title: Дело C-201/16: Решение на Съда (голям състав) от 25 октомври 2017 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof — Австрия) — Majid Shiri, известен също с името Madzhdi Shiri (Преюдициално запитване — Регламент (ЕС) № 604/2013 — Определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава — Член 27 — Способ за защита — Обхват на съдебния контрол — Член 29 — Срок за осъществяване на прехвърлянето — Неосъществяване на прехвърлянето в определения срок — Задължения на компетентната държава членка — Преминаване на компетентност — Изискване за решение на компетентната държава членка)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/9

         Решение на Съда (голям състав) от 25 октомври 2017 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgerichtshof — Австрия) — Majid Shiri, известен също с името Madzhdi Shiri
   (Дело C-201/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Регламент (ЕС) № 604/2013 - Определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава - Член 27 - Способ за защита - Обхват на съдебния контрол - Член 29 - Срок за осъществяване на прехвърлянето - Неосъществяване на прехвърлянето в определения срок - Задължения на компетентната държава членка - Преминаване на компетентност - Изискване за решение на компетентната държава членка))
   (2017/C 437/12)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Verwaltungsgerichtshof

      Страни в главното производство

   Majid Shiri, известен също с името Madzhdi Shiri

      в присъствието на: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

      Диспозитив

               1)

               Член 29, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство, трябва да се тълкува в смисъл, че ако не се извърши прехвърляне в шестмесечния срок по член 29, параграфи 1 и 2 от този регламент, компетентността автоматично преминава към молещата държава членка, без да е необходимо компетентната държава членка да отхвърли задължението си за поемане на отговорност или за обратно приемане на засегнатото лице.

               2)

               Член 27, параграф 1 с оглед на съображение 19 от Регламент № 604/2013 и на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, че кандидатът за международна закрила следва да разполага с ефективен и бърз способ за защита, който да му позволява да се позове на изтичането на шестмесечния срок по член 29, параграфи 1 и 2 от посочения регламент, настъпило след приемането на решението за прехвърляне. С признаването от национална правна уредба като разглежданата в главното производство на правото на такъв кандидат да се позове при обжалване на решението за прехвърлянето му на обстоятелства, настъпили след приемането на това решение, е изпълнено задължението да се предвиди ефективен и бърз способ за защита.

      (1)  ОВ C 260, 18.7.2016 г.


title: Дело C-596/17: Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 16 октомври 2017 г. — Japan Tobacco International SA, Japan Tobacco International France SAS/Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics, Ministre des Solidarités et de la Santé

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/22

         Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 16 октомври 2017 г. — Japan Tobacco International SA, Japan Tobacco International France SAS/Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics, Ministre des Solidarités et de la Santé
   (Дело C-596/17)
   (2017/C 437/26)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Conseil d'État

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Japan Tobacco International SA, Japan Tobacco International France SAS

      Ответници: Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics, Ministre des Solidarités et de la Santé

      Преюдициални въпроси

               1)

               Следва ли Директива 2015/64/ЕС от 21 юни 2011 г. (1) да се тълкува в смисъл, че с оглед на съдържащите се в членове 2, 3 и 4 от нея определения за тютюневи изделия тя регулира и цената на тютюневите изделия в опаковки?

               2)

               При утвърдителен отговор на предходния въпрос, следва ли член 15 от Директивата от 21 юни 2011 г., доколкото в него е прогласен принципът за свободно определяне на цените на тютюневите изделия, да се тълкува като забраняващ норма за определяне на цените на тези изделия за 1 000 единици или за 1 000 грама, която води до забрана за производителите на тютюневи изделия да променят цените си в зависимост от евентуални разлики в разходите за опаковане на съответните изделия?

      (1)  Директива 2011/64/ЕС на Съвета от 21 юни 2011 година относно структурата и ставките на акциза върху обработен тютюн (ОВ L 176, стр. 24).


title: Съединени дела C-593/15 P и C-594/15 P: Решение на Съда (четвърти състав) от 25 октомври 2017 г. — Словашка република/Европейска комисия (Обжалване — Собствени ресурси на Европейския съюз — Решение 2007/436/ЕО — Финансова отговорност на държавите членки — Загуба на някои вносни мита — Задължение да се изплати на Европейската комисия сума в размер, съответстващ на загубата — Жалба за отмяна — Допустимост — Писмо на Европейската комисия — Понятие за обжалваем акт)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/3

         Решение на Съда (четвърти състав) от 25 октомври 2017 г. — Словашка република/Европейска комисия
   (Съединени дела C-593/15 P и C-594/15 P) (1)

   ((Обжалване - Собствени ресурси на Европейския съюз - Решение 2007/436/ЕО - Финансова отговорност на държавите членки - Загуба на някои вносни мита - Задължение да се изплати на Европейската комисия сума в размер, съответстващ на загубата - Жалба за отмяна - Допустимост - Писмо на Европейската комисия - Понятие за обжалваем акт))
   (2017/C 437/04)
   Език на производството: словашки

      Страни

      Жалбоподател: Словашка република (представител: B. Ricziová)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: A. Caeiros, A. Tokár, G.-D. Balan и Z. Malůšková)

      Встъпили страни в подкрепа на жалбоподателя: Чешка република (представители: M. Smolek, J. Vláčil и T. Müller), Федерална република Германия (представители: T. Henze и K. Stranz), Румъния (представители: R.-H. Radu, M. Chicu и A. Wellman)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбите.

               2)

               Словашката република понася наред с направените от нея съдебни разноски и тези на Европейската комисия.

               3)

               Чешката република, Федерална република Германия и Румъния понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 27, 25.1.2016 г.


title: Дело C-600/17: Преюдициално запитване от Giudice di pace di Roma (Италия), постъпило на 16 октомври 2017 г. — Pina Cipollone/Ministero della Giustizia

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/22

         Преюдициално запитване от Giudice di pace di Roma (Италия), постъпило на 16 октомври 2017 г. — Pina Cipollone/Ministero della Giustizia
   (Дело C-600/17)
   (2017/C 437/27)
   Език на производството: италиански

      Запитваща юрисдикция

   Giudice di pace di Roma

      Страни в главното производство

      Заявител: Pina Cipollone

      Длъжник: Ministero della Giustizia

      Преюдициални въпроси

               1)

               Включва ли се трудовата дейност на мировия съдия — заявител, в понятието „работник на срочен договор“ по член 1, параграф 3 и член 7 от Директива 2003/88 (1), във връзка с клауза 2 от Рамковото споразумение за срочна работа, което е част от Директива 1999/70 (2), и във връзка с член 31, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз?

               2)

               При утвърдителен отговор на първия въпрос, може ли редовият магистрат или така нареченият магистрат „с тога“ да се счита за работник на трудов договор за неопределено време, който се намира в сходно положение с мировия съдия, работник на срочен трудов договор, за целите на прилагане на клауза 4 от Рамковото споразумение за срочна работа, което е част от Директива 1999/70?

               3)

               При утвърдителен отговор на втория въпрос, представлява ли разликата между процедурата за наемане на постоянна работа на редовите магистрати и установените в закона процедури за подбор за наемането на срочна работа на мировите съдии обективна причина по смисъла на клауза 4, точка 1 и/или точка 4 от Рамковото споразумение за срочна работа, което е част от Директива 1999/70/ЕО, която да оправдае неприлагането — в „развиващата се съдебна практика“ на [Corte di] Cassazione a Sezioni unite (пленум на Касационния съд) в решение № 13721/2017 и на Consiglio di Stato (Държавния съвет) в становище № 464/2017 от 8 април 2017 г. — спрямо мировите съдии, както в случая на заявителя — работник на срочен трудов договор, на същите условия на труд, като приложимите по отношение редовите магистрати на трудов договор за неопределено време, които се намират в сходно положение, както и да оправдае неприлагането на мерките за предотвратяване и санкциониране на злоупотребата със срочни трудови договори по клауза 5 от посоченото рамково споразумение, което е част от Директива 1999/70/ЕО, и на националните разпоредби за транспонирането им, при положение че в италианската правна уредба, включително конституционната, не са налице разпоредби, които могат да легитимират както дискриминацията във връзка с условията на труд, така и абсолютната забрана за преобразуване на трудовите договори на мировите съдии в трудови договори за неопределено време, включително и с оглед на предходното национално законодателство (Закон № 217/1974), в което вече е било предвидено изравняването на условията на труд и стабилизирането на почетните магистрати (по-специално vice pretori onorari [почетните районни съдии])?

               4)

               Във всички случаи, в положение като това по главното производство, препятстват ли член 47, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз и понятието на правото на Съюза за независим и безпристрастен съд възможността мирови съдия, абстрактно заинтересован от разрешаването на спора в ползва на заявителя, чиято трудова дейност се състои единствено в изпълнението на същите правораздавателни функции, да замени съда, който има обща компетентност в Италия за разрешаването на трудови спорове или на спорове на редовите магистрати, вследствие на отказа на последната съдебна инстанция — пленума на [Corte di] Cassazione (Върховен съд) — да гарантира защитата на претендираните и закриляни от общностния правен ред права, задължавайки компетентния по принцип съд (Tribunale del lavoro (Трудов съд) или Tribunale amministrativo regionale (Регионален административен съд) да се откаже, когато бъде сезиран, от своята компетентност, въпреки че посоченото право — заплащането на отпуска, както е поискано в заявлението — се основава на правото на Европейския съюз, което е обвързващо и има предимство пред правната уредба на италианската държава? В случай че Съдът установи нарушение на член 47 от Хартата, се отправя и искане да бъдат посочени вътрешните правни средства за защита, за да не се допусне нарушението на първичното право на Съюза да доведе и до абсолютна невъзможност за защита в националния правен ред на основните права, гарантирани от общностното право в конкретния случай.

      (1)  Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време (ОВ L 299, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3).

      (2)  Директива 1999/70/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 година относно Рамково споразумение за срочната работа, сключено между Европейската конфедерация на профсъюзите (CES), Съюза на индустриалците в Европейската общност (UNICE) и Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) (ОВ L 175, стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 5, стр. 129).


title: Дело T-754/16: Решение на Общия съд от 8 ноември 2017 г. — Oakley/EUIPO — Xuebo Ye (Изображение на елипсовиден силует) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за регистрация на фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща елипсовиден силует — По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща елипса — Относителни основания за отказ — Член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/29

         Решение на Общия съд от 8 ноември 2017 г. — Oakley/EUIPO — Xuebo Ye (Изображение на елипсовиден силует)
   (Дело T-754/16) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за регистрация на фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща елипсовиден силует - По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз, изобразяваща елипса - Относителни основания за отказ - Член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент (ЕС) 2017/1001))
   (2017/C 437/35)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Oakley, Inc. (Футхил Ранч, Калифорния, Съединени американски щати) (представители: E. Ochoa Santamaría и V. Rodríguez Pombo, адвокати)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: S. Palmero Cabezas)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: Xuebo Ye (Уънджоу, Китай)

      Предмет

   Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 31 август 2016 г. (преписка R 2608/2015-4), постановено в производство по възражение със страни Oakley и Xuebo Ye.

      Диспозитив

               1)

               Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) от 31 август 2016 г. (преписка R 2608/2015-4) в частта му, в която се потвърждава решението на отдела по споровете и се отхвърля възражението, доколкото то почива на основанието по член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 г. относно марката на Европейския съюз (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 г. относно марката на Европейския съюз).

               2)

               Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

               3)

               Всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 14, 16.1.2017 г.


title: Дело C-602/17: Преюдициално запитване от tribunal de première instance de Liège (Белгия), постъпило на 19 октомври 2017 г. — Benoît Sauvage, Kristel Lejeune/État belge

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/23

         Преюдициално запитване от tribunal de première instance de Liège (Белгия), постъпило на 19 октомври 2017 г. — Benoît Sauvage, Kristel Lejeune/État belge
   (Дело C-602/17)
   (2017/C 437/28)
   Език на производството: френски

      Запитваща юрисдикция

   Tribunal de première instance de Liège

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Benoît Sauvage, Kristel Lejeune

      Ответник: État belge

      Преюдициални въпроси

   Нарушава ли член 45 от Договора за функционирането на Европейския съюз — поради това, че представлява пречка от данъчно естество, която възпира трансграничните дейности — както и общия принцип на правна сигурност — поради това, че не предвижда стабилен и сигурен режим на освобождаване от данък на всички трудови възнаграждения, получени от белгийско местно лице по договор с работодател, чието седалище на ефективно управление се намира във Великото херцогство Люксембург и го излага на риск от двойно данъчно облагане на всички или част от неговите доходи и на непредвидим и лишен от всякаква правна сигурност режим — член 15, параграф 1 от спогодбата за избягване на двойното данъчно облагане, подписана на 17 септември 1970 г. между Белгия и Великото херцогство Люксембург, тълкуван като позволяващ да се ограничи правомощието за данъчно облагане на държавата по източника на дохода по отношение на трудовите възнаграждения на работник, местно лице в Белгия, упражняващ своята дейност за люксембургски работодател, пропорционално на дейността, упражнявана на територията на Люксембург, тълкуван като позволяващ да се предостави на държавата на постоянно пребиваване правомощие за данъчно облагане по отношение на остатъка от възнагражденията за дейността, упражнявана извън люксембургската територия, тълкуван като изискващ постоянно и ежедневно физическо присъствие на работника в седалището на неговия работодател, макар да не се оспорва, че той ходи там редовно, вследствие на съдебна преценка, проведена гъвкаво въз основа на обективни и проверяеми доказателства и тълкуван като изискващ от съдилищата да оценяват съществуването и значимостта на положения труд във всяка от двете страни, ден по ден, за да се състави пропорция спрямо 220 работни дни?“


title: Дело T-710/17: Иск, предявен на/Жалба, подадена на 13 октомври 2017 г. — Lux-Rehab Non-Profit/Комисия

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/38

         Иск, предявен на/Жалба, подадена на 13 октомври 2017 г. — Lux-Rehab Non-Profit/Комисия
   (Дело T-710/17)
   (2017/C 437/46)
   Език на производството: унгарски

      Страни

      Жалбоподател: LUX-REHAB Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Szombathely, Унгария) (представител: L. Szabó, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               като главно искане, да обяви, че с Решение на Комисията SA. 29432 — CP 290/2009 — Унгария — „Помощ за наемане на работници с увреждания, за която се твърди, че е противоправна поради дискриминационния характер на правната уредба“ от 20 юли 2011 г. и Решение на Комисията SA.45498 (FC/2016) — „Жалба срещу OPS Újpest-lift Kft. във връзка с отпуснатите държавни помощи в периода 2006 г. и 2012 г. в полза на предприятията, които наемат работници с увреждания“ от 25 януари 2017 г. (впоследствие „обжалваните решения“) не се обявява за съвместима държавната помощ на основание член 107, параграф 1 ДФЕС,

               —

               при условията на евентуалност, да обяви, че обжалваните решения не представляват задължителни правни актове за жалбоподателя в производството по искането за обезщетение за претърпените вреди, предявено от същата страна срещу Emberi Erőforrások Minisztériuma (Министерство на човешките ресурси, Унгария), образувано под номер 66. P. 22.195/2017 пред Fővárosi Törvényszék (Общ столичен съд, Унгария), и че по тази причина ответникът не е пряко и лично засегната страна, тъй като основава претенцията си за обезщетение на нарушението на член 107, параграф 1 ДФЕС, а не на нарушение на член 107, параграф 3 ДФЕС,

               —

               В случай че обжалваните решения бъдат квалифицирани като задължителни правни актове за жалбоподателя в производството по искането за обезщетение за претърпените вреди на основание нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС, да обяви обжалваните решения за недействителни, като се има предвид, че отпуснатата от унгарските органи държавна помощ нарушава член 107, параграф 1 ДФЕС.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква правно основание във връзка с всяка от претенциите си.

               1.

               Правно основание за първата претенция

                           —

                           Обжалваните решения не обявяват съвместимостта на държавната помощ на основание член 107, параграф 1 ДФЕС; по тази причина посочените решения не представляват задължителни правни актове в контекста на производството по обезщетение за вреди по иск на жалбоподателя срещу Emberi Erőforrások Minisztériuma (министерство на човешките ресурси, Унгария) пред Fővárosi Törvényszék (Общ столичен съд, Унгария).

               2.

               Правно основание за втората претенция

                           —

                           В обжалваните решения на Комисията обявява съвместимостта на държавната помощ не на основание член 107, параграф 1 ДФЕС, на който се позовава жалбоподателят, а на основание член 107, параграф 3 ДФЕС. Вследствие на това посочените решения са лишени от релевантност, що се отнася до правното основание на претенцията, предявена в производството по обезщетение за вреди, образувано пред Fővárosi Törvényszék (Общ столичен съд, Унгария), и не представляват задължителни правни актове за жалбоподателя.

               3.

               Правно основание за третата претенция

                           —

                           Според жалбоподателя обжалваните решения са недействителни, тъй като унгарските власти са предоставили неправомерна държавна помощ, която нарушава член 107, параграф 1 ДФЕС, за която съгласно разпоредбата на член 108, параграф 3 ДФЕС Комисията е трябвало да бъде информирана. За да обоснове неправомерния характер на помощта, жалбоподателят се позовава на Известие на Комисията относно понятието за държавна помощ съгласно разпоредбата на член 107, параграф 1 [ДФЕС] (1) и Регламент (ЕО) № 800/2008 на Комисията от 6 август 2008 година относно деклариране на някои категории помощи за съвместими с общия пазар в приложение на членове [107 ДФЕС] и [108 ДФЕС] (Общ регламент за групово освобождаване) (2).

      (1)  ОВ C 262, 2016 г., стр. 1.

      (2)  ОВ C 214, 2008 г., стр. 3.


title: Дело C-347/16: Решение на Съда (пети състав състав) от 26 октомври 2017 г. (преюдициално запитване от Административен съд София-град (България) — „Българска енергийна борса“ АД (БЕБ)/Комисия за енергийно и водно регулиране (КЕВР) (Преюдициално запитване — Членове 101 ДФЕС и 102 ДФЕС — Директива 2009/72/ЕО — Членове 9, 10, 13 и 14 — Регламент (ЕО) № 714/2009 — Член 3 — Регламент (ЕС) № 1227/2011 — Член 2, точка 3 — Регламент (ЕС) 2015/1222 — Член 1, параграф 3 — Сертифициране и определяне на независим преносен оператор — Ограничаване на броя на лицензиантите за пренос на електрическа енергия на територията на страната)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/10

         Решение на Съда (пети състав състав) от 26 октомври 2017 г. (преюдициално запитване от Административен съд София-град (България) — „Българска енергийна борса“ АД (БЕБ)/Комисия за енергийно и водно регулиране (КЕВР)
   (Дело C-347/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Членове 101 ДФЕС и 102 ДФЕС - Директива 2009/72/ЕО - Членове 9, 10, 13 и 14 - Регламент (ЕО) № 714/2009 - Член 3 - Регламент (ЕС) № 1227/2011 - Член 2, точка 3 - Регламент (ЕС) 2015/1222 - Член 1, параграф 3 - Сертифициране и определяне на независим преносен оператор - Ограничаване на броя на лицензиантите за пренос на електрическа енергия на територията на страната))
   (2017/C 437/13)
   Език на производството: български

      Запитваща юрисдикция

   Административен съд София-град

      Страни в главното производство

      Жалбоподател:„Българска енергийна борса“ АД (БЕБ)

      Ответник: Комисия за енергийно и водно регулиране (КЕВР)

      Диспозитив

   Членове 9, 10, 13 и 14 от Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО, член 3 от Регламент (ЕО) № 714/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно условията за достъп до мрежата за трансграничен обмен на електроенергия и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1228/2003, член 2, точка 3 във връзка със съображение 3 от Регламент (ЕС) № 1227/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година относно интегритета и прозрачността на пазара за търговия на едро с енергия, както и член 1, параграф 3 от Регламент (ЕС) 2015/1222 на Комисията от 24 юли 2015 година за установяване на насоки относно разпределянето на преносната способност и управлението на претоварването допускат при обстоятелства като тези в главното производство национално законодателство да ограничи броя на лицензиантите за пренос на електрическа енергия за дадена територия.

      (1)  ОВ C 326, 5.9.2016 г.


title: Дело T-712/17: Жалба, подадена на 9 октомври 2017 г. — Ntolas/EUIPO — General Nutrition Investment (GN Laboratories)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/40

         Жалба, подадена на 9 октомври 2017 г. — Ntolas/EUIPO — General Nutrition Investment (GN Laboratories)
   (Дело T-712/17)
   (2017/C 437/47)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Christos Ntolas (Вупертал, Германия) (представител: C. Renger, lawyer)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: General Nutrition Investment Co. (Делауеър, Аризона, САЩ)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: словната марка на Европейския съюз „GN Laboratories“ — заявка за регистрация 11 223 559

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 18 юли 2017 г. по преписка R 2358/2016-5

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение;

               —

               да отхвърли възражението срещу заявката за марка на Европейския съюз № 011223559;

               —

               да осъди EUIPO да заплати съдебните разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-599/15 P: Решение на Съда (четвърти състав) от 25 октомври 2017 г. — Румъния/Европейска комисия („Обжалване — Собствени ресурси на Европейския съюз — Решение 2007/436/ЕО — Финансова отговорност на държавите членки — Загуба на някои вносни мита — Задължение да се изплати на Европейската комисия сума в размер, съответстващ на загубата — Жалба за отмяна — Допустимост — Писмо на Европейската комисия — Понятие за обжалваем акт)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/4

         Решение на Съда (четвърти състав) от 25 октомври 2017 г. — Румъния/Европейска комисия
   (Дело C-599/15 P) (1)

   ((„Обжалване - Собствени ресурси на Европейския съюз - Решение 2007/436/ЕО - Финансова отговорност на държавите членки - Загуба на някои вносни мита - Задължение да се изплати на Европейската комисия сума в размер, съответстващ на загубата - Жалба за отмяна - Допустимост - Писмо на Европейската комисия - Понятие за обжалваем акт))
   (2017/C 437/05)
   Език на производството: румънски

      Страни

      Жалбоподател: Румъния (представители: R. H. Radu, M. Chicu и A. Wellman)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: G.-D. Balan, A. Caeiros, A. Tokár и Z. Malůšková)

      Встъпили страни в подкрепа на жалбоподателя: Чешка република (представители: M. Smolek, J. Vláčil и T. Müller), Федерална република Германия (представители: T. Henze и K. Stranz), Словашка република (представител: B. Ricziová)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Румъния понася освен направените от нея съдебни разноски и тези на Европейската комисия.

               3)

               Чешката република, Федерална република Германия и Словашката република понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 38, 1.2.2016 г.


title: Дело C-603/17: Преюдициално запитване от Supreme Court of the United Kingdom, постъпило на 20 октомври 2017 г. — Peter Bosworth, Colin Hurley/Arcadia Petroleum Limited и др.

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/24

         Преюдициално запитване от Supreme Court of the United Kingdom, постъпило на 20 октомври 2017 г. — Peter Bosworth, Colin Hurley/Arcadia Petroleum Limited и др.
   (Дело C-603/17)
   (2017/C 437/29)
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   Supreme Court of the United Kingdom

      Страни в главното производство

      Жалбоподатели: Peter Bosworth, Colin Hurley

      Ответници: Arcadia Petroleum Limited и др.

      Преюдициални въпроси

               1.

               Какъв е правилният критерий за определяне дали иск, предявен от работодател срещу настоящ или бивш служител (наричан по-нататък „служителят“), представлява „дело във връзка с“ индивидуален трудов договор по смисъла на дял II, раздел 5 (членове 18—21) от Конвенцията от Лугано?

                           1)

                           Достатъчно ли е предявеният от работодателя срещу служител иск да попада в приложното поле на членове 18—21, така че работодателят би могъл също да твърди, че действията, които са предмет на оплакване, съставляват неизпълнение на индивидуалния трудов договор на служителя, дори ако в действителност в предявения от работодателя иск не се съдържа позоваване на, оплакване от или твърдение за неизпълнение на този договор, но са посочени (например) едно или повече от основанията по точки 26 и 27 от изложението на фактите и въпросите?

                           2)

                           При условията на евентуалност, може ли да се счита, че правилният критерий за проверка се състои в това предявеният от работодателя срещу служителя иск да попада в приложното поле на членове 18—21 само ако задължението, на което всъщност се основава искът, е предвидено в трудовия договор? Ако това е правилният критерий, следва ли да се приеме, че иск, който се основава единствено на неизпълнение на задължение, възникнало независимо от трудовия договор (и, ако е приложимо, не е „поето доброволно“ от служителя), не попада в приложното поле на раздел 5?

                           3)

                           Какъв е правилният критерий, в случай че нито един от горепосочените не може да се приеме за такъв?

               2.

               Ако дружество и физическо лице сключат „договор“ (по смисъла на член 5, параграф 1 от Конвенцията), до каква степен е необходимо да съществуват отношения на контрол и подчинение между дружеството и лицето, за да представлява този договор „индивидуален трудов договор“ по смисъла на раздел 5? Може ли да се приеме, че такива отношения са налице, когато лицето може да определя (и действително определя) условията на своя договор с дружеството, осъществява контрол и разполага със самостоятелност при извършването на текущата дейност на дружеството и изпълнението на собствените си задължения, но акционерите на дружеството имат правомощията да прекратят отношенията?

               3.

               Ако дял II, раздел 5 от Конвенцията от Лугано се прилага само за искове, които извън раздел 5 биха попаднали в приложното поле на член 5, параграф 1 от същата, какъв е правилният критерий за определяне дали искът попада в приложното поле на член 5, параграф 1?

                           1)

                           Може ли да счита, че правилният критерий за проверка дали искът попада в приложното поле на член 5, параграф 1 е възможността да се твърди, че действията, предмет на оплакване, съставляват неизпълнение на договор, дори ако в действителност в предявения от работодателя иск не се прави позоваване на, оплакване от или твърдение за неизпълнение на този договор?

                           2)

                           При условията на евентуалност, може ли да се счита, че правилният критерий относно попадането на иска в приложното поле на член 5, параграф 1 е задължението, на което всъщност се основава искът, да е единствено договорно? Ако това е правилният критерий, следва ли да се приеме, че иск, който се основава само на неизпълнение на задължение, възникнало извън договор (и, ако е приложимо, не е „поето доброволно“ от ответника), не попада в приложното поле на член 5, параграф 1?

                           3)

                           Какъв е правилният критерий, в случай че нито един от горепосочените не може да се приеме за такъв?

               4.

               При положение, в което:

                           1)

                           дружества А и Б са част от състава на група дружества;

                           2)

                           ответникът X фактически изпълнява функциите на изпълнителен директор на тази група от дружества (както г-н Bosworth за групата от дружества Arcadia: изложение на фактите и въпросите, точка 14); X е нает от едно от дружествата в групата — дружество А (и следователно е служител на дружество А) (както г-н Bosworth за определен период съгласно изложението на фактите и въпросите, точка 15); и с оглед на националното право не е нает на работа от дружество Б;

                           3)

                           дружество А предявява искове срещу X и тези искове попадат в приложното поле на членове 18—21; и

                           4)

                           другото дружество в групата — дружество Б, също предявява искове срещу X във връзка с действия, подобни на тези, на които се основават исковете на дружество А срещу X;

                     какъв е правилният критерий за определяне дали искът на дружество Б попада в приложното поле на раздел 5? По-специално:

                           1)

                           Зависи ли отговорът от наличието на сключен между X и дружество Б „индивидуален трудов договор“ по смисъла на раздел 5 и, ако това е така, какъв е правилният критерий за определяне дали е налице такъв договор?

                           2)

                           Трябва ли дружество Б да се счита за „работодател“ на X по смисъла на дял II, раздел 5 от Конвенцията и/или исковете на дружество Б срещу X (в точка 4, подточка 4) по-горе) попадат (ли) в приложното поле на членове 18—21 също както исковете на дружество А срещу X? По-специално:

                                       а)

                                       Може ли да се счита, че искът на дружество Б попада в приложното поле на член 18 само ако задължението, на което всъщност се основава искът, е предвидено в трудовия договор между дружество Б и Х?

                                       б)

                                       При условията на евентуалност, може ли да се счита, че искът попада в приложното поле на член 18, ако действията, предмет на оплакване съгласно иска, биха представлявали неизпълнение на задължение, предвидено в трудовия договор между дружество А и X?

                           3)

                           Какъв е правилният критерий, в случай че нито един от горепосочените не може да се приеме за такъв?


title: Дело C-650/15 P: Решение на Съда (първи състав) от 25 октомври 2017 г. — Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG), SNF SAS/Европейска агенция по химикалите, Кралство Нидерландия, Европейска комисия (Обжалване — Регламент (ЕО) № 1907/2006 (REACH) — Член 57 — Вещества, пораждащи сериозно безпокойство — Идентифициране — Член 2, параграф 8, буква б) — Освобождаване — Член 3, точка 15 — Понятието „междинен продукт“ — Акриламид)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/5

         Решение на Съда (първи състав) от 25 октомври 2017 г. — Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG), SNF SAS/Европейска агенция по химикалите, Кралство Нидерландия, Европейска комисия
   (Дело C-650/15 P) (1)

   ((Обжалване - Регламент (ЕО) № 1907/2006 (REACH) - Член 57 - Вещества, пораждащи сериозно безпокойство - Идентифициране - Член 2, параграф 8, буква б) - Освобождаване - Член 3, точка 15 - Понятието „междинен продукт“ - Акриламид))
   (2017/C 437/06)
   Език на производството: френски

      Страни

      Жалбоподатели: Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG), SNF SAS (представители: E. Mullier и R. Cana, avocats, D. Abrahams, Barrister)

      Други страни в производството: Европейска агенция по химикалите (представители: M. Heikkilä и M. W. Broere, подпомагани от J. Stuyck и S. Raes, advocaten), Кралство Нидерландия (представители: M. Bulterman и B. Koopman), Европейска комисия (представители: K. Talabér-Ritz, E. Manhaeve, K. Mifsud-Bonnici и D. Kukovec)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) и SNF SAS да заплатят, освен собствените си съдебни разноски, и тези на Европейската агенция по химикалите (ECHA).

               3)

               Кралство Нидерландия и Европейската комисия понасят собствените си съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 48, 8.2.2016 г.


title: Дело C-407/16: Решение на Съда (шести състав) от 26 октомври 2017 г. (преюдициално запитване от Augstākā tiesa — Латвия) — „Aqua Pro“ SIA/Valsts ieņēmumu dienests (Преюдициално запитване — Митнически съюз — Митнически кодекс на Общността — Член 220, параграф 1 и параграф 2, буква б) — Последващо събиране на вносни или износни сборове — Понятие „вземане под отчет на вносни сборове“ — Решение на компетентния митнически орган — Срок за подаване на молба за възстановяване или опрощаване — Задължение за отнасяне на досието до Европейската комисия — Доказателства при обжалване на решение на компетентния орган на държавата членка на внос)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/11

         Решение на Съда (шести състав) от 26 октомври 2017 г. (преюдициално запитване от Augstākā tiesa — Латвия) — „Aqua Pro“ SIA/Valsts ieņēmumu dienests
   (Дело C-407/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Митнически съюз - Митнически кодекс на Общността - Член 220, параграф 1 и параграф 2, буква б) - Последващо събиране на вносни или износни сборове - Понятие „вземане под отчет на вносни сборове“ - Решение на компетентния митнически орган - Срок за подаване на молба за възстановяване или опрощаване - Задължение за отнасяне на досието до Европейската комисия - Доказателства при обжалване на решение на компетентния орган на държавата членка на внос))
   (2017/C 437/14)
   Език на производството: латвийски

      Запитваща юрисдикция

   Augstākā tiesa

      Страни в главното производство

      Жалбоподател:„Aqua Pro“ SIA

      Ответник: Valsts ieņēmumu dienests

      Диспозитив

               1)

               Член 217, параграф 1 и член 220, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността, изменен с Регламент (ЕО) № 2700/2000 на Европейския парламент и на Съвета от 16 ноември 2000 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че в случай на последващо събиране размерът на установените от органите дължими митни сборове се счита за взет под отчет, когато митническите органи впишат този размер в счетоводните документи или на друг носител на счетоводна информация, независимо че решението на органите относно вземането под отчет или установяването на задължението за плащане на митните сборове се обжалва по административен или съдебен ред.

               2)

               Член 220, параграф 2, буква б) и членове 236, 239 и 243 от Регламент № 2913/92, изменен с Регламент № 2700/2000, трябва да се тълкуват в смисъл, че при обжалване по административен или съдебен ред по смисъла на член 243 от този регламент, изменен с Регламент № 2700/2000, на решение на компетентната данъчна администрация да извърши последващо вземане под отчет на вносни митни сборове и да изиска от вносителя да ги плати, последният може да твърди оправдани правни очаквания съгласно член 220, параграф 2, буква б) от него, изменен с Регламент № 2700/2000, за да се противопостави на това вземане под отчет, независимо дали е подал молба за опрощаване или възстановяване на тези сборове в съответствие с процедурата, предвидена в членове 236 и 239 от същия регламент, изменен с Регламент № 2700/2000.

               3)

               Член 869, буква б) от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент № 2913/92, изменен с Регламент (ЕО) № 1335/2003 на Комисията от 25 юли 2003 г., трябва да се тълкува в смисъл, че когато в хипотеза като разглежданата по делото в главното производство липсва решение или процедура на Европейската комисия по смисъла на член 871, параграф 2 от този регламент, изменен с Регламент № 1335/2003, митническите органи не могат сами да решат да не извършат последващо вземане под отчет на несъбрани митни сборове, като приемат, че условията за позоваване на оправдани правни очаквания съгласно член 220, параграф 2, буква б) от Регламент № 2913/92, изменен с Регламент № 2700/2000, са изпълнени, и са длъжни да отнесат досието до Комисията, ако според тях тя е допуснала грешка по смисъла на цитираната разпоредба от Регламент № 2913/92, изменен с Регламент № 2700/2000, ако обстоятелствата по делото в главното производство са свързани с констатациите от разследвания, проведени от Европейския съюз по смисъла на член 871, параграф 1, второ тире от Регламент № 2454/93, изменен с Регламент № 1335/2003, или ако размерът на процесните по главното производство митни сборове е 500 000 EUR или повече.

               4)

               Член 220, параграф 2, буква б) от Регламент № 2913/92, изменен с Регламент № 2700/2000, трябва да се тълкува в смисъл, че съдържащата се в доклад на Европейската служба за борба с измамите (OLAF) информация за поведението на митническите органи на държавата на износ и на износителя е сред доказателствата, които трябва да бъдат взети предвид при преценката дали са изпълнени условията, при които вносител може да твърди оправдани правни очаквания съгласно тази разпоредба. Доколкото обаче с оглед на информацията, която съдържа, подобен доклад се оказва недостатъчен, за да се установи надлежно дали тези условия действително са изпълнени изцяло — нещо, което националната юрисдикция следва да прецени — митническите органи могат да бъдат задължени да представят допълнителни за целта доказателства, по-специално като извършат последващи проверки.

               5)

               Член 220, параграф 2, буква б) от Регламент № 2913/92, изменен с Регламент № 2700/2000, трябва да се тълкува в смисъл, че запитващата юрисдикция следва да прецени през призмата на всички конкретни обстоятелства по спора в главното производство, и по-специално на представените за целта доказателства от страните по главното производство, дали са изпълнени условията, при които вносител може да твърди оправдани правни очаквания съгласно тази разпоредба. За целите на тази преценка информацията, получена при последваща проверка, няма преимущество спрямо информацията, съдържаща се в доклад на Европейската служба за борба с измамите (OLAF).

               6)

               Член 875 от Регламент № 2454/93, изменен с Регламент № 1335/2003, трябва да се тълкува в смисъл, че държавата членка е обвързана, при уточнените от Европейската комисия съгласно този член условия, от направените от същата преценки в решението, прието на основание член 873 от този регламент, изменен с Регламент № 1335/2003, спрямо друга държава членка, в случаи, които засягат съпоставими от фактическа и правна гледна точка въпроси — нещо, което нейните органи и юрисдикции трябва да преценят, като вземат предвид по-специално информацията за поведението на износителя или на митническите органи на държавата на износ, така както тя следва от доклада на Европейската служба за борба с измамите (OLAF), на който се основава посоченото решение.

               7)

               Член 220, параграф 2, буква б) от Регламент № 2913/92, изменен с Регламент № 2700/2000, и член 875 от Регламент № 2454/93, изменен с Регламент № 1335/2003, трябва да се тълкуват в смисъл, че митническите органи могат да извършат всички последващи проверки, каквито смятат за необходими, и да използват получената от проверките информация както за да проверят дали са изпълнени условията, при които вносител може да твърди оправдани правни очаквания съгласно член 220, параграф 2, буква б) от Регламент № 2913/92, изменен с Регламент № 2700/2000, така и за да установят дали отнесен до тях случай засяга съпоставими от фактическа и правна гледна точка въпроси по смисъла на член 875 от Регламент № 2454/93, изменен с Регламент № 1335/2003, със случай, предмет на прието от Европейската комисия съгласно член 873 от Регламент № 2454/93, изменен с Регламент № 1335/2003, решение за невземане под отчет на митни сборове.

               8)

               Член 220, параграф 2, буква б) от Регламент № 2913/92, изменен с Регламент № 2700/2000, трябва да се тълкува в смисъл, че внасянето от вносител на стоки въз основа на договор за дистрибуция не засяга възможността той да твърди, че има оправдани правни очаквания при същите условия като вносителя, който е внесъл стоките, като ги е закупил направо от износителя, т.е. ако са изпълнени три кумулативни условия. На първо място, митата трябва да не са били събрани поради грешка на самите компетентни органи, по-нататък, грешката трябва да е от такова естество, че да не е било възможно да бъде открита от добросъвестен длъжник, и накрая, длъжникът трябва да е спазил всички разпоредби на действащата правна уредба по отношение на митническата си декларация. За целта този вносител трябва да се предпази от рисковете от последващо събиране по-специално като потърси от съдоговорителя по договора за дистрибуция — към момента на сключването му или впоследствие — всички доказателства, които потвърждават верността на издадения сертификат за произход формуляр А за тези стоки. Следователно не са налице оправдани правни очаквания по смисъла на цитираната разпоредба по-специално когато, макар да има явни основания да се съмнява във верността на сертификат за произход формуляр А, вносителят не се е осведомил от посочения съдоговорител за обстоятелствата около издаването на посочения сертификат, за да провери дали тези съмнения са основателни.

      (1)  ОВ C 343, 19.9.2016 г.


title: Дело T-627/15: Решение на Общия съд от 7 ноември 2017 г. — Frame/EUIPO — Bianca-Moden (BIANCALUNA) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за словна марка на Европейския съюз „BIANCALUNA“ — По-ранна национална фигуративна марка „bianca“ — Процесуална икономия — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Идентичност на стоките — Сходство на знаците — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 2017/1001])

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/26

         Решение на Общия съд от 7 ноември 2017 г. — Frame/EUIPO — Bianca-Moden (BIANCALUNA)
   (Дело T-627/15) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за словна марка на Европейския съюз „BIANCALUNA“ - По-ранна национална фигуративна марка „bianca“ - Процесуална икономия - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Идентичност на стоките - Сходство на знаците - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 2017/1001]))
   (2017/C 437/30)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Frame Srl (Сан Джузепе Везувиано, Италия) (представители: E. Montelione, M. Borghese и R. Giordano, адвокати)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: S. Bonne)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Bianca-Moden GmbH & Co. KG (Охтруп, Германия) (представител: P. Lange, адвокат)

      Предмет

   Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 7 август 2015 г. (преписка R 2952/2014-5) относно производство по възражение между Bianca-Moden и Frame

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Frame Srl да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 68, 22.2.2016 г.


title: Дело T-776/16: Решение на Общия съд от 8 ноември 2017 г. — Isocell/EUIPO — iCell (iCell.) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „iCell“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „Isocell“, по-ранна международна словна марка „Isocell“ и по-ранни международна и национална словни марки „ISOCELL“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001])

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/30

         Решение на Общия съд от 8 ноември 2017 г. — Isocell/EUIPO — iCell (iCell.)
   (Дело T-776/16) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „iCell“ - По-ранна словна марка на Европейския съюз „Isocell“, по-ранна международна словна марка „Isocell“ и по-ранни международна и национална словни марки „ISOCELL“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001]))
   (2017/C 437/36)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Isocell GmbH (Ноемаркт ам Валерзее, Австрия) (представител: C. Thiele, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: A. Schifko)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: iCell AB (Айвдален, Швеция) (представител: J. Kroher, адвокат)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 15 септември 2016 г. (преписка R 2496/2015-1), постановено в производство по възражение със страни Isocell и iCell

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Isocell GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 14, 16.1.2017 г.


title: Дело T-713/17: Жалба, подадена на 14 октомври 2017 г. — Motex/Комисия

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/40

         Жалба, подадена на 14 октомври 2017 г. — Motex/Комисия
   (Дело T-713/17)
   (2017/C 437/48)
   Език на производството: унгарски

      Страни

      Жалбоподател: MOTEX Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Ештергом-Кертварос, Унгария) (представител: L. Szabó, адвокат)

      Ответник: Европейска комисия

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               като главно искане, да обяви, че с Решение на Комисията SA. 29432 — CP 290/2009 — Унгария — „Помощ за наемане на работници с увреждания, за която се твърди, че е противоправна поради дискриминационния характер на правната уредба“ от 20 юли 2011 г. и Решение на Комисията SA.45498 (FC/2016) — „Жалба срещу OPS Újpest-lift Kft. във връзка с отпуснатите държавни помощи в периода 2006 и 2012 г. в полза на предприятията, които наемат работници с увреждания“ от 25 януари 2017 г. (впоследствие „обжалваните решения“) не се обявява за съвместима държавната помощ на основание член 107 ДФЕС, параграф 1;

               —

               при условията на евентуалност, да обяви, че обжалваните решения не представляват задължителни правни актове за жалбоподателя в производството по искането за обезщетение за претърпените вреди, предявено от същата страна срещу Emberi Erőforrások Minisztériuma (Министерство на човешките ресурси, Унгария), образувано под номер 18. G. 40.399/2017 пред Fővárosi Törvényszék (Общ столичен съд, Унгария), е, че по тази причина ответникът не е пряко и лично засегната страна, тъй като основава претенцията си за обезщетение на нарушението на член 107 ДФЕС, параграф 1, а не на нарушение на член 107 ДФЕС, параграф 3;

               —

               в случай че обжалваните решения бъдат квалифицирани като задължителни правни актове за жалбоподателя в производството по искането за обезщетение за претърпените вреди на основание нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС, да обяви обжалваните решения за недействителни, като се има предвид, че отпуснатата от унгарските органи държавна помощ нарушава член 107, параграф 1 ДФЕС.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква правно основание във връзка с всяка от претенциите си.

               1.

               Правно основание за първата претенция

                           —

                           обжалваните решения не обявяват съвместимостта на държавната помощ на основание член 107, параграф 1 ДФЕС; по тази причина посочените решения не представляват задължителни правни актове в контекста на производството по обезщетение за вреди по иск на жалбоподателя срещу Emberi Erőforrások Minisztériuma (министерство на човешките ресурси, Унгария) пред Fővárosi Törvényszék (Общ столичен съд, Унгария).

               2.

               Правно основание за втората претенция

                           —

                           В обжалваните решения на Комисията обявява съвместимостта на държавната помощ не на основание член 107, параграф 1 ДФЕС, на който се позовава жалбоподателят, а на основание член 107, параграф 3 ДФЕС. Вследствие на това посочените решения са лишени от релевантност, що се отнася до правното основание на претенцията, предявена в производството по обезщетение за вреди, образувано пред Fővárosi Törvényszék (Общ столичен съд, Унгария), и не представляват задължителни правни актове за жалбоподателя.

               3.

               Правно основание за третата претенция

                           —

                           Според жалбоподателя обжалваните решения са недействителни, тъй като унгарските власти са предоставили неправомерна държавна помощ, която нарушава член 107, параграф 1 ДФЕС, за която съгласно разпоредбата на член 108 , параграф 3 ДФЕС Комисията е трябвало да бъде информирана. За да обоснове неправомерния характер на помощта, жалбоподателят се позовава на Известие на Комисията относно понятието за държавна помощ съгласно разпоредбата на член 107, параграф 1 [ДФЕС] (1) и Регламент (ЕО) № 800/2008 на Комисията от 6 август 2008 година относно деклариране на някои категории помощи за съвместими с общия пазар в приложение на членове [107 ДФЕС] и [108 ДФЕС] (Общ регламент за групово освобождаване) (2).

      (1)  ОВ C 262, 2016 г., стр. 1.

      (2)  ОВ C 214, 2008 г., стр. 3.


title: Съединени дела C-454/16 Р—С-456/16 Р и С-458/16 P: Решение на Съда (шести състав) от 26 октомври 2017 г. — Global Steel Wire, SA (C-454/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-455/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-456/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-458/16 P)/Европейска комисия (Обжалване — Регламент (ЕО) № 1/2003 — Конкуренция — Картели — Европейски пазар на стоманата за предварително напрягане — Нарушение на член 101 ДФЕС — Глоби — Насоки относно метода за определяне на размера на глобите от 2006 г. — Точка 35 — Способност за плащане — Ново искане за намаляване на размера на глобата поради неспособност за плащане — Писмо за отхвърляне — Жалба срещу това писмо — Допустимост)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/13

         Решение на Съда (шести състав) от 26 октомври 2017 г. — Global Steel Wire, SA (C-454/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-455/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-456/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-458/16 P)/Европейска комисия
   (Съединени дела C-454/16 Р—С-456/16 Р и С-458/16 P) (1)

   ((Обжалване - Регламент (ЕО) № 1/2003 - Конкуренция - Картели - Европейски пазар на стоманата за предварително напрягане - Нарушение на член 101 ДФЕС - Глоби - Насоки относно метода за определяне на размера на глобите от 2006 г. - Точка 35 - Способност за плащане - Ново искане за намаляване на размера на глобата поради неспособност за плащане - Писмо за отхвърляне - Жалба срещу това писмо - Допустимост))
   (2017/C 437/15)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподатели: Global Steel Wire, SA (C-454/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-455/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-456/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-458/16 P) (представители: F. González Díaz, A. Tresandi Blanco и V. Romero Algarra, адвокати)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre и C. Urraca Caviedes)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбите.

               2)

               Осъжда Global Steel Wire SA, Moreda-Riviere Trefilerías SA, Trefilerías Quijano SA и Trenzas y Cables de Acero PSC SL да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 392, 24.10.2016 г.


title: Дело C-687/15: Решение на Съда (голям състав) от 25 октомври 2017 г. — Европейска комисия/Съвет на Европейския съюз (Жалба за отмяна — Заключения на Съвета на Европейския съюз относно световната конференция по радиосъобщения през 2015 г. на Международния съюз по далекосъобщения — Член 218, параграф 9 ДФЕС — Отклонение от предвидената правна форма — Непосочване на правното основание)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/5

         Решение на Съда (голям състав) от 25 октомври 2017 г. — Европейска комисия/Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-687/15) (1)

   ((Жалба за отмяна - Заключения на Съвета на Европейския съюз относно световната конференция по радиосъобщения през 2015 г. на Международния съюз по далекосъобщения - Член 218, параграф 9 ДФЕС - Отклонение от предвидената правна форма - Непосочване на правното основание))
   (2017/C 437/07)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Европейска комисия (представители: L. Nicolae и F. Erlbacher)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: I. Šulce, J.-P. Hix и O. Segnana)

      Встъпили страни в подкрепа на ответника: Чешка република (представители: M. Smolek, J. Vláčil и M. Hedvábná), Федерална република Германия (представители: T. Henze и K. Stranz), Френска република (представители: F. Fize, G. de Bergues, B. Fodda и D. Colas), Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: C. Brodie, M. Holt и D. Robertson, подпомагани от J. Holmes, barrister)

      Диспозитив

               1)

               Отменя заключенията на Съвета на Европейския съюз относно Световната конференция по радиосъобщения през 2015 г. (WRC-15) на Международния съюз по далекосъобщения (ITU), приети на 26 октомври 2015 г. по време на 3419-та среща на Съвета в Люксембург.

               2)

               Осъжда Съвета на Европейския съюз да заплати съдебните разноски.

               3)

               Чешката република, Федерална република Германия, Френската република и Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 68, 22.2.2016 г.


title: Дело T-714/17: Жалба, подадена на 10 октомври 2017 г. — Aeris Invest/ЕСП

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/42

         Жалба, подадена на 10 октомври 2017 г. — Aeris Invest/ЕСП
   (Дело T-714/17)
   (2017/C 437/49)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Aeris Invest Sàrl (Люксембург, Люксембург) (представители: M. Roca Junyent, J. Calvo Costa, R. Vallina Hoset и A. Sellés Marco, abogados)

      Ответник: Единен съвет за преструктуриране

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да обяви, че Единният съвет за преструктуриране носи извъндоговорна отговорност и да го осъди да заплати обезщетение за претърпените от жалбоподателя вреди, произтичащи от действията и бездействията на ЕСП, които са лишили жалбоподателя от облигациите и ценните книжа на BANCO POPULAR ESPAÑOL, S.A., които е притежавал;

               —

               да осъди ЕСП да плати на жалбоподателя „изискуемата сума“ като обезщетение за претърпените вреди:

                           —

                           главно искане — да се възстановят направените от жалбоподателя инвестиции в размер на 113 022 558,44 EUR в акции на Banco Popular;

                           —

                           при условията на евентуалност по отношение на главното искане, да се изплатят 93,74 милиона евро или

                           —

                           при условията на евентуалност спрямо предходното искане, да се заплатят 54,29 милиона евро.

               —

               върху изискуемата сума да се заплатят лихви за забава, считано от 7 юни 2017 г. до постановяването на съдебното решение, с което приключва настоящото производство;

               —

               върху изискуемата сума да се заплатят лихви за забава от постановяването на настоящото решение до изплащане на цялата изискуема сума, при лихвения процент, определен от ЕЦБ за основните операции по рефинансиране, увеличен с два пункта;

               —

               да осъди Единния съвет за преструктуриране да плати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   Основанията и основните доводи са сходни с изложените по дело T-659/17, Vallina Fonseca/ЕСП.


title: Дело T-777/16: Решение на Общия съд от 8 ноември 2017 г. — Isocell/EUIPO — iCell (iCell. Insulation Technology Made in Sweden) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „iCell. Insulation Technology Made in Sweden“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „Isocell“, по-ранна международна словна марка „Isocell“ и по-ранни международна и национална словни марки „ISOCELL“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001])

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/31

         Решение на Общия съд от 8 ноември 2017 г. — Isocell/EUIPO — iCell (iCell. Insulation Technology Made in Sweden)
   (Дело T-777/16) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „iCell. Insulation Technology Made in Sweden“ - По-ранна словна марка на Европейския съюз „Isocell“, по-ранна международна словна марка „Isocell“ и по-ранни международна и национална словни марки „ISOCELL“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001]))
   (2017/C 437/37)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Isocell GmbH (Ноемаркт ам Валерзее, Австрия) (представител: C. Thiele, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: A. Schifko)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: iCell AB (Айвалден, Швеция) (представител: J. Kroher, адвокат)

      Предмет

   Жалба срещу решението на първи апелативен състав на EUIPO от 28 юли 2016 г. (преписка R 181/2016-1), постановено в производство по възражение със страни Isocell и iCell

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Isocell GmbH да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 14, 16.1.2017 г.


title: Съединени дела C-457/16 P и C-459/16 P—C-461/16 P: Решение на Съда (шести състав) от 26 октомври 2017 г. — Global Steel Wire, SA (C-457/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-459/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-460/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-461/16 P)/Европейска комисия (Обжалване — Регламент (ЕО) № 1/2003 — Конкуренция — Картели — Европейски пазар на стомана за предварително напрягане — Нарушение на член 101 ДФЕС — Отговорност на дружеството майка за неправомерното поведение на неговите дъщерни дружества — Понятие „предприятие“ — Улики за наличието на една стопанска единица — Презумпция за действителното упражняване на решаващо влияние — Правоприемство между предприятия — Размер на глобата — Способност за плащане — Условия — Зачитане на правото на защита)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/13

         Решение на Съда (шести състав) от 26 октомври 2017 г. — Global Steel Wire, SA (C-457/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-459/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-460/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-461/16 P)/Европейска комисия
   (Съединени дела C-457/16 P и C-459/16 P—C-461/16 P) (1)

   ((Обжалване - Регламент (ЕО) № 1/2003 - Конкуренция - Картели - Европейски пазар на стомана за предварително напрягане - Нарушение на член 101 ДФЕС - Отговорност на дружеството майка за неправомерното поведение на неговите дъщерни дружества - Понятие „предприятие“ - Улики за наличието на една стопанска единица - Презумпция за действителното упражняване на решаващо влияние - Правоприемство между предприятия - Размер на глобата - Способност за плащане - Условия - Зачитане на правото на защита))
   (2017/C 437/16)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподатели: Global Steel Wire, SA (C-457/16 P), Trenzas y Cables de Acero PSC SL (C-459/16 P), Trefilerías Quijano SA (C-460/16 P), Moreda-Riviere Trefilerías SA (C-461/16 P) (представители: F. González Díaz, A. Tresandi Blanco и V. Romero Algarra, адвокати)

      Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre и C. Urraca Caviedes, подпомагани от L. Ortiz Blanco и A. Lamadrid de Pablo, адвокати)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбите.

               2)

               Осъжда Global Steel Wire SA, Trenzas y Cables de Acero PSC SL, Trefilerías Quijano SA и Moreda-Riviere Trefilerías SA да заплатят съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 392, 24.10.2016 г.


title: Дело C-39/16: Решение на Съда (пети състав) от 26 октомври 2017 г. (преюдициално запитване от Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Белгия) — Argenta Spaarbank NV/Belgische Staat (Преюдициално запитване — Корпоративни данъци — Директива 90/435/ЕИО — Член 1, параграф 2 и член 4, параграф 2 — Дружества майки и дъщерни дружества от различни държави членки — Обща система за данъчно облагане — Възможност за приспадане от облагаемата печалба на дружеството майка — Национални разпоредби, чиято цел е да се избегне двойното облагане на разпределяните от дъщерните дружества печалби — Неотчитане на наличието на връзка между лихвите по заеми и финансирането на дяловото участие, от което са изплатени дивиденти)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/6

         Решение на Съда (пети състав) от 26 октомври 2017 г. (преюдициално запитване от Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Белгия) — Argenta Spaarbank NV/Belgische Staat
   (Дело C-39/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Корпоративни данъци - Директива 90/435/ЕИО - Член 1, параграф 2 и член 4, параграф 2 - Дружества майки и дъщерни дружества от различни държави членки - Обща система за данъчно облагане - Възможност за приспадане от облагаемата печалба на дружеството майка - Национални разпоредби, чиято цел е да се избегне двойното облагане на разпределяните от дъщерните дружества печалби - Неотчитане на наличието на връзка между лихвите по заеми и финансирането на дяловото участие, от което са изплатени дивиденти))
   (2017/C 437/08)
   Език на производството: нидерландски

      Запитваща юрисдикция

   Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Argenta Spaarbank NV

      Ответник: Belgische Staat

      Диспозитив

               1)

               Член 4, параграф 2 от Директива 90/435/ЕИО на Съвета от 23 юли 1990 година относно общата система за данъчно облагане на дружества майки и дъщерни дружества от различни държави членки трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална разпоредба като член 198, точка 10o от Кодекса за данъците върху доходите от 1992 г., координиран с Кралски указ от 10 април 1992 г. и потвърден със Закон от 12 юни 1992 г., съгласно която лихвите, платени от дружество майка по заем, не подлежат на приспадане от облагаемата му печалба до размера на вече подлежащите на данъчно приспадане дивиденти от дяловете, които дружеството майка е притежавало в капитала на дъщерни дружества през по-малко от една година, дори и лихвите да не са платени във връзка с финансирането на дяловите участия.

               2)

               Член 1, параграф 2 от Директива 90/435 трябва да се тълкува в смисъл, че не позволява на държавите членки да прилагат национална разпоредба като член 198, точка 10o от Кодекса за данъците върху доходите от 1992 г., координиран с Кралски указ от 10 април 1992 г. и потвърден със Закон от 12 юни 1992 г., доколкото тя надхвърля необходимото за предотвратяване на измамите и злоупотребите.

      (1)  ОВ C 136, 18.4.2016 г.


title: Дело T-97/17: Определение на Общия съд от 25 октомври 2017 г. — Franmax/EUIPO — R. Seelig & Hille (her-bea)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/42

         Определение на Общия съд от 25 октомври 2017 г. — Franmax/EUIPO — R. Seelig & Hille (her-bea)
   (Дело T-97/17) (1)

   (2017/C 437/50)
   Език на производството: английски
   Председателят на втори състав разпореди делото да бъде заличено от регистъра.

      (1)  ОВ C 112, 10.4.2017 г.


title: Дело T-80/17: Решение на Общия съд от 8 ноември 2017 г. — Steiniger/EUIPO — ista Deutschland (IST) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „IST“ — По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „ISTA“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Съответни потребители — Сходство на стоките и услугите — Сходство на знаците — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001])

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/31

         Решение на Общия съд от 8 ноември 2017 г. — Steiniger/EUIPO — ista Deutschland (IST)
   (Дело T-80/17) (1)

   ((Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „IST“ - По-ранна фигуративна марка на Европейския съюз „ISTA“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Съответни потребители - Сходство на стоките и услугите - Сходство на знаците - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 [понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001]))
   (2017/C 437/38)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Ingo Steiniger (Нюмбрехт, Германия) (представител: K. Schulze Horn, адвокат)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: V. Mensing и A. Schifko)

      Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: ista Deutschland GmbH (Есен, Германия) (представител: F. Lindenberg, адвокат)

      Предмет

   Жалба срещу решението на пети апелативен състав на EUIPO от 1 декември 2016 г. (преписка R 2242/2015-5), постановено в производство по възражение със страни ista Deutschland и г-н Steiniger

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда г-н Ingo Steiniger да заплати съдебните разноски.

      (1)  ОВ C 112, 10.4.2017 г.


title: Дело C-90/16: Решение на Съда (четвърти състав) от 26 октомври 2017 г. (преюдициално запитване от Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Обединено кралство) — The English Bridge Union Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Освобождаване на доставките на услуги, тясно свързани със спорта — Понятието „спорт“ — Дейност, характеризираща се с физически компонент — Двойков спортен бридж)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/7

         Решение на Съда (четвърти състав) от 26 октомври 2017 г. (преюдициално запитване от Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Обединено кралство) — The English Bridge Union Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Дело C-90/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Освобождаване на доставките на услуги, тясно свързани със спорта - Понятието „спорт“ - Дейност, характеризираща се с физически компонент - Двойков спортен бридж))
   (2017/C 437/09)
   Език на производството: английски

      Запитваща юрисдикция

   Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: The English Bridge Union Limited

      Ответник: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Диспозитив

   Член 132, параграф 1, буква м) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че дейност като двойковия спортен бридж, характеризираща се с физически компонент, който изглежда несъществен, не попада в обхвата на понятието „спорт“ по смисъла на тази разпоредба.

      (1)  ОВ C 145, 25.4.2016 г.


title: Дело C-534/16: Решение на Съда (девети състав) от 26 октомври 2017 г. (преюдициално запитване от Najvyšší súd Slovenskej republiky — Словакия) — Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky/BB construct s. r. o. (Преюдициално запитване — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Вписване в регистъра на данъчнозадължените по ДДС лица — Национално законодателство, изискващо учредяването на гаранция — Борба срещу измамата — Харта на основните права на Европейския съюз — Свобода на стопанската инициатива — Принцип на недопускане на дискриминация — Принцип „ne bis in idem“ — Принцип за недопускане на прилагане с обратна сила)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/14

         Решение на Съда (девети състав) от 26 октомври 2017 г. (преюдициално запитване от Najvyšší súd Slovenskej republiky — Словакия) — Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky/BB construct s. r. o.
   (Дело C-534/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Вписване в регистъра на данъчнозадължените по ДДС лица - Национално законодателство, изискващо учредяването на гаранция - Борба срещу измамата - Харта на основните права на Европейския съюз - Свобода на стопанската инициатива - Принцип на недопускане на дискриминация - Принцип „ne bis in idem“ - Принцип за недопускане на прилагане с обратна сила))
   (2017/C 437/17)
   Език на производството: словашки

      Запитваща юрисдикция

   Najvyšší súd Slovenskej republiky

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

      Ответник: BB construct s. r. o.

      Диспозитив

               1)

               Член 273 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност и член 16 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат възможността при регистрацията за целите на данъка върху добавената стойност на данъчнозадължено лице, чийто управител преди това е бил управител или съдружник в друго юридическо лице, което не е изпълнило данъчните си задължения, данъчната администрация да задължи това данъчнозадължено лице да учреди гаранция, чийто размер може да достигне 500 000 EUR, когато изисканата от посоченото данъчнозадължено лице гаранция не надхвърля необходимото за постигане на целите, посочени в член 273, което следва да се установи от запитващата юрисдикция.

               2)

               Принципът на равно третиране трябва да се тълкува в смисъл, че допуска данъчната администрация да изисква от ново данъчнозадължено лице, при регистрацията му за целите на данъка върху добавената стойност, да учреди такава гаранция, поради връзките му с друго юридическо лице с просрочени данъчни задължения.

      (1)  ОВ C 22, 23.1.2017 г.


title: Дело C-106/16: Решение на Съда (голям състав) от 25 октомври 2017 г. (преюдициално запитване от Sąd Najwyższy — Полша) — производство, образувано по искане на POLBUD — WYKONAWSTWO sp. z o.o., в ликвидация (Преюдициално запитване — Свобода на установяване — Трансгранично преобразуване на дружество — Прехвърляне на седалището по устав без прехвърляне на действителното седалище — Отказ за заличаване от търговския регистър — Национална правна уредба, която изисква за заличаване от търговския регистър прекратяване на дружеството след производство по ликвидация — Приложно поле на свободата на установяване — Ограничение на свободата на установяване — Защита на интересите на кредиторите, на миноритарните съдружници и на работниците и служителите — Борба със злоупотребите)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/7

         Решение на Съда (голям състав) от 25 октомври 2017 г. (преюдициално запитване от Sąd Najwyższy — Полша) — производство, образувано по искане на POLBUD — WYKONAWSTWO sp. z o.o., в ликвидация
   (Дело C-106/16) (1)

   ((Преюдициално запитване - Свобода на установяване - Трансгранично преобразуване на дружество - Прехвърляне на седалището по устав без прехвърляне на действителното седалище - Отказ за заличаване от търговския регистър - Национална правна уредба, която изисква за заличаване от търговския регистър прекратяване на дружеството след производство по ликвидация - Приложно поле на свободата на установяване - Ограничение на свободата на установяване - Защита на интересите на кредиторите, на миноритарните съдружници и на работниците и служителите - Борба със злоупотребите))
   (2017/C 437/10)
   Език на производството: полски

      Запитваща юрисдикция

   Sąd Najwyższy

      Страна в главното производство

   POLBUD — WYKONAWSTWO sp. z o.o., в ликвидация

      Диспозитив

               1)

               Членове 49 и 54 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че свободата на установяване се прилага за прехвърлянето на седалището по устав на учредено съгласно правото на една държава членка дружество към територията на друга държава членка с цел преобразуването му в съответствие с изискванията на законодателството на тази друга държава членка в дружество под действието на нейното право без преместване на действителното му седалище.

               2)

               Членове 49 и 54 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба на държава членка, която за прехвърлянето на седалището по устав на учредено съгласно правото на една държава членка дружество към територията на друга държава членка с цел преобразуването му в съответствие с изискванията на нейното законодателство в дружество под действието на нейното право изисква ликвидация на първото дружество.

      (1)  ОВ C 211, 13.6.2016 г.


title: Дело C-505/17 P: Жалба, подадена на 18 август 2017 г. от Groupe Léa Nature срещу решението на Общия съд (шести състав), постановено на 8 юни 2017 г. по дело T-341/13 — Groupe Léa Nature/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/15

         Жалба, подадена на 18 август 2017 г. от Groupe Léa Nature срещу решението на Общия съд (шести състав), постановено на 8 юни 2017 г. по дело T-341/13 — Groupe Léa Nature/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
   (Дело C-505/17 P)
   (2017/C 437/18)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: Groupe Léa Nature (представител: E. Baud, avocat)

      Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Debonair Trading Internacional Lda

      Искания на жалбоподателя

               —

               да се отмени решението на Общия съд, постановено на 8 юни 2017 г.;

               —

               да се върне делото на Общия съд и

               —

               да се осъди Debonair да плати съдебните разноски.

      Основания и основни доводи

   В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага две основания.
   В рамките на първото основание жалбоподателят изтъква нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001, тъй като не е взета предвид установената съдебна практика във връзка с преценката за вероятността от объркване между марките.
   В подкрепа на това основание жалбоподателят изтъква, че Общият съд:

               —

               не е приложил релевантните критерии за определяне на съответните потребители;

               —

               не е преценил правилно сходството между знаците;

               —

               не е приложил надлежно критериите за преценка дали е придобит отличителен характер чрез използване и

               —

               не е анализирал надлежно общата преценка на вероятността от объркване.

         В рамките на второто основание жалбоподателят твърди, че е налице нарушение на член 8, параграф 5 от Регламент (ЕС) 2017/1001, тъй като не е взета предвид установената съдебна практика във връзка с използването, което засяга репутацията на по-ранна марка.
   В подкрепа на основанието си жалбоподателят изтъква, че Общия съд:

               —

               не е приложил всички необходими критерии за установяване на репутацията на по-ранната марка;

               —

               не е преценил правилно сходството между знаците;

               —

               не е извършил надлежен анализ на съществуването на връзка, която съответните потребители могат да направят между марките и

               —

               не е преценил надлежно вредоносните последици, които може да има подаването на заявка за регистрация на марка върху репутацията на по-ранната марка.


title: Дело T-623/17: Жалба, подадена на 11 септември 2017 г. — Previsión Sanitaria Nacional, PSN, Mutua de Seguros y Reaseguros a Prima Fija/ЕСП

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/32

         Жалба, подадена на 11 септември 2017 г. — Previsión Sanitaria Nacional, PSN, Mutua de Seguros y Reaseguros a Prima Fija/ЕСП
   (Дело T-623/17)
   (2017/C 437/39)
   Език на производството: испански

      Страни

      Жалбоподател: Previsión Sanitaria Nacional, PSN, Mutua de Seguros y Reaseguros a Prima Fija (Мадрид, Испания) (представител: R. Ariño Sánchez, abogado)

      Ответник: Единен съвет за преструктуриране

      Искания на жалбоподателя

   Жалбоподателят иска от Общия съд:

               —

               да отмени обжалвания акт;

               —

               във всички случаи да постанови, че поръчката за доставка на услуги за извършване на окончателно оценяване и на оценяването по член 20, параграфи 16—19 от Регламент 806/2014 ще бъде възложена посредством състезателна процедура за подбор, в която не може да участва вещото лице, изготвило предварителната оценка на Banco [Popular Español], като признае на лицата, претърпели вреди лица от обжалвания акт, правото на изслушване в последващото производство за оценяване, след като им бъде предоставен достъп до цялата административна преписка, предвид правото им на най-добрата насрещна престация в резултат от последващата оценка, която трябва да се изплати от избрания от Banco [Popular Español] (Banco de Santander) оферент или при условията на евентуалност — от ЕСП;

               —

               независимо от предходното искане и при условията на евентуалност спрямо първото искане, да осъди ЕСП да заплати на PSN сумата от 276 201,42 EUR, заедно със законната лихва от датата на подаване на настоящата жалба.

      Основания и основни доводи

   Основанията и основните доводи са сходни с изложените по дела T-478/17, Mutualidad de la Abogacía и Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/Единен съвет за преструктуриране, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno и SFL/Единен съвет за преструктуриране, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde/Комисия и Единен съвет за преструктуриране, T- 483/17, García Suárez и др./Комисия и Единен съвет за преструктуриране, T- 484/17, Fidesban и др./Единен съвет за преструктуриране и T-497/17, Sáchez del Valle и Calatrava Real State 2015/Комисия и Единен съвет за преструктуриране, и T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda/Комисия и Единен съвет за преструктуриране.


title: Дело C-548/17: Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 21 септември 2017 г. — Finanzamt Goslar/baumgarten sports & more GmbH

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/16

         Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 21 септември 2017 г. — Finanzamt Goslar/baumgarten sports & more GmbH
   (Дело C-548/17)
   (2017/C 437/19)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesfinanzhof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Finanzamt Goslar

      Ответник: baumgarten sports & more GmbH

      Преюдициални въпроси

               1)

               Като се има предвид възложеното на данъчнозадълженото лице задължение да събира данъка за държавния бюджет, трябва ли член 63 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (1) да се тълкува ограничително в смисъл, че сумата, която следва да се получи за доставката:

                           a)

                           е изискуема или

                           б)

                           най-малкото безусловно се дължи?

               2)

               При отрицателен отговор на първия въпрос, длъжно ли е данъчнозадълженото лице да финансира предварително дължимия за доставката данък в продължение на период от две години, когато това лице може да получи (частично) възнаграждението за извършената от него доставка едва две години след датата на настъпване на данъчното събитие?

               3)

               При утвърдителен отговор на втория въпрос, като се имат предвид възможностите, предоставени им с член 90, параграф 2 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, имат ли право държавите членки да считат, че е налице основание за корекция по смисъла на член 90, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност за самия данъчен период, през който данъкът върху добавената стойност става изискуем, когато данъчнозадълженото лице може да получи сумата, която трябва да бъде получена, едва две години след настъпване на данъчното събитие поради това че плащането на тази сума все още не е станало изискуемо?

      (1)  ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


title: Дело T-657/17: Жалба, подадена на 27 септември 2017 г. — Anabi Blanga/EUIPO — Polo/Lauren (HPC POLO)

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/33

         Жалба, подадена на 27 септември 2017 г. — Anabi Blanga/EUIPO — Polo/Lauren (HPC POLO)
   (Дело T-657/17)
   (2017/C 437/40)
   Език на жалбата: английски

      Страни

      Жалбоподател: Gidon Anabi Blanga (Мексико, Мексико) (представител: M. Sanmartín Sanmartín, lawyer)

      Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

      Друга страна в производството пред апелативния състав: The Polo/Lauren Company LP (Ню Йорк, Ню Йорк, Съединени щати)

      Данни за производството пред EUIPO

      Заявител на спорната марка: жалбоподателят

      Спорна марка: словна марка на Европейския съюз „HPC POLO“ — заявка за регистрация № 13 531 462

      Производство пред EUIPO: производство по възражение

      Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 14 юни 2017 г. по преписка R 2368/2016-1

      Искания

   Жалбоподателят моли Общия съд:

               —

               да отмени обжалваното решение,

               —

               да осъди EUIPO да заплати направените от нея и от жалбоподателя съдебни разноски.

      Изложено основание

               —

               Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009.


title: Дело C-552/17: Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 21 септември 2017 г. — Alpenchalets Resorts GmbH/Finanzamt München Abteilung Körperschaften

text:
               18.12.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 437/16

         Преюдициално запитване от Bundesfinanzhof (Германия), постъпило на 21 септември 2017 г. — Alpenchalets Resorts GmbH/Finanzamt München Abteilung Körperschaften
   (Дело C-552/17)
   (2017/C 437/20)
   Език на производството: немски

      Запитваща юрисдикция

   Bundesfinanzhof

      Страни в главното производство

      Жалбоподател: Alpenchalets Resorts GmbH

      Ответник: Finanzamt München Abteilung Körperschaften

      Преюдициални въпроси

               1.

               Прилага ли се специалният режим за туристическите агенти, залегнал в член 306 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, спрямо услуга, която по същество се състои в предоставянето на разположение на ваканционно жилище и допълнителните компоненти на която следва да се разглеждат само като услуга, съпътстваща основната, в съответствие с решение на Съда от 12 ноември 1992 г., Van Ginkel (C-163/91, EU:C:1992:435) (1)?

               2.

               При утвърдителен отговор на първия въпрос: може ли спрямо тази услуга наред със специалния режим за туристическите агенти, залегнал в член 306 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност, да се прилага и намаляването на данъчната ставка при предоставяне на ваканционно настаняване по смисъла на член 98, параграф 2 от тази директива във връзка с приложение III, точка 12 от нея?

      (1)  ОВ L 347, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7.


title: Дело T-194/13 OST: Определение на Общия съд от 18 октомври 2017 г. — United Parcel Service/Комисия (Член 165 от Процедурния правилник — Пропуск при произнасяне — Встъпване в подкрепа на загубилата страна — Съдебни разноски във връзка с встъпването — Изменение на исканията в хода на производството)

text:
               8.1.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 5/41

         Определение на Общия съд от 18 октомври 2017 г. — United Parcel Service/Комисия
   (Дело T-194/13 OST) (1)

   ((Член 165 от Процедурния правилник - Пропуск при произнасяне - Встъпване в подкрепа на загубилата страна - Съдебни разноски във връзка с встъпването - Изменение на исканията в хода на производството))
   (2018/C 005/55)
   Език на производството: английски

      Страни

      Жалбоподател: United Parcel Service, Inc. (Атланта, Джорджия, САЩ) (представители: първоначално A. Ryan, B. Graham, solicitors, W. Knibbeler и P. Stamou, avocats, впоследствие A. Ryan, W. Knibbeler, P. Stamou, A. Pliego Selie, F. Hoseinian и P. van den Berg, avocats)

      Ответник: Европейска комисия (представители: първоначално T. Christoforou, N. Khan, A. Biolan, N. von Lingen и H. Leupold, впоследствие T. Christoforou, N. Khan, A. Biolan и H. Leupold)

      Встъпила страна в подкрепа на ответника: FedEx Corp. (Мемфис, Тенеси, САЩ) (представители: първоначално F. Carlin, barrister, G. Bushell, solicitor, и Q. Azau, avocat, впоследствие F. Carlin, G. Bushell и N. Niejahr, avocats)

      Предмет

   Искане на основание член 165 от Процедурния правилник на Общия съд.

      Диспозитив

               1)

               Изменя точка 223 от решението от 7 март 2017 г., United Parcel Service/Комисия, T-194/13, EU:T:2017:144, както следва: „Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Освен това, съгласно член 134, параграф 2 от Процедурния правилник, когато има няколко загубили делото страни, Общият съд взема решение по разпределянето на съдебните разноски. Тъй като Комисията и встъпилата страна са загубили делото, следва, на първо място, Комисията да бъде осъдена да заплати собствените си съдебни разноски, както и тези на жалбоподателя, с изключение на съдебните разноски във връзка с встъпването. Второ, встъпилата страна следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски на жалбоподателя във връзка с встъпването ѝ“.

               2)

               Изменя точка 2 от диспозитива на решението от 7 март 2017 г., United Parcel Service/Комисия, T-194/13, EU:T:2017:144, както следва: „Осъжда Европейската комисия да заплати, освен собствените си съдебни разноски, и тези на United Parcel Service, Inc., с изключение на съдебните разноски във връзка с встъпването“.

               3)

               Изменя точка 3 от диспозитива на решението от 7 март 2017 г., United Parcel Service/Комисия, T-194/13, EU:T:2017:144, както следва: „FedEx Corp. заплаща, освен собствените си съдебни разноски, и тези на United Parcel Service, Inc., направени във връзка с встъпването му“.

               4)

               United Parcel Service, Inc., Комисията и FedEx заплащат собствените си съдебни разноски по настоящото дело.

      (1)  ОВ C 147, 25.5.2013 г.


title: Дело C-600/14: Решение на Съда (голям състав) от 5 декември 2017 г. — Федерална република Германия/Съвет на Европейския съюз (Жалба за отмяна — Външна дейност на Европейския съюз — Член 216, параграф 1 ДФЕС — Член 218, параграф 9 ДФЕС — Установяване на позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза в рамките на орган, създаден с международно споразумение — Ревизионна комисия на Междуправителствената организация за международни железопътни превози (OTIF) — Изменение на Конвенцията за международни железопътни превози (COTIF) и притурките към нея — Споделена компетентност на Съюза и държавите членки — Външна компетентност на Съюза по въпрос, по който до този момент Съюзът не е приемал общи правила — Валидност на Решение 2014/699/ЕС — Задължение за мотивиране — Принцип на лоялно сътрудничество)

text:
               12.2.2018

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 52/2

         Решение на Съда (голям състав) от 5 декември 2017 г. — Федерална република Германия/Съвет на Европейския съюз
   (Дело C-600/14) (1)

   ((Жалба за отмяна - Външна дейност на Европейския съюз - Член 216, параграф 1 ДФЕС - Член 218, параграф 9 ДФЕС - Установяване на позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза в рамките на орган, създаден с международно споразумение - Ревизионна комисия на Междуправителствената организация за международни железопътни превози (OTIF) - Изменение на Конвенцията за международни железопътни превози (COTIF) и притурките към нея - Споделена компетентност на Съюза и държавите членки - Външна компетентност на Съюза по въпрос, по който до този момент Съюзът не е приемал общи правила - Валидност на Решение 2014/699/ЕС - Задължение за мотивиране - Принцип на лоялно сътрудничество))
   (2018/C 052/02)
   Език на производството: немски

      Страни

      Жалбоподател: Федерална република Германия (представители: T. Henze и J. Möller)

      Встъпили страни в подкрепа на жалбоподателя: Френска република (представители: първоначално D. Colas, G. de Bergues и M. Hours, впоследствие D. Colas и M.-L. Kitamura), Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: C. Brodie, M. Holt и D. Robertson, подпомагани от J. Holmes, QC)

      Ответник: Съвет на Европейския съюз (представители: E. Finnegan, Z. Kupčová и J.-P. Hix)

      Встъпила страна в подкрепа на ответника: Европейска комисия (представители: F. Erlbacher, W. Mölls и J. Hottiaux)

      Диспозитив

               1)

               Отхвърля жалбата.

               2)

               Осъжда Федерална република Германия да заплати съдебните разноски.

               3)

               Френската република, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия, както и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски.

      (1)  ОВ C 73, 2.3.2015 г.