title: Решение на Съда (шести състав) от 1 октомври 2009 г. # Комисия на Европейските общности срещу Република Малта. # Неизпълнение на задължения от държава членка - Замърсяване и увреждане - Горивни инсталации - Ограничаване на емисиите на определени замърсители във въздуха. # Дело C-252/08.

text:
      Решение на Съда (шести състав) от 1 октомври 2009 г. — Комисия/Malta
      (Дело C‑252/08)
      „Неизпълнение на задължения от държава членка — Замърсяване и увреждане — Горивни инсталации — Ограничаване на емисиите на определени замърсители във въздуха“
      Иск за установяване на неизпълнение на задължения — Преценка на основателността от Съда — Положение, което следва да бъде взето предвид — Положение към момента на изтичане на срока, определен в мотивираното становище (член 226 ЕО) (вж. точка 7)
      Предмет

               Неизпълнение на задължения от държава членка — Нарушение на член 4, параграф 1 във връзка с приложения IV A, VI A и VII A
                  и на член 12 във връзка с приложение VIII A.2 към Директива 2001/80/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври
                  2001 година за ограничаване на емисиите на определени замърсители във въздуха, изпускани от големи горивни инсталации (ОВ
                  L 309, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 210) — Неспазване на пределните стойности
                  на емисиите, определени за серния двуокис, азотните окиси и прахта — Инсталации в Delimara и Marsa

            Диспозитив

                  1)

                  	Като не прилага правилно Директива 2001/80/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2001 година за ограничаване
                     на емисиите на определени замърсители във въздуха, изпускани от големи горивни инсталации в рамките на функционирането на
                     паровия генератор от фаза І на електроцентралата в Delimara и на електроцентралата в Marsa, Република Малта не е изпълнила
                     задълженията си по член 4, параграф 1 във връзка с член 12 от посочената директива, както и по приложение IV, част A, приложение
                     VI, част A, приложение VII, част A и приложение VIII, част A, точка 2 от нея.

                  2)

                  	Осъжда Република Малта да заплати съдебните разноски.


Решение на Общия съд (първи състав) от 1 юли 2014 г. # Jyoti Ceramic Industries PVT. Ltd срещу Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП). # Дело T-239/12.


title: Решение на Съда (пети състав) от 19 януари 2012 г. # Suiker Unie GmbH - Zuckerfabrik Anklam срещу Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Искане за преюдициално заключение: Finanzgericht Hamburg - Германия. # Регламент (ЕО) № 800/1999 - Член 15, параграфи 1 и 3 - Селскостопански продукти - Режим на възстановяванията при износ - Диференцирано възстановяване при износ - Условия за предоставяне - Внос на продукта в третата държава на местоназначение - Заплащане на вносни мита. # Дело C-392/10.

text:
         РЕШЕНИЕ НА СЪДА (пети състав)
      19 януари 2012 година (
            *1
         )
      „Регламент (ЕО) № 800/1999 — Член 15, параграфи 1 и 3 — Селскостопански продукти — Режим на възстановяванията при износ — Диференцирано възстановяване при износ — Условия за предоставяне — Внос на продукта в третата държава по местоназначение — Заплащане на вносни мита“
      По дело C-392/10
      с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Finanzgericht Hamburg (Германия) с акт от 8 юли 2010 г., постъпил в Съда на 4 август 2010 г., в рамките на производство по дело

         Suiker Unie GmbH – Zuckerfabrik Anklam

      срещу

         Hauptzollamt Hamburg-Jonas,

      СЪДЪТ (пети състав),
      състоящ се от: г-н E. Levits, изпълняващ функцията на председател на пети състав, г-н J.-J. Kasel и г-жа M. Berger (докладчик), съдии,
      генерален адвокат: г-н P. Mengozzi,
      секретар: г-н A. Calot Escobar,
      предвид изложеното в писмената фаза на производството,
      като има предвид становищата, представени:

               —

               за Suiker Unie GmbH – Zuckerfabrik Anklam, от г-жа P. N. Söhngen, Rechtsanwältin,

               —

               за Европейската комисия, от г-н P. Rossi и г-н B.-R. Killmann, в качеството на представители,

         предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
      постанови настоящото

         Решение

               1

               Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 15, параграфи 1 и 3 от Регламент (ЕО) № 800/1999 на Комисията от 15 април 1999 година за установяване на общи подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на земеделски продукти (ОВ L 102, стр. 11; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 27, стр. 187), изменен с Регламент (ЕО) № 444/2003 на [Комисията] от 11 март 2003 година (ОВ L 67, стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 46, стр. 209, наричан по-нататък „Регламент № 800/1999“).

               2

               Запитването е отправено в рамките на спор между германското дружество Suiker Unie GmbH – Zuckerfabrik Anklam (наричано по-нататък „Suiker Unie“), правоприемник на дружество Danisco Zucker GmbH (наричано по-нататък „Danisco Zucker“), и Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Главна митническа служба — Hamburg-Jonas, наричана по-нататък „Hauptzollamt“) по повод искането за връщане на възстановяване при износ, предоставено от последната на Danisco Zucker под формата на аванс.

         Правна уредба

         Регламент (ЕИО) № 3665/87

               3

               Член 17, параграф 3 от Регламент (ЕИО) № 3665/87 на Комисията от 27 ноември 1987 година за установяване на общи подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на земеделски продукти (ОВ L 351, стр. 1) предвижда, че земеделски продукт, за който е поискано диференцирано възстановяване при износ, „се счита за внесен, когато са изпълнени митническите формалности за освобождаване за консумация в третата страна“ [неофициален превод].

         Регламент № 800/1999

               4

               Съгласно съображение 17 от приложимата към момента на настъпване на фактите по главното производство редакция на Регламент № 800/1999, който заменя Регламент № 3665/87, „трябва да бъде представено доказателство, че разглежданият продукт е внесен в трета страна; […] изпълняването на митническите формалности по вноса се състои главно в плащането на вносни мита, приложими с цел продуктът да може да бъде търгуван във въпросната трета страна“.

               5

               Член 15 от този регламент гласи следното:
               „1.   Продуктите се внасят в непромененото им състояние в третата страна или в една от третите страни, за която възстановяването се прилага, в срок от дванадесет месеца от датата на приемане на декларацията за износ; въпреки това, могат да бъдат отпуснати допълнителни срокове при условията, предвидени в член 49.
               2.   Продуктите, от които не е видно по никакъв начин, че са претърпели преработка, се считат за внесени в непроменено състояние.
               Въпреки това:
               […]

                        —

                        продуктите се считат за внесени в непреработено състояние, когато са били преработени преди своя внос, при условие че преработката се е състояла в третата страна, където всичките продукти, произлизащи от тази преработка, са били внесени.

                  3.   Продукт се счита за внесен, когато са изпълнени митническите формалности по вноса, и по-точно тези, отнасящи се до събирането на вносни мита при вноса в трета страна.
               […]“.

               6

               Член 16, параграф 1 от Регламента гласи:
               „1.   Доказателството за изпълняването на митническите формалности по вноса е представено, по избор на износителя, при показването на един от следните документи:

                        a)

                        митнически документ или негово копие или фотокопие; […]

                        б)

                        сертификат за разтоварване и внос, изготвен […] съобразно правилата, посочени в приложение VI, глава III, използвайки модела в приложение VII. Датата и номерът на митническия документ за внос трябва да фигурират в посочения сертификат.“

               7

               Глава III, точка 2 от приложение VI към посочения регламент предвижда по-специално че сертификатите за разтоварване и внос, посочени в член 16, параграф 1, буква б) от Регламента, включват също „потвърждение, че стоките са освободени на митницата за окончателен внос“.

               8

               Член 20 от Регламент № 800/1999, който се съдържа в озаглавения „Специални мерки за защита на финансовите интереси на Общността“ раздел 3 от дял II, глава 1 от регламента, предвижда:
               „1.   Когато:

                        a)

                        съществуват сериозни съмнения относно реалното местоназначение на продукта
                        или

                        б)

                        продуктът е годен да бъде отново внесен в Общността поради разлика между размера на възстановяването, приложимо за изнесения продукт[,] и размера на непреференциалното вносно мито, приложимо към сходен продукт в деня на приемане на декларацията за износ,
                        или

                        в)

                        съществуват конкретни подозрения, че продуктът ще бъде отново внесен в Общността в непреработено състояние или след като е бил преработен в трета страна, като се ползва от освобождаване или намаляване размера на вносното мито;

                  възстановяването с единен размер или частта от възстановяването, посочена в член 18, параграф 2, се изплаща[…] само ако продуктът е напуснал митническата територия на Общността съобразно член 7[…] и

                        i)

                        в случай на недиференцирано възстановяване, продуктът е бил внесен в трета страна през дванадесетте месеца, следващи датата на приемане на декларацията за износ[,] или е бил обект на съществена обработка или преработка през този срок[…] по смисъла на член 24 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 [на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 302, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58, наричан по-нататък „Митническият кодекс“)];

                        ii)

                        случай на диференцирано според местоназначението възстановяване, продуктът е внесен в непреработено състояние в трета определена страна през дванадесетте месеца, следващи датата на приемане на декларацията за износ.

                  Разпоредбите на членове 15 и 16 се прилагат за вноса в трети страни.
               Освен това, за всички възстановявания, компетентните органи на държавите членки могат да изискват допълнителни доказателства, които да покажат по задоволителен за тях начин, че продуктът е бил действително пуснат на пазара в третата страна вносител или е бил обект на съществена обработка или преработка по смисъла на член 24 от [Митническия кодекс].
               […]
               4.   Параграф 1 се прилага преди изплащането на възстановяването.
               Въпреки това[…] възстановяването се счита за недължимо и трябва да бъде върнато, ако компетентните органи констатират, дори след изплащане на възстановяването, че:

                        a)

                        продуктът е унищожен или повреден преди да е пуснат на пазара в трета страна или преди да е претърпял в трета страна съществена обработка или преработка по смисъла на член 24 от [Митническия кодекс], освен ако износителят не може да докаже по задоволителен за компетентните органи начин, че износът е осъществен при такива икономически условия, позволяващи рационалната търговия с продукта на пазара в трета страна, без да се засягат разпоредбите на член 21, параграф 2, втора алинея;

                        б)

                        продуктът е пласиран в трета страна при режим на суспендиране на мита[…] дванадесет месеца след датата на износ от Общността, без да е претърпял в трета страна съществена обработка или преработка по смисъла на член 24 от [Митническия кодекс], и че износът не е осъществен като нормална търговска сделка;

                        в)

                        изнесеният продукт е отново внесен в Общността[,] без да е бил предмет на съществена обработка или преработка по смисъла на член 24 от [Митническия кодекс], че размерът на непреференциалното вносно мито е по-нисък от отпуснатото възстановяване[…] и че износът не е осъществен като нормална търговска сделка;

                        г)

                        продуктите, изброени в приложение V, са отново внесени в Общността:

                                 —

                                 след като са били предмет на обработка или преработка в трета страна, без да са достигнали предвиденото ниво на преработка в член 24 от [Митническия кодекс] и

                                 —

                                 са подложени на вносно мито, намалено или нулево, вместо на мито с непреференциален размер.

                  […]“.

         Митнически кодекс

               9

               Член 24 от Митническия кодекс предвижда:
               „Стоките, чието производство включва участието на повече от една страна, се счита, че произхождат от страната, в която са претърпели последната си съществена, икономически обоснована обработка или преработка в оборудвано за тази цел предприятие и довела до производството на нов продукт или която представлява важен стадий за производството“.

         Спорът по главното производство и преюдициалният въпрос

               10

               С декларация за износ от 16 май 2003 г. Danisco Zucker декларира износ към Литва на 23000 килограма бяла захар и иска от Hauptzollamt да му предостави за тази цел възстановяване при износ под формата на аванс. Последната уважава искането с решение от 2 юни 2003 г.

               11

               С писмо от 29 август 2003 г. Danisco Zucker изпраща на Hauptzollamt литовските митнически документи относно спорния износ, в които в клетка 37 е отбелязан код 5100, съответстващ на „временен внос с реекспорт под формата на компенсаторен продукт“ без заплащане на вносни мита. В Литва бялата захар е преработена в разхладителни напитки и впоследствие изнесена към Латвия и Естония.

               12

               С изменително решение от 25 ноември 2003 г. Hauptzollamt иска от Danisco Zucker да върне предоставеното под формата на аванс възстановяване при износ, увеличено с 10 %, тоест сума с общ размер от 12180,18 EUR, със съображенията че бялата захар не е била освободена за консумация в Литва и че следователно не са били изпълнени условията за предоставяне на диференцирано възстановяване.

               13

               След отхвърляне на подадената от него административна жалба, на 2 ноември 2007 г. Danisco Zucker подава жалба пред Finanzgericht Hamburg. То отбелязва, че макар съгласно член 15, параграф 1 от Регламент № 800/1999 продуктите да трябва да се внасят в непроменено състояние в третата страна, съгласно параграф 3 от същия член посочените продукти трябва да се считат за внесени, когато са изпълнени митническите формалности по вноса, и по-точно тези, които се отнасят до събирането на вносни мита в третата страна. Според жалбоподателя, при положение че член 17, параграф 3 от Регламент № 3665/87 предвиждал, че продуктите се считат за внесени едва след като са изпълнени митническите формалности по освобождаването им за консумация в съответната трета страна, следвало да се изведе заключението, че доколкото член 15 от Регламент № 800/1999 не се отнася до „освобождаването за консумация“, общностният законодател съзнателно отказал да го изисква.

               14

               Danisco Zucker поддържа, че тъй като нямало легално определение за понятието „внос“ и тъй като целта на възстановяването при износ била да облекчи пазара на Съюза на съответните продукти, от значение било само спазването на митническите формалности. За сметка на това било ирелевантно дали са платени мита или не.

               15

               На последно място Danisco Zucker възразява, че режимът на митническо оформяне на стоката в третата страна не е от значение, независимо дали става въпрос за режим на активно усъвършенстване в рамките на системата за възстановяване на мита или, какъвто е в случаят в главното производство, за режим на суспендиране на мита. Съдът вече постановил, че за да се докаже вносът, било достатъчно продуктът да е оформен под режим на активно усъвършенстване в рамките на системата за възстановяване на мита. Следователно жалбоподателят, като междувременно това е правоприемникът на Danisco Zucker, иска да бъдат отменени изменителното решение от 25 ноември 2003 г. и решението по административната жалба от 1 октомври 2007 г.

               16

               От своя страна Hauptzollamt иска жалбата да бъде отхвърлена. Тя подчертава, че в случая бялата захар, която е оформена единствено под режим на активно усъвършенстване, без да се събират вносни мита, е поставена под митнически надзор от оформянето до приключването на активното усъвършенстване при реекспорта на компенсаторните продукти. По тази причина не е било възможно бялата захар да бъде пусната свободно на пазара в третата страна.

               17

               При тези обстоятелства Finanzgericht Hamburg решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
               „Изпълнено ли е условието за получаване на диференцирано възстановяване, предвидено в член 15, параграф 1 във връзка с член 15, параграф 3 от Регламент № 800/1999 […], а именно да са изпълнени митническите формалности по вноса, когато след като в третата страна по местоназначение е оформен под режим на активно усъвършенстване, без да се събират вносни мита, продуктът е претърпял съществена обработка или преработка по смисъла на член 24 от [Митническия кодекс] и полученият от тази обработка или преработка продукт е изнесен в трета страна?“.

         По преюдициалния въпрос

               18

               С въпроса си запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 15, параграфи 1 и 3 от Регламент № 800/1999 трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба условие за получаване на диференцирано възстановяване, а именно да са изпълнени митническите формалности по вноса, е изпълнено, когато след като в третата страна по местоназначение е оформен под режим на активно усъвършенстване, без да се събират вносни мита, продуктът е претърпял „съществена обработка или преработка“ по смисъла на член 24 от Митническия кодекс и полученият от тази обработка или преработка продукт е изнесен в трета страна.

               19

               В това отношение се налага изводът, че в Регламент № 800/1999 не е дадено определение на понятието „внос“, както правилно подчертава жалбоподателят в главното производство. При това положение обхватът на това понятие следва да се определи в контекста на член 15 от този регламент, като се имат предвид, от една страна, преследваната с т.нар. „диференцирано“ възстановяване при износ цел, а от друга — текстът на разпоредбите на Регламент № 800/1999.

               20

               Що се отнася до целта на диференцираните възстановявания при износ, от постоянната съдебна практика е видно, че те имат за цел да се придобие или да се запази придобитият достъп за износа от Европейския съюз към пазари в съответните трети страни, като причината за диференцирането на възстановяванията при износ е желанието да се държи сметка за особеностите на вноса за всеки пазар, в който Съюзът желае да бъде участник (вж. Решение от 18 март 2010 г. по дело SGS Belgium и др., C-218/09, Сборник, стр. I-2373, точка 38 и цитираната съдебна практика).

               21

               От тази съдебна практика следва, че ако за получаването на право на възстановяване е достатъчно изнесената в непроменено състояние стока просто да бъдат разтоварена в третата страна, то съществуването на системата за диференциране би се обезсмислило (Решение по дело SGS Belgium и др., посочено по-горе, точка 39). Обратно — както подчертава Комисията, — системата за диференциране изисква съответният продукт действително и окончателно да е стигнал до пазара на местоназначението, в смисъл да може да се търгува на него. Ето защо тази система се различава от системата на възстановяване с единен размер.

               22

               Несъмнено в член 17, параграф 3 от Регламент № 3665/87, който не е приложим в случая, в това отношение изрично се посочва, за разлика от член 15, параграфи 1 и 3 от Регламент № 800/1999, че трябва да са изпълнени „митническите формалности за освобождаване за консумация в третата страна“. При все това, от една страна, съображение 17 от Регламент № 800/1999 гласи, че изпълнението на митническите формалности по вноса в третата страна се състои по-конкретно в плащането на вносни мита, приложими с цел продуктът да може да бъде пуснат на пазара във въпросната трета страна.

               23

               От друга страна, член 15, параграф 3 от Регламент № 800/1999 предвижда, че съответният продукт се счита за внесен в трета страна само ако са изпълнени митническите формалности по вноса, „и по-точно тези, отнасящи се до събирането на вносни мита при вноса в трета страна“. На последно място, глава III, точка 2 от приложение VI към този регламент гласи, че сертификатите за разтоварване и внос, предвидени в член 16, параграф 1, буква б), включват също потвърждение, че стоките са освободени на митницата „за окончателен внос“.

               24

               Следователно предвид всичко изложено по-горе не изглежда, че като е приел член 15 от Регламент № 800/1999, общностният законодател се е отказал от изискването внесеният продукт да е стигнал окончателно до пазара на съответната трета страна, за да може да се търгува на него.

               25

               Следва обаче да се констатира, че с оформянето на продукта под митнически режим на „активно усъвършенстване“ не се цели пускането му на пазара на съответната трета страна. Напротив, целта на подобен митнически режим е да се освободят от мита единствено стоките, които са внесени на територията на страната само временно, за да бъдат обработени, поправени или преработени, а след това реекспортирани (вж. Решение от 4 юни 2009 г. по дело Pometon, C-158/08, Сборник, стр. I-4695, точка 24).

               26

               Следователно единствено оформянето на продукта, за който е поискано диференцирано възстановяване при износ, в съответната трета страна и под митнически режим на „активно усъвършенстване“ не може да се счита за „внос“ в тази трета страна по смисъла на член 15, параграф 3 от Регламент № 800/1999.

               27

               Този извод не може да се обори с обстоятелството, че съответният продукт е бил съществено преработен в третата страна по смисъла на член 24 от Митническия кодекс. В това отношение е достатъчно да се констатира, че изборът на митнически режим на „активно усъвършенстване“ предполага, че нито самият продукт, нито съдържащият го компенсаторен продукт ще бъдат пуснати на пазара в съответната трета страна.

               28

               Той не се поставя под въпрос и от довода, че това тълкуване на член 15 от Регламент № 800/1999 е в противоречие с член 20 от този регламент, тъй като последната разпоредба предвижда, че в някои случаи доказването на съществената преработка на даден продукт по смисъла на член 24 от Митническия кодекс може да разсее съмнения по отношение на спазването на условията за предоставянето на възстановяването при износ.

               29

               Всъщност, както подчертава Комисията, в качеството си на разпоредба за предотвратяване на злоупотребите член 20 от Регламент № 800/1999 преследва цел, различна от тази на член 15 от същия регламент. Посоченият член 20 позволява да се предотврати необосновано искане за връщане на правилно предоставено възстановяване, но не създава нови или различни условия за получаване на възстановяване при износ. Следователно той не намира приложение в случай, в който, както в главното производство, в самото начало става ясно, че условията за предоставяне на възстановяване при износ не са изпълнени.

               30

               С оглед на изложените по-горе съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 15, параграфи 1 и 3 от Регламент № 800/1999 трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба условие за получаване на диференцирано възстановяване, а именно да са изпълнени митническите формалности по вноса, не е изпълнено, когато след като в третата страна по местоназначение е оформен под режим на активно усъвършенстване, без да се събират вносни мита, продуктът е претърпял „съществена обработка или преработка“ по смисъла на член 24 от Митническия кодекс и полученият от тази обработка или преработка продукт е изнесен в трета страна.

         По съдебните разноски

               31

               С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

               По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:

                     Член 15, параграфи 1 и 3 от Регламент (ЕО) № 800/1999 на Комисията от 15 април 1999 година за установяване на общи подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на земеделски продукти, изменен с Регламент (ЕО) № 444/2003 на Комисията от 11 март 2003 г., трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба условие за получаване на диференцирано възстановяване, а именно да са изпълнени митническите формалности по вноса, не е изпълнено, когато след като в третата страна по местоназначение е оформен под режим на активно усъвършенстване, без да се събират вносни мита, продуктът е претърпял „съществена обработка или преработка“ по смисъла на член 24 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността и полученият от тази обработка или преработка продукт е изнесен в трета страна.

                     Подписи

            (
            *1
         )	Език на производството: немски.


Решение на Съда (първи състав) от 11 март 1982 г. # Dunstan Curtis срещу Европейски парламент. # Дело 167/80.


title: Решение на Съда (шести състав) от 12 юни 2014 г.#„Лукойл Нефтохим Бургас“ АД срещу Началник на Митнически пункт „Пристанище Бургас център“ при Митница Бургас.#Преюдициално запитване — Обща митническа тарифа — Комбинирана номенклатура — Класиране на стоките — Стока, описана като „тежки масла, смазочни масла; други масла — предназначени да претърпят специфична преработка“ — Позиции 2707 и 2710 — Ароматни съставки и неароматни съставки — Съотношение между Комбинираната номенклатура и Хармонизираната система.#Дело C‑330/13.

text:
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (шести състав)
12 юни 2014 година(*)
[Текст, поправен с определение от 5 октомври 2016 г.]
„Преюдициално запитване — Обща митническа тарифа — Комбинирана номенклатура — Класиране на стоките — Стока, описана като „тежки масла, смазочни масла; други масла — предназначени да претърпят специфична преработка“ — Позиции 2707 и 2710 — Ароматни съставки и неароматни съставки — Съотношение между Комбинираната номенклатура и Хармонизираната система“
По дело C‑330/13,
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Административен съд Бургас (България) с акт от 28 май 2013 г., постъпил в Съда на 18 юни 2013 г., в рамките на производство по дело

„Лукойл Нефтохим Бургас“ АД

срещу

Началник на Митнически пункт „Пристанище Бургас център“ при Митница Бургас,

СЪДЪТ (шести състав),
състоящ се от: A. Borg Barthet, председател на състав, S. Rodin и F. Biltgen (докладчик), съдии,
генерален адвокат: N. Wahl,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–        [Поправено с определение от 5 октомври 2016 г.] за „Лукойл Нефтохим Бургас“ АД, от С. Aндронов, юрисконсулт,
–        за българското правителство, от E. Петранова и Й. Aтанасов, в качеството на представители,
–        за Европейската комисия, от П. Михайлова и B.‑R. Killmann, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото

Решение

1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на позиции 2707 и 2710 от Комбинираната номенклатура (наричана по-нататък „КН“), представляваща приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (ОВ L 256, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 4, стр. 3), изменен с Регламент (ЕО) № 1006/2011 на Комисията от 27 септември 2011 г. (ОВ L 282, стр. 1).

2        Запитването е отправено в рамките на спор между „Лукойл Нефтохим Бургас“ АД (наричано по-нататък „Лукойл“) и Началника на Митнически пункт „Пристанище Бургас център“ при Митница Бургас (наричан по-нататък „Началникът“) във връзка с тарифното класиране на стока, описана като „тежки масла, смазочни масла; други масла — предназначени да претърпят специфична преработка“.
 Правна уредба

 Хармонизираната система за описание и кодиране на стоките

3        Международната конвенция относно Хармонизираната система за описание и кодиране на стоките (наричана по-нататък „ХС“), сключена в Брюксел на 14 юни 1983 г., и протоколът за изменение към нея от 24 юни 1986 г. са одобрени от името на Европейската икономическа общност с Решение 87/369/ЕИО на Съвета от 7 април 1987 г. (ОВ L 198, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 3, стр. 199).

4        Съветът за митническо сътрудничество, понастоящем Световната митническа организация (СМО), учреден с конвенцията за създаване на посочения съвет, сключена в Брюксел на 15 декември 1950 г., съгласно определените в член 8 от Конвенцията относно ХС условия одобрява Обяснителните бележки и мненията за класиране, приети от комитета по ХС.

5        Общите разпоредби на Обяснителните бележки към ХС за глава 27 гласят следното:
„[…]
Трябва да се отбележи, че понятието „ароматни съставки“, фигуриращо в забележка 2 към глава 27 на ХС и в заглавието на № 2707 трябва да се смята като отнасящо се за целите молекули, съдържащи ароматна част, независимо от броя и дължината на страничните вериги, а не за самите ароматни части на тези молекули.
[…]“.

6        Забележка 2 към глава 27 от ХС е със следния текст:
„Термините „нефтени масла или масла от битуминозни минерали“, използвани в текста на № 2710 се прилагат не само за нефтените масла или маслата от битуминозните минерали, но също и за аналогичните масла и за маслата, съставени главно от смеси на ненаситените въглеводороди, в които неароматните съставки преобладават тегловно по отношение на ароматните съставки, независимо от начина на получаване.
[…]“.

7        В Обяснителните бележки към ХС за позиция 2707 се предвижда по-специално следното:
„Тази позиция обхваща:
[…]
2)      Аналогични масла и други аналогични на упоменатите по-горе продукти, в които ароматните съставки преобладават в тегловно отношение спрямо неароматните, получени при дестилация на нискотемпературен каменовъглен катран или други минерални катрани, при отстраняване на леките фракции каменовъглен газ, при преработка на нефт или по какъвто и да било друг метод.
[…]“.

8        Обяснителните бележки към ХС за позиция 2710 уточняват в част I, Б:
„[…]
Тази позиция включва:
[…]
Б)      Масла, аналогични на предшестващите, в които неароматните съставки преобладават в тегловно отношение спряно ароматните съставки. Те могат да бъдат получени чрез дестилация на каменни въглища при ниска температура, чрез хидратиране или чрез някакъв друг вид метод (крекинг, риформинг и др.).
Тук фактически се включват алкиленовите смеси, наречени трипропилен, тетрапропилен, диизобутен, триизобутен, и др. Това са смеси от ациклени ненаситени въглеводороди (октилени, нонилени, техни хомолози и изомери) и наситени ациклени въглеводороди.

Получават се или чрез полимеризация (при много ниска степен на полимеризация) на пропилей, изобутилен или други етиленови въглеводороди, или чрез сепарация (фракционна дестилация) на някои продукти от крекинга на минерални масла.
[…]
Освен това тази позиция не включва маслата, в които ароматните съставки преобладават в тегловно отношение спрямо неароматните съставки, независимо от това дали са получени при преработване на нефт или по друг начин (№ 2707)“.
 КН

9        Митническото класиране на стоките, внесени в Европейския съюз, се урежда от КН, която се основава на ХС. Към момента на настъпване на фактите в главното производство е била в сила редакцията ѝ съгласно Регламент № 2658/1987, изменен с Регламент № 1006/2011.

10      Първата част от КН съдържа съвкупност от уводни разпоредби. Раздел I закрепва общите правила и съдържа подраздел A, в който са включени общи правила за тълкуване на тази номенклатура, в съответствие с които се извършва класирането на стоките по КН. Предвидено е например, че класирането се определя законно съгласно термините на позициите и на забележките към разделите или към главите, докато текстът на заглавията на разделите, на главите или на подглавите има само индикативна стойност.

11      Във втората част на КН, озаглавена „Таблица със съставките на митата“, глава 27 се отнася до „Минерални горива, минерални масла и продукти от тяхната дестилация; битуминозни материали; минерални восъци“.

12      Позиция 2707 от КН, фигурираща в тази глава, гласи:
„2707      Масла и други продукти, получени при дестилацията на високотемпературни каменовъглени катрани; аналогични продукти, в които ароматните съставки преобладават тегловно по отношение на неароматните“.

13      Позиция 2710 от КН гласи следното:
„2710 Нефтени масла или масла от битуминозни минерали, различни от суровите; неупоменати, нито включени другаде препарати, съдържащи тегловно 70 % или повече нефтени масла или масла от битуминозни минерали, които масла са основен компонент на тези препарати; отпадъчни масла“.

14      Обяснителните бележки към КН в редакцията им, приложима към датата на настъпване на фактите в главното производство (OВ C 137, 2011 г. стр. 1), за подпозиции 2707 99 91 и 2707 99 99 от КН, озаглавени „други“, предвиждат:
„Тези подпозиции съдържат по-специално продуктите, съставени от смеси на въглеводороди.
Между тези продукти могат да се упоменат:
1.      тежки масла (различни от суровите), получени при дестилацията на високотемпературни каменовъглени катрани или аналогични продукти на тези масла, при условие, че те:
а)      дестилират по-малко от 65 % от обема си до 250 °C по метода ASTM D 86‑67 (коригиран през 1972 г.), и
б)      имат плътност при 15 °C по-голяма от 1 000 g/cm3, и
в)      при 25 °C имат иглена пенетрация по метода ASTM D 5, равна или по-голяма от 400, и
г)      имат характеристики, различни от тези на продуктите от № 27150000.
Продуктите, които не отговарят на условията по точки (а) до (г), се класират според техните характеристики, например в подпозиции 27071010 до 27073090, 27075010, 27075090, в № 2708, в подпозиции 27101931 до 27101999, 27132000 или в № 27150000;
[…]“.

15      Обяснителните бележки към КН за позиция 2707 уточняват:
„Относно определянето на съдържанието на ароматните съставки, виж Обяснителните бележки към забележка 2 към настоящата глава“.

16      Забележка 2 от Общите разпоредби от Обяснителните бележки към КН за глава 27 гласи следното:
„За определяне на съдържанието на ароматните съставки се прилагат следните методи:
–        продукти, чиято крайна точка на дестилация е по-ниска или равна на 315 °C: метод ASTM D 1319‑70,
–        продукти, чиято крайна точка на дестилация е по-висока от 315 °C: виж приложение А към Обяснителните бележки за тази глава“.

17      Приложение А към Обяснителните бележки към КН за глава 27, озаглавено „Метод за определяне на съдържанието на ароматни съставки в продукти, чиято крайна температура на дестилация е над 315°С“, гласи следното:
„Същност на метода
Пробата, разтворена в n-пентан се подлага на перколация (филтруване чрез адсорбиращ слой) в специална хроматографска колона, пълна със силикагел. След изпаряване на разтворителя, неароматните въглеводороди, извлечени с n-пентана, се събират и претеглят.
[…]
Начин на работа
[…]
Тегловното процентно съдържание на неароматни въглеводороди (А) се дава със следната формула:

където P1 представлява теглото на пробата, подложена на анализ.
Разликата до 100 представлява процентното съдържание на ароматните въглеводороди, адсорбирани от силикагела.
[…]“.
 Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси

18      С опростена митническа декларация от 2 май 2012 г. Лукойл декларира с оглед допускане за свободно обращение и крайно потребление стока, описана като „тежки масла, смазочни масла; други масла — предназначени да претърпят специфична преработка“. Стоката е декларирана по тарифна позиция 2710 19 71 от КН.

19      Митническата декларация посочва цена в размер на 24 269 509,11 USD (щатски долара). На 10 май 2012 г. Лукойл е платило данък върху добавената стойност в размер на 7 250 758,54 BGN (български лева), като е счело, че не дължи мита и акцизи.

20      Впоследствие компетентният митнически орган извършва документна проверка на стоките заедно с придружаващите документи и декларацията. Установява, че наличните сертификати и документи не позволяват тарифно класиране на стоката, и поради това взима проби от нея с оглед определяне на приложимия код по КН.

21      Анализът на пробите е извършен в Митническа лаборатория Русе, като заключението на експертизата е, че изследваната стока е мазут и представлява по-конкретно масло със смесен въглеводороден състав, в което ароматните съставки преобладават тегловно по отношение на неароматните. Това масло е различно от бензен, толуен, ксилен, нафтален, други смеси на ароматните въглеводороди, креозотни и сурови масла, сяросъдържащи фракции, продукти с основен характер, антрацен или феноли. Анализът е извършен в съответствие с метода, посочен в приложение А от Обяснителните бележки към КН за глава 27 (наричан по-нататък „методът по приложение А“).

22      С писмо от 28 септември 2012 г. заместник-директорът на Агенция „Митници“, София е уведомил Началника, че въз основа на заключението на Митническа лаборатория Русе, както и съгласно точки 1 и 6 от Общите правила за тълкуване на КН, текста на позиция 2707 от КН и Обяснителните бележки към ХС за тази позиция, въпросната стока би трябвало да се класира в подпозиция 2707 99 99 от КН.

23      В резултат на това на 26 октомври 2012 г. Началникът приема решение, от една страна, за коригиране на тарифното класиране и класиране на въпросната стока по позиция 2707 99 99 от КН, която предвижда налагане на мито в размер на 1,7 %, и от друга страна, за установяване на държавни вземания за мито в размер на 616 314,48 BGN и за данък върху добавената стойност в размер на 123 262,90 BGN.

24      Лукойл обжалва това решение пред Административен съд Бургас.

25      Тази юрисдикция допуска съдебно-химическа експертиза, чиито изводи по същество потвърждават заключението на експертизата на Митническа лаборатория Русе. За сметка на това вещото лице приема, че методът по приложение А, използван от Митническа лаборатория Русе, не е подходящ за определяне на тегловното съдържание на ароматните съставки спрямо неароматните в продукти като разглеждания в главното производство.

26      При тези обстоятелства Административен съд Бургас решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Противоречи ли посоченият в приложение А на Обяснителните бележки към глава 27 от КН метод за определяне на ароматните съставки във веществата от глава 27 на КН на определението за ароматни съставки, посочено в общите разпоредби на глава 27 от ХС? Ако е налице такова противоречие, как следва същите да бъдат определяни и подходящ и допустим ли е методът АSТМ D 2007?
2)      Какъв е смисълът, вложен в понятието „неароматни съставки“, използвано в ОБ на глава 27 към КН и в ОБ на глава 27 от ХС, както и в забележка 2 към глава 27 на ХС. Идентичен ли е той със смисъла на понятието „неароматни въглеводороди“, или е по-широк. Ако е по-широк от този на последното понятие, включва ли в себе си всички съставки, оставащи извън понятието „ароматни съставки“ в тегловно отношение, или са налице елементи от веществото като това от главното производство, които в тегловно отношение не попадат в нито една от двете категории — „ароматни съставки“ и „неароматни съставки“?
3)      Допустим ли е еднакъв метод за определяне както на ароматните, така и на неароматните съставки по смисъла на глава 27 от КН и глава 27 от ХС и ако да, кой е този метод. Ако не, кой е приложимият метод за определяне на ароматните съставки и кой е приложимият метод за определяне на неароматните съставки?
4)      Коя от двете позиции 2707 или 2710 от глава 27 на КН описва най-специфично продукт с характеристики като тези на веществото от главното производство?
5)      В случай че и двете позиции са еднакво специфични за продукт с характеристики като тези на веществото от главното производство, преобладаването на ароматните съставки в тегловно отношение ли е компонентът, който им придава главния характер?
6)      Коя от двете позиции 2707 и 2710 се отнася до продукти с най-аналогичен на характера на продукта с характеристики като този от главното производство?
7)      Налице ли е противоречие между част от ОБ на КН към позиции 2707 99 91 и 2707 99 99 и забележка 2 на глава 27 от ХС, или последната не е изчерпателна, а примерна по своя характер?
Според ОБ на КН, към позиции 2707 9991 и 2707 9999, „когато тежките масла (различни от суровите), получени при дестилацията на високотемпературни каменовъглени катрани“, не отговарят на посочените в ОБ на КН към тези позиции четири кумулативни условия, те следва да се класират съобразно техните характеристики в позиции „2710 1931 до 2710 1999“.
Според забележка 2 на глава 27 от ХС термините „нефтени масла или масла от битуминозни материали“, използвани в текста на позиция 2710, се прилагат и за аналогичните масла и за маслата, съставени главно от смеси на ненаситените въглеводороди, в които неароматните съставки преобладават в тегловно отношение над ароматните съставки, независимо от начина на получаване.
8)      Налице ли е противоречие между ОБ на КН към позиции 2707 9991 и 2707 9999 […] и ОБ към ХС, 2710, част 1, Б, към които препращат ОБ на глава 27 от КН […]?
9)      Кой е автентичният текст и какъв е автентичният смисъл на изречение второ от ОБ на КН към позиции 27079991 и 27079999, което на български език е „Между тези продукти могат да се упоменат“, а на английски език е „Тhese products are“?
10)      Как следва да бъде класиран продукт с характеристики като на този от главното производство, в случай че в същия ароматните съставки преобладават тегловно по отношение на неароматните, но продуктът не отговаря на всички четири кумулативни условия от т. 1 на ОБ към подпозиции 2707 9991 и 2707 9999 от КН?“.
 По преюдициалните въпроси

27      [Поправено с определение от 5 октомври 2016 г.] В самото начало следва, от една страна, да се напомни, че когато Съдът е сезиран с преюдициално запитване в областта на тарифното класиране, неговата задача е по-скоро да изясни на националната юрисдикция критериите, прилагането на които ще даде възможност на последната да класира правилно съответните продукти в КН, а не той сам да извършва такова класиране, още повече че не разполага непременно с цялата необходима за това информация. Така във всеки случай националната юрисдикция може по-добре да стори това (решения Lohmann и Medi Bayreuth, C‑260/00—C‑263/00, EU:C:2002:637, т. 26, Lecson Elektromobile, C‑12/10, EU:C:2010:823, т. 15 и Digitalnet и др., C‑320/11, C‑330/11, C‑382/11 и C‑383/11, EU:C:2012:745, т. 61).

28      Следователно националната юрисдикция има задължение да извърши класирането на разглежданите в главното дело продукти, като вземе предвид отговорите на Съда на поставените от нея въпроси.

29      [Поправено с определение от 5 октомври 2016 г.] От друга страна, следва да се подчертае, че съобразно постоянната съдебна практика в рамките на въведеното с член 267 ДФЕС производство за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда последният трябва да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран. С оглед на това, при необходимост Съдът трябва да преформулира въпросите, които са му зададени (решения Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, т. 22 и 23 и Бянков, C‑249/11, EU:C:2012:608, т. 57).

30      В настоящия случай от акта за преюдициално запитване е видно, че с десетте преюдициални въпроса националната юрисдикция всъщност изпитва съмнения относно тълкуването на позиции 2707 и 2710 от КН във връзка с тарифното класиране на продукт, описан като „тежки масла, смазочни масла; други масла — предназначени да претърпят специфична преработка“.

31      За да се даде на запитващата юрисдикция полезен отговор, тези въпроси следва да се преформулират и прегрупират, така че вторият въпрос да се разгледа след въпросите от четвърти до шести, след това да се разгледат първият и третият въпрос, следвани от въпросите от седми до десети.
 По въпросите от четвърти до шести

32      С въпросите от четвърти до шести, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция пита по същество по какъв критерий продукт с характеристики като на този в главното производство следва да се класира в позиция 2707 или в позиция 2710 от глава 27 на КН.

33      За да се отговори на този въпрос, е важно, от една страна, да се подчертае, че общите правила за тълкуване на КН предвиждат, че класирането се определя съгласно термините на позициите и на забележките към разделите или към главите, докато текстът на заглавията на разделите, на главите или на подглавите има само индикативна стойност.

34      От друга страна, се налага да се припомни, че според трайната съдебна практика в интерес на правната сигурност и улесняването на проверките решаващият критерий за тарифното класиране на продуктите по правило трябва да се търси в техните обективни характеристики и свойства, определени в текста на позицията в КН и забележките към раздела или главата (вж. по-специално решения Peacock, C‑339/98, EU:C:2000:573, т. 9, Intermodal Transports, C‑495/03, EU:C:2005:552, т. 47, Kamino International Logistics, C‑376/07, EU:C:2009:105, т. 31 и British Sky Broadcasting Group и Pace, C‑288/09 и C‑289/09, EU:C:2011:248, т. 60).

35      Що се отнася до Обяснителните бележки към ХС, следва да се допълни, че макар да нямат задължителна правна сила, Обяснителните бележки към ХС представляват важни способи за гарантиране на еднаквото прилагане на Общата митническа тарифа и в това си качество могат съществено да допринесат за нейното тълкуване (решения Kloosterboer Services, C‑173/08, EU:C:2009:382, т. 25 и Agroferm, C‑568/11, EU:C:2013:407, т. 28). Същото се отнася и за обяснителните бележки към КН (вж. решения Develop Dr. Eisbein, C‑35/93, EU:C:1994:252, т. 21 и British Sky Broadcasting Group и Pace, EU:C:2011:248, т. 92).

36      В настоящия случай от текста на позиция 2707 от КН става ясно, че тази позиция включва „[м]асла и други продукти […]; аналогични продукти, в които ароматните съставки преобладават тегловно по отношение на неароматните“.

37      Освен това забележка 2 от КН уточнява, по същия начин, както и Обяснителните бележки към ХС за позиция 2710, че понятията „нефтени масла или масла от битуминозни минерали“, използвани в текста на позиция 2710, се прилагат също и за маслата, „съставени главно от смеси на ненаситените въглеводороди, в които неароматните съставки преобладават тегловно по отношение на ароматните съставки“. Тези забележки допълват, че от позиция 2710 са изключени „маслата, в които ароматните съставки преобладават в тегловно отношение спрямо неароматните съставки“.

38      Затова, както с основание изтъкват българското правителство и Европейската комисия, от позиции 2707 и 2710 от КН, тълкувани в светлината на забележка 2 от глава 27 от КН и на Обяснителните бележки към ХС за позиция 2710 следва, че определящият критерий за класифициране на даден продукт в позиция 2707 от КН е ароматните съставки да преобладават тегловно. Обратно, що се отнася до продуктите от позиция 2710 от КН, определящият критерий е неароматните съставки да преобладават тегловно.

39      Следователно на въпросите от четвърти до шести трябва да се отговори, че критерият, по който продукт с характеристики като на този в главното производство следва да се класира в позиция 2707 или в позиция 2710 от КН, е тегловното съотношение на ароматните съставки спрямо неароматните.
 По втория въпрос

40      С втория си въпрос запитващата юрисдикция пита по същество дали смисълът на понятието „ароматни съставки“, фигуриращо в глава 27 от КН, както и в съответните Обяснителни бележки към ХС, е идентично на понятието „ароматни въглеводороди“.

41      В това отношение следва да се отбележи, че дори КН да не съдържа определение за понятието „ароматни съставки“, отговорът на този въпрос може недвусмислено да бъде изведен от текста на разпоредбите на глава 27 от КН и от Обяснителните бележки към КН и съответно към ХС.

42      Всъщност текстът на позиция 2707 от КН гласи, че тази позиция включва продукти, „в които ароматните съставки преобладават тегловно по отношение на неароматните“. От текста на подпозиции 2707 10—2707 99 от КН следва, че сред тези стоки попадат бензен, толуен, ксилен, нафтален, други смеси на ароматните въглеводороди, креозотни, както и сурови масла.

43      Освен това, както следва от изразите, използвани в текстовете на различните езици на заглавието на подпозиция 2707 50 от КН, и по-специално в текста на български („Други смеси на ароматни въглеводороди“), испански („Las demás mezclas de hidrocarburos aromáticos“), немски („andere Mischungen aromatischer Kohlenwasserstoffe“), английски („Other aromatic hydrocarbon mixtures“), френски („autres mélanges d’hydrocarbures aromatiques“) и италиански език („altre miscele d’idrocarburi aromatici“), както с основание отбелязва българското правителство, КН прави разграничение между понятието „ароматни съставки“ и понятието „ароматни въглеводороди“.

44      Налага се констатацията, че същото разграничение произтича от Обяснителните бележки към КН за подпозиции 2707 99 11 и 2707 99 19 от нея, които гласят, че в тези подпозиции попадат „аналогични продукти, в които ароматните съставки преобладават тегловно по отношение на неароматните“, и уточняват, че тези продукти „могат да съдържат […] по-нисък процент на многоядрени ароматни въглеводороди“. По същия начин Обяснителните бележки към КН за позиция 2707 99 30 гласят, че „като „сяросъдържащи фракции“, по смисъла на настоящата подпозиция, се считат само […] продукти […], съдържащи серни съединения […], както и въглеводороди […] с преобладаваща част на неароматните въглеводороди“.

45      Това разграничение се наблюдава също и в Обяснителните бележки към ХС за позиция 2707, които уточняват, че тази позиция включва „масла и други продукти […] съставени предимно от смеси на ароматни въглеводороди и други ароматни съставки“.

46      При тези условия следва да се направи извод, че текстът на посочените разпоредби прави ясно разграничение между понятияето „ароматни съставки“ и понятието „ароматни въглеводороди“ и че в резултат на това понятието „ароматни съставки“ трябва да се тълкува като по-широко от понятието „ароматни въглеводороди“.

47      Това тълкуване се подкрепя от текста на Общите разпоредби на Обяснителните бележки към ХС за глава 27, които гласят, че понятието „ароматни съставки“, фигуриращо в забележка 2 към глава 27 на ХС и в заглавието на № 2707, трябва да се смята като отнасящо се за целите молекули, съдържащи ароматна част, независимо от броя и дължината на страничните вериги, а не за самите ароматни части на тези молекули“.

48      С оглед на гореизложеното на втория въпрос следва да се отговори, че понятието „ароматни съставки“, фигуриращо в глава 27 от КН, трябва да се тълкува като по-широко от понятието „ароматни въглеводороди“.
 По първия и третия въпрос

49      С първия и третия си въпрос, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция пита по същество по какъв начин да се определи съдържанието на ароматните съставки в даден продукт с оглед на класирането му в позиция 2707 или в позиция 2710 от КН.

50      В това отношение следва да се отбележи, че забележка 2 от общите разпоредби от Обяснителните бележки към КН за посочената глава 27 предвижда, че методът по приложение А следва да се прилага за продукти, чиято крайна точка на дестилация е по-висока от 315° C.

51      Все пак, както беше припомнено в точка 35 от настоящото решение, Обяснителните бележки към КН нямат задължителна правна сила (вж. решения Develop Dr. Eisbein, EU:C:1994:252, т. 21 и British Sky Broadcasting Group и Pace, EU:C:2011:248, т. 92). В резултат на това, както отбелязва Комисията, методът по приложение А не трябва да се счита за единствения приложим метод за определяне на съдържанието на ароматните съставки в даден продукт.

52      Освен това следва да се отбележи, че съгласно практиката на Съда, ако е видно, че противоречат на текста на позициите от КН и бележките към раздела или главата, Обяснителните бележки към КН не трябва да се вземат предвид (вж. в този смисъл решения Sunshine Deutschland Handelsgesellschaft, C‑229/06, EU:C:2007:239, т. 31, JVC France, C‑312/07, EU:C:2008:324, т. 34 и Kamino International Logistics, EU:C:2009:105, т. 49 и 50).

53      От това следва, че когато митническите органи на държава членка или икономически субект са изправени пред случай, в който прилагането на Обяснителните бележки към КН води до несъвместим с КН резултат, те трябва да имат възможност да сезират компетентния орган.

54      В резултат на това, както отбелязва Комисията, ако митническите органи на държава членка или икономически субект считат, че методът по приложение А не води до резултат, който съответства на КН, те могат да упражнят правото си да сезират компетентния орган.

55      Следователно запитващата юрисдикция е тази, която следва да реши кой е най-подходящият метод за определяне на съдържанието на ароматните съставки в разглеждания продукт.

56      Следователно на първия и третия въпрос следва да се отговори, че по принцип националните юрисдикции са тези, които следва да решат кой е най-подходящият метод за определяне на съдържанието на ароматните съставки в даден продукт с оглед на класирането му в позиция 2707 или в позиция 2710 от КН.
 По въпроси от седми до десети

57      С въпроси от седми до десети, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция пита по същество как трябва да се тълкува точка 1 от Обяснителните бележки към КН за подпозиции 2707 99 91 и 2707 99 99 от КН.

58      В това отношение следва от самото начало да се отбележи, че противно на това, което изтъква запитващата юрисдикция, текстът на английски език на втора алинея от Обяснителните бележки към КН за подпозиции 2707 99 91 и 2707 99 99 от КН гласи „these products include“, а не „these products are“.

59      За да се даде полезен отговор на запитващата юрисдикция, следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза следва да се вземат предвид както текстът и целта ѝ, така и контекстът ѝ и целите на правната уредба, от която тя е част (вж. по-специално решения TNT Express Nederland, C‑533/08, EU:C:2010:243, т. 44 и цитираната съдебна практика, и Brain Products, C‑219/11, EU:C:2012:742, т. 13 и цитираната съдебна практика).

60      Освен това необходимостта от еднакво тълкуване на регламентите на Съюза изключва изолираното разглеждане на даден текст в случай на съмнение, но изисква, напротив, той да се тълкува и прилага в светлината на съществуващите текстове на останалите официални езици (вж. в този смисъл решение Eschig, C‑199/08, EU:C:2009:538, т. 54 и цитираната съдебна практика).

61      В настоящия случай от сравнението между текстовете на различните езици на втора алинея от Обяснителните бележки към КН за подпозиции 2707 99 91 и 2707 99 99 от КН се установява, че тази разпоредба има един и същ смисъл както в текста на български („между тези продукти могат да се упоменат“) и на английски език („these products include“), така и в текста на испански („Entre esos productos se pueden citar“), немски („Von diesen Erzeugnissen sind z. B. zu nennen“), френски („Parmi ces produits, on peut citer“) и италиански език („Fra questi prodotti si pоssono citare“) и че в резултат на това следва да се счита, че тя няма изчерпателен характер.

62      Това тълкуване се подкрепя от текста на точка 1 от Обяснителните бележки към КН за подпозиции 2707 99 91 и 2707 99 99 от нея. Всъщност употребата на думата „например“ в края на тази алинея показва изрично, че съдържащият се в нея списък на позициите и подпозициите от КН, в които могат да бъдат класирани продуктите, в които ароматните съставки да преобладават тегловно и които попадат следователно в позиция 2707 от КН, но не отговарят на условията, предвидени в точка 1, букви a)—г) от посочените бележки, не е изчерпателен.

63      Освен това следва да се подчертае, че доколкото Обяснителните бележки към КН имат за цел да улеснят тълкуването на КН с оглед на тарифното класиране, те следва да се тълкуват по начин, който да гарантира полезното действие на подпозициите на КН.

64      Ако обаче точка 1 от Обяснителните бележки към КН за подпозиции 2707 99 91 и 2707 99 99 трябва да се тълкува в смисъл, че съдържащият се в последната ѝ алинея списък е изчерпателен, посочените бележки биха противоречали на тази цел, в резултат на което продукт като разглеждания в главното производство, в който ароматните съставки преобладават тегловно по отношение на неароматните и който попада следователно в позиция 2707 от КН, не би могъл да се класира в никоя от подпозициите от тази позиция.

65      Освен това, както с основание подчертава Комисията, тълкуването, според което в подпозиция 2707 99 99 от КН попадат продукти, които отговарят на условията за класиране в позиция 2707 от КН, но не попадат в никоя от подпозициите ѝ, се подкрепя от факта, че подпозиция 2707 99 99 от КН е озаглавена „други“, както и от обстоятелството, че тази подпозиция е последната от позиция 2707.

66      С оглед на изложеното по-горе на въпросите от седми до десети следва да се отговори, че точка 1 от Обяснителните бележки към КН за подпозиции 2707 99 91 и 2707 99 99 трябва да се тълкува в смисъл, че не е изчерпателна, така че продукт, който попада в позиция 2707 от КН, но не може да се класира в конкретна подпозиция, трябва да се класира в подпозиция 2707 99 99 от КН.
 По съдебните разноски

67      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (шести състав) реши:
1)      Критерият, по който продукт с характеристики като на този в главното производство следва да се класира в позиция 2707 или в позиция 2710 от Комбинираната номенклатура, представляваща приложение I към Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа, изменен с Регламент (ЕО) № 1006/2011 на Комисията от 27 септември 2011 г., е тегловното съотношение на ароматните съставки спрямо неароматните.

2)      Понятието „ароматни съставки“, фигуриращо в глава 27 от Комбинираната номенклатура, представляваща приложение I към Регламент № 2658/87, изменен с Регламент № 1006/2011, трябва да се тълкува като по-широко от понятието „ароматни въглеводороди“.

3)      По принцип националните юрисдикции са тези, които следва да решат кой е най-подходящият метод за определяне на съдържанието на ароматните съставки в даден продукт с оглед на класирането му в позиция 2707 или в позиция 2710 от Комбинираната номенклатура, представляваща приложение I към Регламент № 2658/87, изменен с Регламент № 1006/2011.

4)      Точка 1 от Обяснителните бележки към Комбинираната номенклатура, представляваща приложение I към Регламент № 2658/87, изменен с Регламент № 1006/2011, за подпозиции 2707 99 91 и 2707 99 99 трябва да се тълкува като неизчерпателна, така че продукт, който попада в позиция 2707 от посочената комбинирана номенклатура, но не може да се класира в конкретна подпозиция, трябва да се класира в подпозиция 2707 99 99 от тази комбинирана номенклатура.

Подписи

* Език на производството: български.


title: Решение на Съда (голям състав) от 20 януари 2009 г.#Sony Music Entertainment (Germany) GmbH срещу Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH.#Искане за преюдициално заключение: Bundesgerichtshof - Германия.#Права, сродни на авторското право - Права на продуцентите на звукозаписи - Право на възпроизвеждане - Право на разпространение - Срок на закрила - Директива 2006/116/ЕО - Права на гражданите и юридическите лица на трети страни.#Дело C-240/07.

text:
      Дело C‑240/07
      Sony Music Entertainment (Germany) GmbH
      срещу
      Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH
      (Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof)
      „Права, сродни на авторското право — Права на продуцентите на звукозаписи — Право на възпроизвеждане — Право на разпространение — Срок на закрила — Директива 2006/116/ЕО — Права на гражданите и юридическите лица на трети страни“
      Резюме на решението
      1.        Сближаване на законодателствата — Авторско право и сродни права — Срок на закрила — Директива 2006/116 — Приложно поле
      (съображение 3 и член 10, параграф 2 от Директива 2006/116 на Европейския парламент и на Съвета)
      2.        Сближаване на законодателствата — Авторско право и сродни права — Срок на закрила — Директива 2006/116 — Приложно поле
      (съображения 3 и 17 и член 10, параграф 2 от Директива 2006/116 на Европейския парламент и на Съвета)
      1.        Съгласно член 10, параграф 2 от Директива 2006/116 за срока за закрила на авторското право и някои сродни права предвиденият
         в тази директива срок на закрила е приложим и когато разглежданият обект никога не е бил закрилян в държавата членка, в която
         се иска закрила.

      Всъщност от текста на тази разпоредба личи, че първото от предвидените алтернативни условия се отнася до предварителното наличие
         на закрила на разглеждания обект поне в една държава членка. Посочената разпоредба не изисква тази държава членка да е държавата,
         в която се иска предвидената в директивата закрила.

      Освен това в съображение 3 от Директива 2006/116 се посочва, че с оглед на безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар
         предназначението на директивата е законодателствата на държавите членки да се хармонизират така, че сроковете на закрила да
         бъдат идентични в цялата Общност.

      При това положение тълкуването на член 10, параграф 2 от Директива 2006/116, според което прилагането на първото предвидено
         в тази разпоредба алтернативно условие би зависело от предварителното наличие на закрила по националното законодателство на
         държавата членка, в която се иска предвидената в посочената директива закрила, макар че тази предварителна закрила вече е
         била предоставена в друга държава членка, не съответства нито на самия текст на разглежданата разпоредба, нито на целта на
         директивата.

      (вж. точки 22—25; точка 1 от диспозитива)
      2.        Член 10, параграф 2 от Директива 2006/116 за срока за закрила на авторското право и някои сродни права трябва да се тълкува
         в смисъл, че предвидените в тази директива срокове на закрила се прилагат в случая, в който към 1 юли 1995 г. разглежданият
         обект или произведение е закрилян(о) като такъв/такова поне в една държава членка съгласно националните разпоредби на тази
         държава членка в областта на авторското право или сродните му права и носителят на такива права върху този обект или произведение,
         който е гражданин или юридическо лице на трета страна, към тази дата се ползва с предвидената в тези национални разпоредби
         закрила.

      Всъщност въпросът дали в контекста на посочената разпоредба носителят на сродни права върху обект или произведение, който
         е гражданин или юридическо лице на трета страна, е закрилян към 1 юли 1995 г. поне в една държава членка, трябва да се преценява
         в светлината на националните разпоредби на тази държава членка, а не в светлината на националните разпоредби на държавата
         членка, в която се иска предвидената в директивата закрила. Този извод се подкрепя и от съображения 3 и 17 от посочената директива,
         в които е изложена нейната цел за хармонизация, и по-специално за установяване на една и съща начална точка за изчисляването
         на срока на закрила на правата, сродни на авторското право, както и на еднакви срокове на закрила на тези права в цялата Общност,
         за да се осигури безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар.

      Оттук следва, че що се отнася до обект или произведение, закрилян(о) към 1 юли 1995 г. поне в една държава членка съгласно
         националните разпоредби на тази държава членка, обстоятелството, че носителят на закриляните права е гражданин или юридическо
         лице на трета страна и съгласно националното право на държавата членка, в която се иска предвиденият в Директива 2006/116
         срок на закрила, не разполага със закрила в тази държава членка, не е определящо за прилагането на член 10, параграф 2 от
         посочената директива. В действителност важното е да се установи дали към 1 юли 1995 г. разглежданият обект или произведение
         се е ползвал(о) със закрила съгласно националните разпоредби на поне една държава членка.

      (вж. точки 34, 35 и 37; точка 2 от диспозитива)
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (голям състав)
      20 януари 2009 година(*)

      „Права, сродни на авторското право — Права на продуцентите на звукозаписи — Право на възпроизвеждане — Право на разпространение — Срок на закрила — Директива 2006/116/ЕО — Права на гражданите и юридическите лица на трети страни“
      По дело C‑240/07
      с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 234 ЕО от Bundesgerichtshof (Германия) с акт от 29 март 2007 г.,
         постъпил в Съда на 16 май 2007 г., в рамките на производство по дело

      Sony Music Entertainment (Germany) GmbH
      срещу
      Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH,

      СЪДЪТ (голям състав),
      състоящ се от: г‑н V. Skouris, председател, г‑н P. Jann, г‑н C. W. A. Timmermans, г‑н A. Rosas, г‑н K. Lenaerts, г‑н J.‑C.
         Bonichot и г‑н T. von Danwitz, председатели на състави, г‑н J. Makarczyk, г‑н P. Kūris, г‑н E. Juhász, г‑н G. Arestis (докладчик),
         г‑н L. Bay Larsen и г‑жа P. Lindh, съдии,

      генерален адвокат: г‑н D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      секретар: г‑н B. Fülöp, администратор,
      предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 15 април 2008 г.,
      като има предвид становищата, представени:
      –        за Sony Music Entertainment (Germany) GmbH, от адв. M. Schaefer, Rechtsanwalt,
      –        за Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH, от адв. R. Nirk и адв. E. Schott, Rechtsanwälte,
      –        за Комисията на Европейските общности, от г‑н W. Wils и г‑н H. Krämer, в качеството на представители,
      след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 22 май 2008 г.,
      постанови настоящото
      Решение
      1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 10 от Директива 2006/116/ЕО на Европейския парламент и Съвета от
         12 декември 2006 година за срока за закрила на авторското право и някои сродни права (ОВ L 372, стр. 12; Специално издание
         на български език, 2007 г., глава 17, том 3, стр. 7).

      2        Запитването е отправено в рамките на спор между Sony Music Entertainment (Germany) GmbH (наричано по-нататък „Sony“) и Falcon
         Neue Medien Vertrieb GmbH (наричано по-нататък „Falcon“) по повод на закрилата на някои права, сродни на авторското право.

       Правна уредба
       Общностна правна уредба
      3        Член 12 от Директива 92/100/ЕИО на Съвета от 19 ноември 1992 година относно правото на отдаване под наем и в заем и относно
         някои права, сродни на авторското право в областта на интелектуалната собственост (ОВ L 346, стр. 61; Специално издание на
         български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 120) (отм.), предвижда:

      „Без да се засяга по-нататъшната хармонизация, посочените в тази директива права на артистите-изпълнители, продуцентите на
         звукозаписи и излъчващите организации не могат да се погасяват преди изтичането на съответните срокове, предвидени в [Международната
         конвенция за закрила на артистите-изпълнители, продуцентите на звукозаписи и излъчващите организации, приета в Рим на 26 октомври
         1961 г.]. Посочените в тази директива права на продуцентите на първо фиксиране на филми не могат да се погасяват преди изтичането
         на срок от двадесет години, който се изчислява от края на годината, през която е извършено фиксирането.“

      4        Срокът на закрила по член 12 от Директива 92/100 е увеличен на петдесет години с член 3 от Директива 93/98/ЕИО на Съвета от
         29 октомври 1993 година за хармонизиране на срока за закрила на авторското право и някои сродни права (ОВ L 290, стр. 9; Специално
         издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 141).

      5        Директива 2006/116 кодифицира Директива 93/98. Член 3, параграф 2 от Директива 2006/116 предвижда:

      „Правата на продуцентите на звукозаписи изтичат 50 години, след като е направен записът. […]
      Настоящият параграф, обаче, няма да има за ефект защитата на подновяването на правата [да се чете: „подновяването на защитата
         на правата“] на продуцентите на звукозаписи, когато при изтичането [да се чете: „поради изтичането“] на срока на закрилата,
         предоставена им съгласно член 3, параграф 2 на Директива 93/98/EИО във версията ѝ преди изменението на [да се чете: „изменението
         с“] Директива 2001/29/EИО [на Европейския парламент и Съвета от 22 май 2001 година (ОВ L 167, стр. 10; Специално издание на
         български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230)], те вече не са закриляни на 22 декември 2002 г.“

      6        Член 7, параграфи 1 и 2 от Директива 2006/116 гласи:

      „1. Когато страната на произхода на дадено произведение по смисъла на Бернската конвенция [за закрила на литературните и художествените
         произведения (Парижки акт от 24 юли 1971 г.)] е трета страна и авторът на произведението не е гражданин на Общността, срокът
         на закрила, предоставен от държавите членки, изтича на датата на изтичането на закрилата, предоставена в страната на произхода
         на произведението, но не може да надхвърля срока, установен в член 1.

      2. Срокът на закрила, установен в член 3, се прилага и в случаите, когато носителите на права не са граждани на Общността
         [другаде в текста: „граждани или юридически лица на Общността“], при условие че държавите членки им предоставят закрила. Без
         да се засягат международните задължения на държавите членки, срокът на закрила, предоставен от държавите членки, изтича не
         по-късно от датата на изтичането на закрилата, предоставена в страната, на която е гражданин носителят на права, и не може
         да надвишава срока, установен в член 3.“

      7        Параграфи 1—3 от член 10 от Директива 2006/116, озаглавен „Прилагане по време“, гласят:

      „1.      Когато даден срок на закрила, който е по-дълъг от съответния срок, предвиден в настоящата директива, вече тече в държава членка
         към 1 юли 1995 г., настоящата директива няма да има за последица скъсяването на този срок на закрила в държавата членка.

      2.      Сроковете на закрила, предвидени в настоящата директива, се прилагат за всички произведения и обекти, които са закриляни поне
         в една държава членка към датата, назована в параграф 1, по силата на националните разпоредби за авторското право и сродните
         му права, или които отговарят на критериите за закрила съгласно Директива 92/100 […].

      3.      Настоящата директива не засяга каквито и да е действия по използване, извършени преди датата, посочена в параграф 1. Държавите
         членки приемат необходимите разпоредби за закрила в частност на правата, придобити от трети страни.“

       Национална правна уредба
      8        § 137f от Закона за авторското право и сродните му права (Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte) от 9 септември
         1965 г. (BGBl. 1965 I, стр. 1273), изменен със Закон от 23 юни 1995 г. (BGBl. 1995 I, стр. 842, наричан по-нататък „UrhG“),
         е преходната разпоредба в рамките на транспонирането на Директива 93/98.

      9        § 137f, втора и трета алинея от UrhG гласи:

      „(2)      Разпоредбите на този закон съгласно редакцията, която е в сила от 1 юли 1995 г., се прилагат и към произведенията, срокът
         на чиято закрила по този закон е изтекъл преди 1 юли 1995 г., но които към тази дата все още се ползват със закрила по силата
         на законите на друга държава — членка на Европейския съюз или на Европейското икономическо пространство. Първото изречение
         се прилага съответно за сродните права на издателя на посмъртно публикувани произведения (§ 71), на артистите-изпълнители
         (§ 73), на продуцентите на звукозаписи (§ 85), на излъчващите организации (§ 87) и на продуцентите на филми (§ 94 и § 95).

      (3)      Когато съгласно втора алинея се възобновява закрилата на дадено произведение по този закон, така подновените права принадлежат
         на автора. Въпреки това започнатите преди 1 юли 1995 г. действия по използването могат да продължат в предвидените рамки.
         За използването след 1 юли 1995 г. включително се дължи подходящо възнаграждение. Разпоредбите на първите три изречения се
         прилагат съответно за сродните права.“

       Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
      10      Както е видно от преюдициалното запитване, Falcon разпространява два звукозаписа с изпълнения на музиканта Боб Дилън. Първият
         компактдиск е озаглавен „Bob Dylan — Blowin in the Wind“, а вторият — „Bob Dylan — Gates of Eden“.

      11      Звукозаписите включват заглавия, които са издадени в рамките на албумите „Bob Dylan — Bringing It All Back Home“, „The Times
         They Are A-Changin’“ и „Highway 61 Revisited“. Тези албуми са публикувани в Съединените американски щати преди 1 януари 1966 г.

      12      Ищецът в главното производство Sony е германското дъщерно дружество на едноименното многонационално японско дружество.

      13      Sony иска от компетентния Landgericht да забрани на Falcon да възпроизвежда лично или чрез трети лица и да разпространява
         лично или чрез трети лица звукозаписите „Bob Dylan — Blowin in the Wind“ и „Bob Dylan — Gates of Eden“. Освен това то иска
         Falcon да бъде осъдено да предостави определени сведения и да се установи задължението на Falcon да му изплати обезщетение
         за вреди.

      14      Falcon изтъква, че нито един продуцент на звукозаписи няма права за територията на Германия по отношение на албумите на Боб
         Дилън, записани преди 1 януари 1966 г.

      15      Landgericht отхвърля искането на Sony. Сезиран от последното, въззивният съд приема, че правата на продуцента на звукозаписи
         във връзка с разглежданите в главното производство обекти несъмнено са надлежно прехвърлени на Sony. Този съд обаче отхвърля
         иска на Sony, като преценява, че съгласно Конвенцията за закрила на продуцентите на звукозаписи срещу неразрешено възпроизвеждане
         на техните звукозаписи, приета в Женева на 29 октомври 1971 г., която е в сила в Германия и в Съединените американски щати,
         продуцентите на звукозаписи могат да се ползват със закрилата на произтичащите от § 85 от UrhG авторски права само във връзка
         с дейност, извършена след 1 януари 1966 г. Освен това въззивният съд приема, че направените преди тази дата музикални звукозаписи
         не се закрилят и съгласно § 137f от UrhG, тъй като това е преходна разпоредба за привеждането на националното право в съответствие
         с Директива 93/98. Всъщност втора алинея от този параграф не се прилагала към звукозаписи, създадени преди 1 януари 1966 г.,
         тъй като те никога не са били закриляни в Германия.

      16      При тези условия Sony подава ревизионна жалба срещу решението на въззивния съд пред Bundesgerichtshof, който като преценява,
         че изходът на производството по подадената жалба зависи от тълкуването на член 10, параграф 2 от Директива 2006/116, решава
         да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:

      „1)      При условията на член 10, параграф 2 от Директива 2006/116 […] приложим ли е предвиденият в тази директива срок на закрила
         и когато разглежданият обект никога не е бил закрилян в държавата членка, в която се иска закрила?

      2)      При утвърдителен отговор на първия въпрос:
      a)      Трябва ли да се приеме, че националните разпоредби по смисъла на член 10, параграф 2 от Директива 2006/116 […] включват и
         разпоредбите на държавите членки относно закрилата на носителите на права, които не са граждани или юридически лица на Общността?

      б)      Съгласно член 10, параграф 2 от Директива 2006/116 […] приложим ли е предвиденият в нея срок на закрила и спрямо обекти, които
         към 1 юли 1995 г. несъмнено отговарят на установените с Директива 92/100 […] критерии за закрила, но носителите на правата
         върху които не са граждани или юридически лица на Общността?“

       По преюдициалните въпроси
      17      В самото начало е необходимо да се приеме, че разглежданите в главното производство права, сродни на авторското право, се
         отнасят до права за възпроизвеждане и разпространение на звукозаписи. Не се оспорва обстоятелството, че тези права са надлежно
         прехвърлени на Sony.

      18      По-нататък от акта за преюдициално запитване е видно, че съгласно § 126 от UrhG предприятията със седалище в Съединените щати
         могат да се ползват в Германия със закрилата, предвидена в посочената в точка 15 от настоящото решение конвенция, само във
         връзка с дейност, извършена след 1 януари 1966 г., докато случаят с разглежданите в главното производство звукозаписи не е
         такъв. Прилагането на § 137f, втора алинея от UrhG освен това не води до предоставянето на закрила за тези звукозаписи на
         германска територия, тъй като тази разпоредба изисква разглежданото произведение да е било закриляно на тази територия преди
         1 юли 1995 г., докато случаят с посочените звукозаписи не е такъв.

      19      Важно е също така да се подчертае, че както следва от самия текст на преюдициалното запитване, то се основава на твърдението,
         според което предвидената в британското законодателство закрила се прилага към направените преди 1 януари 1966 г. звукозаписи
         и обхваща публикуваните в Съединените щати звукозаписи на американски продуценти.

       По първия въпрос
      20      С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали срокът на закрила по член 10, параграф 2 от Директива 2006/116
         следва да се предостави на обекти, които никога не са се ползвали със закрила в държавата членка, в която се иска тази закрила.

      21      Съгласно член 10, параграф 2 от Директива 2006/116 предвидените в член 3, параграф 2 от нея срокове на закрила на правата
         на продуцентите на звукозаписи се прилагат към разглеждания обект, ако към 1 юли 1995 г. този обект е закрилян на територията
         на поне една държава членка по силата на националните разпоредби за авторското право или за сродните му права или ако посоченият
         обект отговаря на критериите за закрила съгласно Директива 92/100.

      22      В този смисъл от текста на посочения член 10, параграф 2 личи, че първото от предвидените в тази разпоредба алтернативни условия
         се отнася до предварителното наличие на закрила на разглеждания обект поне в една държава членка. Посочената разпоредба не
         изисква тази държава членка да е държавата, в която се иска предвидената в Директива 2006/116 закрила.

      23      Освен това следва да се отбележи, че в съображение 3 от Директива 2006/116 се посочва, че различията между националните законодателства
         могат да затруднят свободното движение на стоки и свободата на предоставяне на услуги, както и да нарушат конкуренцията на
         общия пазар. С оглед на безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар предназначението на директивата е законодателствата
         на държавите членки да се хармонизират така, че сроковете на закрила да бъдат идентични в цялата Общност.

      24      При това положение тълкуването на член 10, параграф 2 от Директива 2006/116, според което прилагането на първото предвидено
         в тази разпоредба алтернативно условие би зависело от предварителното наличие на закрила по националното законодателство на
         държавата членка, в която се иска предвидената в посочената директива закрила, макар че тази предварителна закрила вече е
         била предоставена в друга държава членка, не съответства нито на самия текст на разглежданата разпоредба, нито на целта на
         директивата.

      25      Ето защо на първия въпрос е необходимо да се отговори в смисъл, че съгласно член 10, параграф 2 от Директива 2006/116 предвиденият
         в тази директива срок на закрила е приложим и когато разглежданият обект никога не е бил закрилян в държавата членка, в която
         се иска закрила.

       По буква а) от втория въпрос
      26      С този въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали националните разпоредби по смисъла на първото алтернативно условие
         по член 10, параграф 2 от Директива 2006/116 включват и разпоредбите относно закрилата на носителите на права, сродни на авторското
         право, които не са граждани или юридически лица на Общността.

      27      Следва да се отбележи, че както посочва генералният адвокат в точка 64 от заключението си, разпоредбите на член 10, параграф 2
         от Директива 2006/116 се отнасят до обекта на закрилата и се прилагат към всички произведения и обекти, които към 1 юли 1995 г.
         са закриляни съгласно разпоредбите на поне една държава членка в областта на авторското право и сродните му права.

      28      В това отношение от текста на посочения член 10, параграф 2 не следва, че той се отнася само до националните разпоредби в
         областта на авторското право или сродните му права във връзка със закрилата на носителите на такива права, които са граждани
         или юридически лица на Общността. Всъщност по смисъла на тази разпоредба държавите членки трябва да предоставят предвидените
         в Директива 2006/116 срокове на закрила на всички обекти или произведения, които към 1 юли 1995 г. са закриляни като такива
         поне в една държава членка.

      29      Ето защо при прилагането на член 10, параграф 2 от Директива 2006/116 е необходимо да се провери дали обектът или произведението
         може да се разглежда като закрилян(о) поне в една държава членка към 1 юли 1995 г., независимо на коя държава е гражданин
         или юридическо лице носителят на правата, сродни на авторското право, върху обекта или произведението.

      30      От акта за преюдициално запитване обаче е видно, че Bundesgerichtshof се съмнява дали тълкуването на член 10, параграф 2 от
         Директива 2006/116, според което тази разпоредба следва да се прилага и спрямо носителите на права, сродни на авторското право,
         които не са граждани или юридически лица на Общността, е съвместимо с член 7, параграф 2 от тази директива.

      31      В това отношение е необходимо да се приеме, че целта на член 10, параграф 2 от Директива 2006/116 е да определи условията,
         при които предвидените в директивата срокове на закрила на правата, сродни на авторското право, се прилагат като преходна
         мярка към заварени положения. Тази разпоредба предвижда, че посочените срокове се прилагат за произведенията и обектите, които
         към 1 юли 1995 г. се ползват със закрила съгласно националните разпоредби в областта на авторското право и сродните му права
         в поне една държава членка.

      32      Целта на посочения член 10, параграф 2 не е да се въведе отклонение от даденото в член 7, параграф 2 от Директива 2006/116
         решение винаги когато предвидените в директивата срокове на закрила се искат от носители на права, сродни на авторското право,
         които не са граждани или юридически лица на Общността, във връзка с обект или произведение, който или което не отговаря на
         нито едно от двете алтернативни условия на преходната разпоредба на член 10, параграф 2 от тази директива.

      33      В действителност посоченият член 7, параграф 2 има за цел да уреди закрилата на правата, сродни на авторското право, по отношение
         на носителите на такива права, които не са граждани или юридически лица на Общността, и затова предвижда, че установените
         в член 3 от директивата срокове на закрила се прилагат към такива носители на права, при условие че държавите членки им предоставят
         закрила.

      34      Предвид изложеното дотук въпросът дали в контекста на член 10, параграф 2 от Директива 2006/116 носителят на сродни права
         върху обект или произведение, който е гражданин или юридическо лице на трета страна, е закрилян към 1 юли 1995 г. поне в една
         държава членка, трябва да се преценява в светлината на националните разпоредби на тази държава членка, а не в светлината на
         националните разпоредби на държавата членка, в която се иска предвидената в директивата закрила. Този извод се подкрепя и
         от съображения 3 и 17 от посочената директива, в които е изложена нейната цел за хармонизация, и по-специално за установяване
         на една и съща начална точка за изчисляването на срока на закрила на правата, сродни на авторското право, както и на еднакви
         срокове на закрила на тези права в цялата Общност, за да се осигури безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар.

      35      Оттук следва, че що се отнася до обект или произведение, закрилян(о) към 1 юли 1995 г. поне в една държава членка съгласно
         националните разпоредби на тази държава членка, обстоятелството, че носителят на закриляните права е гражданин или юридическо
         лице на трета страна и съгласно националното право на държавата членка, в която се иска предвиденият в Директива 2006/116
         срок на закрила, не разполага със закрила в тази държава членка, не е определящо за прилагането на член 10, параграф 2 от
         посочената директива. В действителност важното е да се установи дали към 1 юли 1995 г. разглежданият обект или произведение
         се е ползвал(о) със закрила съгласно националните разпоредби на поне една държава членка.

      36      От акта за преюдициално запитване е видно, че в Обединеното кралство предвидената в националното право закрила се прилага
         към направените преди 1 януари 1966 г. звукозаписи и че към 1 юли 1995 г. разглежданите в главното производство звукозаписи
         вече са се ползвали със закрила в тази държава членка. При тези условия член 7, параграф 2 от Директива 2006/116 не може да
         се прилага към случая по главното производство.

      37      Ето защо на буква а) от втория въпрос следва да се отговори, че член 10, параграф 2 от Директива 2006/116 трябва да се тълкува
         в смисъл, че предвидените в тази директива срокове на закрила се прилагат в случая, в който към 1 юли 1995 г. разглежданият
         обект или произведение е закрилян(о) като такъв/такова поне в една държава членка съгласно националните разпоредби на тази
         държава членка в областта на авторското право или сродните му права и носителят на такива права върху този обект или произведение,
         който е гражданин или юридическо лице на трета страна, към тази дата се ползва с предвидената в тези национални разпоредби
         закрила.

       По буква б) от втория въпрос
      38      Предвид този отговор и като се има предвид посоченото в точка 19 от настоящото решение твърдение, на което се основава актът
         за преюдициално запитване, не следва да се отговаря на буква б) от втория въпрос.

       По съдебните разноски
      39      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход
         на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени
         за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

      По изложените съображения Съдът (голям състав) реши:
      1)      Съгласно член 10, параграф 2 от Директива 2006/116/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 12 декември 2006 година за срока
            за закрила на авторското право и някои сродни права предвиденият в тази директива срок на закрила е приложим и когато разглежданият
            обект никога не е бил закрилян в държавата членка, в която се иска закрила.
      2)      Член 10, параграф 2 от Директива 2006/116 трябва да се тълкува в смисъл, че предвидените в тази директива срокове на закрила
            се прилагат в случая, в който към 1 юли 1995 г. разглежданият обект или произведение е закрилян(о) като такъв/такова поне
            в една държава членка съгласно националните разпоредби на тази държава членка в областта на авторското право или сродните
            му права и носителят на такива права върху този обект или произведение, който е гражданин или юридическо лице на трета страна,
            към тази дата се ползва с предвидената в тези национални разпоредби закрила.
      Подписи
      * Език на производството: немски.


Решение на Съда от 8 февруари 1968 г. # Fonderie Acciaierie Giovanni Mandelli срещу Комисия на Европейските общности. # Дело 3-67.