title: Дело T-73/19: Решение на Общия съд от 29 април 2020 г. — Bergslagernas Järnvaru/EUIPO — Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen (Инструмент за цепене на дърва) (Промишлен дизайн на Общността — Производство за обявяване на недействителност — Регистриран промишлен дизайн на Общността, представляващ инструмент за цепене на дърва — По-ранен национален промишлен дизайн — Основание за недействителност — Липса на оригиналност — Липса на различно общо впечатление — Член 6, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 6/2002 — Нарушение на правото на защита — Член 62 от Регламент № 6/2002)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/24

      Решение на Общия съд от 29 април 2020 г. — Bergslagernas Järnvaru/EUIPO — Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen (Инструмент за цепене на дърва)
      (Дело T-73/19) (1)

      (Промишлен дизайн на Общността - Производство за обявяване на недействителност - Регистриран промишлен дизайн на Общността, представляващ инструмент за цепене на дърва - По-ранен национален промишлен дизайн - Основание за недействителност - Липса на оригиналност - Липса на различно общо впечатление - Член 6, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 6/2002 - Нарушение на правото на защита - Член 62 от Регламент № 6/2002)
      (2020/C 209/32)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Bergslagernas Järnvaruaktiebolag (Saltsjö-Boo, Швеция) (представители: S. Kirschstein-Freund и B. Breitinger, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: S. Hanne)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen GmbH (Ихенхаузен, Германия)

         Предмет

      Жалба срещу решението на трети апелативен състав на EUIPO от 23 ноември 2018 г. (преписка R 1455/2018-3), постановено в производство за обявяване на недействителност със страни Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen и Bergslagernas Järnvaru

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Bergslagernas Järnvaruaktiebolag да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 122, 1.4.2019 г.


title: Дело T-106/19: Решение на Общия съд от 29 април 2020 г. — Abarca/EUIPO — Abanca Corporación Bancaria (ABARCA SEGUROS) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „ABARCA SEGUROS“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „ABANCA“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/25

      Решение на Общия съд от 29 април 2020 г. — Abarca/EUIPO — Abanca Corporación Bancaria (ABARCA SEGUROS)
      (Дело T-106/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „ABARCA SEGUROS“ - По-ранна словна марка на Европейския съюз „ABANCA“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2020/C 209/33)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Abarca — Companhia de Seguros SA (Лисабон, Португалия) (представители: J. Pimenta и Á. Pinho, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: G. Schneider, J. Crespo Carrillo и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Abanca Corporación Bancaria, SA (Бетансос, Испания) (представител: M. Aznar Alonso, адвокат)

         Предмет

      Жалба, подадена срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 22 ноември 2018 г. (преписка R 1370/2018-2) във връзка с производство по възражение между Abanca Corporación Bancaria и Abarca — Companhia de Seguros

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Abarca — Companhia de Seguros SA да заплати направените от него съдебни разноски, както и разноските, направени от Службата на европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) и от Abanca Corporación Bancaria, SA.

         (1)  ОВ C 131, 8.4.2019 г.


title: Дело T-109/19: Решение на Общия съд от 29 април 2020 г. — Kerry Luxembourg/EUIPO — Döhler (TasteSense) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „TasteSense“ — По-ранна словна марка на Европейския съюз „MultiSense“ — Относително основание за отказ — Вероятност от объркване — Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/26

      Решение на Общия съд от 29 април 2020 г. — Kerry Luxembourg/EUIPO — Döhler (TasteSense)
      (Дело T-109/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Заявка за фигуративна марка на Европейския съюз „TasteSense“ - По-ранна словна марка на Европейския съюз „MultiSense“ - Относително основание за отказ - Вероятност от объркване - Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (понастоящем член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001)
      (2020/C 209/34)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Kerry Luxembourg Sàrl (Люксембург, Люксембург) (представители: A. von Mühlendahl и H. Hartwig, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представители: J. Ivanauskas и H. O’Neill)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO: Döhler GmbH (Дармщат, Германия)

         Предмет

      Жалба срещу решението на втори апелативен състав на EUIPO от 27 ноември 2018 г. (преписка R 1178/2018-2), постановено в производство по възражение със страни Döhler и Kerry Luxembourg

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Kerry Luxembourg Sàrl да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 139, 15.4.2019 г.


title: Дело T-496/19: Решение на Общия съд от 29 април 2020 г. — CV и др./Комисия (Публична служба — Длъжностни лица — Възнаграждение — Корекционен коефициент — Добавка с фиксиран размер за представителни разходи — Разходи за настаняване — Задължение за мотивиране — Задължение за полагане на грижа — Равностойност на покупателната способност — Равно третиране)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/26

      Решение на Общия съд от 29 април 2020 г. — CV и др./Комисия
      (Дело T-496/19) (1)

      (Публична служба - Длъжностни лица - Възнаграждение - Корекционен коефициент - Добавка с фиксиран размер за представителни разходи - Разходи за настаняване - Задължение за мотивиране - Задължение за полагане на грижа - Равностойност на покупателната способност - Равно третиране)
      (2020/C 209/35)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: CV и др. (представител: J.-N. Louis, адвокат)

         Ответник: Европейска комисия (представители: B. Mongin и M. Brauhoff)

         Предмет

      Искане на основание член 270 ДФЕС за отмяната на имплицитното решение на Комисията, с което органът по назначаването на тази институция отхвърля молбата на жалбоподателите, целяща по същество да получат увеличение, евентуално с обратна сила, на коригиращия коефициент, приложим за тяхната месторабота, в случая Париж

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда CV, CW и CY да заплатят съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 305, 9.9.2019 г.


title: Дело T-497/19: Решение на Общия съд от 29 април 2020 г. — CZ и др./ЕСВД (Публична служба — Длъжностни лица — Възнаграждение — Корекционен коефициент — Добавка с фиксиран размер за представителни разходи — Разходи за настаняване — Задължение за мотивиране — Задължение за полагане на грижа — Равностойност на покупателната способност — Равно третиране)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/27

      Решение на Общия съд от 29 април 2020 г. — CZ и др./ЕСВД
      (Дело T-497/19) (1)

      (Публична служба - Длъжностни лица - Възнаграждение - Корекционен коефициент - Добавка с фиксиран размер за представителни разходи - Разходи за настаняване - Задължение за мотивиране - Задължение за полагане на грижа - Равностойност на покупателната способност - Равно третиране)
      (2020/C 209/36)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподатели: CZ и др. (представител: J.-N. Louis, адвокат)

         Ответник: Европейска служба за външна дейност (представители: S. Marquardt и R. Spac)

         Предмет

      Искане на основание член 270 ДФЕС за отмяната на имплицитното решение на ЕСВД, с което органът по назначаването и органът, упълномощен да сключва договорите за работа на ЕСВД отхвърлят молбата на жалбоподателите, целяща по същество да получат увеличение, евентуално с обратна сила, на коригиращия коефициент, приложим за тяхната месторабота, в случая Париж

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда CZ, DB, DC и DD да заплатят съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 305, 9.9.2019 г.


title: Дело T-594/19: Определение на Общия съд от 27 април 2020 г. — Axactor/EUIPO — Axa (AXACTOR) (Марка на Европейския съюз — Производство по възражение — Оттегляне на възражението — Липса на основание за произнасяне)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/27

      Определение на Общия съд от 27 април 2020 г. — Axactor/EUIPO — Axa (AXACTOR)
      (Дело T-594/19) (1)

      (Марка на Европейския съюз - Производство по възражение - Оттегляне на възражението - Липса на основание за произнасяне)
      (2020/C 209/37)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Axactor SE (Осло, Норвегия) (представители: D. Stone, A. Dykes, A. Leonelli, solicitors)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (представител: A. Folliard-Monguiral)

         Друга страна в производството пред апелативния състав на EUIPO, встъпила в производството пред Общия съд: Axa SA (Париж, Франция) (представител: P. Martini-Berthon, адвокат)

         Предмет

      Жалба срещу решението на четвърти апелативен състав на EUIPO от 28 юни 2019 г. (преписка R 479/2018-4) относно производство по възражение между Axa SA и Axactor SE

         Диспозитив

                  1)

                  Липсва основание за произнасяне по жалбата.

                  2)

                  Осъжда Axactor SE и Axa SA да понесат направените от тях съдебни разноски, както и всяко от тях, половината от разноските на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO).

         (1)  ОВ C 363, 28.10.2019 г.


title: Дело T-623/19: Определение на Общия съд от 30 април 2020 г. — ArcelorMittal Bremen/Комисия (Иск за установяване на неправомерно бездействие — Директива 2003/87/ЕО — Схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове — Решение 2011/278/ЕС — Преходни правила за хармонизираното безплатно разпределяне на квоти за емисии — Промяна в националната таблица за разпределение относно Германия за периода от 2013 г. до 2020 г. — Значително увеличение на капацитета — Отпадане на предмета на делото — Липса на основание за произнасяне по същество)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/28

      Определение на Общия съд от 30 април 2020 г. — ArcelorMittal Bremen/Комисия
      (Дело T-623/19) (1)

      (Иск за установяване на неправомерно бездействие - Директива 2003/87/ЕО - Схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове - Решение 2011/278/ЕС - Преходни правила за хармонизираното безплатно разпределяне на квоти за емисии - Промяна в националната таблица за разпределение относно Германия за периода от 2013 г. до 2020 г. - Значително увеличение на капацитета - Отпадане на предмета на делото - Липса на основание за произнасяне по същество)
      (2020/C 209/38)
      Език на производството: немски

         Страни

         Ищец: ArcelorMittal Bremen (Бремен, Германия) (представители: S. Altenschmidt и L. Buschmann, avocats)

         Ответник: Европейска комисия (представители: J.-F. Brakeland и A. Becker)

         Предмет

      Искане на основание член 265 ДФЕС с предмет да се установи, че Комисията незаконосъобразно се е въздържала да приеме решение относно общото годишно количество на квоти за емисии, които трябва да бъдат разпределени безплатно за значително увеличение на капацитета по отношение на подинсталация на ищеца с продуктов показател за течни черни метали, и при условията на евентуалност, искане на основание член 263 ДФЕС за отмяна на твърдяното решение, прието от Комисията на 19 юли 2019 г. относно поканата на ищеца с дата 1 юли 2019 г.

         Диспозитив

                  1)

                  Липсва основание за произнасяне по иска.

                  2)

                  Всяка от страните понася направените от нея съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 363, 28.10.2019 г.


title: Дело T-146/20 R: Определение на председателя на Общия съд от 4 май 2020 г. — Csordas и др./Комисия (Привременни мерки — Публична служба — Избори в местната секция в Люксембург за комитета по персонала на Комисията — Редовност — Задължение за контрол на институцията — Искане за привременни мерки — Липса на fumus boni juris)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/29

      Определение на председателя на Общия съд от 4 май 2020 г. — Csordas и др./Комисия
      (Дело T-146/20 R)
      (Привременни мерки - Публична служба - Избори в местната секция в Люксембург за комитета по персонала на Комисията - Редовност - Задължение за контрол на институцията - Искане за привременни мерки - Липса на fumus boni juris)
      (2020/C 209/39)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Annamaria Csordas (Люксембург, Люксембург), Adrian Sorin Cristescu (Люксембург), Jean Putz (Еш сюр Алзет, Люксембург), Miguel Vicente-Nunez (Люксембург) (представител: M.-A. Lucas, avocat)

         Ответник: Европейска комисия (представители: D. Milanowska, T. Lilamand и T. Bohr)

         Предмет

      Жалба, подадена на основание на член 270 ДФЕС и на член 91, параграф 4 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз, от една страна, за отлагане на изпълнението, на първо място, на известието от 26 ноември 2019 г. на избирателната секция за обявяване на резултатите от изборите в местната секция в Люксембург за комитета по персонала на Комисията, на второ място, на решението от 28 ноември 2019 г. на Комисията за изчисляване на представителността на синдикалните или професионалните организации в рамките на Комисията, на трето място, на мандата на местната секция в Люксембург на комитета по персонала на Комисията, получен в резултат на изборите през ноември 2019 г., на четвърто място, на назначаването на местната секция в Люксембург на комитета по персонала на Комисията на делегатите в централния комитет по персонала на Комисията, на пето място, на всяко решение във връзка с разпределянето на допълнителните ресурси за представителите на персонала на Комисията и, от друга страна, да разпореди на Комисията да запази на длъжност предишния комитет по персонала до датата на произнасяне на решението по главното производство, като ограничи този мандат до текущите дела и при условията на евентуалност — да разпореди, от една страна, на Комисията да ограничи до текущите дела мандата на местната секция в Люксембург на комитета по персонала на Комисията, получен в резултат на изборите от ноември 2019 г. и, от друга страна — на местната секция да назначи представители, предложени от Union syndicale Luxembourg, в централния комитет на персонала на Комисията.

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля молбата за налагане на привременни мерки.

                  2)

                  Не се произнася по съдебните разноски.


title: Дело T-179/20: Жалба, подадена на 18 март 2020 г. — JP/Комисия

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/29

      Жалба, подадена на 18 март 2020 г. — JP/Комисия
      (Дело T-179/20)
      (2020/C 209/40)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: JP (представители: S. Rodrigues и A. Champetier, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението от 17 юли 2019 г. жалбоподателят да не бъде включен в списъка за бъдещи назначения на кандидати, издържали конкурс EPSO/AD/363/18 — Администратори (AD7), както и решението от 10 декември 2019 г., с което се отхвърля неговото искане за преразглеждане,

                  —

                  да осъди ответника да изплати обезщетение за настъпилите вреди, и

                  —

                  да осъди ответника да заплати всички разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят излага три твърдения в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първото твърдение е за нарушение на принципа, че членовете на конкурсната комисия имат необходимите умения да направят обективна оценка на представянето и професионалните качества на жалбоподателя по време на свързаното с областта интервю, за нарушение на принципа на равно третиране и на принципа на оправданите правни очаквания.

                  2.

                  Второто твърдение е за нарушение на принципа, че съставът на конкурсната комисия трябва да е достатъчно неизменен.

                  3.

                  Третото твърдение е за наличие на явна грешка в преценката.


title: Дело T-210/20: Жалба, подадена на 20 април 2020 г. — Square/EUIPO ($ Cash App)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/30

      Жалба, подадена на 20 април 2020 г. — Square/EUIPO ($ Cash App)
      (Дело T-210/20)
      (2020/C 209/41)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Square, Inc. (Сан Франциско, Калифорния, Съединени щати) (представители: M. Hawkins, Solicitor, K. Lüder и T. Dolde, lawyers)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: посочваща Европейския съюз международна регистрация по отношение на фигуративна марка „$ Cash App“ — посочваща Европейския съюз международна регистрация № 1 410 819

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 5 февруари 2020 г. по преписка R 811/2019-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати разноските, включително тези, направени пред оперативния отдел и първи апелативен състав.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 72, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 94, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на принципите на равно третиране и на добра администрация.


title: Дело T-211/20: Жалба, подадена на 20 април 2020 г. — Square/EUIPO ($ Cash App)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/31

      Жалба, подадена на 20 април 2020 г. — Square/EUIPO ($ Cash App)
      (Дело T-211/20)
      (2020/C 209/42)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Square, Inc. (Сан Франциско, Калифорния, Съединените щати) (представители: M. Hawkins, Solicitor, K. Lüder и T. Dolde, lawyers)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Данни за производството пред EUIPO

         Спорна марка: Посочваща Европейския съюз международна регистрация по отношение на фигуративна марка „$ Cash App“ — посочваща Европейския съюз международна регистрация № 1 410 839

         Обжалвано решение: решение на първи апелативен състав на EUIPO от 5 февруари 2020 г. по преписка R 810/2019-1

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати разноските, включително тези, направени в производството пред оперативния отдел и първи апелативен състав.

         Изложени основания

                  —

                  Нарушение на член 72, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 94, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета,

                  —

                  Нарушение на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-219/20: Жалба, подадена на 15 април 2020 г. — JK/Комисия

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/32

      Жалба, подадена на 15 април 2020 г. — JK/Комисия
      (Дело T-219/20)
      (2020/C 209/43)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: JK (представител: N. de Montigny, avocate)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението от 5 юни 2019 г., с което директорът на генерална дирекция „Бюджет и администрация, човешки ресурси“ на ЕСВД отхвърля жалбата но жалбоподателя по член 24 от Правилника за длъжностните лица от 5 февруари 2019 г.,

                  —

                  да отмени мълчаливия отказ на органа по назначаването към Комисията на жалбата на жалбоподателя по член 24 от Правилника за длъжностните лица от 5 февруари 2019 г.,

                  —

                  да отмени в частта относно мълчаливия отказ решението по жалбата, подадена от жалбоподателя по административен ред на 4 септември 2019 г., съобщено му на 6 януари 2020 г. от директора на генерална дирекция „Бюджет и администрация, човешки ресурси и сигурност“,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква две основания за жалбата си.

                  1.

                  Първо основание: нарушение на член 12а от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-долу „Правилникът за длъжностните лица“), грешка при прилагане на правото при преценката на понятието за тормоз, и по-специално при преценката му с оглед на изпълнението на задължението на институцията за съдействие по член 24 от Правилника за длъжностните лица, както и грешка при прилагане на правото при преценката на значението на представените доказателства, която органът по назначаването допуснал, като отхвърлил жалбата, без да проведе служебно разследване.

                  2.

                  Второ основание: явна грешка в преценката на доказателствата, представени в подкрепа на молбата за съдействие, като се има предвид че жалбоподателят приложил към жалбата си достатъчно доказателства за атаките, на които бил подложен.


title: Дело T-223/20: Жалба, подадена на 23 април 2020 г. — Orion/Комисия

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/32

      Жалба, подадена на 23 април 2020 г. — Orion/Комисия
      (Дело T-223/20)
      (2020/C 209/44)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Orion Oyj (Еспо, Финландия) (представители: C. Schoonderbeek, lawyer, J. Mulryne and E. Amos, Solicitors)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на ответника от 13 февруари 2020 г. да предостави разрешение за пускане на пазара на генеричния лекарствен продукт „Дексмедетомидин акорд“,

                  —

                  да осъди ответника да плати правните и други разноски на жалбоподателя във връзка със спора.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква три основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание, в което се посочва, че с оспорваното решение се нарушава член 10, параграф 1 от Директива 2001/83/ЕО (1) във връзка с член 10, параграф 2 от нея, като в него лекарственият продукт „Преседекс“, на който е предоставено национално разрешение за пускане на пазара в Чешката република преди присъединяването ѝ към Европейския съюз, е приет за референтен лекарствен продукт, като се има предвид, че това национално разрешение за пускане на пазара не е било предоставено (или актуализирано) в съответствие с действащите разпоредби от правото на Съюза.

                  2.

                  Второ основание, в което се посочва, че с оспорваното решение се нарушава член 14, параграф 11 от Регламент № 726/2004 (2) във връзка с член 10, параграф 1 и член 6, параграф 1 от Директива 2001/83, като в него се заключава, че регулаторната защита на данните за продукта на жалбоподателя „Дексдор“ е изтекла и се приема, че той (и изследователските данни в основата му) могат да се използват като референтен лекарствен продукт в подкрепа на заявлението за издаване на разрешение за пускане на пазара на копие (генеричен продукт), с мотива, че лекарственият продукт „Преседекс“ и „Дексдор“ са част от едно и също глобално разрешение за пускане на пазара.

                  3.

                  Трето основание, в което се посочва, че оспорваното решение не съдържа адекватни мотиви, както се изисква от член 296 ДФЕС.

         (1)  Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, 2001 г., стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3).

         (2)  Регламент (ЕО) № 726/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година за установяване на процедури на Общността за разрешаване и контрол на лекарствени продукти за хуманна и ветеринарна употреба и за създаване на Европейска агенция по лекарствата (ОВ L 136, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 44, стр. 83).


title: Дело T-230/20: Жалба, подадена на 27 април 2020 г. — PNB Banka/ЕЦБ

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/33

      Жалба, подадена на 27 април 2020 г. — PNB Banka/ЕЦБ
      (Дело T-230/20)
      (2020/C 209/45)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: PNB Banka AS (Рига, Латвия) (представител: O. Behrends, адвокат)

         Ответник: Европейска централна банка

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени решението на ЕЦБ от 17 февруари 2020 г. за отнемане на банковия лиценз на AS PNB Banka,

                  —

                  да осъди ответника да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква тринадесет основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание: твърди, че текстът на обжалваното решение съдържа недостатъчна и подвеждаща процедурна информация.

                  2.

                  Второ основание: твърди, че при приемане на обжалваното решение ЕЦБ незаконосъобразно е следвала двуетапната процедура (включваща предложение от националния компетентен орган) по член 14, параграф 5, втора алинея от Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета (1) и член 83 от Регламент (ЕС) № 468/2014 (2), въпреки решението на ЕЦБ от 1 март 2019 г. за прекласифициране, с което тя е поела пряк надзор върху жалбоподателя.

                  3.

                  Трето основание: твърди, че са допуснати нарушения в производството пред компетентния национален орган Комисия за финансовия и капиталовия пазар (КФКП).

                  4.

                  Четвърто основание: твърди, че ЕЦБ вече не е имала процесуална възможност за приемане на проекторешението за отнемане на лиценз, датирано от 12 септември 2019 г., на 17 февруари 2020 г. поради процесуалната разпоредба на член 83, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 468/2014.

                  5.

                  Пето основание: твърди, че обжалваното решение е незаконосъобразно от процесуална гледна точка и по същество, тъй като ЕЦБ фактически е отнела лиценза с предходната оценка от 15 август 2019 г.„Неизпълнение или вероятност за неизпълнение“.

                  6.

                  Шесто основание: твърди, че обжалваното решение е незаконосъобразно, тъй като е основано на незаконна намеса в правото му да бъде представляван, която го лишава изцяло от процесуалните му права.

                  7.

                  Седмо основание: твърди, че обжалваното решение е незаконосъобразно като недостатъчно мотивирано.

                  8.

                  Осмо основание: твърди, че е нарушено правото му да бъде изслушан.

                  9.

                  Девето основание: твърди, че ЕЦБ не е можела да се основе на латвийското решение в производство по несъстоятелност от 12 септември 2019 г., тъй като това решение е незаконосъобразно и основано единствено на неправилната оценка „Неизпълнение или вероятност за неизпълнение“ на ЕЦБ.

                  10.

                  Десето основание: твърди, че ЕЦБ неправилно се е основала на другите мотиви на обжалваното решение, а именно твърдения за нарушения на ограниченията на големите експозиции и изискванията във връзка с капитала, които твърдения не били обосновани и не били възприети от КФКП в нейното проекторешение.

                  11.

                  Единадесето основание: твърди, че обжалваното решение е незаконосъобразно по същество, тъй като от 12 септември 2019 г. е бил контролиран от КФКП и съответно — непряко от ЕЦБ.

                  12.

                  Дванадесето основание: твърди, че обжалваното решение е непропорционално.

                  13.

                  Тринадесето основание: твърди, че обжалваното решение се основава на всички недостатъци на оценката „Неизпълнение или вероятност за неизпълнение“.

         (1)  Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета от 15 октомври 2013 година за възлагане на Европейската централна банка на конкретни задачи относно политиките, свързани с пруденциалния надзор над кредитните институции (ОВ L 287, 2013 г., стр. 63).

         (2)  Регламент (ЕС) № 468/2014 на Европейската централна банка от 16 април 2014 година за създаване на рамката за сътрудничество в единния надзорен механизъм между Европейската централна банка и националните компетентни органи и с определените на национално равнище органи (ОВ L 141, 2014 г., стр. 1).


title: Дело T-231/20: Жалба, подадена на 23 април 2020 г. — Price/Съвет

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/35

      Жалба, подадена на 23 април 2020 г. — Price/Съвет
      (Дело T-231/20)
      (2020/C 209/46)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: David Price (Le Dorat, Франция) (представител: J. Fouchet, адвокат)

         Ответник: Съвет на Европейския съюз

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  Да спре настоящото производство като отправи до Съда на Европейския съюз следните преюдициални въпроси по реда на бързото производство:

                              1.

                              Води ли оттеглянето на Обединеното кралство от Европейския съюз до отнемане на европейското гражданство на британските граждани, които преди края на преходния период са упражнили своето право на свободно движение и на свободно установяване на територията на друга държава членка?

                              2.

                              При утвърдителен отговор трябва ли да се счита, че комбинацията от членове 2, 3, 10, 12 и 127 от споразумението за оттегляне, точка 6 от неговия преамбюл и членове 18, 20 и 21 от Договора за функционирането на Европейския съюз позволява на тези британски граждани да запазят без изключение правата на европейското гражданство, от които те са се ползвали преди оттеглянето на тяхната страна от Европейския съюз?

                              3.

                              При отрицателен отговор на втория въпрос, нарушава ли споразумението за оттегляне членове 18, 20 и 21 от Договора за функционирането на Европейския съюз, доколкото не съдържа разпоредба, позволяваща им да запазят тези права без изключение?

                              4.

                              При всички случаи дали член 127, параграф 1, буква б) от споразумението за оттегляне нарушава членове 18, 20 и 21 от Договора за функционирането на Европейския съюз, но и членове 39 и 40 от Хартата на основните права на Европейския съюз, доколкото лишава гражданите на Съюза, които са упражнили правото си на свободно движение и на свободно установяване в Обединеното кралство, от правото да избират и да бъдат избрани на общинските избори в тази страна, и ако Общият съд и Съда правят същото тълкуване като френския Conseil d’État, дали това нарушение не се простира и върху гражданите на Обединеното кралство, които са упражнили своите права на свободно движение и на свободно установяване?

                  —

                  Да отмени частично Решение (ЕС) 2020/135 на Съвета от 30 януари 2020 година относно сключването на Споразумението за оттегляне на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия от Европейския съюз и Европейската общност за атомна енергия, заедно със Споразумението за оттегляне на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия от Европейския съюз и Европейската общност за атомна енергия, доколкото последното не позволява да се защити напълно правото на здравеопазване на тези граждани и доколкото тези актове правят автоматично и общо разграничение, без какъвто и да е контрол за пропорционалност, между гражданите на Съюза и гражданите на Обединеното кралство, считано от 1 февруари 2020 г., и така да отмени по-конкретно шестия параграф от преамбюла и членове 9, 10 и 127 от споразумението за оттегляне;

                  —

                  да осъди Европейския съюз да заплати всички разноски по производството, включително разходите за адвокат на стойност 5 000 EUR.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят изтъква осем основания в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първо основание, изведено от липсата на контрол за пропорционалност на отнемането на европейското гражданство на някои категории британски граждани. Жалбоподателят изтъква, че в качеството на европейски гражданин, упражнил своята свобода на движение в Съюза и който е отсъствал от британската територия повече от петнадесет години, не му е било разрешено да гласува на референдума от 23 юни 2016 г. относно принадлежността на Обединеното кралство към Европейския съюз.

                  2.

                  Второ основание, изведено от нарушение на принципите на демокрация, равно третиране, свобода на движение, свобода на изразяване и добра администрация.

                  3.

                  Трето основание, изведено от нарушение на правния ред на Съюза и на принципа на равно третиране, присъщ на европейското гражданство. Жалбоподателят изтъква по-конкретно, че обжалваното решение е в разрез с правния ред на Съюза, който прогласява принципа на равно третиране на всички граждани и на правния ред на Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи.

                  4.

                  Четвърто основание, изведено от нарушение на принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания. Жалбоподателят поддържа по-конкретно в това отношение, че обжалваното решение потвърждава загубата на неговото право на постоянно пребиваване, придобито след пет години обичайно пребиваване в държава членка, без да са били предвидени конкретните последици от тази загуба и най-вече без да е упражнен някакъв контрол за пропорционалност.

                  5.

                  Пето основание, изведено от нарушение на правото на зачитане на личния и семейния живот, гарантирано от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи. Жалбоподателят изтъква, че обжалваното решение засяга неговото право на личен и семеен живот, доколкото то му отнема европейското гражданство и следователно правото да пребивава свободно на територията на държава членка, на която не е гражданин, но на чиято територия е изградил своя семеен живот.

                  6.

                  Шесто основание, изведено от нарушение на правото на британските граждани да избират и да бъдат избрани на общинските и европейските избори. Според жалбоподателя член 127 от споразумението за оттегляне нарушава член 18 ДФЕС и членове 20 и 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз. Следователно обжалваното решение трябва да бъде отменено в частта му, в която ратифицира споразумение, съдържащо разпоредба, която създава дискриминация между британски граждани.

                  7.

                  Седмо основание, изведено от автоматичното и общо разграничение, което прави споразумението за оттегляне между гражданите на Съюза и гражданите на Обединеното кралство без контрол за пропорционалност с оглед на личния и семеен живот на британските граждани считано от 1 февруари 2020 г. В подкрепа на това основание жалбоподателят твърди, че отнемането на европейското гражданство не може да е автоматично и общо, че е трябвало да се наложи извършването на преценка in concreto на последиците и че при липсата на подобна преценка обжалваното решение трябва да се отмени.

                  8.

                  Осмо основание, изведено от нарушение на член 35 от Хартата на основните права, тоест на правото на здравеопазване. Жалбоподателят счита, че поради факта, че споразумението за оттегляне не предвижда никакво действие за защита на неговото право на здравеопазване тази допълваща компетентност изчезва за Обединеното кралство и неговите граждани, поставяйки последните в опасност, по-конкретно в период на пандемия или санитарна криза.


title: Дело T-238/20: Жалба, подадена на 1 май 2020 г. — Ryanair/Комисия

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/36

      Жалба, подадена на 1 май 2020 г. — Ryanair/Комисия
      (Дело T-238/20)
      (2020/C 209/47)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Ryanair DAC (Сордс, Ирландия) (представители: E. Vahida, F. Laprévote, S. Rating и I. Metaxas-Maranghidis, lawyers)

         Ответник: Европейска комисия

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение (ЕС) на Европейската комисия от 11 април 2020 г. относно държавна помощ SA.56812 (1), и

                  —

                  да осъди Комисията да заплати съдебните разноски,

                  —

                  жалбоподателят е поискал жалбата да бъде разгледана по реда на бързото производство на основание член 23а от Статута на Съда.

         Основания и основни доводи

      Жалбоподателят излага четири твърдения в подкрепа на жалбата.

                  1.

                  Първото твърдение е, че решението на Комисията нарушава конкретни разпоредби от ДФЕС и общите принципи на правото на Съюза на забрана на дискриминацията, основана на гражданство, и на свободно движение на услуги, които са в основата на либерализацията на въздушния транспорт в Съюза след края на 1980-те години. Либерализацията на пазара на въздушния транспорт в Съюза дава възможност за израстването на истински паневропейски нискотарифни авиокомпании. Решението на Комисията пренебрегва ролята на такива паневропейски авиокомпании за свързаността между държавите — членки на Съюза, допускайки Швеция да задели помощ само за авиокомпании от Съюза, на които е предоставила съюзни оперативни лицензии. Член 107, параграф 3, буква б) ДФЕС предвижда изключение от забраната за държавни помощи съгласно член 107, параграф 1, но не и изключение от останалите правила и принципи на ДФЕС.

                  2.

                  Второто твърдение е, че решението на Комисията нарушава нейното задължение да съпостави положителните с отрицателните ефекти на помощта за условията на търговия и за поддържане на ненарушена конкуренция (т.нар. „балансов тест“).

                  3.

                  Третото твърдение е, че Комисията не е започнала официална процедура по разследване въпреки сериозните трудности и че е нарушила процесуалните права на жалбоподателя.

                  4.

                  Четвъртото твърдение е, че решението нарушава задължението за мотивиране на Комисията.

         (1)  Решение (ЕС) на Европейската комисия от 11 април 2020 г. относно държавна помощ SA.56812 Швеция — Кредитна гаранционна схема за авиокомпании по Временната рамка на Комисията за мерките за държавна помощ с цел подпомагане на икономиката при сегашната епидемия от COVID-19 (все още непубликувано в ОВ).


title: Дело T-239/20: Жалба, подадена на 30 април 2020 г. — Stada Arzneimittel/EUIPO — Pfizer (RUXXIMLA)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/37

      Жалба, подадена на 30 април 2020 г. — Stada Arzneimittel/EUIPO — Pfizer (RUXXIMLA)
      (Дело T-239/20)
      (2020/C 209/48)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Stada Arzneimittel AG (Бад Филбел, Германия) (представители: J.-C. Plate и R. Kaase, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Pfizer Inc. (Ню Йорк, Ню Йорк, Съединени щати)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: Регистрация на словна марка на Общността „RUXXIMLA“ — Регистрация № 17 865 742

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 13 февруари 2020 г. по преписка R 1879/2019-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати разноските, включително направените в производството по възражение.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-248/20: Жалба, подадена на 5 май 2020 г. — Stada Arzneimittel/EUIPO — Pfizer (RUXYMLA)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/38

      Жалба, подадена на 5 май 2020 г. — Stada Arzneimittel/EUIPO — Pfizer (RUXYMLA)
      (Дело T-248/20)
      (2020/C 209/49)
      Език на жалбата: немски

         Страни

         Жалбоподател: Stada Arzneimittel (Бад Филбел, Германия) (представители: J.-C. Plate и R. Kaase, адвокати)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: Pfizer Inc. (Ню Йорк, Ню Йорк, Съединените щати)

         Данни за производството пред EUIPO

         Притежател на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: Регистрация на словна марка на Европейския съюз „RUXYMLA“ — Регистрация № 17 865 739

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на четвърти апелативен състав на EUIPO от 13 февруари 2020 г. по преписка R 1878/2019-4

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати разноските, включително направените в производството по възражение.

         Изложено основание

                  —

                  Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Дело T-257/20: Жалба, подадена на 7 май 2020 г. — González Calvet/ЕСП

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/39

      Жалба, подадена на 7 май 2020 г. — González Calvet/ЕСП
      (Дело T-257/20)
      (2020/C 209/50)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподатели: Ramón González Calvet и Joan González Calvet (Барселона, Испания) (представител: P. Molina Bosch, адвокат)

         Ответник: Единен съвет за преструктуриране

         Искания

      Жалбоподателите молят Общия съд:

                  —

                  да отмени Решение SRB/EES/2020/52 от 17 март 2020 г. на Единния съвет за преструктуриране,

                  —

                  да оцени съвкупността от активите на цялата група Banco Popular, а не само активите на дружеството майка, отделно от тези на нейните дъщерни дружества, както е направило Deloitte, тъй като цялата група, а не само дружеството майка, е била погълната от Banco Santander,

                  —

                  да оцени обслужваните кредити в размер на 100 % от тяхната балансова стойност,

                  —

                  да оцени необслужваните кредити в размер на 100 % от тяхната балансова стойност, тъй като тяхното покритие, с гаранции и провизии, е било близо 100 %,

                  —

                  да оцени недвижимите активи на групата Banco Popular на 10 896 000 000 EUR, тъй като съответните провизии вече са били приспаднати,

                  —

                  да оцени общите активи на групата Banco Popular на 153 785 000 000 EUR в съответствие с изложените в жалбата доводи, което означава продажна стойност за акционерите в случай на ликвидация от 29 365 000 000 EUR, след приспадането на 124 420 000 000 EUR, които според Deloitte се дължат на кредиторите,

                  —

                  да присъди обезщетение от 7 EUR за акция, което съответства на подялбата на 29 365 000 000 EUR между 4 196 000 000 акции, които са били в обръщение към момента на преструктурирането,

                  —

                  да обезщети Ramon González Calvet с 317 072 EUR (триста и седемнадесет хиляди седемдесет и две евро) за експроприацията на неговите 45 296 акции, а Juan González Calvet с 11 977 EUR (единадесет хиляди деветстотин седемдесет и седем евро) за експроприацията на неговите 1 711 акции, както и да им се заплатят съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      На 6 юни 2017 г. Единният съвет за преструктуриране (ЕСП) обявява преструктурирането на Banco Popular и продава тази банка за 1 евро на Banco Santander. С решение SRB/EES/2020/52 от 17 март 2020 г., след като изслушва притежателите на облигации и акционерите на Banco Popular, засегнати от нейното преструктуриране, ЕСП приема, че не следва да се присъжда никакво обезщетение на посочените засегнати лица, като се основава на доклад за оценка 3 на Deloitte.
      В жалбата си жалбоподателите считат, че след случаите Gowex, Bankia, Gescartera и Abengoa Deloitte е дискредитирано одитно предприятие, което всъщност понастоящем не извършва одит на нито една от големите испански банки.
      В подкрепа на жалбата си жалбоподателите изтъкват следното:

                  1.

                  Жалбоподателите доказват, че оценката на Deloitte е пристрастна в интерес на ЕСП и уврежда акционерите, наред с останалото, поради това че тя:

                              —

                              подценява отсрочените данъчни активи, които са били изцяло получени от Banco Santander,

                              —

                              не взема предвид факта, че покритието на необслужваните кредити с гаранции и провизии е било 100 %,

                              —

                              подценява портфейла на обслужвани кредити,

                              —

                              не отчита всички активи на групата Banco Popular, тъй като разделя активите на юридическото лице Banco Popular от тези на неговите дъщерни дружества и на притежаваните от него дружества,

                              —

                              не отчита факта, че нетната счетоводна стойност на недвижимите активи, след приспадане на провизиите, е била 10 896 000 000 EUR.

                  2.

                  На 23 май 2017 г. ЕСП възлага на Deloitte оценяването на Banco Popular в момент, в който председателят на ЕСП, г-жа Elka König, в интервю с Bloomberg TV признава, че Banco Popular е под наблюдение. От това става ясно, че на 23 май 2017 г. ЕСП вече е решил да преструктурира Banco Popular, която информация се разкрива на агенция Reuters на 31 май и провокира изтегляне на депозити в ущърб на ликвидността на Banco Popular.

                  3.

                  Според Banco de España Европейската централна банка е считала Banco Popular за платежоспособна на 13 март 2017 г. Banco Popular никога не е била в ликвидация, противно на твърденията на Deloitte, но е ясно, че ЕСП си е поставил за цел да преструктурира Banco Popular, за да може да спаси Banco Santander, която е системна банка от европейско и световно равнище, загубите на която (изчислени от жалбоподателите на 22 573 000 000 EUR през 2017 г.) са били скрити от нейните акционери посредством експроприацията и поглъщането на Banco Popular.


title: Дело T-266/20: Жалба, подадена на 8 май 2020 г. — Global Chartered Controller Institute/EUIPO — CFA Institute (CCA CHARTERED CONTROLLER ANALYST CERTIFICATE)

text:
               22.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 209/40

      Жалба, подадена на 8 май 2020 г. — Global Chartered Controller Institute/EUIPO — CFA Institute (CCA CHARTERED CONTROLLER ANALYST CERTIFICATE)
      (Дело T-266/20)
      (2020/C 209/51)
      Език на жалбата: испански

         Страни

         Жалбоподател: Global Chartered Controller Institute SL (Аликанте, Испания) (представители: M. Pomares Caballero и T. Barber Giner, abogados)

         Ответник: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

         Друга страна в производството пред апелативния състав: CFA Institute (Charlottesville, Virginia, Съединени щати)

         Данни за производството пред EUIPO

         Заявител на спорната марка: жалбоподателят

         Спорна марка: заявка за фигуративна марка на Европейския съюз CCA CHARTERED CONTROLLER ANALYST CERTIFICATE — заявка за регистрация № 15 508 161

         Производство пред EUIPO: производство по възражение

         Обжалвано решение: решение на пети апелативен състав на EUIPO от 25 февруари 2020 г. по преписка R 235/2019-5

         Искания

      Жалбоподателят моли Общия съд:

                  —

                  да измени обжалваното решение като установи, че в разглеждания случай не са налице изискванията за прилагане на относително основание за отказ на регистрация съгласно член 8, параграф 1, буква б) от Регламента за марка на Европейския съюз;

                  —

                  или вместо това — да отмени обжалваното решение,

                  —

                  да осъди EUIPO да заплати направените от нея съдебни разноски и разноските на жалбоподателя (включително разноските, направени в производството пред апелативния състав) и да осъди подпомагащата страна да заплати разноските пред отдела по споровете.

         Изложено основание

      Нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и на член 92 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета.


title: Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Norges Høyesterett на 3 март 2020 г., по дело Abdulkerim Kerim с/у норвежкото правителство (Дело E-1/20) 2020/C 218/08

text:
               2.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 218/13

      Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Norges Høyesterett на 3 март 2020 г., по дело Abdulkerim Kerim с/у норвежкото правителство
      (Дело E-1/20)
      (2020/C 218/08)
      С писмо от 3 март 2020 г., получено в деловодството на Съда на същия ден, до Съда на ЕАСТ бе отправена молба от Norges Høyesterett (Върховен съд на Норвегия) за консултативно становище по дело Abdulkerim Kerim срещу норвежкото правителство по следните въпроси:
      Кои критерии следва да служат за основа, за да се определи дали е налице фиктивен брак, обхванат от правилото за злоупотреба по член 35 от Директива 2004/38/ЕО? Би било полезно, ако Съдът на ЕАСТ се произнесе по-специално по следното:

                  а)

                  Субективното намерение на гражданин на ЕИП да встъпи в брака от значение ли е за определянето на това дали този брак е фиктивен?

                  б)

                  Ако намерението на гражданина на трета държава е възловият фактор, за да се определи дали е налице фиктивен брак по смисъла на директивата, задължително ли е неговото желание да получи право на пребиваване да е било единствената цел да сключи брака или достатъчно условие е то да е било основната цел за сключването на брака?


title: Дело C-727/17: Решение на Съда (четвърти състав) от 28 май 2020 г. (преюдициално запитване от Wojewódzki Sąd Administracyjny w Kielcach — Полша) — Syndyk Masy Upadłości ECO-WIND Construction S.A. w upadłości, по-рано ECO-WIND Construction S.A./Samorządowe Kolegium Odwoławcze w Kielcach (Преюдициално запитване — Директива (ЕС) 2015/1535 — Технически стандарти и регламенти — Вятърни генератори — Директива 2006/123/ЕО — Понятието „услуга“ — Околна среда — Директива 2009/28/ЕО — Насърчаване на използването на енергия от възобновяеми източници — Задължителни общи национални цели — Национално правило относно разрешителните процедури, приложимо за централите за производство на електроенергия от възобновяеми енергийни източници — Пропорционалност — Правна уредба на държава членка, предвиждаща ограничения относно местонахождението на съоръженията за вятърна енергия)

text:
               3.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 255/2

      Решение на Съда (четвърти състав) от 28 май 2020 г. (преюдициално запитване от Wojewódzki Sąd Administracyjny w Kielcach — Полша) — Syndyk Masy Upadłości ECO-WIND Construction S.A. w upadłości, по-рано ECO-WIND Construction S.A./Samorządowe Kolegium Odwoławcze w Kielcach
      (Дело C-727/17) (1)

      (Преюдициално запитване - Директива (ЕС) 2015/1535 - Технически стандарти и регламенти - Вятърни генератори - Директива 2006/123/ЕО - Понятието „услуга“ - Околна среда - Директива 2009/28/ЕО - Насърчаване на използването на енергия от възобновяеми източници - Задължителни общи национални цели - Национално правило относно разрешителните процедури, приложимо за централите за производство на електроенергия от възобновяеми енергийни източници - Пропорционалност - Правна уредба на държава членка, предвиждаща ограничения относно местонахождението на съоръженията за вятърна енергия)
      (2020/C 255/02)
      Език на производството: полски

         Запитваща юрисдикция

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Kielcach

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Syndyk Masy Upadłości ECO-WIND Construction S.A. w upadłości, по-рано ECO-WIND Construction S.A.

         Ответник: Samorządowe Kolegium Odwoławcze w Kielcach

         Диспозитив

                  1)

                  Член 1, параграф 1, буква е) от Директива (ЕС) 2015/1535 на Европейския парламент и на Съвета от 9 септември 2015 година, установяваща процедура за предоставянето на информация в сферата на техническите регламенти и правила относно услугите на информационното общество трябва да се тълкува в смисъл, че изискването при разполагане на съоръжение за вятърна енергия да се спазва минимално отстояние между него и сградите с жилищно предназначение, не представлява технически регламент, който подлежи на съобщаване на основание член 5 от тази директива, стига това изискване да не води до съвсем изолирано използване на вятърните генератори, което следва да се провери от запитващата юрисдикция.

                  2)

                  Член 15, параграф 2, буква а) от Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар трябва да се тълкува в смисъл, че правна уредба, която изисква при разполагане на съоръжение за вятърна енергия да се спазва минимално отстояние между него и сградите с жилищно предназначение, не попада сред правилата, които поставят достъпа до или упражняването на дейност по предоставянето на услуга в зависимост от спазването на териториално ограничение, под формата по-специално на лимити, фиксирани в съответствие с минимално разстояние между доставчиците, и които държавите членки трябва да нотифицират на Европейската комисия в съответствие с член 15, параграф 7 от тази директива.

                  3)

                  Член 3, параграф 1, първа алинея и член 13, параграф 1, първа алинея от Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 година за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници и за изменение и впоследствие за отмяна на директиви 2001/77/ЕО и 2003/30/ЕО, изменена с Директива (ЕС) 2015/1513 на Европейския парламент и на Съвета от 9 септември 2015 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба, която изисква при разполагане на съоръжение за вятърна енергия да се спазва минимално отстояние между него и сградите с жилищно предназначение, стига тази правна уредба да е необходима и пропорционална с оглед на задължителната обща национална цел на съответната държава членка, което следва да се провери от запитващата юрисдикция.

         (1)  ОВ C 134, 16.4.2018 г.


title: Дело C-535/18: Решение на Съда (първи състав) от 28 май 2020 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — IL и др./Land Nordrhein-Westfalen (Преюдициално запитване — Околна среда — Орхуска конвенция — Директива 2011/92/ЕС — Оценка на въздействието на някои проекти върху околната среда — Участие на обществеността в процеса на вземане на решения — Нередности, които опорочават процедурата по издаване на разрешение за проект — Достъп до правосъдие — Ограничения, предвидени в националното право — Директива 2000/60/ЕО — Политика на Европейския съюз в областта на водите — Влошаване на подземен воден обект — Начини на оценяване — Право на частноправните субекти да приемат мерки, за да се предотврати замърсяването — Право на иск пред националните юрисдикции)

text:
               3.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 255/3

      Решение на Съда (първи състав) от 28 май 2020 г. (преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht — Германия) — IL и др./Land Nordrhein-Westfalen
      (Дело C-535/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Околна среда - Орхуска конвенция - Директива 2011/92/ЕС - Оценка на въздействието на някои проекти върху околната среда - Участие на обществеността в процеса на вземане на решения - Нередности, които опорочават процедурата по издаване на разрешение за проект - Достъп до правосъдие - Ограничения, предвидени в националното право - Директива 2000/60/ЕО - Политика на Европейския съюз в областта на водите - Влошаване на подземен воден обект - Начини на оценяване - Право на частноправните субекти да приемат мерки, за да се предотврати замърсяването - Право на иск пред националните юрисдикции)
      (2020/C 255/03)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesverwaltungsgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: IL, JK, KJ, LI, NG, MH, OF, PE, в качеството на наследници на QD — RC и SB, TA, UZ, VY, WX

         Ответник: Land Nordrhein-Westfalen

         Диспозитив

                  1)

                  Член 11, параграф 1, буква б) от Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда трябва да се тълкува в смисъл, че позволява на държавите членки да предвидят, че когато процесуално нарушение, което опорочава решението за издаване на разрешение за проект, не е от естество да измени неговия смисъл, искането за отмяна на това решение е допустимо само ако разглежданата нередност е лишила жалбоподателя от правото му на участие в процеса на вземане на решения в областта на околната среда, гарантирано в член 6 от тази директива.

                  2)

                  Член 4 от Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска компетентният орган да провери спазени ли са задълженията, които този член предвижда, сред които задължения е това да се предпази влошаването на състоянието на водните обекти, както повърхностни, така и подземни, които са засегнати от даден проект, едва след като проектът е бил разрешен.
                  Член 6 от Директива 2011/92 трябва да се тълкува в смисъл, че информацията, която трябва да се предостави на обществеността в хода на процедурата по издаване на разрешение за проект, трябва да включва необходимите данни, за да се оцени въздействието му върху водата с оглед на критериите и задълженията, предвидени по-специално в член 4, параграф 1 от Директива 2000/60.

                  3)

                  Член 4, параграф 1, буква б), подточка i) от Директива 2000/60 трябва да се тълкува в смисъл, че от една страна, превишаването на поне един от стандартите за качество или на поне една от праговите стойности по смисъла на член 3, параграф 1 от Директива 2006/118/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година за опазване на подземните води от замърсяване и влошаване на състоянието им, а от друга страна, предвидимо увеличаване на концентрацията на замърсител, когато определеният за него праг е вече превишен, трябва да се смята за влошаване на химичното състояние на подземен воден обект вследствие на проект. Стойностите, измерени във всеки пункт за мониторинг, трябва да се отчитат поотделно.

                  4)

                  Член 1, първа алинея, буква б) и втора алинея, първо тире, както и член 4, параграф 1, буква б) от Директива 2000/60 във връзка с член 19 ДЕС и член 288 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че членовете на заинтересованата от даден проект общественост трябва да могат да се позовават пред компетентните национални юрисдикции на нарушение на задълженията за предпазване от влошаване на водните обекти и за подобряването на тяхното състояние, ако това нарушение ги засяга пряко.

         (1)  ОВ C 427, 26.11.2018 г.


title: Дело C-654/18: Решение на Съда (пети състав) от 28 май 2020 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Stuttgart — Германия) — Interseroh Dienstleistungs GmbH/SAA Sonderabfallagentur Baden-Württemberg GmbH (Преюдициално запитване — Околна среда — Превоз на отпадъци — Регламент (ЕО) № 1013/2006 — Процедура за предварителна писмена нотификация и съгласие — Общи информационни изисквания — Приложение III A — Смес от хартия, картон и хартиени отпадъци — Позиция B3020 от приложение IX към Базелската конвенция — Примеси — Замърсяване на смес с други материали — Оползотворяване по екологосъобразен начин)

text:
               3.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 255/4

      Решение на Съда (пети състав) от 28 май 2020 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Stuttgart — Германия) — Interseroh Dienstleistungs GmbH/SAA Sonderabfallagentur Baden-Württemberg GmbH
      (Дело C-654/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Околна среда - Превоз на отпадъци - Регламент (ЕО) № 1013/2006 - Процедура за предварителна писмена нотификация и съгласие - Общи информационни изисквания - Приложение III A - Смес от хартия, картон и хартиени отпадъци - Позиция B3020 от приложение IX към Базелската конвенция - Примеси - Замърсяване на смес с други материали - Оползотворяване по екологосъобразен начин)
      (2020/C 255/04)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Stuttgart

         Страни в главното производство

         Ищец: Interseroh Dienstleistungs GmbH

         Ответник: SAA Sonderabfallagentur Baden-Württemberg GmbH

         Диспозитив

                  1.

                  Член 3, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 1013/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 година относно превози на отпадъци, изменен с Регламент (ЕС) 2015/2002 на Комисията от 10 ноември 2015 г., трябва да се тълкува в смисъл, че не се прилага спрямо смес от отпадъци от хартия, картон и хартиени отпадъци, в която всеки вид отпадъци попада в обхвата на едно от първите три тирета от позиция B3020 от приложение IX към Конвенцията за контрол на трансграничното движение на опасни отпадъци и тяхното обезвреждане, подписана в Базел на 22 март 1989 г. и одобрена от името на Европейската общност с Решение 93/98/ЕИО на Съвета от 1 февруари 1993 г., което е възпроизведено в част 1, списък Б от приложение V към този регламент, и в която смес съдържанието на примеси е до 10 %.

                  2.

                  Член 3, параграф 2, буква б) от Регламент № 1013/2006, изменен с Регламент 2015/2002, трябва да се тълкува в смисъл, че се прилага спрямо такава смес от отпадъци, доколкото, от една страна, тази смес не съдържа вещества, които попадат в обхвата на четвъртото тире от позиция B3020 от приложение IX към посочената конвенция, възпроизведено в част 1, списък Б от приложение V към този регламент, а от друга страна, са изпълнени условията по точка 1 от приложение III A от посочения регламент, като това обстоятелство следва да се провери от запитващата юрисдикция.

         (1)  ОВ C 35, 28.1.2019 г.


title: Дело C-684/18: Решение на Съда (девети състав) от 28 май 2020 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Bucureşti — Румъния) — World Comm Trading Gfz SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti (Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Данък върху добавената стойност (ДДС) — Директива 2006/112/ЕО — Член 90 — Членове 184—186 — Принцип на неутралност на ДДС — Корекция на първоначално определената сума на данъка за приспадане — Намаления, предоставени за вътреобщностни и вътрешни доставки на стоки)

text:
               3.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 255/5

      Решение на Съда (девети състав) от 28 май 2020 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Bucureşti — Румъния) — World Comm Trading Gfz SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti
      (Дело C-684/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Данъчни въпроси - Данък върху добавената стойност (ДДС) - Директива 2006/112/ЕО - Член 90 - Членове 184—186 - Принцип на неутралност на ДДС - Корекция на първоначално определената сума на данъка за приспадане - Намаления, предоставени за вътреобщностни и вътрешни доставки на стоки)
      (2020/C 255/05)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Bucureşti

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: World Comm Trading Gfz SRL

         Ответници: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti

         Диспозитив

                  1)

                  Член 185 от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност трябва да се тълкува в смисъл, че националните данъчни органи трябва да наложат на данъчнозадължено лице корекция на първоначално определената сума на данъка върху добавена стойност за приспадане, когато след като е получило намаления за вътрешни доставки на стоки, тези органи счeтат, че първоначално определената сума на ДДС за приспадане надвишава тази, на която това данъчнозадължено лице е имало право.

                  2)

                  Член 185 от Директива 2006/112 трябва да се тълкува в смисъл, че корекцията на първоначално определената сума на данъка върху добавената стойност (ДДС) за приспадане е задължителна по отношение на установено в държава членка данъчнозадължено лице дори когато неговият доставчик е преустановил дейността си в тази държава членка и поради това последният вече не може да изисква възстановяването на част от внесения от него ДДС.

         (1)  ОВ C 44, 4.2.2019 г.


title: Дело C-796/18: Решение на Съда (четвърти състав) от 28 май 2020 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf — Германия) — Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH/Stadt Köln (Преюдициално запитване — Обществени поръчки — Директива 2014/24/ЕС — Член 2, параграф 1, точка 5 — Член 12, параграф 4 — Член 18, параграф 1 — Понятие за договор с определен паричен интерес — Договор между два възлагащи органа, преследващи обща цел от обществен интерес — Предоставяне на софтуер за координиране на оперативната дейност на пожарните служби — Липса на насрещна парична престация — Връзка със споразумение за сътрудничество, предвиждащо взаимно и безвъзмездно предоставяне на допълнителни модули на този софтуер — Принцип на равно третиране — Забрана за поставяне на частно предприятие в привилегировано положение спрямо конкурентите му)

text:
               3.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 255/6

      Решение на Съда (четвърти състав) от 28 май 2020 г. (преюдициално запитване от Oberlandesgericht Düsseldorf — Германия) — Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH/Stadt Köln
      (Дело C-796/18) (1)

      (Преюдициално запитване - Обществени поръчки - Директива 2014/24/ЕС - Член 2, параграф 1, точка 5 - Член 12, параграф 4 - Член 18, параграф 1 - Понятие за договор с определен паричен интерес - Договор между два възлагащи органа, преследващи обща цел от обществен интерес - Предоставяне на софтуер за координиране на оперативната дейност на пожарните служби - Липса на насрещна парична престация - Връзка със споразумение за сътрудничество, предвиждащо взаимно и безвъзмездно предоставяне на допълнителни модули на този софтуер - Принцип на равно третиране - Забрана за поставяне на частно предприятие в привилегировано положение спрямо конкурентите му)
      (2020/C 255/06)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH

         Ответник: Stadt Köln

         в присъствието на: Land Berlin

         Диспозитив

                  1)

                  Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че споразумение, което, от една страна, предвижда, че възлагащ орган предоставя безвъзмездно на друг възлагащ орган софтуер, и от друга страна, е свързано със споразумение за сътрудничество, по силата на което всяка страна по това споразумение е длъжна да предостави безвъзмездно на другата страна бъдещите разработки на този софтуер, които би могла да създаде, представлява „договор за обществена поръчка“ по смисъла на член 2, параграф 1, точка 5 от тази директива, когато от съдържанието на тези споразумения и от приложимата национална правна уредба следва, че посоченият софтуер ще подлежи по принцип на приспособяване

                  2)

                  Член 12, параграф 4 от Директива 2014/24 трябва да се тълкува в смисъл, че сътрудничеството между възлагащите органи може да бъде изключено от приложното поле на предвидените в тази директива правила за възлагане на обществени поръчки, когато посоченото сътрудничество се отнася до обслужващи дейности по отношение на обществените услуги, които трябва да бъдат предоставени, дори индивидуално, от всеки субект, който участва в сътрудничеството, доколкото тези обслужващи дейности допринасят за действителното извършване на посочените обществени услуги.

                  3)

                  Член 12, параграф 4 от Директива 2014/24 във връзка със съображение 33, втора алинея и член 18, параграф 1 трябва да се тълкува в смисъл, че в съответствие с принципа на равно третиране сътрудничеството между възлагащи органи не трябва да води до поставянето на частно предприятие в привилегировано положение спрямо конкурентите му.

         (1)  ОВ C 93, 11.3.2019 г.


title: Дело C-33/19: Решение на Съда (десети състав) от 28 май 2020 г. — Европейска комисия/ Република България (Неизпълнение на задължения от държава членка — Безопасност на железопътния транспорт — Директива 2004/49/ЕО — Член 21, параграфи 1 и 2 — Неприемане на разпоредбите, необходими за осигуряване на организационната независимост на разследващия орган, както и на автономния му достъп до достатъчни ресурси)

text:
               3.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 255/7

      Решение на Съда (десети състав) от 28 май 2020 г. — Европейска комисия/ Република България
      (Дело C-33/19) (1)

      (Неизпълнение на задължения от държава членка - Безопасност на железопътния транспорт - Директива 2004/49/ЕО - Член 21, параграфи 1 и 2 - Неприемане на разпоредбите, необходими за осигуряване на организационната независимост на разследващия орган, както и на автономния му достъп до достатъчни ресурси)
      (2020/C 255/07)
      Език на производството: български

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: C. Vrignon, Цв. Георгиева-Kecsmar и J. Hottiaux)

         Ответник: Република България (представители: Л. Захариева и E. Петранова)

         Диспозитив

                  1)

                  Като не е приела необходимите мерки, за да гарантира организационната независимост на разследващия орган от оператора на железопътната инфраструктура, контролиран от министъра на транспорта, информационните технологии и съобщенията, както и независимостта на същия орган от посочения оператор по отношение на достъпа до средствата, необходими за изпълнение на задачите на разследващия орган, Република България не е изпълнила задълженията си по член 21, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/49/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно безопасността на железопътния транспорт в Общността и за изменение на Директива 95/18/ЕО на Съвета относно лицензирането на железопътните предприятия и Директива 2001/14/ЕО относно разпределяне на капацитета на железопътната инфраструктура и събиране на такси за ползване на железопътната инфраструктура и за сертифициране за безопасност (Директива относно безопасността на железопътния транспорт).

                  2)

                  Осъжда Република България да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 122, 1.4.2019 г.


title: Дело C-309/19 P: Решение на Съда (осми състав) от 28 май 2020 г. — Asociación de fabricantes de morcilla de Burgos/Европейска комисия (Обжалване — Член 73, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд — Определение на Общия съд, с което жалба се обявява за явно недопустима поради липса на саморъчен подпис — Жалба на хартиен носител, съдържаща разпечатка на заверен електронен подпис)

text:
               3.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 255/7

      Решение на Съда (осми състав) от 28 май 2020 г. — Asociación de fabricantes de morcilla de Burgos/Европейска комисия
      (Дело C-309/19 P) (1)

      (Обжалване - Член 73, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд - Определение на Общия съд, с което жалба се обявява за явно недопустима поради липса на саморъчен подпис - Жалба на хартиен носител, съдържаща разпечатка на заверен електронен подпис)
      (2020/C 255/08)
      Език на производството: испански

         Страни

         Жалбоподател: Asociación de fabricantes de morcilla de Burgos (представители: J. Azcárate Olano и E. Almarza Nantes, abogados)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: F. Castillo de la Torre и I. Naglis)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда Asociación de fabricantes de morcilla de Burgos да заплати съдебните разноски.

         (1)  ОВ C 263, 5.8.2019 г.


title: Дело C-634/19 P: Жалба, подадена на 25 август 2019 г. от CJ срещу определението на Общия съд (трети състав), постановено на 27 юни 2019 г. по дело T-1/19, CJ/Съд на Европейския съюз

text:
               3.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 255/8

      Жалба, подадена на 25 август 2019 г. от CJ срещу определението на Общия съд (трети състав), постановено на 27 юни 2019 г. по дело T-1/19, CJ/Съд на Европейския съюз
      (Дело C-634/19 P)
      (2020/C 255/09)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: CJ (представител: V. Kolias, dikigoros)

         Друга страна в производството: Съд на Европейския съюз
      С определение от 16 юни 2020 г. Съдът (седми състав) отхвърля жалбата като явно неоснователна и осъжда CJ да понесе направените от него съдебни разноски.


title: Дело C-818/19 и C-878/19: Преюдициални запитвания, отправени от Върховен касационен съд (България) и Софийски районен съд (България) на 6 ноември 2019 година и на 3 декември 2019 година — „Марвик-Пъстрогор“ ЕООД и „РОДЕС — 08“ ЕООД

text:
               3.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 255/8

      Преюдициални запитвания, отправени от Върховен касационен съд (България) и Софийски районен съд (България) на 6 ноември 2019 година и на 3 декември 2019 година — „Марвик-Пъстрогор“ ЕООД и „РОДЕС — 08“ ЕООД
      (Дело C-818/19 и C-878/19)
      (2020/C 255/10)
      Език на производството: български

         Запитващи юрисдикции

      Върховен касационен съд, Софийски районен съд

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели:„Марвик-Пъстрогор“ ЕООД, „РОДЕС — 08“ ЕООД

         Ответниици: Държавата, представлявана от Министъра на финансите, Народно събрание на Република България
      С определение от 30 април 2020 г. Съдът (десети състав) определи, че е очевидно некомпетентен да отговори на поставените въпроси.


title: Дело C-26/20 P: Жалба, подадена на 20 януари 2020 година от „Резон“ ООД срещу решение на Общия съд, постановено на 20 ноември 2019 година по дело T-101/19, Резон/EUIPO (imot.bg)

text:
               3.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 255/8

      Жалба, подадена на 20 януари 2020 година от „Резон“ ООД срещу решение на Общия съд, постановено на 20 ноември 2019 година по дело T-101/19, Резон/EUIPO (imot.bg)
      (Дело C-26/20 P)
      (2020/C 255/11)
      Език на производството: български

         Страни

         Жалбоподател:„Резон“ ООД (представител: М. Йорданова-Харизанова, адвокат)

         Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
      С определение от 21 април 2020 година Съдът (състав по допускането на обжалване) обяви настоящата жалба за явно недопустима.


title: Дело C-165/20: Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Berlin (Германия), постъпило на 16 април 2020 г. — ET в качеството на синдик на Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG (AB KG)/Bundesrepublik Deutschland

text:
               3.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 255/9

      Преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Berlin (Германия), постъпило на 16 април 2020 г. — ET в качеството на синдик на Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG (AB KG)/Bundesrepublik Deutschland
      (Дело C-165/20)
      (2020/C 255/12)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Berlin

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: ET в качеството на синдик на Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG (AB KG)

         Ответник: Bundesrepublik Deutschland

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли, като се има предвид съображение 20 от Директива 2008/101/ЕО, Директива 2003/87/ЕО (1) и Директива 2008/101/ЕО (2) да се тълкуват в смисъл, че не допускат отмяна на безплатно разпределяне на квоти за авиационни емисии на оператор на въздухоплавателни средства за периода 2018—2020 г., ако разпределянето за периода 2013—2020 г. е извършено и през 2017 г. операторът на въздухоплавателни средства е прекратил авиационната си дейност поради несъстоятелност?
                  Трябва ли член 3е, параграф 1 от Директива 2003/87/ЕО да се тълкува в смисъл, че отмяната на решението за разпределяне след прекратяване на авиационните дейности поради несъстоятелност зависи от продължаването на авиационните дейности от други оператори на въздухоплавателни средства? Трябва ли член 3е, параграф 1 от Директива 2003/87/ЕО да се тълкува в смисъл, че е налице продължаване на авиационните дейности, ако една част (свързана с полетите на къси и средни разстояния на обявения в несъстоятелност въздушен превозвач) от правата за кацане на т.нар. координирани летища (слотове) са продадени на трима други оператори на въздухоплавателни средства?

                  2)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос:
                  Съвместими ли са с Директиви 2003/87/ЕО и 2008/101/ЕО разпоредбите на член 10, параграф 5, член 29, член 55, параграф 1, буква а) и параграф 3, както и на член 56 от Регламент № 389/2013 (3) (наричан по-нататък „Регламентът за регистъра от 2013 г.“) и валидни ли са те, след като не допускат издаването на разпределени, но все още неиздадени безплатни квоти за авиационни емисии, ако съответният оператор на въздухоплавателни средства е прекратил дейността си поради несъстоятелност?

                  3)

                  При отрицателен отговор на първия въпрос:
                  Трябва ли Директиви 2003/87/ЕО и 2008/101/ЕО да се тълкуват в смисъл, че отмяната на решението за безплатното разпределяне на квоти за авиационни емисии е наложително от гледна точка на правото на Съюза?

                  4)

                  При утвърдителен отговор на първия въпрос и отрицателен отговор на третия въпрос:
                  Трябва ли член 3в, параграф 3а, член 28а, параграфи 1 и 2 и член 28б, параграф 2 от Директива 2003/87/ЕО, изменена с Директива (ЕС) 2018/410 (4), да се тълкуват в смисъл, че за оператора на въздухоплавателни средства третият период на търговия не приключва след края на 2020 г., а едва през 2023 г.?

                  5)

                  При отрицателен отговор на четвъртия въпрос:
                  Могат ли правата за разпределяне на повече квоти за безплатни емисии за оператор на въздухоплавателни средства за третия период на търговия след края на третия период на търговия да бъдат удовлетворени с права от четвъртия период на търговия, ако съществуването на такива права за разпределяне подлежи на установяване по съдебен ред едва след края на третия период на търговия или правата за разпределяне, по които не е постановено решение, се погасяват в края на третия период на търговия?

         (1)  Директива 2003/87/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 година за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (ОВ L 275, 2003 г., стр. 32; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 78).

         (2)  Директива 2008/101/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 година за изменение на Директива 2003/87/ЕО с цел включване на авиационните дейности в схемата за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността (ОВ L 8, 2009 г., стр. 3).

         (3)  Регламент (ЕС) № 389/2013 на Комисията от 2 май 2013 година за създаване на Регистър на ЕС съгласно Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и решения № 280/2004/ЕО и № 406/2009/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на регламенти (ЕС) № 920/2010 и (ЕС) № 1193/2011 на Комисията (ОВ L 122, 2013 г., стр. 1).

         (4)  Директива (ЕС) 2018/410 на Европейския парламент и на Съвета от 14 март 2018 година за изменение на Директива 2003/87/ЕО с цел засилване на разходоефективните намаления на емисии и на нисковъглеродните инвестиции, и на Решение (ЕС) 2015/1814 (ОВ L 76, 2018 г., стр. 3).


title: Дело C-184/20: Преюдициално запитване от Vilniaus apygardos administracinis teismas (Литва), постъпило на 28 април 2020 г. — OT v Vyriausioji tarnybinės etikos komisija

text:
               3.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 255/10

      Преюдициално запитване от Vilniaus apygardos administracinis teismas (Литва), постъпило на 28 април 2020 г. — OT v Vyriausioji tarnybinės etikos komisija

      (Дело C-184/20)
      (2020/C 255/13)
      Език на производството: литовски

         Запитваща юрисдикция

      Vilniaus apygardos administracinis teismas

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: OT

         Ответник: Vyriausioji tarnybinės etikos komisija

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Следва ли установеното в член 6, параграф 1, буква д) от Регламента (1) условие обработването да е необходимо за изпълнението на задача от обществен интерес или при упражняването на официални правомощия, които са предоставени на администратора във връзка с изискванията, посочени в член 6, параграф 3 от Регламента, включително че правото на държавата членка трябва да се съобразява с обществения интерес и да е пропорционално на преследваната легитимна цел, а също и във връзка с членове 7 и 8 от Хартата (2), да се тълкува в смисъл, че националното право не може да изисква разгласяването на декларации за частни интереси и публикуването им на уебсайта на администратора, Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (Главна комисия по служебна етика), като по този начин се предоставя достъп до тези данни на всеки, който има достъп до интернет?

                  2)

                  Следва ли въведената с член 9, параграф 1 от Регламента забрана за обработване на специални категории лични данни, имайки предвид условията, въведени с член 9, параграф 2 от Регламента, включително условието по буква ж) от тази разпоредба — че обработването трябва да е необходимо по причини от важен обществен интерес на основание правото на Съюза или правото на държава членка, което е пропорционално на преследваната цел, трябва да зачита същността на правото на защита на данните и трябва да предвижда подходящи и конкретни мерки за защита на основните права и интересите на субекта на данните също — да се тълкува с оглед на членове 7 и 8 от Хартата в смисъл, че националното право не може да изисква да се разгласяват декларации за частни интереси, с които могат да се разкрият лични данни, включително данни, от които е възможно да се направи извод за политическите възгледи на лицето, за членството му в синдикални организации, за сексуалната ориентация или друга лична информация, като тези декларации се публикуват на уебсайта на администратора, Vyriausioji tarnybinės etikos komisija, и по този начин се предоставя достъп до тези данни на всеки, който има достъп до интернет?

         (1)  Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/EО (Общ регламент относно защитата на данните) (ОВ L 119, 2016 г., стр. 1).

         (2)  Хартата на основните права на Европейския съюз (ОВ C 326, 2012 г., стр. 391).


title: Дело C-187/20: Преюдициално запитване от Landgericht Ravensburg (Германия), постъпило на 28 април 2020 г. — JL/BMW Bank GmbH, DT/Volkswagen Bank GmbH

text:
               3.8.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 255/10

      Преюдициално запитване от Landgericht Ravensburg (Германия), постъпило на 28 април 2020 г. — JL/BMW Bank GmbH, DT/Volkswagen Bank GmbH
      (Дело C-187/20)
      (2020/C 255/14)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht Ravensburg

         Страни в главното производство

         Ищци: JL, DT

         Ответници: BMW Bank GmbH, Volkswagen Bank GmbH

         Преюдициални въпроси

                  1.

                  Следва ли член 10, параграф 2, буква а) от Директива 2008/48/ЕО (1) да се тълкува в смисъл, че относно вида на кредита трябва евентуално да се посочи, че е налице свързан договор за кредит и/или договор за кредит с определен срок?

                  2.

                  Следва ли член 10, параграф 2, буква г) от Директива 2008/48 да се тълкува в смисъл, че в условията за усвояването на кредита, в случай на свързани договори за кредит с оглед на финансирането на покупката на определена стока, при изплащане на сумата по кредита на продавача следва да се посочи, че кредитополучателят се освобождава от задължението си за заплащане на продажната цена до размера на изплатената сума и че продавачът е длъжен да му предаде закупената стока, ако цената е платена изцяло?

                  3.

                  Следва ли член 10, параграф 2, буква л) от Директива 2008/48 да се тълкува в смисъл, че

                              а)

                              приложимият лихвен процент за забавени плащания трябва да бъде посочен като абсолютно число при сключването на договора за кредит и като абсолютно число следва да се посочи поне приложимият референтен лихвен процент (в разглеждания случай основният лихвен процент съгласно член 247 от Bürgerliches Gesetzbuch (Граждански кодекс, наричан по-нататък „BGB“), от който чрез добавка (в разглеждания случай пет процентни пункта съгласно член 288, параграф 1, второ изречение от BGB) се изчислява приложимият лихвен процент за забавени плащания?

                              б)

                              механизмът за адаптиране на лихвения процент за забавени плащания трябва да бъде разяснен конкретно, като следва да бъдат посочени поне националните разпоредби, от които може да бъде изведен начинът за адаптиране на лихвения процент за забавени плащания (член 247, член 288, параграф 1, второ изречение от BGB)?

                  4.

                              а)

                              Следва ли член 10, параграф 2, буква с) от Директива 2008/48/ЕО да се тълкува в смисъл, че в договора за кредит трябва да се посочи разбираем за потребителя конкретен метод за изчисляване на дължимото обезщетение при предсрочно погасяване, така че потребителят да е в състояние поне приблизително да пресметне дължимото обезщетение при предсрочно прекратяване?

                              б)

                              (при утвърдителен отговор на предходния въпрос a):
                              Допускат ли член 10, параграф 2, буква с) и член 14, параграф 1, второ изречение от Директива 2008/48 национална правна уредба, съгласно която при непълна информация по смисъла на член 10, параграф 2, буква с) от Директива 2008/48 срокът за отказ все пак започва да тече от сключването на договора и отпада само правото на кредитора на обезщетение за предсрочното погасяване на кредита?

                  5.

                  Следва ли член 10, параграф 2, буква т) от Директива 2008/48 да се тълкува в смисъл, че

                              а)

                              в договора за кредит трябва да бъде посочено също правото на страните да прекратят едностранно договора за кредит в съответствие с националното законодателство, по-специално правото на кредитополучателя да прекрати едностранно договора поради наличие на сериозно основание в съответствие с член 314 от BGB, когато е сключен договор за кредит за определен срок и че трябва изрично да се посочи разпоредбата, в която това право на едностранно прекратяване е уредено?

                              б)

                              (при отрицателен отговор на предходния въпрос a):
                              допуска национална правна уредба, съгласно която посочването на специално право на едностранно прекратяване на договора съгласно националното законодателство е задължителна информация по смисъла на член 10, параграф 2, буква т) от Директива 2008/48/ЕО?

                              в)

                              в договора за кредит винаги когато се предвижда право на страните да прекратят едностранно договора за кредит, трябва да се посочват предвидените за упражняване на правото на едностранно прекратяване краен срок и форма, в която следва да бъде направено волеизявлението за прекратяване?

                  6.

                  Следва ли член 10, параграф 2, буква у) от Директива 2008/48/ЕО да се тълкува в смисъл, че договорът за кредит трябва да съдържа съществените формални изисквания относно оплакванията и/или правните средства за защита в извънсъдебни процедури за уреждане на спорове и/или обезщетения? Недостатъчно ли е в това отношение да се направи препращане към достъпен в интернет процедурен правилник, приложим към извънсъдебните процедури за уреждане на спорове и/или обезщетения?

                  7.

                  В случай на договор за потребителски кредит изключена ли е възможността кредиторът да направи възражение за погасяване срещу упражняването на правото на отказ на потребителя съгласно член 14, параграф 1, първо изречение от Директива 2008/48/ЕО,

                              а)

                              ако част от предвидената в член 10, параграф 2 от Директива 2008/48/ЕО задължителна информация нито е надлежно посочена в договора за кредит, нито впоследствие е надлежно предоставена, и следователно срокът за отказ съгласно член 14, параграф 1 от Директива 2008/48/ЕО не е започнал да тече?

                              б)

                              (при отрицателен отговор на въпрос a):
                              ако погасяването се основава в значителна степен на времето, което е изминало от сключването на договора, и/или на пълното изпълнение на договора от двете страни, и/или на обстоятелството дали кредиторът разполага с възстановената сума по кредита, или на връщането на обезпеченията по кредита, и/или (в случай на договор за покупко-продажба, свързан с договора за кредит) на ползването или продажбата на финансираната стока от потребителя, но в релевантния период и при настъпването на релевантните обстоятелства потребителят не е знаел за продължаващото наличие на правото му на отказ, като не носи отговорност за това незнание и кредиторът също не е могъл да приеме, че потребителят разполага със съответната информация?

                  8.

                  В случай на договор за потребителски кредит изключена ли е възможността кредиторът да направи възражение за злоупотреба с право срещу упражняването на правото на отказ на потребителя съгласно член 14, параграф 1, първо изречение от Директива 2008/48/ЕО,

                              а)

                              ако част от предвидената в член 10, параграф 2 от Директива 2008/48/ЕО задължителна информация нито е надлежно посочена в договора за кредит, нито впоследствие е надлежно предоставена, и следователно срокът за отказ съгласно член 14, параграф 1 от Директива 2008/48/ЕО не е започнал да тече?

                              б)

                              (при отрицателен отговор на въпрос a):
                              ако злоупотребата с право се основава в значителна степен на времето, което е изминало от сключването на договора, и/или на пълното изпълнение на договора от двете страни, и/или на обстоятелството дали кредиторът разполага с възстановената сума по кредита, или на връщането на обезпеченията по кредита, и/или (в случай на договор за покупко-продажба, свързан с договора за кредит) на ползването или продажбата на финансираната стока от потребителя, но в релевантния период и при настъпването на релевантните обстоятелства потребителят не е знаел за продължаващото наличие на правото му на отказ, като не носи отговорност за това незнание и кредиторът също не е могъл да приеме, че потребителят разполага със съответната информация?

         (1)  Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година относно договорите за потребителски кредити и за отмяна на Директива 87/102/ЕИО на Съвета (наричана по-нататък Директива 2008/48/ЕО) (ОВ L 133, 2008 г., стр. 66).