 46/23

         Жалба, подадена на 12 декември 2016 г. — Falcon Technologies International/Комисия
   (Дело T-875/16)
   (2017/C 046/26)
   Език на производството: италиански

      Страни

      Жалбоподател: Falcon Technologies International LLC (Рас ал-Хайма, Обединени арабски емирства) (представители: R. Sciaudone и G. Arpea, адвокати)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да разпореди на Комисията да представи окончателния доклад,

               —

               да отмени обжалваното решение, и

               —

               да осъди Комисията да заплати съдебните разноски по настоящото производство.

      Основания и основни доводи

   Настоящата жалба е подадена срещу решението на Комисията от 14 октомври 2016 г., с което тя отхвърля потвърдителното заявление на жалбоподателя за достъп до документа „Final report of an assessment of ICIM (NB 0425), carried out in the framework of the joint assessment process for notified bodies (DG (SANTE) 2015-7552)“.
   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три основания.

               1.

               Първото основание е изведено от нарушение на член 4, параграф 2, първо тире от Регламент № 1049/2001 (1)

                           —

                           Жалбоподателят се позовава, на първо място, на неправилно тълкуване на понятието „търговски интерес“ по смисъла на член 4, параграф 2, първо тире от Регламент № 1049/2001. Оценката, която се съдържа в окончателния доклад, приет в резултат на добре структурирано административно производство относно спазването от страна на ICIM на правната уредба, Регламент за изпълнение (ЕС) № 920/2013 (2), приложима към нотифицираните органи, не съдържа никаква информация, която традиционно се счита за търговска. При всички положения, твърдяната вреда, която произтича от оповестяването на окончателния доклад, сама по себе си не е достатъчна, за да се приложи дерогацията по член 4, параграф 2, първо тире от регламент № 1049/2001. На второ място, в обжалваното решение не са посочени по ясен, аналитичен и недвусмислен начин елементите, които са накарали Комисията да приеме, че предоставянето на достъп на FTI до окончателния доклад ще увреди ICIM, нито е посочен резултатът от претеглянето на предполагаемите търговски интереси на ICIM и интереса на неговите търговски партньори, включително жалбоподателя, от узнаване на степента на надеждност на нотифицирания орган.

               2.

               Второто основание е изведено от неправилното изключване на по-висшия обществен интерес и от неправилното тълкуване и прилагане на член 4, параграф 2, в края на Регламент № 1049/2001.

                           —

                           Обжалваното решение трябва да бъде отменено поради това, че Комисията е изключила наличието на по-висш обществен интерес от оповестяването, от една страна, и наличието на други обществени интереси, които са по-висши от интересите, защитени в член 4, параграф 2, първо тире от Регламент № 1049/2001, от друга страна. Жалбоподателят поддържа, че в нарушение на съдебната практика по дело Комисия/EnBW (3) не е било взето предвид същественото значение на окончателния доклад за целите на съдебната защита пред националните съдилища и тя не е била счетена за по-висш обществен интерес. При всички положения, обжалваното съдебно решене е опорочено, тъй като в него защитата на конкуренцията и на общественото здраве не са счетени за по-висш обществен интерес.

               3.

               Третото основание и изведено от неправилното тълкуване и прилагане на член 4, параграф 6 от Регламент № 1049/2001

                           —

                           Накрая, в нарушение на принципа на пропорционалност Комисията не е преценила правилно възможността за предоставяне на частичен достъп до окончателния доклад. Определени части от приетото от Комисията решение от административен тип, в които се съдържат чувствителни или обективно секретни данни, са могли да бъдат заличени. Нищо не пречело да се изготви поверителна версия на окончателния доклад, която да позволи да се разбере в достатъчна степен оценката на ICIM, без с това да се разкрива евентуално (макар и малко вероятно) търговска тайна.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, 2001 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).

      (2)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 920/2013 на Комисията от 24 септември 2013 година за определяне и наблюдение на нотифицираните органи съгласно Директива 90/385/ЕИО на Съвета относно активните имплантируеми медицински изделия и Директива 93/42/ЕИО на Съвета относно медицинските изделия.

      (3)  Вж. решение от 27 февруари 2014 г., C-365/12 P, Комисия/EnBW, т. 107.


title: Дело T-224/09: Определение на Общия съд от 13 септември 2011 г. — CEVA/Комисия (Жалба за отмяна — Специална програма за изследване и технологическо развитие по проблемите на Енергия, околна среда и устойчиво развитие — Проект Protop — Договор за финансово подпомагане — Искане за възстановяване на суми, изплатени авансово в изпълнение на договор за финансиране на изследователска дейност — Възлагане на подизпълнител — Напомнително писмо — Неподлежащ на обжалване акт — Недопустимост)

text:
               12.11.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 331/20

         Определение на Общия съд от 13 септември 2011 г. — CEVA/Комисия
   (Дело T-224/09) (1)

   (Жалба за отмяна - Специална програма за изследване и технологическо развитие по проблемите на „Енергия, околна среда и устойчиво развитие“ - Проект Protop - Договор за финансово подпомагане - Искане за възстановяване на суми, изплатени авансово в изпълнение на договор за финансиране на изследователска дейност - Възлагане на подизпълнител - Напомнително писмо - Неподлежащ на обжалване акт - Недопустимост)
   2011/C 331/38
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) (Pleubian, Франция) (представител: J.-M. Peyrical, avocat)

      Ответник: Европейска комисия (представители: V. Joris, подпомаган от E. Bouttier, avocat)

      Предмет

   Искане за отмяна на напомнително писмо на Комисията от 6 април 2009 г., с което тя приканва жалбоподателя да ѝ възстанови сумите, които му е изплатила авансово в изпълнение на договор за финансово подпомагане, сключен за проект, който да се осъществи в рамките на специалната програма за изследване, технологическо развитие и демонстрационни дейности, наречена „Енергия, околна среда и устойчиво развитие“

      Диспозитив

               1.

               Отхвърля жалбата като недопустима.

               2.

               Осъжда Centre d’étude et de valorisation des algues SA (CEVA) да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 205, 29.8.2009 г.


title: Дело T-27/17: Жалба, подадена на 18 януари 2017 г. — Jalkh/Парламент

text:
               6.3.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 70/29

         Жалба, подадена на 18 януари 2017 г. — Jalkh/Парламент
   (Дело T-27/17)
   (2017/C 070/38)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Jean-François Jalkh (Грец-Арменвилер, Франция) (представител: J.-P. Le Moigne, avocat)

      Ответник: Европейски парламент

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на Европейския парламент от 22 ноември 2016 г., с което се отнема имунитетът на член на Парламента на жалбоподателя и се приема доклад № A8-3018/2016 от г-н [X],

               —

               да осъди Европейския парламент да заплати на г-н Jalkh сумата от 8 000 EUR като обезщетение за претърпените от него неимуществени вреди,

               —

               да осъди Европейския парламент да заплати всички съдебни разноски,

               —

               да осъди Европейския парламент да заплати на г-н Jalkh сумата от 5 000 EUR за възстановяване на подлежащи на възстановяване съдебни разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага девет основания.

               1.

               Първото основание е твърдение за нарушение на член 9 от Протокола за привилегиите и имунитетите на Европейските общности. Според жалбоподателя Европейският парламент приложил неправилно разпоредбите относно имунитета на членовете на Френския парламент и симулирал объркване на членове 8 и 9 от Протокол № 7 за привилегиите и имунитетите на Европейския съюз.

               2.

               Второто основание е твърдение, че в случая задължително трябвало да се приложи член 9 от Протокола за привилегиите и имунитетите на Европейските общности. Според жалбоподателя френските съдебни органи го обвинявали, че направил изявление, което не било негово, като не оспорвали, че то било в рамките на политическата му дейност.

               3.

               Третото основание е твърдение за нарушение, свързано със самото понятие за имунитет на член на Парламента. Според жалбоподателя Парламентът симулирал незнание, че имунитетът, с който се ползвали членовете му в едно демократично общество, включвал юрисдикционен имунитет в две направления: те не носили отговорност за действията си и не можели да им бъдат налагани наказания.

               4.

               Четвъртото основание е твърдение за отклоняване от постоянната практика на Комисията по правни въпроси на Европейския парламент в областта на:

                           —

                           свободата на изразяване на мнение

                           —

                              fumus persecutionis

               5.

               Петото основание е твърдение за нарушение на правната сигурност в Съюза и на оправданите правни очаквания.

               6.

               Шестото основание е твърдение за засягане на независимостта на член на Парламента.

               7.

               Седмото основание е твърдение за нарушение на разпоредбите от Правилника за дейността на Европейския парламент, свързани с процедурата за отнемане на мандат на член на Парламента (член 3, нов параграф 4, втора алинея от споменатия правилник). Според жалбоподателя нарушението, в което бил обвинен, се наказвало съгласно френския закон и с отнемане на правото му да бъде избиран, което от своя страна било основание за отнемане на мандата му, но че, макар процедурата да го изисквала, френското правителство не било уведомило за този факт председателя на Парламента и никой от компетентните органи на Парламента (председателят, комисията по правни въпроси, асамблеята) не му бил потърсил отговорност. Неизпълнението на това съществено формално изискване било достатъчно за опорочаването на доклада и на обжалваното решение.

               8.

               Осмото основание е твърдение за нарушение на правото на защита на жалбоподателя. На последния не била предоставена възможност да гласува в пленарното заседание на Парламента по искането за отнемането на имунитета му. Той разполагал само с 10 минути, за да изложи защитата си по двете отнасящи се до него преписки пред Комисията по правни въпроси след приключването на работата ѝ към 18 часа.

               9.

               Деветото основание е твърдение за липса на каквото и да било правно основание за провеждане на разследване по искането на отнемане на имунитета му, тъй като:

                           —

                           най-напред, жалбоподателят нито бил директор на печатното издателство на Front national (наричан по-нататък „FN“) и федерациите му, нито отговарял за публикациите на уебсайтовете на федерациите FN, а следователно и за публикациите на федерация FN 66 (Pyrénées Orientales), като в това отношение докладът на Парламента не отговарял на истината,

                           —

                           по-нататък, жалбоподателят не бил автор на спорната брошура — истинските ѝ съставители били известни, но след отнемането на имунитета му не им било повдигнато обвинение,

                           —

                           повдигането на обвинения срещу избрани от народа лица под претекст, че в програмата си искат промяна на съществуващото законодателство, било освен това особено опасно нарушение на демократичните принципи, и по-специално на свободата на изразяване на мнение.


title: Дело C-324/12: Определение на Съда (трети състав) от 21 март 2013 г. (преюдициално запитване от Handelsgericht Wien — Австрия) — Novontech-Zala kft/LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH (Член 99 от Процедурния правилник — Съдебно сътрудничество по граждански дела — Регламент (ЕО) № 1896/2006 — Процедура за европейска заповед за плащане — Просрочено възражение — Член 20 — Преглед в изключителни случаи — Липса на „извънредни“ обстоятелства)

text:
               3.8.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 225/45

         Определение на Съда (трети състав) от 21 март 2013 г. (преюдициално запитване от Handelsgericht Wien — Австрия) — Novontech-Zala kft/LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH
   (Дело C-324/12) (1)

   (Член 99 от Процедурния правилник - Съдебно сътрудничество по граждански дела - Регламент (ЕО) № 1896/2006 - Процедура за европейска заповед за плащане - Просрочено възражение - Член 20 - Преглед в изключителни случаи - Липса на „извънредни“ обстоятелства)
   2013/C 225/78
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Handelsgericht Wien

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Novontech-Zala kft

      Ответник: LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH

      Предмет

   Преюдициално запитване — Handelsgericht Wien — Тълкуване на член 20, параграф 1, буква б) и параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1896/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година за създаване на процедура за европейска заповед за плащане (ОВ L 399, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 9, стр. 108) — Възражение срещу европейската заповед за плащане, изпратено след изтичане на срока поради пропуск на ангажирания от съответната страна адвокат — Евентуално наличие на форсмажорни или на извънредни обстоятелства

      Диспозитив

   Неспазването на срока за подаване на възражение срещу европейска заповед за плащане поради неизпълнение на задължение от страна на представителя на длъжника не е основание за преглед на заповедта за плащане, тъй като такова неспазване не представлява извънредно обстоятелство нито по смисъла на член 20, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 1896/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година за създаване на процедура за европейска заповед за плащане, нито по смисъла на параграф 2 от същия член.

      (1)  ОВ C 303, 6.10.2012 г.


title: Дело T-492/14: Жалба, подадена на 30 юни 2014 г.  — La Perla/СХВП — Alva Management (LA PERLA)

text:
               25.8.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 282/52

         Жалба, подадена на 30 юни 2014 г. — La Perla/СХВП — Alva Management (LA PERLA)
   (Дело T-492/14)
   2014/C 282/68
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: La Perla sp. z o.o. (Варшава, Полша) (представител: M. Siciarek, lawyer)

      Ответник: Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Alva Management GmbH (Icking, Германия)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) от 28 април 2014 г. по преписка R 626/2013-4,

               —

               да осъди ответника и другата страна в производството, в случай че тя встъпи в настоящото производство, да заплатят съдебните разноски.

      Правни основания и основни доводи

      Заявител на марката на Общността La Perla sp. z o.o.

      Марка на Общността, предмет на спора: Словна марка „LA PERLA“ за стоки и услуги от класове 5 и 44 — Заявка за марка на Общността № 9 8 54  225

      Притежател на марката или знака, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Alva Management GmbH

      Марка или знак, на която/който е направено позоваване в подкрепа на възражението: Словна марка „PERLAMAR“, регистрирана като марка на Общността и като национална марка

      Решение на отдела по споровете: Уважава частично възражението.

      Решение на апелативния състав: Отменя частично обжалваното решение.

      Изложени правни основания: Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламента за марката на Общността.


title: Дело C-52/12: Преюдициално запитване, отправено от Giudice di Pace di Revere (Италия) на 2 февруари 2012 г. — Наказателно производство срещу Ion Beregovoi

text:
               31.3.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 98/20

         Преюдициално запитване, отправено от Giudice di Pace di Revere (Италия) на 2 февруари 2012 г. — Наказателно производство срещу Ion Beregovoi
   (Дело C-52/12)
   2012/C 98/33
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Giudice di Pace di Revere

      Страна в главното производство

   Ion Beregovoi

      Преюдициални въпроси

               1.

               С оглед на принципите на лоялно сътрудничество и на полезно действие на директивите, допускат ли членове 2, 4, 6, 7 и 8 от Директива 2008/115/ЕО (1) възможността гражданин на трета страна, незаконно пребиваващ на територията на държава членка, да бъде наказан с имуществена санкция, заменена с домашен арест като наказателноправна санкция, единствено поради незаконното му влизане и престой, още преди да е налице неизпълнение на заповед за извеждане, издадена от административния орган?

               2.

               С оглед на принципите на лоялно сътрудничество и на полезно действие на директивите, допускат ли членове 2, 15 и 16 от Директива 2008/115/ЕО възможността, след приемането на директивата, държава членка да приеме норма, която предвижда възможността гражданин на трета страна, незаконно пребиваващ на територията на държавата членка, да бъде наказан с имуществена санкция, заменена с подлежащо на незабавно изпълнение експулсиране като наказателноправна санкция, без да се спазват предвидената в директивата процедура и правата на чужденеца?

               3.

               Допуска ли принципът на лоялно сътрудничество по член 4, параграф 3 ДЕС прилагането на национална правна норма, приета в срока за транспониране на дадена директива, която има за цел да заобиколи или във всички случаи да ограничи приложното поле на директивата и какви мерки трябва да предприеме съдът ако установи наличието на подобна цел?

      (1)  ОВ L 348, стр.98.


title: Дело C-118/12 P: Жалба, подадена на 5 март 2012 г. от Enviro Tech Europe Ltd срещу Решението на Общия съд (първи състав) от 16 декември 2011 г. по дело T-291/04, Enviro Tech Europe Ltd, Enviro Tech International, Inc./Европейска комисия

text:
               28.7.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 227/6

         Жалба, подадена на 5 март 2012 г. от Enviro Tech Europe Ltd срещу Решението на Общия съд (първи състав) от 16 декември 2011 г. по дело T-291/04, Enviro Tech Europe Ltd, Enviro Tech International, Inc./Европейска комисия
   (Дело C-118/12 P)
   2012/C 227/10
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Enviro Tech Europe Ltd (представители: C. Mereu, K. Van Maldegem, avocats)

      Друга страна в производството: Европейска комисия, Enviro Tech International, Inc.

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Съда:

               —

               да отмени Решението на Общия съд по дело T-291/04 по отношение на неговата претенция за заплащане на обезщетение за вреди и

               —

               да установи, че ответникът е отговорен за претърпените от жалбоподателя вреди, или

               —

               при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд, който да се произнесе по претенциятa му за заплащане на обезщетение за вреди и

               —

               да осъди ответника да плати всички съдебни разноски по тези производства (включително съдебните разноски пред Общия съд).

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателят твърди, че при отхвърляне на иска му за заплащане на обезщетение за вреди поради това, че не е доказал наличието на противоправно деяние от страна на Комисията, Общият съд е нарушил правото на Европейския съюз. В частност жалбоподателят поддържа, че Общият съд е допуснал грешка в тълкуването си на Решение на Съда по дело C-425/08 и вследствие на това е допуснал правна грешка, като не е оценил третата част от първото правно основание на жалбоподателя за неправомерност, във връзка с „обичайното разглеждане или употреба“ и като е направил извод, че искът за обезщетение за вреди трябва да бъде отхвърлен.
   Поради тези причини жалбоподателят иска да се отмени Решението на Общия съд по дело T-291/04 по отношение на неговата претенция за обезщетение за вреди и ответникът да бъде обявен за отговорен за претърпените от жалбоподателя вреди.


title: Дело T-48/12: Жалба, подадена на 6 февруари 2012 г. — Euroscript — Polska/Парламент

text:
               14.4.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 109/19

         Жалба, подадена на 6 февруари 2012 г. — Euroscript — Polska/Парламент
   (Дело T-48/12)
   2012/C 109/43
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Euroscript — Polska Sp. z o.o. (Краков, Полша) (представител: J.-F. Steichen, avocat)

      Ответник: Европейски парламент

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               като главно искане, да отмени решението от 9 декември 2011 г.;

               —

               при условията на евентуалност, да отмени процедурата за възлагане на обществена поръчка № PL/2011/EP;

               —

               да осъди Парламента да заплати съдебните разноски;

               —

               да запази за жалбоподателя всички други права, правни основания и средства за съдебна защита.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага две правни основания.

               1.

               Първото правно основание е изведено от злоупотреба с власт доколкото Европейският парламент не бил съобщил или, съответно, бил съобщил със закъснение поисканата от жалбоподателя информация вследствие на новото възлагане на поръчката в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка за преводачески услуги на полски език (1).

               2.

               Второто правно основание е изведено от нарушение на принципните правила на Европейския съюз, включително нарушение на Финансовия регламент (2) и нарушение на регламента за прилагането на Финансовия регламент (3), тъй като искането на одобрения оферент за преразглеждане на неговата оферта било просрочено и следователно Парламентът не можел да отмени решението си да възложи поръчката на жалбоподателя, освен ако не спре или отмени процедурата за възлагане на обществена поръчка.

      (1)  ОВ 2011/S 56-090361.

      (2)  Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета от 25 юни 2002 година относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 248, стр. 1; Специално издание на български език, глава 1, том 3, стр. 198).

      (3)  Регламент (ЕО, Евратом) № 2342/2002 на Комисията от 23 декември 2002 година относно определянето на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета относно Финансовия регламент, приложим към общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 357, стр. 1; Специално издание на български език, глава 1, том 4a стр. 3).


title: Съединени дела C-372/09 и C-373/09: Решение на Съда (четвърти състав) от 17 март 2011 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation, Франция) — Производства по дела, заведени от Josep Peñarroja Fa (Член 43 ЕО — Свобода на установяване — Член 49 ЕО — Свободно предоставяне на услуги — Ограничения — Вещи лица — писмени преводачи — Упражняване на публичната власт — Национална правна уредба, която запазва качеството на вещо лице само за лицата, включени в съставени от националните съдебни органи списъци — Обосноваване — Пропорционалност — Директива 2005/36/ЕО — Понятие „регламентирана професия“ )

text:
               7.5.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 139/5

         Решение на Съда (четвърти състав) от 17 март 2011 г. (преюдициално запитване от Cour de cassation, Франция) — Производства по дела, заведени от Josep Peñarroja Fa
   (Съединени дела C-372/09 и C-373/09) (1)

   (Член 43 ЕО - Свобода на установяване - Член 49 ЕО - Свободно предоставяне на услуги - Ограничения - Вещи лица — писмени преводачи - Упражняване на публичната власт - Национална правна уредба, която запазва качеството на вещо лице само за лицата, включени в съставени от националните съдебни органи списъци - Обосноваване - Пропорционалност - Директива 2005/36/ЕО - Понятие „регламентирана професия“)
   2011/C 139/07
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Cour de cassation

      Страни в производствата по дела, заведени от

   Josep Penarroja Fa

      Предмет

   Преюдициално запитване — Cour de cassation (Франция) — Тълкуване на членове 43, 45, 49 и 50 ЕО — Национална правна уредба, която запазва качеството на вещо лице само за лицата, включени в съставени от националните съдебни органи списъци, и поставя включването в зависимост от изисквания за възраст, компетентност, морал и независимост, но нито отчита обстоятелството, че съдебните органи на друга държава членка са признали качеството на вещо лице на молителя, нито въвежда други правила за контрол на посочените изисквания — Съвместимост на тази правна уредба с разпоредбите на общностното право във връзка със свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги

      Диспозитив

               1.

               Във всеки отделен случай възложената задача на специалист, назначен от юрисдикция като вещо лице — писмен преводач, в рамките на спор, с който тя е сезирана, представлява доставка на услуги по смисъла на член 50 ЕО, на който понастоящем съответства член 57 ДФЕС.

               2.

               Извършването от вещите лица на писмен превод като разглеждания в главното производство не е дейност, свързана с упражняването на публична власт по смисъла на член 45, първа алинея ЕО, на който понастоящем съответства член 51, първа алинея ДФЕС.

               3.

               Член 49 ЕО, на който понастоящем съответства член 56 ДФЕС, не допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която поставя включването в списък на вещите лица — писмени преводачи, в зависимост от изисквания за квалификация, без заинтересованите лица да могат да се запознаят с мотивите на взетото по отношение на тях решение и без същото да подлежи на ефективен съдебен контрол, при който може да се провери дали решението е законосъобразно, и по-конкретно дали е спазено произтичащото от правото на Съюза изискване квалификацията на тези лица, придобита и призната в други държави членки, да бъде надлежно отчетена.

               4.

               Член 49 ЕО, на който понастоящем съответства член 56 ДФЕС, не допуска изискване като предвиденото в член 2 от Закон № 71-498 от 29 юни 1971 година за вещите лица, изменен със Закон № 2004-130 от 11 февруари 2004 г., от което следва, че в националния списък на вещите лица като писмени преводачи могат да фигурират само лица, представили удостоверение, че са били включени в изготвян от апелативен съд списък на вещи лица през три поредни години, ако се окаже, че при разглеждането на молба от лице, което е установено в друга държава членка и не може да представи такова удостоверение, подобно изискване представлява пречка придобитата от това лице и призната в другата държава членка квалификация да бъде надлежно отчетена, за да се определи дали и доколко тази квалификация може да е равностойна на компетентността, която обикновено се очаква от лице, включено в изготвян от апелативен съд списък на вещи лица през три поредни години.

               5.

               Задачите на вещи лица — писмени преводачи, изпълнени от експерти, включени в списък като изготвяния от Cour de cassation национален списък на вещите лица, не попадат в обхвата на понятието „регламентирана професия“ по смисъла на член 3, параграф 1, буква а) от Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 година относно признаването на професионалните квалификации.

      (1)  ОВ C 282, 21.11.2009 г.


title: Дело C-139/12: Решение на Съда (десети състав) от 20 март 2014 г. (преюдициално запитване от Tribunal Supremo — Испания) — Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona/Generalidad de Cataluña (Преюдициално запитване  — Шеста директива ДДС  — Случаи на освобождаване  — Сделки по продажба на ценни книжа, водещи до прехвърляне на собственост върху недвижимо имущество  — Облагане с косвен данък, различен от ДДС  — Членове 49 ДФЕС и 63 ДФЕС  — Изцяло вътрешно положение)

text:
               12.5.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 142/5

         Решение на Съда (десети състав) от 20 март 2014 г. (преюдициално запитване от Tribunal Supremo — Испания) — Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona/Generalidad de Cataluña
   (Дело C-139/12) (1)

   ((Преюдициално запитване - Шеста директива ДДС - Случаи на освобождаване - Сделки по продажба на ценни книжа, водещи до прехвърляне на собственост върху недвижимо имущество - Облагане с косвен данък, различен от ДДС - Членове 49 ДФЕС и 63 ДФЕС - Изцяло вътрешно положение))
   2014/C 142/05
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Supremo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona

      Ответник: Generalidad de Cataluña

      Предмет

   Преюдициално запитванеo— Tribunal Supremoo— Тълкуване на член 13, част Б, буква г) от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (ОВ L 145, стp. 1)o— Освобождаване на сделките с ценни книжа, посочени в член 13, част Б, буква г), точка 5o— Изключениеo— Сделки по продажба на ценни книжа, водещи до прехвърляне на собственост върху недвижимо имуществоo— Национално законодателство, съгласно което придобиването на мажоритарен дял от капитала на дружество, чиито активи се състоят основно от недвижимо имущество, се облага с косвен данък, различен от ДДС.

      Диспозитив

   Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки относно данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа, изменена с Директива 91/680/ЕИО на Съвета от 16 декември 1991 г., следва да се тълкува в смисъл, че допуска национална разпоредба като член 108 от Закон 24/1988 за пазара на ценни книжа (Ley 24/1988 del Mercado de Valores) от 28 юли 1988 г., изменен със Закон 18/1991 за данъка върху доходите на физическите лица (Ley 18/1991 del Impuesto sobre la Renta de las Personas Físicas) от 6 юни 1991 г., която предвижда, че придобиването на мажоритарен дял от капитала на дружество, чиито активи се състоят основно от недвижимо имущество, се облага с косвен данък, различен от ДДС, като разглеждания в главното производство.

      (1)  ОВ C 174, 16.6.2012 г.


title: Дело T-207/14: Жалба, подадена на 28 март 2014 г.  — Aluwerk Hettstedt/ECHA

text:
               30.6.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 202/24

         Жалба, подадена на 28 март 2014 г. — Aluwerk Hettstedt/ECHA
   (Дело T-207/14)
   2014/C 202/31
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Aluwerk Hettstedt GmbH (Hettstedt, Германия) (представители: M. Ahlhaus и J. Schrotz, lawyers)

      Ответник: Европейска агенция по химикалите (ECHA)

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение SME(2013) 4525 от 21 януари 2014 г. на Европейската агенция по химикалите и фактура № 1 0 0 46  841 от 23 януари 2014 г. и

               —

               да осъди ответника да понесе съдебните разноски, включително да заплати тези на жалбоподателя.

      Правни основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си, жалбоподателят излага три правни основания.

               1.

               С първото правно основание се твърди липсата на компетентност на ответника.

                           —

                           Ответникът нямал компетентност да приеме обжалваното Решение SME(2013) 4525. Нито Регламент (ЕО) 1907/2006 (1), нито Регламент (ЕО) 340/2008 (2) оправомощава ответника да приеме самостоятелно решение по въпроса дали даден регистрант отговаря на критериите за малко или средно предприятие.

               2.

               С второто правно основание се твърди нарушени на Регламент № 1 от 15 април 1958 г.

                           —

                           В отношенията си с жалбоподателя ответникът не изпълнявал задължението си да се обръща към лице под суверенитета на държава членка на официалния език на тази държава. Това нарушение попречило на жалбоподателя да изпълни наложените му изисквания относно доказването на статута му на малко предприятие.

               3.

               С третото правно основание се твърди, че обжалваните решения са необосновани и че наложената на жалбоподателя административна такса е непропорционална.

                           —

                           Обжалваните решения били неправилни по същество. Съгласно Регламент (ЕО) 340/2008 жалбоподателят имал право да се ползва от намаляване на таксата. Издадената от ответника фактура за административната такса била необоснована, тъй като последната била наложена на жалбоподателя вследствие на неправилно проведена процедура. Административната такса не почивала на надлежно правно основание и била непропорционална.

      (1)  Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) № 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО на Комисията (Специално издание на български език, 2007, глава 13, том 60, стр. 3).

      (2)  Регламент (ЕО) № 340/2008 на Комисията от 16 април 2008 година относно таксите и плащанията, дължими на Европейската агенция по химикалите в съответствие с Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH) (ОВ, L 107, стр. 6).


title: Дело C-557/14: Иск, предявен на 4 декември 2014 г.  — Европейска комисия/Португалска република

text:
               9.2.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 46/28

         Иск, предявен на 4 декември 2014 г. — Европейска комисия/Португалска република
   (Дело C-557/14)
   (2015/C 046/35)
   Език на производството: португалски

      Страни

      Ищец: Европейска комисия (представители: G. Braga da Cruz и E. Manhaeve)

      Ответник: Португалска република

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че като не е предприела всички мерки за изпълнение на решението на Съда от 7 май 2009 г. по дело Комисия/Португалия, C-530/07 (1), Португалската република не е изпълнила задълженията си по член 260, параграф 1 ДФЕС,

               —

               да се осъди Португалската република да заплати периодична имуществена санкция в размер на 20  196 EUR за всеки ден, с който е закъсняла да изпълни решението, постановено по дело C-530/07, посочено по-горе, считано от деня, в който ще бъде постановено решението по настоящото дело, до деня, в който ще бъде изпълнено решението, постановено по дело C-530/07, посочено по-горе,

               —

               да се осъди Португалската република да заплати еднократно платима сума в размер на 2  244 EUR на ден, считано от деня, в който е постановено решението по дело C-530/07, посочено по-горе, до деня на обявяване на решението по настоящото дело или до деня, в който ще бъде изпълнено решението, постановено по дело C-530/07, посочено по-горе, ако изпълнението предхожда обявяването,

               —

               да се осъди Португалската република да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

               I)

                     Определяне на санкцията
                   — Тя трябва да се основава на следните три критерия.

               1 —

                     Тежест на нарушението
                   — Комисията предлага дa се приложи коефициент за тежест 3 по скала от 1 до 20. Според Съобщение на Комисията относно прилагането на член 228 от Договора за ЕО (по-нататък „Съобщението от 2005 г.“) Комисията изчислява този коефициент, като взема предвид следните три обстоятелства.

                           а)

                              Значимост на правилата на Съюза, които са били предмет на нарушението — От член 1, член 2, член 3, параграф 1 и член 4 от Директива 91/271/ЕИО (2) на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води (по-нататък „Директива 91/271/ЕИО“), както и от приложение I към тази директива, става ясно, че вливането на непречистените градски отпадъчни води в приемниците води до замърсяване, което засяга в значителна степен качеството на водата и на свързаните с нея екосистеми. Събирането и обработването на всички градски отпадъчни води за агломерациите с еквивалент жители (ЕЖ), по-висок от 15  000, е от съществено значение за опазването и подобряването на качеството на водите в приемниците, на водните и сухоземните екосистеми, които зависят пряко от тези води, и за гарантиране на пълното и правилно прилагане на други директиви на Съюза.

                           б)

                                 Последици от нарушението за общите и частни интереси

                                       —

                                       Опазването на околната среда и на човешкото здраве е от общ интерес. Непълното изпълнение на решението на Съда, постановено по дело C-530/07 (по-нататък „решението на Съда“), създава съществен риск от замърсяване на околната среда и има последици върху човешкото здраве.

                                       —

                                       Непълното изпълнение на решението на Съда би могло да засегне също прилагането на други директиви на Европейския съюз и има непосредствено влияние върху възможността гражданите да ползват незамърсени води в приемници за развлекателни дейности, което би могло да засегне туристическия сектор и свързаната с това икономическа дейност.

                           в)

                                 други утежняващи и смекчаващи обстоятелства

                                       —

                                          смекчаващите обстоятелства:

                                                   i)

                                                   броят на агломерациите с ЕЖ, по-висок от 15  000, които не отговарят на изискванията на член 4 от Директива 91/271/ЕИО, е намалял от 15 на 2 след обявяване на решението, постановено от Съда на основание на член 258 ДФЕС.

                                                   ii)

                                                   по отношение на агломерацията Vila Real de Santo António новата пречиствателна станция работи от 2009 г., като само три зони от тази агломерация все още не са свързани с пречиствателната станция; по отношение на Matosinhos — настоящата пречиствателна станция позволява първично пречистване на отпадъчните води на тази агломерация, след което те се изхвърлят в морето чрез подводен канал, който ги отвежда на повече от 2 км от брега.
                                                   Според португалските органи това не засяга доброто качество на водата за къпане.

                                       —

                                          утежняващите обстоятелства:

                                                   i)

                                                   Пълното изпълнение на решението на Съда не може да бъде доказано преди 2018 г., докато въпросните задължения за събиране и обработване по настоящото дело е трябвало да бъдат изцяло спазени най-късно до 31 декември 2000 г.

                                                   ii)

                                                   Посочените разпоредби от Директива 91/271/ЕИО, които Португалската република не е изпълнила, съдържат ясни задължения.

                                                   iii)

                                                   Последователно представените срокове на Комисията от страна на португалските органи не са спазени, при това по начин, който Комисията приема за сериозен.

                                                   iv)

                                                   Големият брой на производства за неизпълнение на задължения срещу Португалската република, включително на вече постановени решения от Съда в специфичната област за обработване на градските отпадъчни води, показва незаконосъобразно и повтарящо се поведение, при това в сектор, който има особено важни последици за човешкото здраве и за околната среда.

               2 —

                     Продължителност на нарушението
                   — Предвид вече изтеклия период от време от обявяването на решението на Съда, Комисията предлага да се приложи максималният коефициент за продължителност на нарушението, а именно 3.

               3 —

                     Необходимост да се гарантира възпиращ ефект на санкцията
                   — Както се уточнява в Съобщението от 2005 г., възпиращият ефект се взема предвид чрез фактор „n“, равен на средна величина, която се основава, от една страна, на брутния вътрешен продукт на съответната държава членка, а от друга страна, на броя ѝ на гласовете в Съвета. Понастоящем факторът „n“ за Португалската република е 3,40.

         II —
         Изчисляване на размера на санкцията

               а)

                  периодична имуществена санкция за всеки ден закъснение

                           —

                           В съответствие със Съобщението от 2005 г. периодичната имуществена санкция се изчислява по следния начин:

                              стандартната фиксирана сума x коефициент за тежест x коефициент за продължителност x фактор „n“, или по настоящото дело, 660 x 3 x 3 x 3,40 = 20  196 EUR на ден.

                           —

                           За да се гарантира постепенното намаляване на периодичната имуществена санкция за всеки ден закъснение, Комисията предлага да се раздели размерът на периодичната имуществена санкция за всеки ден закъснение (20  196 EUR на ден) на броя ЕЖ, за които съответствието с решението на Съда все още не е извършено. Според актуалните данни броят ЕЖ, за които съответствието с Директива 91/271/ЕИО все още не е извършено, е 3 21  950. Ето защо Комисията предлага да се раздели стойността на стандартната фиксирана сума (20  196 EUR на ден) на 3 21  950.

                           —

                           Резултатът от това делене (20  196: 3 21  950) или 0,06 EUR на ден ще се приспадне от стойността на стандартната фиксирана сума за всеки ЕЖ, който междувременно съответства на директивата.

               б)

                  еднократно платима сума

                           —

                           Начинът за изчисляване на дневния размер, използван за определяне на размера на еднократно платимата сума, е подобен на този за дневния размер, използван за определяне на размера на периодичната имуществена санкция и се състои в умножаване на стандартна фиксирана сума по коефициент за тежест и в умножаване на така получения резултат по фиксиран фактор за страна (фактор „n“), който отразява едновременно капацитета за плащане на съответната държава членка и броя на гласовете, с които разполага в Съвета.

                           —

                           За еднократно платимата сума обаче Комисията ще изходи от по-ниска стандартна фиксирана сума от приложимата в областта на периодичната имуществена санкция, тъй като поведението на държавата членка, която е допуснала нарушение, става още по-укоримо след постановяване на решението на основание на член 260 ДФЕС, доколкото нарушението продължава да е налице въпреки две последователни решения на Съда. Стандартната фиксирана сума за еднократно платимата сума към момента е 220 EUR на ден, като Комисията не предлага прилагане на коефициент за продължителност.

                           —

                           Следователно предвид стандартната фиксирана сума, коефициента за тежест и фактора „n“, дневният размер за определяне на еднократно платимата сума възлиза на: 220 x 3 x 3,40 = 2  244 EUR.

               c)

                     Разглеждане на минималната еднократно платима сума

                           —

                           Следва да се разгледа — като се държи сметка за минималната еднократно платима сума, фиксирана за въпросната държава членка — дали е уместно да се предложи на Съда да приложи дневен размер или еднократно платим такъв. За тази цел е необходимо да се сравнят, от една страна, натрупаната обща стойност на дневния размер за определянето на еднократно платимата сума, изчислена до датата на решението на Комисията (да сезира Съда на основание на член 260 ДФЕС), а от друга страна, минималната еднократно платима сума, фиксирана за въпросната държава членка.

                           —

                           Броят на дните, изтекли между датата на обявяване на решението на Съда (7 май 2009 г.) и датата на решението на Комисията да сезира Съда на основание на член 260 ДФЕС (16 октомври 2014 г.), е 1987. Следователно към датата на това решение на Комисията натрупаната обща стойност на дневния размер за определянето на еднократно платимата сума възлиза на 2  244 EUR x 1987 дни = 4 4 58  828 EUR.

                           —

                           Минималната еднократно платима сума, фиксирана за Португалия, понастоящем е 1 8 75  000 EUR.

                           —

                           Ето защо, тъй като натрупаната обща стойност на дневния размер за определянето на еднократно платимата сума към 16 октомври 2014 г. надвишава минималната еднократно платима сума, фиксирана за Португалия, Комисията предлага на Съда да осъди тази държава членка да заплати дневния размер за определянето на еднократно платимата сума, или 2  244 EUR на ден, считано от деня, в който е постановено решението на Съда, до обявяването на решението, което следва да се произнесе на основание на член 260 ДФЕС, или до деня, в който Португалската република ще изпълни първото от тези решения, ако последното настъпи по-рано.

      (1)  ЕU:C:2009:292

      (2)  ОВ L 135, стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 43.


title: Дело C-367/12: Решение на Съда (четвърти състав) от 13 февруари 2014 г. (преюдициално запитване от Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich — Австрия) — производство, образувано по инициатива на Susanne Sokoll-Seebacher (Свобода на установяване — Обществено здраве — Член 49 ДФЕС — Аптеки — Подходящо снабдяване на населението с лекарствени продукти — Разрешение за експлоатация — Териториално разпределение на аптеките — Установяване на граници, основани главно на демографски критерий — Минимално разстояние между аптеките)

text:
               29.3.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 93/9

         Решение на Съда (четвърти състав) от 13 февруари 2014 г. (преюдициално запитване от Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich — Австрия) — производство, образувано по инициатива на Susanne Sokoll-Seebacher
   (Дело C-367/12) (1)

   (Свобода на установяване - Обществено здраве - Член 49 ДФЕС - Аптеки - Подходящо снабдяване на населението с лекарствени продукти - Разрешение за експлоатация - Териториално разпределение на аптеките - Установяване на граници, основани главно на демографски критерий - Минимално разстояние между аптеките)
   2014/C 93/13
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich

      Страна в главното производство

   Susanne Sokoll-Seebacher

      В присъствието на: Agnes Hemetsberger, venant aux droits de Susanna Zehetner

      Предмет

   Преюдициално запитване — Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich — Тълкуване на член 49 ДФЕС, както и на членове 16 и 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Правна уредба на държава членка, която подчинява предоставянето на концесия за експлоатацията на аптека от преценка за нуждите на пазара, основаваща се на редица комплексни и почти непредвидими критерии

      Диспозитив

   Член 49 ДФЕС, по-специално изискването за последователност в преследването на поставената цел, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска законодателство на държава членка като разглежданото в главното производство, което, за да се направи проверка дали е налице нужда от откриване на нова аптека, определя като основен критерий строга граница от „лица, които трябва да се снабдяват постоянно“, доколкото компетентните национални органи нямат възможност да направят изключение от тази граница, за да вземат предвид местните особености.

      (1)  ОВ C 331, 27.10.2012 г.


title: Дело C-165/09: Преюдициално запитване, отправено от Raad van State (Нидерландия) на 4 май 2009 г. — Stichting Natuur en Milieu, Stichting Greenpeace Nederland, B. Meijer, E. Zwaag, F. Pals/College van Gedeputeerde Staten van Groningen, заинтересовано трето лице: RWE Power AG

text:
               15.8.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 193/2

         Преюдициално запитване, отправено от Raad van State (Нидерландия) на 4 май 2009 г. — Stichting Natuur en Milieu, Stichting Greenpeace Nederland, B. Meijer, E. Zwaag, F. Pals/College van Gedeputeerde Staten van Groningen, заинтересовано трето лице: RWE Power AG
   (Дело C-165/09)
   2009/C 193/02
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Raad van State

      Страни в главното производство

      Ищци: Stichting Natuur en Milieu, Stichting Greenpeace Nederland, B. Meijer, E. Zwaag, F. Pals

      Ответник: College van Gedeputeerde Staten van Groningen

      Заинтересовано трето лице: RWE Power AG

      Преюдициални въпроси

               1.

               Означава ли задължението за тълкуване в съответствие с директивите, че транспонираните в Wet milieubeheer задължения по Директива 96/61/ЕО (1) за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването (понастоящем Директива 2008/1/ЕО (2) за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването) могат и трябва да се тълкуват в смисъл, че при вземането на решение по заявление за предоставяне на разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда изцяло трябва да се вземат предвид националните тавани за емисии на серен диоксид (SO2) съгласно Директива 2001/81/ЕО (3) относно националните тавани за емисии на някои атмосферни замърсители (наричана по-нататък „Директива NEC“), по-специално що се отнася до задълженията по член 9, параграф 4 от Директива 96/61, понастоящем Директива 2008/1?

               2.a.

               Прилага ли се задължението за държава-членка да се въздържа от приемането на разпоредби, които са в състояние сериозно да засегнат постигането на поставената с дадена директива цел, и в периода от 27 ноември 2002 г. до 31 декември 2010 г., предвиден в член 4, параграф 1 от Директива NEC?

               2.б.

               Освен или вместо гореспоменатото задължение за въздържане от приемане на разпоредби прилагат ли се през въпросния период от 27 ноември 2002 г. до 31 декември 2010 г. положителни задължения за съответната държава-членка, ако след изтичането на този период са надхвърлени или има опасност да се надхвърлят националните тавани за емисии на серен диоксид (SO2)?

               2.в.

               От значение за отговора на въпроси 2 а) и 2 б) ли е, че от заявление за предоставяне на разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда за съоръжение, което допринася за надхвърляне или за опасността от надхвърляне на националните тавани за емисии на серен диоксид (SO2) съгласно Директива NEC следва, че съоръжението ще започне да функционира най-рано през 2011 г.?

               3.a.

               Водят ли споменатите във въпрос 2 задължения до това, че държавата-членка трябва да откаже поисканото разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда или да го постави в зависимост от допълнителни условия или ограничения, ако не се гарантира, че съоръжението, за което се иска разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда, не допринася за надхвърляне или за опасността от надхвърляне на националните тавани за емисии на серен диоксид (SO2)? От значение за отговора на този въпрос ли е степента, в която това съоръжение допринася за надхвърлянето или за опасността от надхвърляне?

               3.б.

               Или следва ли от Директива NEC, че и при надхвърляне или опасност от надхвърляне на националните тавани за емисии на серен диоксид (SO2) дадена държава-членка разполага със свобода на преценка, за да осигури постигането на поставената в тази директива цел така, че вместо да откаже издаването на разрешителното или да го постави в зависимост от допълнителни условия или ограничения, може да вземе други мерки като например други форми на компенсиране?

               4.

               Доколкото държавата-членка има посочените във въпроси 2 и 3 задължения, може ли частноправен субект да повдигне въпроса за тяхното спазване пред националните съдилища?

               5.a.

               Може ли частноправен субект да се позове пряко на член 4 от Директива NEC?

               5.б.

               Ако да, дали прякото позоваване е възможно от 27 ноември 2002 г. или едва от 31 декември 2010? От значение за отговора на този въпрос ли е, че от заявлението за предоставяне на разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда следва, че съоръжението ще започне да функционира най-рано през 2011 г.?

               6.

               По-специално, ако предоставянето на разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда и/или други мерки допринасят за надхвърляне или за опасността от надхвърляне на националните тавани за емисии на серен диоксид (SO2) по Директива NEC, може ли частноправен субект да изведе въз основа на член 4 от тази директива:

                           а.

                           обща претенция съответната държава-членка да приеме пакет от мерки, с които до 2010 г. да се ограничат годишните национални емисии на серен диоксид (SO2) до количества, които не са по-големи от националните тавани за емисии според Директива NEC, или, ако това не се удаде, пакет от мерки, с които след това емисиите се намаляват възможно най-бързо до тези количества,

                           б.

                           Конкретна претенция съответната държава-членка да вземе специални мерки по отношение на определено съоръжение — например под формата на отказ за издаване на разрешително или обвързването на издаването му с допълнителни условия или ограничения — които да допринесат за ограничаването до 2010 г. на годишните национални емисии на серен диоксид (SO2) до количества, които не са по-големи от националните тавани за емисии според Директива NEC, или, ако това не се удаде, специални мерки, които след това допринасят за възможно най-бързо ограничаване на емисиите до тези количества?

               6.в.

               От значение за отговора на въпроси 6 а) и 6 б) ли е степента, в която съоръжението допринася за надхвърлянето или опасността от надхвърляне?

      (1)  Директива 96/61/ЕО на Съвета от 24 септември 1996 година за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването (ОВ L 257, стр. 26; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 3, стр. 83).

      (2)  Директива 2008/1/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 година за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването (кодифицирана версия) (ОВ L 24, стр. 8).

      (3)  Директива 2001/81/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2001 година относно националните тавани за емисии на някои атмосферни замърсители (ОВ L 309, стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 231).


title: Дело T-128/09: Жалба, подадена на 31 март 2009 г. — Meridiana и Eurofly/Комисия

text:
               20.6.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 141/46

         Жалба, подадена на 31 март 2009 г. — Meridiana и Eurofly/Комисия
   (Дело T-128/09)
   2009/C 141/97
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподатели: Meridiana SpA (Олбия, Италия) и Eurofly SpA (Милано, Италия) (представители: N. Green, QC, K. Bacon, Barrister, C. Osti и A. Prastaro, lawyers)

      Ответник: Комисия на Европейските общности

      Искания на жалбоподателите

               —

               Да се отмени Решение на Комисията C(2008) 6745 окончателен от 12 ноември 2008 г.,

               —

               да се осъди Комисията да заплати съдебните разноски на жалбоподателите.

      Правни основания и основни доводи

   Жалбоподателите искат отмяната на Решение на Комисията C(2008) 6745 окончателен от 12 ноември 2008 г., с което се обявява, че процедурата по продажба на активите на авиокомпания Alitalia, нотифицирана от италианските власти, не представлява предоставяне на държавна помощ в полза на купувача (№ 510/2008) (1). Жалбоподателите са конкуренти на пазара на въздушен транспорт и са подали оплаквания до Комисията относно мерките, нотифицирани от италианските власти.
   В подкрепа на исканията си жалбоподателите посочват следните правни основания.
   На първо място, те твърдят, че оспорваното решение е опорочено от грешки в прилагането на правото, явни фактически грешки и липса на достатъчна мотивация, тъй като Комисията е направила заключение, че активите на Alitalia ще бъдат продадени на пазарни цени. В частност, жалбоподателите посочват, че изложените от Комисията характеристики на процедурата не показват наличието на независима експертна оценка на активите на Alitalia, извършена преди преговорите за продажба на тези активи. Според жалбоподателите Комисията също е допуснала грешка в прилагането на правото като не е придала достатъчна тежест на отсъствието на открита и прозрачна процедура за продажбата на активите на Alitalia.
   На второ място жалбоподателите поддържат, че заключението на Комисията, че споразуменията за прехвърляне на активите не са предназначени да заобиколят задължението за възстановяване на държавна помощ, се основава на грешки в прилагането на правото, фактически грешки и липса на достатъчна мотивация.
   На трето място, жалбоподателите посочват, че Комисията е допуснала грешка в прилагането на правото и е нарушила задължението си за мотивиране, като не е разгледала дали въведеното в Италия през 2008 г. законодателство относно специалната процедура по несъстоятелност само по себе си представлява държавна помощ за Alitalia и за купувача, както е посочено в оплакването на жалбоподателите, тъй като според тях то цели да даде възможност за прехвърляне на активите на Alitalia.
   На четвърто място, според жалбоподателите Комисията е допуснала грешка в прилагането на правото и е нарушила задължението си за мотивиране като не е разгледала дали някои елементи от оплакването на жалбоподателите доказват наличието на държавна помощ, а именно разделянето на активите на Alitalia при обстоятелства, при които никой нормален частен инвеститор не би го направил, нарушаването на принципа за недопускане на дискриминация, включването на активите на друга компания в продажбата и придобиването на друга компания от купувача на активите на Alitalia.
   На последно място, жалбоподателите твърдят, че Комисията е допуснала грешка в прилагането на правото, като не е започнала официалната процедура по разследване по член 88, параграф 2 ЕО, а вместо това взела решение по случая след предварително разглеждане.

      (1)  ОВ С 46, 2009 г., стр. 6.


title: Дело C-280/15: Решение на Съда (седми състав) от 22 юни 2016 г. (преюдициално запитване от Harju Maakohus — Естония) — Irina Nikolajeva/Multi Protect OÜ (Преюдициално запитване — Марка на Европейския съюз — Регламент (ЕО) № 207/2009 — Член 9, параграф 3 и член 102, параграф 1 — Задължение на съда за марките на Европейски съюз да постанови определение, с което да забрани на трето лице да продължи да извършва действия, нарушаващи права върху марка — Липса на искане за постановяване на такова определение — Понятието „специално основание“ да не се постанови такава забрана — Понятието „разумно обезщетение“ за действия, извършени след публикуването на заявката за регистрация на марка на Европейския съюз и преди публикуването на регистрацията на такава марка)

text:
               29.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 314/6

         Решение на Съда (седми състав) от 22 юни 2016 г. (преюдициално запитване от Harju Maakohus — Естония) — Irina Nikolajeva/Multi Protect OÜ
   (Дело C-280/15) (1)

   ((Преюдициално запитване - Марка на Европейския съюз - Регламент (ЕО) № 207/2009 - Член 9, параграф 3 и член 102, параграф 1 - Задължение на съда за марките на Европейски съюз да постанови определение, с което да забрани на трето лице да продължи да извършва действия, нарушаващи права върху марка - Липса на искане за постановяване на такова определение - Понятието „специално основание“ да не се постанови такава забрана - Понятието „разумно обезщетение“ за действия, извършени след публикуването на заявката за регистрация на марка на Европейския съюз и преди публикуването на регистрацията на такава марка))
   (2016/C 314/09)
   Език на производството: естонски

      Запитваща юрисдикция

   Harju Maakohus

      Страни в главното производство

      Ищец: Irina Nikolajeva

      Ответник: Multi Protect OÜ

      Диспозитив

               1)

               Член 102, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, че допуска съд за марките на Европейския съюз въз основа на някои принципи на националното гражданскопроцесуално право да не постанови определение, с което да забрани на трето лице да продължи да извършва действия, нарушаващи правата върху марка, по съображение че притежателят на съответната марка не е направил пред съда искане в този смисъл.

               2)

               Член 9, параграф 3, второ изречение от Регламент № 207/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска притежателят на марка на Европейския съюз да търси обезщетение за действия на трети лица, предшестващи публикуването на заявката за регистрация на марка. Що се отнася до действията, които трети лица са извършили в периода след публикуването на заявката за регистрация на съответната марка, но преди публикуването на регистрацията ѝ, съдържащото се в тази разпоредба понятие „разумно обезщетение“ предполага връщане на печалбата, която третите лица действително са извлекли от използването на тази марка в посочения период. За сметка на това въпросното понятие „разумно обезщетение“ изключва възможността притежателят на марката да бъде обезщетен за евентуално претърпените от него допълнителни вреди, в т.ч. евентуално и неимуществените вреди.

      (1)  ОВ C 262, 10.8.2015 г.


title: Дело C-500/07 P: Определение на Съда от 25 ноември 2008 г.  — Territorio Energia Ambiente SpA (TEA)/Комисия на Европейските общности (Обжалване — Жалба за отмяна — Срок за обжалванe — Начален момент — Жалба, с която се цели Първоинстанционният съд да установи приложното поле спрямо лицата на решение на Комисията — Явна липса на компетентност)

text:
               21.3.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 69/11

         Определение на Съда от 25 ноември 2008 г. — Territorio Energia Ambiente SpA (TEA)/Комисия на Европейските общности
   (Дело C-500/07 P) (1)

   (Обжалване - Жалба за отмяна - Срок за обжалванe - Начален момент - Жалба, с която се цели Първоинстанционният съд да установи приложното поле спрямо лицата на решение на Комисията - Явна липса на компетентност)
   (2009/C 69/18)
   Език на производството: италиански
   Страни

      Жалбоподател: Territorio Energia Ambiente SpA (TEA) (представители: E. Coffrini и F. Tesauro, avvocati)

      Друга страна в производството: Комисия на Европейските общности (представители: E. Righini и G. Conte)
   Предмет
   Жалба срещу Определение на Първоинстанционния съд (четвърти състав) от 17 септември 2007 г. по дело Territorio Energia Ambiente SpA (TEA)/Комисия (T-175/07), с което Първоинстанционният съд отхвърля предявеното като основно искане да се установи, че жалбоподателят не е адресат на Решение 2003/193/ЕО на Комисията от 5 юни 2002 г. относно държавни помощи във формата на освобождаване от данък и заеми при преференциални условия, които Италия предоставя на предприятия за обществени услуги с мажоритарно публично участие в капитала (ОВ L 77, стр. 21), и, при условията на евентуалност да се установи че жалбоподателят не е получил неправомерна помощ и, следователно, доколкото е необходимо, да бъде отмененo това решение.
   Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Territorio Energia Ambiente SpA (TEA) да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 371 9.2.2008 г.