title: Дело T-172/18: Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Akili Mundos/Съвет

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/65

         Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Akili Mundos/Съвет
   (Дело T-172/18)
   (2018/C 161/80)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Muhindo Akili Mundos (Киншаса, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, адвокати)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго в частта му, в която името на жалбоподателя продължава да фигурира под № 13 в приложение II към Решение 2010/788/ ОВППС и под № 13 в приложение Iа към Регламент (ЕО) № 1183/2005;

               —

               да установи незаконосъобразността на разпоредбите на членове 3, параграф 2, буква б) от Решение 2010/788/ОВППС, изменено с Решение 2016/2231/ОВППС и 2 б, параграф 1, буква б) от Регламент 1183/2005/ЕО

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на своята жалба жалбоподателят изтъква четири основания, които по същество са идентични или сходни с изтъкнатите по дело T 163/18, Amisi Kumba/Съвет.


title: Дело C-395/16: Решение на Съда (втори състав) от 8 март 2018 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf — Германия) — DOCERAM GmbH/CeramTec GmbH (Преюдициално запитване — Интелектуална и индустриална собственост — Регламент (ЕО) № 6/2002 — Промишлен дизайн на Общността — Член 8, параграф 1 — Особености на видимия външен вид на продукт, които са наложени изключително от техническата му функция — Критерии за преценка — Наличие на алтернативни промишлени дизайни — Вземане предвид на гледната точка на „обективен наблюдател“)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/8

         Решение на Съда (втори състав) от 8 март 2018 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf — Германия) — DOCERAM GmbH/CeramTec GmbH
   (Дело C-395/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Интелектуална и индустриална собственост - Регламент (ЕО) № 6/2002 - Промишлен дизайн на Общността - Член 8, параграф 1 - Особености на видимия външен вид на продукт, които са наложени изключително от техническата му функция - Критерии за преценка - Наличие на алтернативни промишлени дизайни - Вземане предвид на гледната точка на „обективен наблюдател“))
   (2018/C 161/08)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: DOCERAM GmbH

      Ответник: CeramTec GmbH

      Диспозитив

               1)

               Член 8, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета от 12 декември 2001 година относно промишления дизайн на Общността трябва да се тълкува в смисъл, че за да се прецени дали особеностите на видимия външен вид на продукт са наложени изключително от техническата му функция, следва да се установи дали тази функция е единственият определящ за особеностите фактор, като в това отношение наличието на алтернативни промишлени дизайни не е решаващо.

               2)

               Член 8, параграф 1 от Регламент № 6/2002 трябва да се тълкува в смисъл, че за да определи дали съответните особености на видимия външен вид на продукт са наложени изключително от техническата му функция по смисъла на тази разпоредба, националният съд следва да взема предвид всички обективни и релевантни за всеки конкретен случай обстоятелства. В това отношение не следва да се изхожда от възприемането от страна на „обективен наблюдател“.

      (1)  ОВ C 419, 14.11.2016 г.


title: Дело C-95/18: Преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия), постъпило на 9 февруари 2018 г. — Sociale Verzekeringsbank, други страни: F. van den Berg и H.D. Giesen

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/21

         Преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия), постъпило на 9 февруари 2018 г. — Sociale Verzekeringsbank, други страни: F. van den Berg и H.D. Giesen
   (Дело C-95/18)
   (2018/C 161/24)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Hoge Raad der Nederlanden

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Sociale Verzekeringsbank (Svb)

      Други страни: F. van den Berg и H.D. Giesen

      Преюдициални въпроси

               1)

                           а)

                           Трябва ли членове 45 ДФЕС и 48 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че не допускат в случаи като настоящите национална разпоредба като член 6а, буква b) от AOW (1)? Последица от тази разпоредба е, че пребиваващо в Нидерландия лице не е осигурено по социалноосигурителната схема на държавата на пребиваване, ако упражнява трудова дейност в друга държава членка и въз основа на член 13 от Регламент 1408/71 (2) е подчинено на социалноосигурителното законодателство на държавата на заетост. Настоящите случаи се характеризират с обстоятелството, че въз основа на законодателството на държавата на заетост, поради ограничения обхват на упражняваната в нея трудова дейност, заинтересованите лица нямат право на пенсия за осигурителен стаж и възраст?

                           б)

                           Релевантно ли е за отговора на въпрос 1а обстоятелството, че лице, пребиваващо на територията на държава, която не е компетентна съгласно член 13 от Регламент № 1408/71, не е задължено да плаща вноски за социално осигуряване в тази държава на пребиваване? За периодите, в които пребиваващото лице упражнява трудова дейност в друга държава членка, то е подчинено само на схемата за социална сигурност на държавата на заетост именно на основание член 13 от Регламент № 1408/71 и освен това в такъв случай националното законодателство на Нидерландия не предвижда задължение за плащане на вноски?

               2)

               Релевантно ли е за отговора на въпрос 1 обстоятелството, че е било възможно заинтересованите лица да се осигуряват доброволно по реда на AOW или да отправят искане до SVB за сключване на споразумение по смисъла на член 17 от Регламент № 1408/71?

               3)

               Допуска ли член 13 от Регламент № 1408/71 възможността, лице, като съпругата на г-н Giesen Steht, която преди 1 януари 1989 г. е била осигурена по реда на AOW по преценка само въз основа на националното законодателство в своята държава на пребиваване, Нидерландия, да придобие право на пенсия за осигурителен стаж и възраст въз основа на това осигуряване, доколкото става дума за периоди, в които съгласно тази разпоредба от регламента, поради упражняването на трудова дейност в друга държава членка, тя е била подчинена на законодателството на тази държава на заетост? Или следва правото на обезщетение въз основа на AOW да се разглежда като право на обезщетение, което съгласно националното законодателство не е свързано условия за заетост или за осигуряване по смисъла на решението Bosmann, така че съображенията в това решение могат да се приложат в нейния случай?

      (1)  Общ закон за пенсионното осигуряване.

      (2)  Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социално осигуряване на заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (ОВ L 149, 1971 г., стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26).


title: Дело C-494/16: Решение на Съда (първи състав) от 7 март 2018 г. (преюдициално запитване от Tribunale civile di Trapani — Италия) — Giuseppa Santoro/Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri (Преюдициално запитване — Социална политика — Срочна заетост — Договори, сключени с работодател от публичния сектор — Мерки за санкциониране на злоупотребите със срочни трудови договори — Принципи на равностойност и ефективност)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/9

         Решение на Съда (първи състав) от 7 март 2018 г. (преюдициално запитване от Tribunale civile di Trapani — Италия) — Giuseppa Santoro/Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri
   (Дело C-494/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Социална политика - Срочна заетост - Договори, сключени с работодател от публичния сектор - Мерки за санкциониране на злоупотребите със срочни трудови договори - Принципи на равностойност и ефективност))
   (2018/C 161/09)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunale civile di Trapani

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Giuseppa Santoro

      Ответници: Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri

      Диспозитив

   Клауза 5 от Рамковото споразумение за срочната работа, сключено на 18 март 1999 г., което се съдържа в приложението към Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP), трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която, от една страна, не санкционира злоупотребата с последователни срочни трудови договори от страна на работодател от публичния сектор с изплащането на засегнатия работник или служител на обезщетение, с което да се компенсира липсата на преобразуване на срочното трудово правоотношение в трудово правоотношение за неопределено време, но от друга страна, предвижда плащането на обезщетение от 2,5 до 12 последни месечни брутни трудови възнаграждения на посочения работник или служител, като е възможно последният да бъде и напълно обезщетен за вредата, ако докаже, чрез презумпция, че е загубил възможности за работа или че ако е бил обявен редовен конкурс, той е щял да го спечели, стига тази правна уредба да е придружена от ефективен и възпиращ санкционен механизъм, което трябва да се провери от запитващата юрисдикция.

      (1)  ОВ C 454, 5.12.2016 г.


title: Дело C-145/18: Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 23 февруари 2018 г. — Regards Photographiques SARL/Ministre de l'Action et des Comptes publics

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/40

         Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 23 февруари 2018 г. — Regards Photographiques SARL/Ministre de l'Action et des Comptes publics
   (Дело C-145/18)
   (2018/C 161/44)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Conseil d'État

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Regards Photographiques SARL

      Ответник: Ministre de l'Action et des Comptes publics

      Преюдициални въпроси

               —

               Трябва ли разпоредбите на членове 103 и 311 от Директива 2006/112/ЕО от 28 ноември 2006 година (1), както и на точка 7 от част A от приложение IX към същата директива, да се тълкуват в смисъл, че с оглед на това фотографиите да се ползват от намалена ставка на данъка върху добавената стойност, посочените разпоредби изискват само фотографиите да са художествени, да са подготвени за печат от автора си или под негов контрол, да имат подпис на автора и пореден номер, в рамките на 30 копия, независимо от размера им?

               —

               При утвърдителен отговор на първия въпрос, допустимо ли е все пак държавите членки да изключат възможността за прилагане на намалена ставка на данъка върху добавената стойност по отношение на фотографии, които не отговарят на допълнителното условие да притежават художествена стойност?

               —

               При отрицателен отговор на първия въпрос, на какви други условия трябва да отговарят фотографиите, за да може по отношение на тях да се приложи намалената ставка на данъка върху добавената стойност? По-специално, трябва ли да притежават художествена стойност?

               —

               Трябва ли посочените условия да се тълкуват еднакво в рамките на Европейския съюз, или те препращат към законодателството на всяка държава членка, по-специално в областта на интелектуалната собственост?

      (1)  Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).


title: Дело T-173/18: Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Ramazani Shadary/Съвет

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/66

         Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Ramazani Shadary/Съвет
   (Дело T-173/18)
   (2018/C 161/81)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Emmanuel Ramazani Shadary (Киншаса, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, адвокати)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго в частта му, в която името на жалбоподателя продължава да фигурира под № 15 в приложение II към Решение 2010/788/ ОВППС и под № 15 в приложение Iа към Регламент (ЕО) № 1183/2005;

               —

               да установи незаконосъобразността на разпоредбите на членове 3, параграф 2, буква б) от Решение 2010/788/ОВППС, изменено с Решение 2016/2231/ОВППС и 2б, параграф 1, буква б) от Регламент 1183/2005/ЕО

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на своята жалба жалбоподателят изтъква четири основания, които по същество са идентични или сходни с изтъкнатите по дело T 163/18, Amisi Kumba/Съвет.


title: Дело T-129/18: Жалба, подадена на 1 март 2018 г. — HMV (Brands)/EUIPO — Our Price Records (OUR PRICE)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/54

         Жалба, подадена на 1 март 2018 г. — HMV (Brands)/EUIPO — Our Price Records (OUR PRICE)
   (Дело T-129/18)
   (2018/C 161/62)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: HMV (Brands) Ltd (Лондон, Обединено кралство) (представители M. Hicks и N. Zweck, Barristers)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: Our Price Records Ltd (Лондон)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: другата страна в производството пред апелативния състав

      Спорна марка: фигуративна марка на Европейския съюз със словния елемент „OUR PRICE“ — заявка за регистрация № 13 636 998

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 15 декември 2017 г. по преписка R 838/2017-2

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

               —

               да осъди Our Price Records Limited да заплати съдебните си разноски (ако встъпи по делото),
               И ИЛИ

               —

               да допусне възражението на HMV в неговата цялост,
               ИЛИ

               —

               да върне делото за ново разглеждане от EUIPO с оглед отмяната на спорното решение.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 4 от Регламент № 2017/1001.


title: Дело T-174/18: Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Mutondo/Съвет

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/67

         Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Mutondo/Съвет
   (Дело T-174/18)
   (2018/C 161/82)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Kalev Mutondo (Киншаса, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго в частта, в която жалбоподателят е оставен под № 16 в приложение II към Решение 2010/788/ОВППС и под № 16 в приложение Iа към Регламент (ЕО) № 1183/2005,

               —

               да установи незаконосъобразността на разпоредбите на член 3, параграф 2, буква в) от Решение 2010/788/ОВППС, изменено с Решение 2016/2231/ОВППС, и на член 2б, параграф 1, буква в) от Регламент 1183/2005/ЕО,

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага четири основания за жалбата си, които по същество съвпадат или са сходни с тези по дело T-163/18, Amisi Kumba/Съвет.


title: Дело C-96/18: Преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия), постъпило на 9 февруари 2018 г. — Sociale Verzekeringsbank, друга страна: C.E. Franzen

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/22

         Преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия), постъпило на 9 февруари 2018 г. — Sociale Verzekeringsbank, друга страна: C.E. Franzen
   (Дело C-96/18)
   (2018/C 161/25)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Hoge Raad der Nederlanden

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Sociale Verzekeringsbank (Svb)

      Друга страна: C.E. Franzen

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли членове 45ДФЕС и 48 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че не допускат в случай като настоящия национална разпоредба като член 6а, буква b) от AКW (1)? Последица от тази разпоредба е, че пребиваващо в Нидерландия лице не е осигурено по социалноосигурителната схема на държавата на пребиваване, ако упражнява трудова дейност в друга държава членка и въз основа на член 13 от Регламент 1408/71 (2) е подчинено на социалноосигурителното законодателство на държавата на заетост. Настоящият случай се характеризира с обстоятелството, че въз основа на законодателството на държавата на заетост поради ограничения обхват на упражняваната в нея трудова дейност заинтересованото лице няма право на детски надбавки.

               2)

               Релевантно ли е за отговора на въпроса по-горе обстоятелството, че е било възможно заинтересованото лице да отправи искане до SVB за сключване на споразумение по смисъла на член 17 от Регламент № 1408/71?

      (1)  Общ закон за детските надбавки.

      (2)  Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социално осигуряване на заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (ОВ L 149, 1971 г., стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26).


title: Дело T-140/18: Жалба, подадена на 28 февруари 2018 г. — LMP Lichttechnik Vertriebs/EUIPO (LITECRAFT)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/55

         Жалба, подадена на 28 февруари 2018 г. — LMP Lichttechnik Vertriebs/EUIPO (LITECRAFT)
   (Дело T-140/18)
   (2018/C 161/63)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: LMP Lichttechnik Vertriebs GmbH (Ибенбюрен, Германия) (представител: R. Plegge, Rechtsanwalt)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Данни за производството пред EUIPO

      Спорна марка: марка на Европейския съюз „LITECRAFT“— заявка за регистрация № 15 282 635

      Обжалвано решение: решение на втори апелативен състав на EUIPO от 8 януари 2018 г. по преписка R 699/2017-2

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 207/2009.


title: Дело T-175/18: Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Ruhorimbere/Съвет

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/67

         Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Ruhorimbere/Съвет
   (Дело T-175/18)
   (2018/C 161/83)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Éric Ruhorimbere (Мбужи-Майи, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение за изпълнение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго, доколкото името на жалбоподателя е оставено под № 14 в приложение II към Решение 2010/788/ОВППС и под № 14 в приложение Iа към Регламент (ЕО) № 1183/2005,

               —

               да обяви за незаконосъобразни разпоредбите на член 3, параграф 2, буква б) от Решение 2010/788/ОВППС, изменено с Решение 2016/2231/ОВППС, и на член 2б, параграф 1, буква б) от Регламент 1183/2005/ЕО,

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата жалбоподателят излага четири основания, които по същество са идентични или сходни с изложените по дело T-163/18, Amisi Kumba/Съвет.


title: Дело T-143/18: Жалба, подадена на 1 март 2018 г. — Société générale/ЕЦБ

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/56

         Жалба, подадена на 1 март 2018 г. — Société générale/ЕЦБ
   (Дело T-143/18)
   (2018/C 161/64)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Société générale (Париж, Франция) (представители: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi и P. Kupka, avocats)

      Ответник: Европейска централна банка

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               Да отмени член 5 от решение ЕЦБ № ECB/SSM/2017 — O2RNE8IBXP4R0TD8PU41/174 от 19 декември 2017 г. и член 3 от приложение A към него в частта, в която определят мерките, които следва да се предприемат във връзка с неотменимите задължения за плащане по схемите за гарантиране на депозитите или оздравителните фондове,

               —

               да осъди ЕЦБ да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

               1.

               Първото основание е за липса на правно основание за приемане на обжалваното решение. Според жалбоподателя ЕЦБ не разполага с компетентност да налага общи пруденциални изисквания и не е извършила конкретна и подробна оценка на положението на жалбоподателя съгласно приложимата правна уредба.

               2.

               Второто основание е за грешка при прилагане на правото, която опорочавала обжалваното решение, тъй като ЕЦБ неправилно тълкувала разпоредбите от правото на Съюза, допускащи използването от кредитните институции на неотменими ангажименти за плащане, и така ги лишила от полезно действие.

               3.

               Третото основание е за допусната в обжалваното решение явна грешка в преценката на евентуалните присъщи за неотменимите ангажименти за плащане рискове с оглед на член 16 от Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета от 15 октомври 2013 година за възлагане на Европейската централна банка на конкретни задачи относно политиките, свързани с пруденциалния надзор над кредитните институции (ОВ L 287, 2013 г., стр. 63).

               4.

               Четвъртото основание е за липса на мотиви, тъй като изискванията за мотивиране към ЕЦБ били по-строги, а мотивите, на които се основавало обжалваното решение, били непълни.


title: Дело C-149/18: Преюдициално запитване от Tribunal da Relação de Lisboa (Португалия), постъпило на 26 февруари 2018 г. — Agostinho da Silva Martins/Dekra Claims Services Portugal SA

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/41

         Преюдициално запитване от Tribunal da Relação de Lisboa (Португалия), постъпило на 26 февруари 2018 г. — Agostinho da Silva Martins/Dekra Claims Services Portugal SA
   (Дело C-149/18)
   (2018/C 161/45)
   Език на производството: португалски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal da Relação de Lisboa

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Agostinho da Silva Martins

      Ответник: Dekra Claims Services Portugal SA

      Преюдициални въпроси

               (a)

               Следва ли да се приеме, че действащата в Португалия правна уредба има предимство като особена повелителна норма по смисъла на член 16 от Регламент „Рим II“ (1)?

               (b)

               Представлява ли посочената норма разпоредба от правото на Съюза, която урежда стълкновителни норми по смисъла на член 27 от „Рим II“?

               (c)

               Може да се приеме, че по отношение на португалски гражданин, претърпял пътно-транспортно произшествие в Испания, трябва да се приложи уредбата на погасителната давност, съдържаща се в член 498, параграф 3 от португалския Граждански кодекс, по смисъла на член 28 от Директива 2009/103/ЕО (2)?

      (1)  Регламент (ЕО) № 864/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 11 юли 2007 година относно приложимото право към извъндоговорни задължения (Рим II) (ОВ L 199, 2007 г., стр. 40).

      (2)  Директива 2009/103/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно застраховката Гражданска отговорност при използването на моторни превозни средства и за контрол върху задължението за сключване на такава застраховка (ОВ L 263, 2009 г., стр. 11).


title: Дело C-560/16: Решение на Съда (първи състав) от 7 март 2018 г. (преюдициално запитване от Nejvyšší soud České republiky — Чешка република) — E.ON Czech Holding AG/Michael Dědouch, Petr Streitberg, Pavel Suda (Преюдициално запитване — Регламент (ЕО) № 44/2001 — Съдебна компетентност по граждански и търговски дела — Изключителна компетентност — Член 22, точка 2 — Действителност на решенията на органи на дружества или други юридически лица със седалище на територията на държава членка — Изключителна компетентност на съдилищата на тази държава членка — Решение, с което общото събрание на дружество задължава миноритарните си акционери да прехвърлят на мажоритарния му акционер ценните си книжа в това дружество и определя размера на дължимата от последния насрещна престация — Съдебно производство, в което се проверява дали тази насрещна престация е справедлива)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/9

         Решение на Съда (първи състав) от 7 март 2018 г. (преюдициално запитване от Nejvyšší soud České republiky — Чешка република) — E.ON Czech Holding AG/Michael Dědouch, Petr Streitberg, Pavel Suda
   (Дело C-560/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Регламент (ЕО) № 44/2001 - Съдебна компетентност по граждански и търговски дела - Изключителна компетентност - Член 22, точка 2 - Действителност на решенията на органи на дружества или други юридически лица със седалище на територията на държава членка - Изключителна компетентност на съдилищата на тази държава членка - Решение, с което общото събрание на дружество задължава миноритарните си акционери да прехвърлят на мажоритарния му акционер ценните си книжа в това дружество и определя размера на дължимата от последния насрещна престация - Съдебно производство, в което се проверява дали тази насрещна престация е справедлива))
   (2018/C 161/10)
   Език на производството: чешки

      Запитваща юрисдикция

   Nejvyšší soud České republiky

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: E.ON Czech Holding AG

      Ответници: Michael Dědouch, Petr Streitberg, Pavel Suda

      в присъствието на: Jihočeská plynárenská, a.s.

      Диспозитив

   Член 22, точка 2 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела трябва да се тълкува в смисъл, че иск като разглеждания в главното производство за проверка справедлива ли е насрещната престация, която мажоритарният акционер на дадено дружество дължи на миноритарните акционери на същото за принудително прехвърлените му от тях акции, е от изключителната компетентност на съдилищата на държавата членка, на чиято територия е установено това дружество.

      (1)  ОВ C 22, 23.1.2017 г.


title: Дело T-144/18: Жалба, подадена на 1 март 2018 г. — Crédit Agricole и др./ЕЦБ

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/57

         Жалба, подадена на 1 март 2018 г. — Crédit Agricole и др./ЕЦБ
   (Дело T-144/18)
   (2018/C 161/65)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Crédit Agricole SA (Монруж, Франция) и 69 други жалбоподатели (представители: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi и P. Kupka, avocats)

      Ответник: Европейска централна банка

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да отмени член 9 от Решение на ЕЦБ № ECB/SSM/2017– 969500TJ5KRTCJQWXH05/380 от 19 декември 2017 г. и член 3 от приложение А към него, доколкото в тях се предвиждат мерките, които следва да се вземат по неотменимите ангажименти за плащане във връзка със системите за гарантиране на депозитите или фондовете за преструктуриране,

               —

               да се осъди ЕЦБ да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат четири основания, които са по същество идентични или сходни с изложените по дело T-143/18, Société générale/ЕЦБ.


title: Дело C-152/18 P: Жалба, подадена на 23 февруари 2018 г. от Crédit mutuel Arkéa срещу решението, постановено от Общия съд (втори разширен състав) на 13 декември 2017 г. по дело T-712/15, Crédit mutuel Arkéa/Европейска централна банка

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/41

         Жалба, подадена на 23 февруари 2018 г. от Crédit mutuel Arkéa срещу решението, постановено от Общия съд (втори разширен състав) на 13 декември 2017 г. по дело T-712/15, Crédit mutuel Arkéa/Европейска централна банка
   (Дело C-152/18 P)
   (2018/C 161/46)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Crédit mutuel Arkéa (представител: H. Savoie, avocat)

      Друга страна в производството: Европейска централна банка

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението от 13 декември 2017 г. (T-712/15), с което Общият съд отхвърля искането на Crédit mutuel Arkéa за отмяна на решението на Европейската централна банка от 5 октомври 2015 г. (ECB/SSM/2015 — 9695000CG7B84NLR5984/28) относно определяне на пруденциалните изисквания за Groupe Crédit mutuel

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага две основания за жалбата си:

               —

               Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като приел, че член 2, параграф 21, буква в) от Рамковия регламент за ЕНМ допуска консолидиран пруденциален надзор от ЕЦБ над институции, свързани с централен орган, дори и последният да няма качеството на кредитна институция,

               —

               Общият съд допуснал грешка при правната квалификация на фактите, като приел, че Crédit mutuel е поднадзорна група, тъй като отговаря на условията по член 10, параграф 1 от Регламент № 575/2013 (1).

      (1)  Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (ОВ L 176, 2013 г., стр. 1).


title: Дело T-176/18: Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Mende Omalanga/Съвет

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/68

         Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Mende Omalanga/Съвет
   (Дело T-176/18)
   (2018/C 161/84)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Lambert Mende Omalanga (Киншаса, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго в частта, с която жалбоподателят е оставен под № 12 в приложение II към Решение 2010/788/ОВППС и под № 12 в приложение Iа към Регламент (ЕО) № 1183/2005,

               —

               да установи незаконосъобразността на разпоредбите на член 3, параграф 2, буква а) от Решение 2010/788/ОВППС, изменено с Решение 2016/2231/ОВППС, и на член 2б, параграф 1, буква а) от Регламент 1183/2005/ЕО,

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага четири основания за жалбата си, които по същество съвпадат или са сходни с тези по дело T-163/18, Amisi Kumba/Съвет.


title: Дело T-145/18: Жалба, подадена на 1 март 2018 г. — Confédération nationale du Crédit mutuel и др./ЕЦБ

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/57

         Жалба, подадена на 1 март 2018 г. — Confédération nationale du Crédit mutuel и др./ЕЦБ
   (Дело T-145/18)
   (2018/C 161/66)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Confédération nationale du Crédit mutuel (Париж, Франция) и 37 други жалбоподатели (представители: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi и P. Kupka, avocats)

      Ответник: Европейска централна банка

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да отмени член 8 от решение на ЕЦБ № ECB/SSM/2017 — 9695000CG7B84NLR5984/207 от 19 декември 2017 г. в частта, в която определя мерките, които следва да се предприемат във връзка с неотменимите задължения за плащане по схемите за гарантиране на депозитите или оздравителните фондове,

               —

               да осъди ЕЦБ да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателите излагат четири основания за жалбата си, които по същество съвпадат или са сходни с тези по дело T-143/18, Société générale/ЕЦБ.


title: Дело C-100/18: Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 12 февруари 2018 г. — Línea Directa Aseguradora S.A./Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/23

         Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 12 февруари 2018 г. — Línea Directa Aseguradora S.A./Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros
   (Дело C-100/18)
   (2018/C 161/26)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Supremo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Línea Directa Aseguradora S.A.

      Ответник: Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

      Преюдициални въпроси

               1)

               Допуска ли член 3 от Директива 2009/103/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно застраховката „Гражданска отговорност“ (1) при използването на моторни превозни средства и за контрол върху задължението за сключване на такава застраховка тълкуване, при което покритието на задължителната застраховка включва вреди, причинени от пожар на спряно превозно средство, когато пожарът е причинен от необходимите механизми за осъществяване на функцията на средство за транспорт на превозното средство?

               2)

               При отрицателен отговор на предходния въпрос, допуска ли член 3 от Директива 2009/103/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно застраховката „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства и за контрол върху задължението за сключване на такава застраховка тълкуване, при което покритието на задължителната застраховка включва вреди, причинени от пожар на превозно средство, когато пожарът не може да бъде свързан с предходното движение, поради което не може да се установи, че е свързан с изминаването на определена отсечка?

               3)

               При отрицателен отговор на втория въпрос, допуска ли член 3 от Директива 2009/103/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно застраховката „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства и за контрол върху задължението за сключване на такава застраховка тълкуване, при което покритието на задължителната застраховка включва вреди, причинени от пожар на превозно средство, когато превозното средство е паркирано в затворен частен гараж?

      (1)  ОВ L 263, 2009 г., стр. 11.


title: Дело T-146/18: Жалба, подадена на 1 март 2018 г. — BPCE и др./ЕЦБ

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/58

         Жалба, подадена на 1 март 2018 г. — BPCE и др./ЕЦБ
   (Дело T-146/18)
   (2018/C 161/67)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: BPCE (Париж, Франция) и 36 други жалбоподатели (представители: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi и P. Kupka, avocats)

      Ответник: Европейска централна банка

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да отмени член 4 от решение на ЕЦБ № ECB/SSM/2017 — 9695005MSX1OYEMGDF46/338 (заедно с приложението към него) от 19 декември 2017 г. в частта, в която определя мерките, които следва да се предприемат във връзка с неотменимите задължения за плащане по схемите за гарантиране на депозитите или оздравителните фондове,

               —

               да осъди ЕЦБ да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателите излагат четири основания за жалбата си, които по същество съвпадат или са сходни с тези по дело T-143/18, Société générale/ЕЦБ.


title: Дело C-153/18 P: Жалба, подадена на 23 февруари 2018 г. от Crédit mutuel Arkéa срещу решението, постановено от Общия съд (втори разширен състав) на 13 декември 2017 г. по дело T-52/16, Crédit mutuel Arkéa/Европейска централна банка

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/42

         Жалба, подадена на 23 февруари 2018 г. от Crédit mutuel Arkéa срещу решението, постановено от Общия съд (втори разширен състав) на 13 декември 2017 г. по дело T-52/16, Crédit mutuel Arkéa/Европейска централна банка
   (Дело C-153/18 P)
   (2018/C 161/47)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Crédit mutuel Arkéa (представител: H. Savoie, avocat)

      Други страни в производството: Европейска централна банка, Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решение от 13 декември 2017 г. (T-52/16), с което Общият съд отхвърля искането на Crédit mutuel Arkéa за отмяна на решението на Европейската централна банка от 4 декември 2015 г. (ECB/SSM/2015 — 9695000CG7B84NLR5984/40) относно определяне на пруденциалните изисквания за Groupe Crédit mutuel

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага две основания за жалбата си:

               —

               Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като приел, че член 2, параграф 21, буква в) от Рамковия регламент за ЕНМ допуска консолидиран пруденциален надзор от ЕЦБ над институции, свързани с централен орган, дори и последният да няма качеството на кредитна институция,

               —

               Общият съд допуснал грешка при правната квалификация на фактите, като приел, че Crédit mutuel е поднадзорна група, тъй като отговаря на условията по член 10, параграф 1 от Регламент № 575/2013 (1).

      (1)  Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (ОВ L 176, 2013 г., стр. 1).


title: Дело T-149/18: Жалба, подадена на 1 март 2018 г. — Arkéa Direct Bank и др./ЕЦБ

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/58

         Жалба, подадена на 1 март 2018 г. — Arkéa Direct Bank и др./ЕЦБ
   (Дело T-149/18)
   (2018/C 161/68)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Arkéa Direct Bank (Путо, Франция), Caisse de Bretagne de Crédit Mutuel Agricole (Льо Релек Керуон, Франция), Crédit Mutuel Arkéa (Льо Релек Керуон), Crédit foncier et communal d’Alsace et de Lorraine-banque (Страсбург, Франция), Fédéral Finance (Льо Релек Керуон), Arkéa Home Loans SFH (Брес, Франция), Arkéa Banking Services (Париж, Франция), Arkéa Public Sector SCF (Льо Релек Керуон), Arkéa Banque Entreprises et Institutionnels (Льо Релек Керуон), Keytrade Bank Luxembourg SA (Люксембург, Люксембург) (представители: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi и P. Kupka, avocats)

      Ответник: Европейска централна банка

      Искания на жалбоподателите

   Жалбоподателите искат от Общия съд:

               —

               да отмени член 8 от решение на ЕЦБ № ECB/SSM/2017 — 9695000CG7B84NLR5984/207 от 19 декември 2017 г. в частта, в която определя мерките, които следва да се предприемат във връзка с неотменимите задължения за плащане по схемите за гарантиране на депозитите или оздравителните фондове,

               —

               да осъди ЕЦБ да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателите излагат четири основания за жалбата си, които по същество съвпадат или са сходни с тези по дело T-143/18, Société générale/ЕЦБ.


title: Дело C-579/16 P: Решение на Съда (голям състав) от 6 март 2018 г. — Европейска комисия/FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S (Обжалване — Държавни помощи — Понятието „помощ“ — Понятието „икономическо предимство“ — Принцип на частния оператор в условията на пазарна икономика — Условия за приложимост и за прилагане — Финансова криза — Последователни намеси за оздравяването на банка — Отчитане или не, в рамките на преценката на втората намеса, на рисковете от ангажиментите, поети от държавата членка по време на първата намеса)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/10

         Решение на Съда (голям състав) от 6 март 2018 г. — Европейска комисия/FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S
   (Дело C-579/16 P) (1)

   ((Обжалване - Държавни помощи - Понятието „помощ“ - Понятието „икономическо предимство“ - Принцип на частния оператор в условията на пазарна икономика - Условия за приложимост и за прилагане - Финансова криза - Последователни намеси за оздравяването на банка - Отчитане или не, в рамките на преценката на втората намеса, на рисковете от ангажиментите, поети от държавата членка по време на първата намеса))
   (2018/C 161/11)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Европейска комисия (представители: A. Bouchagiar, L. Flynn и K. Blanck-Putz)

      Други страни в производството: FIH Holding A/S, FIH Erhvervsbank A/S (представител: O. Koktvedgaard, advokat)

      Диспозитив

               1)

               Отменя решение на Общия съд на Европейския съюз от 15 септември 2016 г., FIH Holding и FIH Erhvervsbank/Комисия (T-386/14, EU:T:2016:474).

               2)

               Отхвърля първото основание по първоинстанционната жалба до Общия съд на Европейския съюз.

               3)

               Връща делото на Общия съд на Европейския съюз за произнасяне по второто основание.

               4)

               Не се произнася по съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 14, 16.1.2017 г.


title: Дело C-202/18: Иск, предявен на 16 март 2018 г. — Ilmārs Rimšēvičs/Латвия

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/43

         Иск, предявен на 16 март 2018 г. — Ilmārs Rimšēvičs/Латвия
   (Дело C-202/18)
   (2018/C 161/48)
   Език на производството: латвийски

      Страни

      Ищец: Ilmārs Rimšēvičs (представители: S. Vārpiņš, I. Pazare, M. Kvēps, advokāts)

      Ответник: Република Латвия

      Искания на ищеца

               —

               да се установи, че незаконосъобразно е освободен от длъжността управител на Банката на Латвия с решение, прието от името на Република Латвия от Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (Служба за предотвратяване и борба с корупцията) на 19 февруари 2018 г. за прилагането на мерки за принуда;

               —

               да обяви за незаконосъобразна мярката за принуда „забрана извършването на определени професионални дейности“, с която му се забранява да упражнява функциите на управител на Банката на Латвия и да упражнява правата, с които разполага в това качество, наложена му по силата на решението, прието от името на Република Латвия от Службата за предотвратяване и борба с корупцията на 19 февруари 2018 г. за прилагането на мерки за принуда;

               —

               да обяви за незаконосъобразни ограниченията да упражнява функциите на член на Управителния съвет на Европейската централна банка и правата, с които разполага в това качество, наложени му като последица от решението, прието от името на Република Латвия от Службата за предотвратяване и борба с корупцията на 19 февруари 2018 г. за прилагането на мерки за принуда.

      Основания и основни доводи

               1.

               Ищецът оспорва незаконосъобразното решение, прието на 19 февруари 2018 г. от латвийския държавен орган, компетентен да извършва разследване — Службата за предотвратяване и борба с корупцията, която е част от органите на изпълнителната власт, с което решение той е освободен за неопределен срок от длъжността управител на Банката на Латвия. Решението за освобождаването му от длъжност е прието от името на латвийската държава. С освобождаването му от длъжността управител на Банката на Латвия ищецът ex officio е изгубил длъжността на член на управителния съвет Европейската централна банка.

               2.

               С освобождаването от длъжност на ищеца са извършени най-малко следните нарушения.

               3.

               На първо място, с освобождаването на ищеца от длъжностите му на управител на Банката на Латвия и на член на Управителния съвет Европейската централна банка, е нарушен член 14.2. от Протокол № 4 към Договора за функционирането на Европейския съюз за устава на Европейската система на централните банки и на Европейската централна банка, тъй като в момента на освобождаването му от длъжност не била налице нито една от предпоставките, посочени в тази разпоредба за освобождаване от длъжност на управителите на националните централни банки (да не отговарят повече на изискванията, които са необходими за изпълнението на неговите задължения, или ако са виновни за извършено сериозно нарушение).

               4.

               На второ място, с освобождаването на ищеца от длъжността на управител на Банката на Латвия е нарушен и член 22 от likums „Par Latvijas Banku“ (Закон за Банката на Латвия), който е правният акт, с който се транспонира Договора за функционирането на Европейския съюз. В момента на приемане на посоченото решение, не била налице нито една от установените в тази норма предпоставки за освобождаване от длъжност на управителя на Банката на Латвия (първо, оставка на заинтересованото лице, второ, предпоставката, установена в член 14.2 от Устава на Европейската система на централните банки и на Европейската централна банка, да е извършено сериозно нарушение, като в този случай парламентът може да реши да освободи от длъжност управителя на Банката на Латвия след като осъдителната присъда е придобила сила на пресъдено нещо, или, трето, други предпоставки, уредени в посочения член 14.2). Освен това макар съгласно посочения закон единственият компетентен орган да освободи от длъжност на управителя на Банката на Латвия да е Парламентът на Република Латвия, не той е освободил от длъжност ищеца, а компетентният да извършва разследване орган на Република Латвия, който е част от органите на изпълнителната власт.

               5.

               На трето място, с освобождаването на ищеца от длъжността управител на Банката на Латвия Службата за предотвратяване и борба с корупцията приложила неправилно тълкуване на правото на Съюза, като приела, че ищецът не извършвал дейността си в рамките на управителния съвет на Европейската централна банка независимо и в интерес на Европейската централна банка, а упражнявал правомощия на управител на Банката на Латвия и действал в неин интерес. Член 13 от Договора за функционирането на Европейския съюз обаче предвиждал, че Европейската централна банка е институция на Европейския съюз.
               При изпълнението на своите функции длъжностните лица на Европейския съюз могат да упражняват само правомощията, предвидени в правната уредба на Съюза и могат да действат само в интерес на посочените институции. В националната правна уредба не може да се установяват дейности, които следва да извършват длъжностните лица на институциите на Европейския съюз, и поради това при изпълнението на функциите на длъжностно лице на институциите на Европейския съюз не могат да се упражняват правомощия, предоставени с национални правни актове.
               Член 130 от Договора за функционирането на Европейския съюз, който гарантира независимостта на Европейската централна банка, не допуска при изпълнението на функциите на член на Управителния съвет на Европейската централна банка управителят на Банката на Латвия да може да действа като представител на Банката на Латвия и да извършва дейност (стриктно) в неин интерес или в интерес на Република Латвия.


title: Дело T-177/18: Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Kazembe Musonda/Съвет

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/68

         Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Kazembe Musonda/Съвет
   (Дело T-177/18)
   (2018/C 161/85)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Jean-Claude Kazembe Musonda (Лумумбаши, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго в частта, в която жалбоподателят е оставен под № 11 в приложение II към Решение 2010/788/ОВППС и под № 11 в приложение Iа към Регламент (ЕО) № 1183/2005,

               —

               да установи незаконосъобразността на разпоредбите на член 3, параграф 2, буква б) от Решение 2010/788/ОВППС, изменено с Решение 2016/2231/ОВППС, и на член 2б, параграф 1, буква б) от Регламент 1183/2005/ЕО,

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага четири основания за жалбата си, които по същество съвпадат или са сходни с тези по дело T-163/18, Amisi Kumba/Съвет.


title: Дело C-238/18: Иск, предявен на 3 април 2018 г. — Европейска централна банка/Република Латвия

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/44

         Иск, предявен на 3 април 2018 г. — Европейска централна банка/Република Латвия
   (Дело C-238/18)
   (2018/C 161/49)
   Език на производството: латвийски

      Страни

      Ищец: Европейска централна банка (представители: C. Zilioli, C. Kroppenstedt и K. Kaiser, D. Sarmiento Ramírez-Escudero, abogado)

      Ответник: Република Латвия

      Искания на ищеца

   Европейската централна банка моли Съда:

               —

               да изиска от Република Латвия в съответствие с член 24, параграф 1 от Статута на Съда на Европейския съюз и член 62 от Процедурния правилник на Съда да предостави цялата релевантна информация във връзка с разследването, което понастоящем се води от Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (Служба за предотвратяване и борба с корупцията) срещу управителя на Банката на Латвия;

               —

               да установи в съответствие с член 14.2. от Устава на Европейската система на централните банки и на Европейската централна, че Република Латвия е нарушила втори параграф от посочената разпоредба:

                           —

                           тъй като е освободила от длъжност управителя на Банката на Латвия преди да е налице осъдителна присъда, постановена от независим съдебен орган, разгледал делото по същество, и

                           —

                           ако представените от Република Латвия потвърдят това, без да са налице изключителни обстоятелства, които обосновават освобождаването от длъжност в настоящия случай.

               —

               да се осъди Република Латвия да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   ЕЦБ поддържа, че Република Латвия е нарушила втори параграф на член 14.2. от Устава на Европейската система на централните банки и на Европейската централна банка, тъй като освободила от длъжност управителя на Банката на Латвия, прилагайки спрямо него временна мярка за принуда, без да е налице осъдителна присъда, постановена от независим съдебен орган, разгледал делото по същество.


title: Дело C-103/18: Преюдициално запитване от Juzgado Contencioso-Administrativo n° 8 de Madrid (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Domingo Sánchez Ruiz/Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/23

         Преюдициално запитване от Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Domingo Sánchez Ruiz/Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)
   (Дело C-103/18)
   (2018/C 161/27)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Domingo Sánchez Ruiz

      Ответник: Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

      Преюдициални въпроси

               1)

               Може ли ситуация като описаната в настоящия случай (в която работодател от обществения сектор не спазва нормативно установените времеви ограничения и по този начин позволява последователно сключване на срочни трудови договори или запазва срочния характер на назначаването, но преобразува вида му: от назначаване като помощен персонал в назначаване като временно нает персонал или като заместващ персонал) да се счита за злоупотреба с използването на последователни срочни трудови договори и следователно да се разглежда като ситуация, описана в клауза 5 от Рамковото споразумение, съдържащо се в приложението към Директива 1999/70/ЕО (1)?

               2)

               Трябва ли разпоредбите на Рамковото споразумение за срочната работа, съдържащо се в приложението към Директива 1999/70[/ЕО], във връзка с принципа на ефективност, да се тълкуват в смисъл, че не допускат национални процесуални норми, които изискват от работник на срочен трудов договор активно да оспорва или обжалва всички последователни назначавания и освобождавания от длъжност, като единствено така неговото положение може да попадне в обхвата на Директивата на Европейската общност и той може да претендира правата, предоставени му от законодателството на Съюза?

               3)

               Като се има предвид, че в обществения сектор и при предоставянето на основни услуги необходимостта от заемане на свободните длъжности, от осигуряване на заместници в случай на отпуск по болест, годишен отпуск и др. по същество е „постоянна“ и че е нужно да се даде определение на понятието „обективна причина“, обосноваваща сключването на срочни договори:

                           a)

                           може ли да се счита, че положение, при което работник със срочно трудово правоотношение е назначаван последователно и без прекъсване като временно нает служител, работейки трайно през всички или почти всички дни от годината при последователни назначения в продължение на много години, като във всички случаи е спазено основанието за неговото назначаване, e в противоречие с Директива 1999/70/ЕО (клауза 5, параграф 1, буква а) и следователно не е налице обективна причина?

                           б)

                           следва ли посочената необходимост да се счита за постоянна, а не за временна, и следователно да не попада в обхвата на съдържащото се в клауза 5 [параграф] 1, [буква] а) понятие за обективна причина, с оглед както на описаните параметри, т.е. наличие на множество назначения, продължаващи години наред, така и на наличието на структурен недостатък, който се отразява върху процента на срочните назначения в съответния сектор, когато тази необходимост по правило винаги се покрива от работници със срочни трудови договори, които трайно се превръщат в съществена част от предоставянето на обществена услуга?

                           в)

                           или обратно на това: с оглед на определяне на допустимото ограничение на срочните трудови правоотношения по същество трябва се счита, че следва да се приложи дословно съдържанието на разпоредбата, допускаща използването на работници на срочен трудов договор, съгласно която те могат да бъдат назначавани в случай на необходимост, неотложност или за осъществяване на програми с временен, конюнктурен или извънреден характер, т.е., за да може да се приеме, че е налице обективна причина, използването на временно назначени работници трябва да отговаря на посочените извънредни обстоятелства и няма да бъде налице обективна причина и съответно ще е налице злоупотреба, когато тези работници престанат да се използват в изолирани случаи, извънредно или във връзка с определени обстоятелства[?]

               4)

               Съвместимо ли е с Рамковото споразумение, съдържащо се в приложението към Директива 1999/70/ЕО, да се счита, че съображения за необходимост, неотложност или осъществяване на програми с временен, конюнктурен или извънреден характер съставляват обективна причина за сключване и последователно подновяване на срочни трудови договори на програмисти с нормативно установен статут, когато тези служители от обществения сектор изпълняват постоянно и трайно нормалните функции на назначени за неопределен срок служители с нормативно установен статут, без назначаващата администрация да установява максимални граници за тези назначения, нито да изпълнява законовите си задължения за обезпечаване на тези работни места и на тези потребности чрез назначаване на служители на безсрочен трудов договор, нито пък да е установена каквато и да било еквивалентна мярка за предотвратяване и недопускане на злоупотребата, произтичаща от използването на последователни срочни трудови договори, в резултат от което назначените за определен срок програмисти с нормативно установен статут продължават да изпълняват разглежданите задачи без прекъсване, в настоящия случай — в продължение на 17 години?

               5)

               Съвместима ли е съдебната практика на Tribunal Supremo (Върховен съд, Испания) с разпоредбите на Рамковото споразумение за срочната работа, съдържащо се в приложението към Директива 1999/70[/ЕО], и с даденото от Съда тълкувание на Директивата, доколкото посочената национална съдебна практика обуславя наличието на обективна причина за назначаването, при спазване на основанието за назначаване, със самото времево ограничение на назначението, без да взема предвид други параметри, или установява невъзможност да се направи сравнение с назначен за неопределено време държавен служител поради разликите в приложимия правен режим и правилата за достъп до длъжността им или поради постоянния характер на функциите на назначените за неопределено време държавни служители, които функции имат временен характер при временно наетите служители?

               6)

               Когато националната юрисдикция установи злоупотреба, произтичаща от сключването на последователни срочни трудови договори със служител от обществения сектор с нормативно установен статут на длъжност в SERMAS (Мадридска здравна служба) с цел да бъдат обезпечени трайни структурни нужди от предоставяне на услуги от страна на назначени за неопределено време служители с нормативно установен статут, поради липса на ефективна мярка в националната правна система за санкциониране на такава злоупотреба и за заличаване на последиците от нарушението на разпоредбата на Съюза, следва ли клауза 5 от Рамковото споразумение, съдържащо се в приложението към Директива 1999/70, да се тълкува в смисъл, че задължава националната юрисдикция да предприеме ефикасни и възпиращи мерки, които да гарантират ефективността на Рамковото споразумение, и по този начин да санкционира посочената злоупотреба и да заличи последиците от нарушаването на разглежданата разпоредба на Съюза, като не приложи вътрешната норма, пречеща на ефективното прилагане на последната?
               При утвърдителен отговор и съгласно възприетото от Съда на ЕС в решение от 14 септември 2016 г. по дела C-184/15 и C-197/15, точка 41 (2):
               съвместимо ли е с целите на Директива 1999/70 /ЕО — като мярка за предотвратяване и санкциониране на злоупотребата с последователни срочни трудови договори и за заличаване на последиците от нарушението на правото на Съюза — срочно трудово правоотношение на служител с нормативно установен статут, който е назначен като временен, помощен или заместващ персонал, да се преобразува в трудово правоотношение за неопределен срок, независимо с какво наименование — щатен служител или служител, назначен за неопределен срок, със същата стабилност, която е присъща за правоотношението на постоянно наетите служители с нормативно установен статут, които се намират в сравнима ситуация?

               7)

               В случай на злоупотреба, произтичаща от използването на последователни срочни трудови правоотношения, може ли да се приеме, че преобразуването на трудовото правоотношение на временно нает служител с нормативно установен статут в безсрочно или постоянно съответства на целите на Директива 1999/70 и съдържащото се в нея Рамково споразумение само когато временно наетият служител с нормативно установен статут, спрямо когото е извършена злоупотребата, се ползва от абсолютно еднакви условия на труд като тези на постоянно наетия персонал с нормативно установен статут (по отношение на социална закрила, професионално израстване, възможности за заемане на свободни длъжности, професионално обучение, отпуски, определяне на административен статут, разрешени отсъствия и други отпуски, пенсионни права и освобождаване от длъжност, както и участие в конкурси за заемане на свободни длъжности и повишаване), при спазване на принципите на стабилност и несменяемост, с всички присъщи права и задължения, при еднакви условия с назначените за неопределено време програмисти с нормативно установен статут?

               8)

               Налага ли правото на Съюза задължение за преразглеждане на окончателни съдебни решения или на административни актове при описаните обстоятелства, когато са изпълнени четирите условия, установени от Съда в решение по дело Kühne & Heitz NV (C-453/00 от 13 януари 2004 г.) (3): 1) в испанското национално право администрацията и юрисдикциите имат възможност за преразглеждане, макар поради посочените ограничения да им е много трудно или невъзможно да го осъществят; 2) спорните решения са влезли в сила в резултат от решение на национална юрисдикция, действаща като последна или единствена инстанция; 3) това съдебно решение е основавано на тълкуване на правото на Съюза, което не съответства на съдебната практика на Съда и е прието без Съдът да е бил сезиран с преюдициално запитванеq и 4) заинтересованата страна е сезирала административния орган незабавно след като е узнала за тази съдебна практика?

               9)

               Националните юрисдикции, които като европейски юрисдикции трябва да гарантират пълното действие на правото на Съюза в държавите членки, могат ли и трябва ли в рамките на съответните си правомощия да изискат от националния административен орган на държава членка и да му разпоредят да приеме необходимите разпоредби за отмяна на вътрешните норми, които са несъвместими с правото на Съюза като цяло и по-конкретно с Директива 1999/70/ЕО и съдържащото се в нея Рамково споразумение?

      (1)  Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 175, 1999 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129).

      (2)  Решение от 14 септември 2016 г., Martínez Andrés и Castrejana López (C-184/15 и C-197/15, EU:C:2016:680).

      (3)  Решение от 13 януари 2004 г., Kühne & Heitz NV (C-453/00, EU:C:2004:17).


title: Дело T-150/18: Жалба, подадена на 1 март 2018 г. — BNP Paribas/ЕЦБ

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/59

         Жалба, подадена на 1 март 2018 г. — BNP Paribas/ЕЦБ
   (Дело T-150/18)
   (2018/C 161/69)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: BNP Paribas (Париж, Франция) (представители: A. Gosset-Grainville, M. Trabucchi и P. Kupka, avocats)

      Ответник: Европейска централна Банка

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени частично член 9 от решение на ЕЦБ № ECB/SSM/2017 — R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 от 19 декември 2017 г. в частта му, в която се предвижда приспадане на неотменимите ангажименти за плащане, поети към Единния фонд за преструктуриране, националните фондове за преструктуриране и националните схеми за гарантиране на депозитите, от базовия собствен капитал от първи ред на индивидуална, подконсолидирана и консолидирана основа, и по-конкретно параграфи 9.1, 9.2 и 9.3,

               —

               да осъди ЕЦБ да заплати изцяло съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

               1.

               Първото основание е липсата на правна основа на обжалваното решение, тъй като ЕЦБ е използвала правомощията си в областта на пруденциалния надзор, за да наложи мярка с общо приложение, която е от компетентността на законодателя, и е превишила правомощията, които ѝ предоставят член 4, paragraphe 1, буква е) и член 16 от Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета от 15 октомври 2013 г. за възлагане на Европейската централна банка на конкретни задачи относно политиките, свързани с пруденциалния надзор над кредитните институции (ОВ L 287, 2013 г., стр. 63).

               2.

               Второто основание е грешка при прилагане на правото, опорочаваща обжалваното решение, тъй като ЕЦБ е тълкувала в противоречие с волята на законодателя текстове от правото на Съюза, които дават възможност на кредитните институции да прибягнат до неотменими ангажименти за плащане, за да изпълнят част от задълженията си спрямо националните фондове за преструктуриране, Единния фонд за преструктуриране и националните схеми за гарантиране на депозитите, и по този начин е лишила съответните разпоредби от полезното им действие. Освен това решението на ЕЦБ е основано на неправилен прочит на европейската правна уредба и на националната правна уредба за транспонирането ѝ, приложими към неотменимите ангажименти за плащане.

               3.

               Третото основание е нарушение на принципа на пропорционалност.

               4.

               Четвъртото основание е грешка в преценката и нарушение на принципа на добра администрация, допуснати в обжалваното решение.


title: Дело T-540/15: Решение на Общия съд от 22 март 2018 г. — De Capitani/Парламент (Достъп до документи — Регламент (EО) № 1049/2001 — Документи относно текуща законодателна процедура — Триалози — Таблици с четири колони за Предложението за регламент на Европейския парламент и на Съвета относно Европол и за отмяна на Решения 2009/371/ПВР и 2005/681/ПВР — Частичен отказ на достъп — Жалба за отмяна — Правен интерес — Допустимост — Член 4, параграф 3, първа алинея от Регламент № 1049/2001 — Изключение във връзка със защитата на процеса на вземане на решения — Липса на обща презумпция за отказ на достъп до таблиците с четири колони, изготвени в рамките на триалози)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/46

         Решение на Общия съд от 22 март 2018 г. — De Capitani/Парламент
   (Дело T-540/15) (1)

   ((Достъп до документи - Регламент (EО) № 1049/2001 - Документи относно текуща законодателна процедура - Триалози - Таблици с четири колони за Предложението за регламент на Европейския парламент и на Съвета относно Европол и за отмяна на Решения 2009/371/ПВР и 2005/681/ПВР - Частичен отказ на достъп - Жалба за отмяна - Правен интерес - Допустимост - Член 4, параграф 3, първа алинея от Регламент № 1049/2001 - Изключение във връзка със защитата на процеса на вземане на решения - Липса на обща презумпция за отказ на достъп до таблиците с четири колони, изготвени в рамките на триалози))
   (2018/C 161/50)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Emilio De Capitani (Брюксел, Белгия) (представители: O. Brouwer, J. Wolfhagen и E. Raedts, avocats)

      Ответник: Европейски парламент (представители: първоначално N. Görlitz, A. Troupiotis и C. Burgos, впоследствие N. Görlitz, C. Burgos и I. Anagnostopoulou)

      Встъпили страни в подкрепа на ответниците: Съвет на Европейския съюз (представители: E. Rebasti, B. Driessen и J.-B. Laignelot) и Европейска комисия (представители: J. Baquero Cruz и F. Clotuche-Duvieusart)

      Предмет

   Искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на решение A(2015) 4931 на Европейския парламент от 8 юли 2015 г., с което на жалбоподателя е отказан пълен достъп до документите LIBE-2013-0091-02 и LIBE-2013-0091-03

      Диспозитив

               1)

               Отменя решение A(2015) 4931 на Европейския парламент от 8 юли 2015 г. в частта, в която на г-н Emilio De Capitani е отказано предоставяне на пълен достъп до документите LIBE-2013-0091-02 и LIBE-2013-0091 03.

               2)

               Парламентът понася собствените си съдебни разноски и разноските, направени от г-н De Capitani.

               3)

               Съветът на Европейския съюз и Европейската комисия понасят собствените си разноски.

      (1)  ОВ C 398, 30.11.2015 г.


title: Дело C-651/16: Решение на Съда (десети състав) от 7 март 2018 г. (преюдициално запитване от Augstākā tiesa — Латвия) — DW/Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra (Преюдициално запитване — Социално осигуряване — Обезщетение за майчинство — Изчисляване на размера въз основа на доходите на осигуреното лице за референтен период от дванадесет месеца — Лице, което през този период е било на работа в институция на Европейския съюз — Национална правна уредба, предвиждаща определянето на разглежданото обезщетение в размер на 70 % от средната осигурителна основа — Ограничаване на свободното движение на работници — Принцип на лоялно сътрудничество)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/11

         Решение на Съда (десети състав) от 7 март 2018 г. (преюдициално запитване от Augstākā tiesa — Латвия) — DW/Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra
   (Дело C-651/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Социално осигуряване - Обезщетение за майчинство - Изчисляване на размера въз основа на доходите на осигуреното лице за референтен период от дванадесет месеца - Лице, което през този период е било на работа в институция на Европейския съюз - Национална правна уредба, предвиждаща определянето на разглежданото обезщетение в размер на 70 % от средната осигурителна основа - Ограничаване на свободното движение на работници - Принцип на лоялно сътрудничество))
   (2018/C 161/12)
   Език на производството: латвийски

      Запитваща юрисдикция

   Augstākā tiesa

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: DW

      Ответник: Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra

      Диспозитив

   Член 45 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, която за целите на определянето на средната осигурителна основа, служеща за изчисляване размера на обезщетението за майчинство, приравнява месеците от референтния период, през които съответното лице е работило за институция на Европейския съюз и не се е осигурявало по схемата за социално осигуряване на тази държава членка, на период на липса на заетост, и прилага по отношение на тях средната осигурителна основа, определена в посочената държава членка, което води до значително намаляване на размера на отпуснатото на това лице обезщетение за майчинство, в сравнение с размера му, който лицето би могло да получи, ако бе упражнявало професионална дейност единствено в тази държава членка.

      (1)  ОВ C 86, 20.3.2017 г.


title: Дело T-156/18: Иск, предявен на 26 февруари 2018 г. — Legutko и Poręba/Парламент

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/59

         Иск, предявен на 26 февруари 2018 г. — Legutko и Poręba/Парламент
   (Дело T-156/18)
   (2018/C 161/70)
   Език на производството: полски

      Страни

      Ищци: Ryszard Antoni Legutko (Моравица, Полша) и Tomasz Piotr Poręba (Мелец, Полша) (представител: M. Mataczyński, адвокат)

      Ответник: Европейски парламент

      Искания

   Ищците искат от Общия съд:

               —

               да установи, че ответникът е нарушил член 130 от Правилника за дейността на Европейския парламент и разпоредбите от приложение II към този правилник, тъй като не е изпратил на Съвета на Европейския съюз писмения въпрос, отправен от членовете на Европейския парламент в рамките на процедура с референтен № P-003358/17,

               —

               да задължи Европейския парламент да изпрати регистрирания с референтен № P-003358/17 писмен въпрос на компетентната институция, а именно на Съвета на Европейския съюз,

               —

               да осъди Европейския парламент да заплати съдебните разноски в производството.

      Основания и основни доводи

   Основание: бездействие на Европейския парламент, който не изпратил на компетентната институция, посочена от ищците, писмения въпрос, представен на 16 май 2017 г. от членовете на Европейския парламент Ryszard Legutkę и Tomasz Porębę.


title: Дело T-180/18: Жалба, подадена на 12 март 2018 г. — VJ/ЕСВД

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/69

         Жалба, подадена на 12 март 2018 г. — VJ/ЕСВД
   (Дело T-180/18)
   (2018/C 161/86)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: VJ (представител: N. de Montigny, avocat)

      Ответник: Европейска служба за външна дейност

      Искания

   Жалбоподателят иска от Общия съд
   да се произнесе, както следва:

               —

               [отменя] справката, изпратена му от ЕСВД с електронно писмо от 22 юни 2017 г. и евентуално фиша за заплата, чрез който е била/ще бъде заплатена надбавката за образование за децата му,

               —

               осъжда ответника да заплати всички разноски по производството.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.

               1.

               Първото основание е възражение за незаконосъобразност, тъй като оспореното решение, записката от 15 април 2016 г., на която то се основава и Насоките на ЕСВД нарушават Правилника за длъжностните лица и приложение X към него.

               2.

               Второто основание е незаконосъобразност на обжалваното индивидуално решение. Това основание има четири части.

                           —

                           Първата част е нарушение на принципите на предвидливост, на оправдани правни очаквания и на правна сигурност и нарушение на принципа на добра администрация, както и засягане на придобитите от жалбоподателя права.

                           —

                           Втората част е неизпълнение на поетите от ЕСВД задължения, лошо управление и нарушение на принципите на правна сигурност и на оправдани правни очаквания на жалбоподателя.

                           —

                           Третата част е нарушение на правото на семеен живот и на правото на образование.

                           —

                           Четвъртата част е нарушение на принципите на равно третиране и на недопускане на дискриминация.

                           —

                           Петата чест е липса на претегляне на интересите и неспазване на принципа на пропорционалност при приемане на въпросната мярка.


title: Дело T-163/18: Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Amisi Kumba/Съвет

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/60

         Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Amisi Kumba/Съвет
   (Дело T-163/18)
   (2018/C 161/71)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Gabriel Amisi Kumba (Киншаса, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго, в частта, в която жалбоподателят продължава да фигурира в точка 2 от приложение II към Решение 2010/788/ОВППС и в точка 2 от приложение I а към Регламент (ЕО) № 1183/2005,

               —

               да установи незаконосъобразността на разпоредбите на член 3, параграф 2, буква б) от Решение 2010/788/ОВППС, изменено с Решение 2016/2231/ОВППС, и член 2б, параграф 1, буква б) от Регламент 1183/2005/ЕО,

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага четири основания.

               1.

               В рамките на първото основание се твърди наличието на нарушение на правото на защита, включително нарушение на задължението за мотивиране, което позволява да се обосноват мерките и да се гарантира ефективна съдебна защита, както и нарушение на правото на изслушване.

               2.

               В рамките на второто основание се твърди наличието явна грешка в преценката, що се отнася до участието на жалбоподателя в действия, които представляват груби нарушения на правата на човека в Демократична република Конго.

               3.

               В рамките на третото основание се твърди наличието на нарушение на правото на личен живот, на правото на собственост и на принципа на пропорционалност.

               4.

               В рамките на четвъртото основание се твърди незаконосъобразност на разпоредбите на член 3, параграф 2, буква б) от Решение 2010/788/ОВППС на Съвета от 20 декември 2010 година относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго и за отмяна на Обща позиция 2008/369/ОВППС (ОВ L 336, 2010 г., стр. 30), изменено с Решение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго (ОВ L 336, 2016 г., стр. 7), и член 2б, параграф 1, буква б) от Регламент № 1183/2005 на Съвета от 18 юли 2005 година за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу лица, нарушаващи оръжейното ембарго по отношение на Демократична република Конго (ОВ L 193, 2005 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 4, стр. 3).


title: Дело C-105/18: Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA)/Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/25

         Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA)/Administración General del Estado
   (Дело C-105/18)
   (2018/C 161/28)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Supremo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Asociación Española de la Industria Eléctrica (UNESA)

      Ответник: Administración General del Estado

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли екологичният принцип „замърсителят плаща“, посочен в член 191, параграф 2 ДФЕС, и член 9, параграф 1 от Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета (1) от 23 октомври 2000 г., в която разпоредба се установява принципът на възвръщаемост на разходите за водни услуги и се изисква подходяща икономическа преценка на видовете водоползване, да се тълкуват в смисъл, че не допускат въвеждането на такса за използването на вътрешнотериториалните води за производството на енергия като оспорваната в настоящото производство такса, която не насърчава ефективното използване на водата, нито пък е свързана с механизми за съхраняване и опазване на публичните водни ресурси, и чийто размер по никакъв начин не е обвързан с възможностите за увреждане на публичните водни ресурси, а се основава единствено и само на възможностите за събиране на постъпления от производителите?

               2)

               Съвместимо ли е с принципа на недопускане на дискриминация на операторите, съдържащ се в член 3, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия (2), парично задължение като разглежданата в производството водна такса, което засяга единствено производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, но не и производителите, притежатели на концесии в речни басейни, находящи се само в една автономна област, както и производителите, използващи водноелектрическа технология, но не и производителите на енергия, използващи други технологии?

               3)

               Трябва ли член 107, параграф 1 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че събирането на водна такса като оспорваната представлява забранена държавна помощ в ущърб на производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, тъй като така се въвежда асиметрично данъчно облагане за една и съща технология в зависимост от местоположението на централата и тъй като таксата не се изисква от производителите на енергия от други източници?

      (1)  Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (ОВ L 327, 2000 г.,стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 193).

      (2)  Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело T-242/16: Решение на Общия съд от 22 март 2018 г. — Stavytskyi/Съвет (Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Украйна — Замразяване на средства — Списък на лицата, образуванията и органите, спрямо които се прилага замразяването на финансови средства и икономически ресурси — Оставяне на името на жалбоподателя в списъка — Задължение за мотивиране — Възражение за незаконосъобразност — Пропорционалност — Правно основание — Явна грешка в преценката)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/47

         Решение на Общия съд от 22 март 2018 г. — Stavytskyi/Съвет
   (Дело T-242/16) (1)

   ((Обща външна политика и политика на сигурност - Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Украйна - Замразяване на средства - Списък на лицата, образуванията и органите, спрямо които се прилага замразяването на финансови средства и икономически ресурси - Оставяне на името на жалбоподателя в списъка - Задължение за мотивиране - Възражение за незаконосъобразност - Пропорционалност - Правно основание - Явна грешка в преценката))
   (2018/C 161/51)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Edward Stavytskyi (Брюксел, Белгия) (представители: J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey и D. Rovetta, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: V. Piessevaux и J.-P. Hix)

      Встъпила страна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: първоначално E. Paasivirta и S. Bartelt, впоследствие E. Paasivirta и L. Baumgart)

      Предмет

   Жалба по член 263 ДФЕС за отмяна на Решение (ОВППС) 2016/318 на Съвета от 4 март 2016 година за изменение на Решение 2014/119/ОВППС относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на положението в Украйна (OВ L 60, 2016 г., стp. 76), и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/311 на Съвета от 4 март 2016 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 208/2014 относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на положението в Украйна (OВ L 60, 2016 г., стp. 1), доколкото името на жалбоподателя е оставено в списъка лицата, образуванията и органите, спрямо които се прилага замразяването на финансови средства и икономически ресурси.

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда г-н Edward Stavytskyi да заплати собствените си съдебни разноски, както и тези на Съвета на Европейския съюз.

               3)

               Осъжда Европейската комисия да заплати собствените си съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 270, 25.7.2016 г.


title: Дело T-164/18: Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Kampete/Съвет

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/61

         Жалба, подадена на 8 март 2018 г. — Kampete/Съвет
   (Дело T-164/18)
   (2018/C 161/72)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподател: Ilunga Kampete (Киншаса, Демократична република Конго) (представители: T. Bontinck, P. De Wolf, M. Forgeois и A. Guillerme, avocats)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени Решение за изпълнение (ОВППС) 2017/2282 на Съвета от 11 декември 2017 година за изменение на Решение 2010/788/ОВППС относно ограничителни мерки по отношение на Демократична република Конго в частта, в която името на жалбоподателя е оставено под № 1 в приложение II към Решение 2010/788/ОВППС и под № 1 в приложение Iа към Регламент (ЕО) № 1183/2005,

               —

               да приеме, че разпоредбите на член 3, параграф 2, буква б) от Решение 2010/788/ОВППС, изменено с Решение 2016/2231/ОВППС, и член 2б, параграф 1, буква б) от Регламент 1183/2005/ЕО са незаконосъобразни,

               —

               да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Жалбоподателят излага в подкрепа на жалбата си четири основания, които в основната си част са идентични или сходни на посочените по дело T-163/18, Amisi Kumba/Съвет.


title: Дело C-106/18: Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Energía de Galicia (Engasa) S.A./Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/26

         Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Energía de Galicia (Engasa) S.A./Administración General del Estado
   (Дело C-106/18)
   (2018/C 161/29)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Supremo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Energía de Galicia (Engasa) S.A.

      Ответник: Administración General del Estado

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли екологичният принцип „замърсителят плаща“, посочен в член 191, параграф 2 ДФЕС, и член 9, параграф 1 от Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета (1) от 23 октомври 2000 г., в която разпоредба се установява принципът на възвръщаемост на разходите за водни услуги и се изисква подходяща икономическа преценка на видовете водоползване, да се тълкуват в смисъл, че не допускат въвеждането на такса за използването на вътрешнотериториалните води за производството на енергия като оспорваната в настоящото производство такса, която не насърчава ефективното използване на водата, нито пък е свързана с механизми за съхраняване и опазване на публичните водни ресурси, и чийто размер по никакъв начин не е обвързан с възможностите за увреждане на публичните водни ресурси, а се основава единствено и само на възможностите за събиране на постъпления от производителите?

               2)

               Съвместимо ли е с принципа на недопускане на дискриминация на операторите, съдържащ се в член 3, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия (2), парично задължение като разглежданата в производството водна такса, което засяга единствено производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, но не и производителите, притежатели на концесии в речни басейни, находящи се само в една автономна област, както и производителите, използващи водноелектрическа технология, но не и производителите на енергия, използващи други технологии?

               3)

               Трябва ли член 107, параграф 1 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че събирането на водна такса като оспорваната представлява забранена държавна помощ в ущърб на производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, тъй като така се въвежда асиметрично данъчно облагане за една и съща технология в зависимост от местоположението на централата и тъй като таксата не се изисква от производителите на енергия от други източници?

      (1)  Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (ОВ L 327, 2000 г.,стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 193).

      (2)  Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).


title: Дело T-442/16: Решение на Общия съд от 20 март 2018 г. — Šroubárna Ždánice/Съвет (Заявление за възстановяване на антидъмпингови мита — Внос на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китай или изпращани от Малайзия — Регламент (ЕО) № 91/2009 и Регламент за изпълнение (ЕС) № 723/2011 — Компетентност на националния съд — Липса на компетентност на Общия съд)

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/47

         Решение на Общия съд от 20 март 2018 г. — Šroubárna Ždánice/Съвет
   (Дело T-442/16) (1)

   ((Заявление за възстановяване на антидъмпингови мита - Внос на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китай или изпращани от Малайзия - Регламент (ЕО) № 91/2009 и Регламент за изпълнение (ЕС) № 723/2011 - Компетентност на националния съд - Липса на компетентност на Общия съд))
   (2018/C 161/52)
   Език на производството: чешки

      Страни

      Жалбоподател: Šroubárna Ždánice a.s. (Кийов, Чешка република) (представител: M. Osladil, avocat)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: H. Marcos Fraile и A. Westerhof Löfflerová, подпомагани от N. Tuominen, avocat)

      Встъпила страна в подкрепа на исканията на ответника: Европейска комисия (представители: T. Maxian Rusche и P. Němečková)

      Предмет

   Заявление за възстановяване на антидъмпингови мита и лихви, които жалбоподателят е платил недължимо на чешките митнически органи след приемането на Регламент (ЕО) № 91/2009 на Съвета от 26 януари 2009 г. за налагане на окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република (ОВ L 29, 2009 г., стр. 1), на Регламент за изпълнение (ЕС) № 723/2011 на Съвета от 18 юли 2011 година за разширяване обхвата на окончателното антидъмпингово мито, наложено с Регламент (ЕО) № 91/2009 върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана с произход от Китайската народна република, върху вноса на някои скрепителни елементи от желязо или стомана, изпращани от Малайзия, с деклариран или не произход от Малайзия (OB L 194, стр. 6), и на Регламент за изпълнение (ЕС) № 924/2012 на Съвета от 4 октомври 2012 година за изменение на Регламент№ 91/2009 (OВ L 275, 2012 г., стp. 1)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата поради липса на компетентност на Общия съд да я разгледа.

               2)

               Šroubárna Ždánice a.s. понася собствените си съдебни разноски, както и тези на Съвета на Европейския съюз.

               3)

               Европейската комисия понася собствените си съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 392, 24.10.2016 г.


title: Дело C-107/18: Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Duerocanto S.L./Administración General del Estado

text:
               7.5.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 161/27

         Преюдициално запитване от Tribunal Supremo (Испания), постъпило на 13 февруари 2018 г. — Duerocanto S.L./Administración General del Estado
   (Дело C-107/18)
   (2018/C 161/30)
   Език на производството: испански

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal Supremo

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Duerocanto S.L.

      Ответник: Administración General del Estado

      Преюдициални въпроси

               1)

               Трябва ли екологичният принцип „замърсителят плаща“, посочен в член 191, параграф 2 ДФЕС, и член 9, параграф 1 от Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета (1) от 23 октомври 2000 г., в която разпоредба се установява принципът на възвръщаемост на разходите за водни услуги и се изисква подходяща икономическа преценка на видовете водоползване, да се тълкуват в смисъл, че не допускат въвеждането на такса за използването на вътрешнотериториалните води за производството на енергия като оспорваната в настоящото производство такса, която не насърчава ефективното използване на водата, нито пък е свързана с механизми за съхраняване и опазване на публичните водни ресурси, и чийто размер по никакъв начин не е обвързан с възможностите за увреждане на публичните водни ресурси, а се основава единствено и само на възможностите за събиране на постъпления от производителите?

               2)

               Съвместимо ли е с принципа на недопускане на дискриминация на операторите, съдържащ се в член 3, параграф 1 от Директива 2009/72/ЕО от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия (2), парично задължение като разглежданата в производството водна такса, което засяга единствено производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, но не и производителите, притежатели на концесии в речни басейни, находящи се само в една автономна област, както и производителите, използващи водноелектрическа технология, но не и производителите на енергия, използващи други технологии?

               3)

               Трябва ли член 107, параграф 1 ДФЕС да се тълкува в смисъл, че събирането на водна такса като оспорваната представлява забранена държавна помощ в ущърб на производителите на водноелектрическа енергия с дейност в речни басейни, обхващащи повече от една автономна област, тъй като така се въвежда асиметрично данъчно облагане за една и съща технология в зависимост от местоположението на централата и тъй като таксата не се изисква от производителите на енергия от други източници?

      (1)  Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (ОВ L 327, 2000 г.,стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 193).

      (2)  Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 55).