title: Решение на съда от 15 юли 2021 г. по дело E-14/20 Liti-Link AG срещу LGT Bank AG (Директива 2004/39/ЕО — Директива 2006/73/ЕО — Понятие за „съществени условия“ — Достатъчно разкриване на информация на клиенти — Понятие за „резюме“ — Допустимост) 2021/C 426/04

text:
               21.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 426/6

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 15 юли 2021 г.
      по дело E-14/20
      Liti-Link AG срещу LGT Bank AG

            (Директива 2004/39/ЕО — Директива 2006/73/ЕО — Понятие за „съществени условия“ — Достатъчно разкриване на информация на клиенти — Понятие за „резюме“ — Допустимост)

      (2021/C 426/04)
      По дело E-14/20, Liti-Link AG срещу LGT Bank AG — МОЛБА до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Върховния съд на Княжество Лихтенщайн (Fürstlicher Oberster Gerichtshof) във връзка с тълкуването на Директива 2006/73/ЕО на Комисията от 10 август за прилагане на Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на организационните изисквания и условията за извършване на дейност от инвестиционните посредници и за даването на определения за целите на посочената директива, Съдът, в състав Páll Hreinsson, председател, Per Christiansen (съдия докладчик) и Bernd Hammermann, съдии, постанови решение на 15 юли 2021 г., чийто диспозитив гласи:

                  1.

                  Последната алинея на член 26 от Директива 2006/73/ЕО на Комисията от 10 август за прилагане на Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на организационните изисквания и условията за извършване на дейност от инвестиционните посредници и за даването на определения за целите на посочената директива следва да се тълкува в смисъл, че инвестиционен посредник може да разкрива съществените условия по споразуменията, свързани с таксата, комисионната или непаричните облаги в резюме, при условие че инвестиционният посредник ясно е уведомил клиента преди предоставянето на инвестиционна или допълнителна услуга, че подобни облаги се плащат на или се получават от трето лице, поел е ангажимент да разкрие допълнителни подробности при поискване от страна на клиента и спази този ангажимент.
                  За разкриването в резюмирана форма съгласно член 26 може да се използват общи или предварително съставени условия, при условие че всеки отделен клиент получи информацията, свързана с конкретната инвестиционна услуга, и че информацията дава на клиента достатъчна основа за вземане на информирани инвестиционни решения.

                  2.

                  Разкриването в съответствие с последната алинея на член 26 от Директива 2006/73/ЕО води до задължение за инвестиционния посредник да посочи ясно дали и кога се предоставя такса, комисиона или непарична облага по изчерпателен, точен и разбираем начин преди предоставянето на съответната инвестиционна или допълнителна услуга. Общо формулирано разкриване, в което само се посочва, че инвестиционен посредник може евентуално да получи такса, комисиона или непарична облага от трето лице не е достатъчно за целите на член 26 от тази директива.

                  3.

                  Ако размерът на таксите или комисионите не може да бъде потвърден, коректното разкриване в съответствие с член 26, първа алинея, буква б), подточка i) от Директива 2006/73/ЕО трябва да даде възможност на клиента да изчисли размера на таксите или комисионите, предоставени на инвестиционния посредник от трето лице, така че клиентът да може да вземе информирано решение във връзка с дадена инвестиция.

                  4.

                  Условията, определени в последната алинея на член 26 от Директива 2006/73/ЕО, за оповестяване на такси, комисиони или непарични облаги в резюмирана форма, не са изпълнени, ако инвестиционният посредник се ангажира да разкрие на клиента допълнителни подробности само за период от дванадесет месеца преди искането.

                  5.

                  Правото на ЕИП не изисква пряко действие на разпоредбите на правото на ЕИП, които не са транспонирани правилно в националното право. Въпреки това националният съд е длъжен, доколкото е възможно, да осигури търсения от правото на ЕИП резултат чрез тълкуване на националното право в съответствие с правото на ЕИП.


title: Решение на съда от 15 юли 2021 г. по дело E-7/20 Наказателно производство срещу M & X AG (Директива 2001/83/ЕО – Директива 2011/62/ЕС – Лекарствени продукти – Дистрибуция на едро на лекарствени продукти – Посредничество в областта на лекарствените продукти – Свобода на установяване) 2021/C 426/05

text:
               21.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 426/8

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 15 юли 2021 г.
      по дело E-7/20
      Наказателно производство срещу M & X AG

            (Директива 2001/83/ЕО – Директива 2011/62/ЕС – Лекарствени продукти – Дистрибуция на едро на лекарствени продукти – Посредничество в областта на лекарствените продукти – Свобода на установяване)

      (2021/C 426/05)
      По дело E-7/20, Наказателно производство срещу M & X AG — МОЛБА до Съда съгласно член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Княжеския апелативен съд (Fürstliches Obergericht) във връзка с тълкуването на Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 г. за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба и Директива 2011/62/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 г. за изменение на Директива 2001/83/ЕО по отношение на предотвратяването на навлизането на фалшифицирани лекарствени продукти в законната верига на доставки, Съдът, в състав Páll Hreinsson, председател, Per Christiansen и Bernd Hammermann (съдия докладчик), съдии, постанови решение на 15 юли 2021 г., чийто диспозитив гласи:

                  1.

                  Преценката дали даден продукт попада в обхвата на определението за лекарствен продукт по член 1, точка 2 от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 г. за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба трябва да се извършва във всеки отделен случай, като се вземат предвид посочените в тази разпоредба фактори, като например представянето на продукта или фармакологичните, имунологичните или метаболитните свойства.
                  Продукт, подобен на разглеждания в главното производство, предназначен за интравенозно прилагане, представен като съответстващ на формулата на даден лекар и като облекчаващ симптомите на заболявания при хората, представлява лекарствен продукт по смисъла на член 1, точка 2.

                  2.

                  При обстоятелства като тези в главното производство, когато даден лекарствен продукт се продава на едро и/или на дребно в държавите от ЕИП, той трябва да се счита за предназначен за пускане на пазара в държавите от ЕИП по смисъла на Директива 2001/83/ЕО.

                  3.

                  Лекарственият продукт се приготвя промишлено или се произвежда по метод, включващ промишлен процес, ако неговото приготвяне или производство включва промишлен процес, който по принцип се характеризира с поредица от операции, които могат да бъдат механични или химични, за да се получи значително количество стандартизиран продукт.

                  4.

                  Лекарствен продукт, който не е приготвен в съответствие с предписанията на фармакопеята или не е предназначен за директна доставка на пациентите, обслужвани от въпросната аптека, не може да се ползва от изключението по член 3, параграф 2 от Директива 2001/83/ЕО.

                  5.

                  Дейността по снабдяване, доставка и износ на лекарствени продукти, освен доставката на лекарствени продукти на обществеността, представлява дистрибуция на едро на лекарствени продукти по смисъла на член 1, точка 17 от Директива 2001/83/ЕО дори ако дистрибуторът на едро не е боравил физически с тези продукти.

                  6.

                  Национална мярка, която в съответствие с член 77, параграф 1 от Директива 2001/83/ЕО поставя изискване за разрешение за дейност, представляваща „дистрибуция на едро на лекарствени продукти“ по смисъла на член 1, точка 17 от Директива 2001/83/ЕО, е съвместима с правото на ЕИП.

                  7.

                  Фактът, че даден продукт не е класифициран в една държава от ЕИП като лекарствен продукт, не оказва влияние върху това дали компетентните органи на друга държава от ЕИП могат да го класифицират като лекарствен продукт в съответствие с Директива 2001/83/ЕО.


title: Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Районния съд на Осло на 1 юли 2021 г. по дело PRA Group Europe AS срещу Staten v/Skatteetaten (Дело E-3/21) 2021/C 426/06

text:
               21.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 426/9

      Молба за консултативно становище от Съда на ЕАСТ, подадена от Районния съд на Осло на 1 юли 2021 г. по дело PRA Group Europe AS срещу Staten v/Skatteetaten
      (Дело E-3/21)
      (2021/C 426/06)
      С писмо от 1 юли 2021 г., получено в деловодството на Съда на 2 юли 2021 г., към Съда на ЕАСТ беше отправена молба от Районния съд на Осло (Oslo tingrett) за консултативно становище по дело PRA Group Europe AS срещу Staten v/Skatteetaten по следните въпроси:

                  1.

                  Налице ли е ограничение по смисъла на член 31 от Споразумението за ЕИП във връзка с член 34, когато груповите вноски от норвежки дружества увеличават максималното приспадане за лихви и по този начин правото на приспадане на лихви по дългове към свързани страни съгласно правилото за ограничено приспадане на лихви — възможност, която съгласно норвежката данъчна уредба не е налична за инвестиции от или в дружества от ЕИП?

                  2.

                  Дружество от ЕИП, което е в група с норвежко дружество, в сравнимо положение ли е с норвежко дружество, което е в група с друго норвежко дружество, и какво значение има за оценката на сравнимостта, че дружеството от ЕИП не е направило действителен групов принос към норвежкото дружество, а по-скоро заем?

                  3.

                  Ако е налице ограничение: Какви съображения от обществен интерес могат да оправдаят подобно ограничение?


title: Решение на Съда от 15 юли 2021 г. по дело E-11/20 Eyjólfur Orri Sverrisson срещу исландската държава (Директива 2003/88/ЕО — Защита на безопасността и здравето на работниците — Работно време — Пътуване до място, различно от постоянното или обичайното място на работника — Международни пътувания) 2021/C 426/07

text:
               21.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 426/10

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 15 юли 2021 г.
      по дело E-11/20
      Eyjólfur Orri Sverrisson срещу исландската държава

            (Директива 2003/88/ЕО — Защита на безопасността и здравето на работниците — Работно време — Пътуване до място, различно от постоянното или обичайното място на работника — Международни пътувания)

      (2021/C 426/07)
      По дело E-11/20, Eyjólfur Orri Sverrisson срещу Исландия — МОЛБА до Съда по член 34 от Споразумението между държавите от ЕАСТ за създаване на надзорен орган и съд, отправена от Районния съд на Рейкявик (Héraðsdómur Reykjavíkur), във връзка с тълкуването Директива 2003/88/EО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 г. относно някои аспекти на организацията на работното време, и по-специално член 2, параграф 1 от нея, Съдът, в състав Páll Hreinsson, председател, Per Christiansen и Bernd Hammermann (съдия докладчик), съдии, постанови решение на 15 юли 2021 г., чийто диспозитив гласи:

                  1.

                  Необходимото време за пътуване, прекарано извън обичайното работно време от работник, какъвто е ищецът в главното производство, до място, различно от мястото, което посещава постоянно или обичайно, за да изпълнява дейността или задълженията си на това друго място, както се изисква от неговия работодател, представлява „работно време“ по смисъла на член 2, параграф 1 от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време. Без значение е дали това пътуване се извършва изцяло в рамките на ЕИП или към или от трети държави, ако трудовото споразумение е сключено и се урежда от националното право на държава от ЕИП.

                  2.

                  Не се изисква оценка на интензивността на извършената работа по време на пътуване.


title: Решение на Съда от 15 юли 2021 г. по дело E-9/20 Надзорен орган на ЕАСТ срещу Кралство Норвегия (Свободно движение на работници – Свобода на установяване – Регламент (ЕС) № 492/2011 – Изискване за комбинирано пребиваване и гражданство за корпоративните служители – Генерален директор – Членове на управителния съвет – Съгласуваност) 2021/C 426/08

text:
               21.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 426/11

      РЕШЕНИЕ НА СЪДА
      от 15 юли 2021 г.
      по дело E-9/20
      Надзорен орган на ЕАСТ срещу Кралство Норвегия

            (Свободно движение на работници – Свобода на установяване – Регламент (ЕС) № 492/2011 – Изискване за комбинирано пребиваване и гражданство за корпоративните служители – Генерален директор – Членове на управителния съвет – Съгласуваност)

      (2021/C 426/08)
      По дело E-9/20, Надзорен орган на ЕАСТ срещу Кралство Норвегия – ИСК да се установи, че като е запазило в сила различни изисквания за гражданство и/или пребиваване, предвидени в норвежкото дружествено право по отношение на лицата, които изпълняват определени управленски функции в дружества, регистрирани и учредени в Норвегия, Кралство Норвегия не е изпълнило задълженията си по членове 31 и 28 от Споразумението за Европейското икономическо пространство, както и по член 1, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2011 г. относно свободното движение на работници в рамките на Съюза, Съдът, в състав Páll Hreinsson, председател, Per Christiansen и Bernd Hammermann (съдия докладчик), съдии, постанови решение на 15 юли 2021 г., чийто диспозитив гласи:

                  1.

                  Установява, че като е оставило в сила член 6-11, параграф 1 и член 6-36, параграф 2 от Закона за публичните акционерни дружества, член 6-11, параграф 1 от Закона за частните дружества с ограничена отговорност и член 7-5 и член 8-4, параграф 5 от Закона за финансовите предприятия, Кралство Норвегия не е изпълнило задълженията си по член 31 от Споразумението за ЕИП.

                  2.

                  Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3.

                  Постановява всяка от страните да понесе собствените си съдебни разноски.


title: Дело C-299/21 P: Жалба, подадена на 7 май 2021 г. от EM срещу решението, постановено от Общия съд (първи състав) на 3 март 2021 г. по дело T-599/19, EM/Парламент

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/6

      Жалба, подадена на 7 май 2021 г. от EM срещу решението, постановено от Общия съд (първи състав) на 3 март 2021 г. по дело T-599/19, EM/Парламент
      (Дело C-299/21 P)
      (2021/C 431/03)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: EM (представител: M. Casado García-Hirschfeld, адвокат)

         Друга страна в производството: Европейски парламент

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отмени решение от 3 март 2021 г., EM/Парламент (T-599/19),

                  —

                  да се осъди Парламента да заплати изцяло съдебните разноски, включително направените от Общия съд.

         Основания и основни доводи

      С първото основание, изтъкнато пред Общия съд, жалбоподателят твърди нарушение на членове 1 и 31 от Хартата на основните права, както и на членове 12 и 12а, параграф 3 от Правилника за длъжностните лица, неизпълнение на задължението за оказване на помощ и злоупотреба с власт. По първото основание, разделено на три части, Общият съд се произнася в точки 42—131 от обжалваното решение.
      С второто основание, изтъкнато пред Общия съд, жалбоподателят твърди нарушение на принципа на добра администрация и на задължението за полагане на грижа, както и явна грешка в преценката. Що се отнася до това основание, Общият съд се произнася в точки 142—159.
      В подкрепа на жалбата жалбоподателят изтъква едно-единствено основание — изопачаване на фактите, явна грешка в преценката, водеща до недостатъчна и неточна обоснованост от правна страна. Следователно Общият съд се е произнесъл infra petita. В рамките на жалбата жалбоподателят по-специално оспорва точки 51—57, 66—69, 100—103, 109, 126—131, 145 и 146, 148 и 149, 170 и 171 от обжалваното решение.


title: Дело C-338/21: Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 31 май 2021 г. — Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/S.S., N.Z. и S.S.

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/7

      Преюдициално запитване от Raad van State (Нидерландия), постъпило на 31 май 2021 г. — Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/S.S., N.Z. и S.S.
      (Дело C-338/21)
      (2021/C 431/04)
      Език на производството: нидерландски

         Запитваща юрисдикция

      Raad van State

         Страни в главното производство

         Въззивник: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Въззиваеми: S.S., N.Z. и S.S.

         Преюдициалeн въпрос

      Следва ли член 27, параграф 3 и член 29 от Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство (ОВ L 180, 2013 г. (1)), да се тълкуват в смисъл, че допускат национална правна уредба като разглежданата в главното производство, чрез която държава членка е избрала да прилага член 27, параграф 3, буква в), но която уредба признава суспензивно действие по отношение на изпълнението на решение за прехвърляне и на жалба, подадена по административен или съдебен ред, срещу акт, постановен в производство по заявление за издаване на разрешение за пребиваване във връзка с трафик на хора, който акт, макар и да не е решение за прехвърляне, временно препятства действителното прехвърляне?

         (1)  Стр. 31.


title: Дело C-416/21: Преюдициално запитване от Bayerisches Oberstes Landesgericht (Германия), постъпило на 7 юли 2021 г. — Landkreis A.-F./J. Sch. Omnibusunternehmen и K. Reisen GmbH

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/7

      Преюдициално запитване от Bayerisches Oberstes Landesgericht (Германия), постъпило на 7 юли 2021 г. — Landkreis A.-F./J. Sch. Omnibusunternehmen и K. Reisen GmbH
      (Дело C-416/21)
      (2021/C 431/05)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bayerisches Oberstes Landesgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Landkreis A.-F.

         Ответници: J. Sch. Omnibusunternehmen, K. Reisen GmbH

         Подпомагаща страна: E. GmbH & Co. KG

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли член 57, параграф 4, буква г) от Директива 2014/24/ЕС (1) да се тълкува в смисъл, че възлагащият орган трябва да разполага с достатъчно убедителни данни за извършено от икономическите оператори нарушение на член 101 ДФЕС?

                  2)

                  Трябва ли член 57, параграф 4 от Директива 2014/24/ЕС като изчерпателна уредба на факултативните основания за изключване да се тълкува в смисъл, че принципът на равно третиране (член 18, параграф 1 от тази директива) не може да е пречка за възлагането на обществената поръчка, когато подадените оферти не са нито самостоятелни, нито независими?

                  3)

                  Трябва ли член 18, параграф 1 от Директива 2014/24/ЕС да се тълкува в смисъл, че не допуска поръчката да се възлага на предприятия, които образуват стопанска единица и всяко е подало своя оферта?

         (1)  Директива на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ L 94, 2014 г., стр. 65).


title: Дело C-447/21 P: Жалба, подадена на 20 юли 2021 г. от Petrus Kerstens срещу определението, постановено от Общия съд (седми състав) на 17 май 2021 г. по дело T-672/20, Kerstens/Комисия

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/8

      Жалба, подадена на 20 юли 2021 г. от Petrus Kerstens срещу определението, постановено от Общия съд (седми състав) на 17 май 2021 г. по дело T-672/20, Kerstens/Комисия
      (Дело C-447/21 P)
      (2021/C 431/06)
      Език на производството: френски

         Страни

         Жалбоподател: Petrus Kerstens (представител: C. Mourato, адвокат)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

                  —

                  да се отмени определение на Общия съд от 17 май 2021 г., Kerstens/Комисия (T-672/20),

                  —

                  да се обяви разглежданата жалба за допустима,

                  —

                  ако се приеме, че етапът на производството не позволява делото да се разгледа по същество, да се върне делото на Общия съд за произнасяне по спора по същество,

                  —

                  да не се произнася по съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Четирите основания за обжалване се отнасят до допустимостта на жалбата, подадена от жалбоподателя в първоинстанционното производство.
      С първото основание жалбоподателят твърди, че като е приел, че жалбата за отмяна на решенията от 20 и 31 януари 2020 г. е недопустима, Общият съд е нарушил правилата относно тежестта на доказване, както и член 91, параграф 3 от Правилника за длъжностните лица, и е изопачил фактите и доказателствата.
      С второто основание жалбоподателят счита, че Общият съд не е мотивирал в достатъчна степен обжалваното определение.
      С третото основание жалбоподателят твърди, че Общият съд съществено е нарушил принципа на правна сигурност по отношение на определянето на датата на съобщаване на обжалвания акт.
      С четвъртото и последно основание жалбоподателят счита, че Общият съд е нарушил принципа на равно третиране на длъжностните лица по отношение на определянето на датата на съобщаване на актовете, чиито адресат е той, и които следва да бъдат разгледани по съдебен ред.


title: Дело C-487/21: Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht (Австрия), постъпило на 9 август 2021 г. — F.F.

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/8

      Преюдициално запитване от Bundesverwaltungsgericht (Австрия), постъпило на 9 август 2021 г. — F.F.
      (Дело C-487/21)
      (2021/C 431/07)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Bundesverwaltungsgericht

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: F.F.

         Други страни: Österreichische Datenschutzbehörde, CRIF GmbH

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли понятието „копие“ в член 15, параграф 3 от Регламент (ЕС) 2016/679 (1) (наричан по-нататък „ОРЗД“) да се тълкува в смисъл, че означава фотокопие, съответно факсимиле или електронно копие на (електронни) данни, или съгласно разбирането за това понятие в германските, френските и английските речници то включва и „Abschrift“, „double“ („duplicata“) или „transcript“?

                  2)

                  Трябва ли член 15, параграф 3, първо изречение от ОРЗД, съгласно който „администраторът предоставя копие от личните данни, които са в процес на обработване“, да се тълкува в смисъл, че в него е установено общо право на субекта на данните да му бъде предоставено копие също и на цели документи, в които се обработват лични данни на субекта на данните, съответно да му бъде предоставено копие от извлечение от база данни в случай на обработване на лични данни в такава база данни, или за субекта на данните е налице само законово право на точно възпроизвеждане на личните данни, до които се иска достъп съгласно член 15, параграф 1 от ОРЗД?

                  3)

                  Ако на втория въпрос се отговори в смисъл, че за субекта на данните е налице само право на точно възпроизвеждане на личните данни, до които се иска достъп съгласно член 15, параграф 1 от ОРЗД, трябва ли член 15, параграф 3, първо изречение от ОРЗД да се тълкува в смисъл, че в зависимост от естеството на обработваните данни (напр. що се отнася до посочените в съображение 63 диагнози, резултати от прегледи, становища или документи във връзка с изпит по смисъла на решение на Съда от 20 декември 2017 г., Nowak (2)) и задължението за прозрачност, предвидено в член 12, параграф 1 от ОРЗД, все пак в отделни случаи може да е необходимо на субекта на данните да се предоставят и пасажи от текста или цели документи?

                  4)

                  Трябва ли понятието „информация“, която съгласно член 15, параграф 3, трето изречение от ОРЗД, когато субектът на данни подава искане с електронни средства, „по възможност […] се предоставя в широко използвана електронна форма, освен ако субектът на данни не е поискал друго“, да се тълкува в смисъл, че се отнася само до посочените в член 15, параграф 3, първо изречение „лични данни, които са в процес на обработване“?

                              a)

                              При отрицателен отговор на въпрос 4 трябва ли понятието „информация“, която съгласно член 15, параграф 3, трето изречение от ОРЗД, когато субектът на данни подава искане с електронни средства, „по възможност […] се предоставя в широко използвана електронна форма, освен ако субектът на данни не е поискал друго“, да се тълкува в смисъл, че освен това се отнася и до информацията съгласно член 15, параграф 1, букви а)—з) от ОРЗД?

                              б)

                              При отрицателен отговор и на въпрос 4.а, трябва ли понятието „информация“, която съгласно член 15, параграф 3, трето изречение от ОРЗД, когато субектът на данни подава искане с електронни средства, „по възможност […] се предоставя в широко използвана електронна форма, освен ако субектът на данни не е поискал друго“, да се тълкува в смисъл, че освен „личните данни, които са в процес на обработване“, и посочената в член 15, параграф 1, букви а)—з) от ОРЗД информация, се отнася напр. и до метаданните, съдържащи се в тях?

         (1)  Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/EО (Общ регламент относно защитата на данните) (ОВ L 119, 2016 г., стр. 1).

         (2)  C-434/16, EU:C:2017:994.


title: Дело C-494/21: Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 11 август 2021 г. — Eircom Limited/Commission for Communications Regulation

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/9

      Преюдициално запитване от High Court (Ирландия), постъпило на 11 август 2021 г. — Eircom Limited/Commission for Communications Regulation
      (Дело C-494/21)
      (2021/C 431/08)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      High Court (Ирландия)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Eircom Limited

         Ответник: Commission for Communications Regulation

         При участието на: Vodafone Ireland Limited, Three Ireland (Hutchinson) Limited, Three Ireland Services (Hutchinson) Limited

         Преюдициален въпрос

      Когато:

                  1)

                  пазарът на далекосъобщенията е либерализиран и има множество доставчици на далекосъобщителни услуги, действащи на него,

                  2)

                  националният регулаторен орган (наричан по-нататък „НРО“) е избрал един доставчик на услуги (наричан по-нататък „доставчикът на универсална услуга“ или „ДУУ“) за изпълнение на задълженията за предоставяне на универсална услуга (наричани по-нататък „ЗПУУ“),

                  3)

                  НРО е установил, че е налице положителен нетен разход във връзка с изпълнението на ЗПУУ (наричан по-нататък „нетният разход по ЗПУУ“), и

                  4)

                  НРО е установил, че нетният разход по ЗПУУ е значителен в сравнение с административните разходи за въвеждане на механизъм за споделяне на нетния разход по ЗПУУ между участниците на пазара,

            ако по силата на задълженията си по Директива 2002/22 за универсалната услуга (1) НРО е длъжен да отчете дали нетният разход по ЗПУУ е прекомерен предвид възможностите на ДУУ да го понесе, като се отчитат всички характеристики на ДУУ, и по-специално равнището на неговото оборудване, икономическото и финансовото му положение и пазарният му дял (както е посочено в точка 42 от решение Base), допускат ли директивите НРО да извърши тази преценка, вземайки предвид единствено характеристиките/положението на ДУУ, или е длъжен да прецени характеристиките/положението на ДУУ спрямо неговите конкуренти на съответния пазар?

         (1)  Директива 2002/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги (Директива за универсалната услуга) (OB L 108, 2002 г., стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 213).


title: Дело C-506/21: Преюдициално запитване от Landgericht Erfurt (Германия), постъпило на 18 август 2021 г. — UM/Daimler AG

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/10

      Преюдициално запитване от Landgericht Erfurt (Германия), постъпило на 18 август 2021 г. — UM/Daimler AG
      (Дело C-506/21)
      (2021/C 431/09)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Landgericht Erfurt

         Страни в главното производство

         Ищец: UM

         Ответник: Daimler AG

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Имат ли член 18, параграф 1, член 26, параграф 1 и член 46 от Директива 2007/46/ЕО (1) във връзка с членове 4, 5 и 13 от Регламент (ЕО) № 715/2007 (2) за цел и защитата на интересите и имуществото на отделните купувачи на моторни превозни средства? Включва ли това и интересът на отделния купувач на превозно средство да не придобие превозно средство, което не съответства на изискванията на правото на Съюза, по-специално да не придобие превозно средство, оборудвано със забранено измервателно-коригиращо устройство по смисъла на член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 715/2007?

                  2)

                  Изисква ли правото на Съюза, и по-специално принципът на ефективност и европейските основни права, както и присъщите права на природата, купувачът на превозното средство да разполага с граждански иск за обезщетение за вреди срещу производителя на превозното средство при всяко виновно — непредпазливо или умишлено — действие на производителя на превозното средство при пускането на пазара на превозно средство, оборудвано със забранено измервателно-коригиращо устройство по смисъла на член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 715/2007?

                  3)

                  Допуска ли правото на Съюза, и по-специално член 267 ДФЕС във връзка с член 19, параграф 1 ДЕС и член 47 от Хартата на основните права, германски разпоредби като член 348, параграф 3 от ZPO и свързаната с него съдебна практика, доколкото те затрудняват, забавят или препятстват отправянето на преюдициално запитване до Съда на Европейския съюз? Отнася ли се това и за разпоредбите на германското право относно пристрастността, като например член 42 от ZPO?

         (1)  Директива 2007/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 септември 2007 година за създаване на рамка за одобрение на моторните превозни средства и техните ремаркета, както и на системи, компоненти и отделни технически възли, предназначени за такива превозни средства (Рамкова директива) (ОВ L 263, 2007 г., стр. 1.)

         (2)  Регламент (ЕО) № 715/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 20 юни 2007 година за типово одобрение на моторни превозни средства по отношение на емисиите от леки превозни средства за превоз на пътници и товари (Евро 5 и Евро 6) и за достъпа до информация за ремонт и техническо обслужване на превозни средства (ОВ L 171, 2007 г., стр. 1.)


title: Дело C-507/21 P: Жалба, подадена на 18 август 2021 г. от Puma SE, Puma United Kingdom Ltd, Puma Nordic AB, Austria Puma Dassler GmbH, Puma Italia Srl, Puma France SAS, Puma Denmark A/S, Puma Iberia, SL, Puma Retail AG срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 9 юни 2021 г. по дело T-781/16, Puma и др./Комисия

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/11

      Жалба, подадена на 18 август 2021 г. от Puma SE, Puma United Kingdom Ltd, Puma Nordic AB, Austria Puma Dassler GmbH, Puma Italia Srl, Puma France SAS, Puma Denmark A/S, Puma Iberia, SL, Puma Retail AG срещу решението, постановено от Общия съд (трети състав) на 9 юни 2021 г. по дело T-781/16, Puma и др./Комисия
      (Дело C-507/21 P)
      (2021/C 431/10)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподатели: Puma SE, Puma United Kingdom Ltd, Puma Nordic AB, Austria Puma Dassler GmbH, Puma Italia Srl, Puma France SAS, Puma Denmark A/S, Puma Iberia, SL, Puma Retail AG (представители: E. Vermulst, J. Cornelis, advocaten)

         Друга страна в производството: Европейска комисия

         Искания на жалбоподателя

      Жалбоподателите искат от Съда:

                  —

                  да отмени обжалваното съдебно решение,

                  —

                  да отмени Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1395 (1) на Комисията от 18 август 2016 г., Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1647 (2) на Комисията от 13 септември 2016 г. и Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1731 (3) на Комисията от 28 септември 2016 г., и

                  —

                  да осъди Европейската комисия да плати разноските на жалбоподателите, свързани с настоящата жалба, както и тези, направени в производството пред Общия съд по дело T-781/16,

            или при условията на евентуалност,

                  —

                  да върне делото на Общия съд за ново разглеждане, и

                  —

                  да не се произнася по съдебните разноски, направени в производство пред Общия съд и в производството по обжалване.

         Основания и основни доводи

      В подкрепа на жалбата си жалбоподателите се позовават на три основания.
      Първо, в обжалваното съдебно решение не е разгледана същността на първото основание на жалбата и по този начин е нарушено задължението за мотивиране.
      Второ, в обжалваното съдебно решение е приложен погрешен правен тест при разглеждане на жалбата във връзка с част от третото основание, че обжалваните регламенти нарушават принципа на пропорционалност.
      Трето, в контекста на част от четвъртото основание на жалбата в обжалваното съдебно решение е направено погрешно тълкуване на Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/223 (4) на Комисията от 17 февруари 2016 година за установяване на процедура за оценка на някои искания за получаване на статут на дружество, работещо в условията на пазарна икономика, и за индивидуално третиране, подадени от производители износители от Китай и Виетнам, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14, и е игнориран правният принцип, че никой не може да извлече облага от собственото си неправомерно поведение.

         (1)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1395 на Комисията от 18 август 2016 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и за окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република, произведени от Buckinghan Shoe Mfg Co., Ltd., Buildyet Shoes Mfg., DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd, Dongguan Stella Footwear Co Ltd, Dongguan Taiway Sports Goods Limited, Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co., Jianle Footwear Industrial, Sihui Kingo Rubber Shoes Factory, Synfort Shoes Co. Ltd., Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd., Wei Hao Shoe Co. Ltd., Wei Hua Shoe Co. Ltd. и Win Profile Industries Ltd, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (OВ L 225, 2016 г., стр. 52).

         (2)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1647 на Комисията от 13 септември 2016 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Виетнам и произведени от Best Royal Co. Ltd, Lac Cuong Footwear Co., Ltd, Lac Ty Co., Ltd, Saoviet Joint Stock Company (Megastar Joint Stock Company), VMC Royal Co Ltd, Freetrend Industrial Ltd. и свързаното с него дружество Freetrend Industrial A (Vietnam) Co, Ltd., Fulgent Sun Footwear Co., Ltd, General Shoes Ltd, Golden Star Co, Ltd, Golden Top Company Co., Ltd, Kingmaker Footwear Co. Ltd., Tripos Enterprise Inc., Vietnam Shoe Majesty Co., Ltd, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (OВ L 245, 2016 г., стр. 16).

         (3)  Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/1731 на Комисията от 28 септември 2016 година за повторно налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на някои обувки с горна част от кожа с произход от Китайската народна република и Виетнам, произведени от General Footwear Ltd (China), Diamond Vietnam Co Ltd и Ty Hung Footgearmex/Footwear Co. Ltd, и за изпълнение на решението на Съда на Европейския съюз по съединени дела C-659/13 и C-34/14 (OВ L 262, 2016 г., стр. 4).

         (4)  OВ L 41, 2016 г., стр. 3.


title: Дело C-528/21: Преюдициално запитване от Fővárosi Törvényszék (Унгария), постъпило на 26 август 2021 г. — M.D./Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Budapesti és Pest Megyei Regionális Igazgatósága

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/12

      Преюдициално запитване от Fővárosi Törvényszék (Унгария), постъпило на 26 август 2021 г. — M.D./Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Budapesti és Pest Megyei Regionális Igazgatósága
      (Дело C-528/21)
      (2021/C 431/11)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Fővárosi Törvényszék

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: M.D.

         Ответник: Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Budapesti és Pest Megyei Regionális Igazgatósága

         Преюдициални въпроси

                  1)

                  Трябва ли членове 5 и 11 от Директива 2008/115/ЕО (1) и член 20 ДФЕС във връзка с членове 7, 20, 24 и 47 от Хартата да се тълкуват в смисъл, че не допускат практика на държава членка, с която обхватът на законодателна реформа се разширява така, че в него попадат процедури по ново разглеждане, провеждани по силата на съдебно разпореждане, издадено в рамките на образувани преди тази реформа процедури, като вследствие на същата спрямо гражданин на трета страна, член на семейството на гражданин на Съюза, се прилагат много по-неблагоприятни процесуални правила до степен той да изгуби статута си на лице, което не подлежи на връщане дори и на основания, свързани с обществения ред, обществената сигурност или националната сигурност, който статут е получил поради продължителността на пребиваването си към момента; да му бъде отказана впоследствие карта за постоянно пребиваване въз основа на същото това фактическо положение и на основания, свързани с националната сигурност; да му бъде отнета издадената му карта за пребиваване, след което да му бъде наложена забрана за влизане и пребиваване, без в нито една от процедурите да се прецени неговото лично и семейно положение — и по-специално в този контекст фактът, че на негова издръжка има ненавършил пълнолетие унгарски гражданин — все решения, които имат за последица или разрушаването на семейното единство, или принуждаването на граждани на Съюза, членове на семейството на гражданин на трета страна, включително ненавършилото му пълнолетие дете, да напуснат територията на държавата членка?

                  2)

                  Трябва ли членове 5 и 11 от Директива 2008/115 и член 20 ДФЕС във връзка с членове 7 и 24 от Хартата да се тълкуват в смисъл, че не допускат практика на държава членка, при която на гражданин на трета страна, член на семейството на гражданин на Съюза, се налага забрана за влизане и пребиваване с мотива, че пребиваването му представлява действителна, пряка и сериозна заплаха за националната сигурност на страната, без преди това да се преценява личното и семейното му положение?
                  При утвърдителен отговор на първия или втория въпрос:

                  3)

                  Трябва ли член 20 ДФЕС и членове 5 и 13 от Директива 2008/115 във връзка с членове 20 и 47 от Хартата, както и съображение 22 от Директива 2008/115, в което като първостепенно съображение се посочва задължението за отчитане на висшия интерес на детето, и съображение 24 от същата директива, което изисква да се гарантират основните права и принципи, признати от Хартата, да се тълкуват в смисъл, че ако националният съд, позовавайки се на решение на Съда на Европейския съюз, обяви, че правото на държавата членка или основаващата се на това право практика на имиграционната служба противоречат на правото на Съюза, той може при преценката на правното основание на забраната за влизане и пребиваване да вземе предвид, като придобито от жалбоподателя в настоящия случай право, факта, че при действието на a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi I. törvény (Закон № I от 2007 г. за влизането и пребиваването на лица, имащи право на свободно движение и пребиваване) жалбоподателят е отговарял на предвиденото за целите на прилагането на член 42 от този закон, а именно законно пребиваване в Унгария в продължение на повече от десет години, или този съд, при проверката дали основателно е наложена забраната за влизане и пребиваване, трябва да се позове пряко на член 5 от Директива 2008/115, за да вземе предвид семейното и личното положение, след като разпоредби в това отношение липсват в a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény (Закон № II от 2007 г. за влизането и пребиваването на граждани на трети страни)?

                  4)

                  В съответствие ли е с правото на Съюза, по-специално с правото на ефективна защита, гарантирано в член 13 от Директива 2008/115, и с правото на справедлив съдебен процес, предвидено в член 47 от Хартата, практика на държава членка, съгласно която в рамките на производство, образувано по надлежна жалба на гражданин на трета страна, член на семейството на гражданин на Съюза, имиграционната служба не изпълнява влязло в сила съдебно решение, предоставящо непосредствена съдебна защита срещу изпълнението на нейното решение, като се позовава на обстоятелството, че вече е въвела в Шенгенската информационна система (ШИС II) сигнал за забрана за влизане и пребиваване, вследствие на което гражданинът на трета страна, член на семейството на гражданин на Съюза, не може да упражни лично правото си на обжалване, нито да влиза в Унгария за времето на производството до влизането в сила на решение по неговото дело?

         (1)  Директива 2008/115/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни (ОВ L 348, 2008 г., стр. 98).


title: Дело C-540/21: Иск, предявен на 27 август 2021 г. — Комисия/Словакия

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/13

      Иск, предявен на 27 август 2021 г. — Комисия/Словакия
      (Дело C-540/21)
      (2021/C 431/12)
      Език на производството: словашки

         Страни

         Ищец: Европейска комисия (представители: R. Lindenthal, I. Rubene и A. Tokár)

         Ответник: Словашка република

         Искания на ищеца

                  —

                  да се установи, че като е приела член 33a от Zákon č. 170/2018 Z. z. (Закон № 170/2018), добавен със Zákon č. 136/2020 Z. z. z 20. mája 2020 (Закон № 136/2020 от 20 май 2020 г.), Словашката република не е изпълнила задълженията си по член 12, параграф 2, параграф 3, буква б) и параграф 4 във връзка с член 4 от Директива (ЕС) 2015/2302 (1), и

                  —

                  Словашката република да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.

         Основания и основни доводи

      Съгласно член 12, параграф 2 от Директива (ЕС) 2015/2302 пътуващият има право да прекрати договора за пакетно туристическо пътуване преди започване на изпълнението на туристическия пакет, без да заплаща никаква такса за прекратяване на договора, в случай на непредотвратими и извънредни обстоятелства, настъпили в мястото на дестинацията или в непосредствена близост до него, които засягат значително изпълнението на туристическия пакет или превоза на пътници до дестинацията. Съгласно член 12, параграф 3, буква б) организаторът също може да прекрати договора за пакетно туристическо пътуване, ако е възпрепятстван да изпълни договора поради непредотвратими и извънредни обстоятелства.
      Член 12, параграф 4 от Директива (ЕС) 2015/2302 предвижда, че в случай на прекратяване на договора за пакетно туристическо пътуване организаторът е длъжен да възстанови всички суми на пътуващия без необосновано забавяне и при всички случаи не по-късно от 14 дни след прекратяване на договора за пакетно туристическо пътуване. Същевременно член 4 от Директивата забранява на държавите членки да въвеждат в националното си право разпоредби, отклоняващи се от предвидените в Директивата, включително по-строги или по-малко строги разпоредби, с които се гарантира различно равнище на защита на пътуващите.
      С приемането на Zákon č. 136/2020 Z. z., ktorým sa dopĺňa zákon č. 170/2018 Z. z. o zájazdoch, spojených službách cestovného ruchu, niektorých podmienkach podnikania v cestovnom ruchu (Закон № 136/2020 за допълнение на Закон № 170/2018 за организираните екскурзии, свързаните с тях туристически услуги и някои условия за извършването на туристическа дейност) Словашката република нарушава член 12, параграф 2, параграф 3, буква б) и параграф 4 във връзка с член 4 от Директивата.
      Всъщност член 33a, параграф 7 от Закон № 170/2018 предвижда, че туроператорът е длъжен да постигне съгласие с пътуващия за организирането на заместваща екскурзия най-късно до 31 август 2021 г. Съгласно член 33a, параграф 9, ако туроператорът не постигне съгласие с пътуващия за организирането на заместваща екскурзия до 31 август 2021 г., смята се, е развалил договора, и съответно е длъжен да възстанови на пътуващия всички суми, които е получил по този договор, незабавно и при всички случаи не по-късно от 14 септември 2021 г.

         (1)  Директива (ЕС) 2015/2302 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 година относно пакетните туристически пътувания и свързаните пътнически услуги, за изменение на Регламент (ЕО) № 2006/2004 и Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 90/314/ЕИО на Съвета (ОВ L 326, 2015 г., стр. 1).


title: Дело C-57/19 P: Решение на Съда (четвърти състав) от 2 септември 2021 г. — Европейска комисия/Tempus Energy Ltd, Tempus Energy Technology Ltd, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (Обжалване — Държавни помощи — Схема за помощ — Член 108, параграфи 2 и 3 ДФЕС — Регламент (ЕО) № 659/1999 — Член 4, параграфи 3 и 4 — Понятие „съмнения в съвместимостта с общия пазар на мярка, за която е отправено уведомление“ — Решение да не се повдигат възражения — Незапочване на официалната процедура по разследване — Насоки относно държавната помощ за опазване на околната среда и за енергетика за периода 2014 — 2020 г. — Кодекс на най-добри практики при провеждане на процедури на контрол на държавните помощи — Контакти, „предхождащи уведомлението“ — Процесуални права на заинтересованите страни — Пазар на капацитет на електроенергия в Обединеното кралство)

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/14

      Решение на Съда (четвърти състав) от 2 септември 2021 г. — Европейска комисия/Tempus Energy Ltd, Tempus Energy Technology Ltd, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия
      (Дело C-57/19 P) (1)

      (Обжалване - Държавни помощи - Схема за помощ - Член 108, параграфи 2 и 3 ДФЕС - Регламент (ЕО) № 659/1999 - Член 4, параграфи 3 и 4 - Понятие „съмнения в съвместимостта с общия пазар на мярка, за която е отправено уведомление“ - Решение да не се повдигат възражения - Незапочване на официалната процедура по разследване - Насоки относно държавната помощ за опазване на околната среда и за енергетика за периода 2014 — 2020 г. - Кодекс на най-добри практики при провеждане на процедури на контрол на държавните помощи - Контакти, „предхождащи уведомлението“ - Процесуални права на заинтересованите страни - Пазар на капацитет на електроенергия в Обединеното кралство)
      (2021/C 431/13)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: É. Gippini Fournier и P. Němečková)

         Други страни в производството: Tempus Energy Ltd, Tempus Energy Technology Ltd (представители: J. Derenne и D. Vallindas, avocats, и C. Ziegler, Rechtsanwalt), Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия (представители: първоначално F. Shibli, S. McCrory и Z. Lavery, впоследствие F. Shibli и S. McCrory, подпомагани от G. Facenna, QC, и D. Mackersie, barrister)

         Встъпила страна в подкрепа на жалбоподателя: Република Полша (представител: B. Majczyna)

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решение на Общия съд на Европейския съюз от 15 ноември 2018 г., Tempus Energy и Tempus Energy Technology/Комисия (T-793/14, EU:T:2018:790).

                  2)

                  Отхвърля жалбата по дело T-793/14.

                  3)

                  Tempus Energy Ltd и Tempus Energy Technology Ltd понасят, наред с направените от тях съдебни разноски, и съдебните разноски, направени от Европейската комисия в производствата пред Общия съд на Европейския съюз и пред Съда.

                  4)

                  Република Полша и Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия понасят направените от тях съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 148, 29.4.2019 г.


title: Дело C-570/19: Решение на Съда (четвърти състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициално запитване от High Court (Ирландия) — Ирландия) — Irish Ferries Ltd/National Transport Authority (Преюдициално запитване — Морски транспорт — Права на пътниците, пътуващи по море или по вътрешни водни пътища — Регламент (ЕС) № 1177/2010 — Членове 18 и 19, член 20, параграф 4 и членове 24 и 25 — Отмяна на пътническа услуга — Забавена доставка на плавателен съд на превозвача — Предизвестие преди датата на първоначално планираното заминаване — Последици — Право на пренасочване — Условия — Поемане на допълнителните разходи — Право на обезщетение — Изчисляване — Понятие за цена на билета — Национален орган, отговарящ за прилагането на Регламент № 1177/2010 — Компетентност — Понятие за жалба — Преценка на валидността — Членове 16, 17, 20 и 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Принципи на пропорционалност, на правна сигурност и на равно третиране)

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/15

      Решение на Съда (четвърти състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициално запитване от High Court (Ирландия) — Ирландия) — Irish Ferries Ltd/National Transport Authority
      (Дело C-570/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Морски транспорт - Права на пътниците, пътуващи по море или по вътрешни водни пътища - Регламент (ЕС) № 1177/2010 - Членове 18 и 19, член 20, параграф 4 и членове 24 и 25 - Отмяна на пътническа услуга - Забавена доставка на плавателен съд на превозвача - Предизвестие преди датата на първоначално планираното заминаване - Последици - Право на пренасочване - Условия - Поемане на допълнителните разходи - Право на обезщетение - Изчисляване - Понятие за цена на билета - Национален орган, отговарящ за прилагането на Регламент № 1177/2010 - Компетентност - Понятие за жалба - Преценка на валидността - Членове 16, 17, 20 и 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз - Принципи на пропорционалност, на правна сигурност и на равно третиране)
      (2021/C 431/14)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      High Court (Ирландия)

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Irish Ferries Ltd

         Ответник: National Transport Authority

         Диспозитив

                  1)

                  Регламент (ЕС) № 1177/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 година относно правата на пътниците, пътуващи по море или по вътрешни водни пътища, и за изменение на Регламент (ЕО) № 2006/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че е приложим, когато превозвач отмени пътническа услуга, като спази предизвестие от няколко седмици преди първоначално планираното заминаване, тъй като доставката на плавателния съд, който е трябвало да извърши превоза, е забавена и не е било възможно той да бъде заменен с друг плавателен съд.

                  2)

                  Член 18 от Регламент № 1177/2010 трябва да се тълкува в смисъл, че когато пътническа услуга е отменена и няма алтернативна транспортна услуга по същата линия, превозвачът е длъжен да предложи на пътника, въз основа на предвиденото в тази разпоредба право на последния на пренасочване до крайното местоназначение при съпоставими условия и във възможно най-кратък срок, алтернативна транспортна услуга по маршрут, различен от този на отменената услуга, или услуга по морски превоз, съчетана с други видове превоз, като автомобилен или железопътен транспорт, и е длъжен да поеме евентуалните допълнителни разходи, направени от пътника в рамките на това пренасочване до крайното местоназначение.

                  3)

                  Членове 18 и член 19 от Регламент № 1177/2010 трябва да се тълкуват в смисъл, че когато превозвач отмени пътническа услуга, като спази предизвестие от няколко седмици преди първоначално планираното заминаване, пътникът има право на обезщетение по член 19 от този регламент, когато реши в съответствие с член 18 от посочения регламент да бъде пренасочен във възможно най-кратък срок или да отложи пътуването си за по-късна дата, и стигне до първоначално предвиденото крайно местоназначение със закъснение над праговете, определени в член 19 от същия регламент. За разлика от това, когато пътник реши да му бъде възстановена цената на билета, той няма такова право на обезщетение по този член.

                  4)

                  Член 19 от Регламент № 1177/2010 трябва да се тълкува в смисъл, че съдържащото се в този член понятие „цена на билета“ включва разходите за избраните от пътника допълнителни факултативни услуги, като резервация за каюта или клетка за превоз на животни или достъп до първокласни салони.

                  5)

                  Член 20, параграф 4 от Регламент № 1177/2010 трябва да се тълкува в смисъл, че забавената доставка на плавателен съд за превоз на пътници, довела до отмяната на всички пътувания, които е трябвало да бъдат извършени с този плавателен съд в рамките на нова морска линия, не попада в обхвата на понятието „извънредни обстоятелства“ по смисъла на тази разпоредба.

                  6)

                  Член 24 от Регламент № 1177/2010 трябва да се тълкува в смисъл, че не задължава пътника, който иска да получи обезщетение на основание член 19 от този регламент, да подаде искането си под формата на жалба пред превозвача в срок от два месеца, считано от датата, на която транспортната услуга е била или е трябвало да бъде извършена.

                  7)

                  Член 25 от Регламент № 1177/2010 трябва да се тълкува в смисъл, че от компетентността на национален орган по прилагане на този регламент, определен от една държава членка, е не само пътническата услуга, извършена от пристанище, намиращо се на територията на тази държава членка, но и пътническата услуга, извършена от пристанище, намиращо се на територията на друга държава членка, в посока към пристанище, намиращо се на територията на първата държава членка, когато тази последна транспортна услуга се вписва в рамките на двупосочно пътуване, което е отменено изцяло.

                  8)

                  При разглеждането на десетия въпрос не се установяват обстоятелства, които могат да засегнат валидността на членове 18 и 19 от Регламент № 1177/2010.

         (1)  ОВ C 328, 30.9.2019 г.


title: Дело C-579/19: Решение на Съда (четвърти състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Supreme Court of the United Kingdom — Обединено кралство) — The Queen, по искане на Association of Independent Meat Suppliers, Cleveland Meat Company Ltd/The Food Standards Agency (Преюдициално запитване — Защита на здравето — Регламент (ЕО) № 854/2004 — Член 5, точка 2 — Регламент (ЕО) № 882/2004 — Член 54, параграф 3 — Хигиенни правила, приложими за храните от животински произход — Следкланичен преглед на трупа и вътрешните органи — Официален ветеринарен лекар — Здравна маркировка — Отказ — Месо, обявено за негодно за консумация от човека — Право на обжалване на решение на официалния ветеринарен лекар — Ефективна съдебна защита — Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз)

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/16

      Решение на Съда (четвърти състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Supreme Court of the United Kingdom — Обединено кралство) — The Queen, по искане на Association of Independent Meat Suppliers, Cleveland Meat Company Ltd/The Food Standards Agency
      (Дело C-579/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Защита на здравето - Регламент (ЕО) № 854/2004 - Член 5, точка 2 - Регламент (ЕО) № 882/2004 - Член 54, параграф 3 - Хигиенни правила, приложими за храните от животински произход - Следкланичен преглед на трупа и вътрешните органи - Официален ветеринарен лекар - Здравна маркировка - Отказ - Месо, обявено за негодно за консумация от човека - Право на обжалване на решение на официалния ветеринарен лекар - Ефективна съдебна защита - Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
      (2021/C 431/15)
      Език на производството: английски

         Запитваща юрисдикция

      Supreme Court of the United Kingdom

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: The Queen, по искане на Association of Independent Meat Suppliers, Cleveland Meat Company Ltd

         Ответник: The Food Standards Agency

         Диспозитив

                  1)

                  Регламент (ЕО) № 854/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за определяне на специфичните правила за организирането на официален контрол върху продуктите от животински произход, предназначени за човешка консумация, изменен с Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година, както и Регламент № 882/2004 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, по силата на която в случай, че официален ветеринарен лекар откаже да постави здравна маркировка върху кланичен труп и собственикът на трупа не е съгласен с това решение, официалният ветеринарен лекар трябва да сезира съда, който да вземе решение по същество и въз основа на техническите становища на експертите, назначени от всяка от страните, дали посоченият кланичен труп отговаря на изискванията за безопасност на храните, без формално да може да отмени решенията на официалния ветеринарен лекар или да разпореди отпадането на действието на тези решения.

                  2)

                  Член 54 от Регламент № 882/2004 във връзка със съображение 43 от същия регламент, разглеждани в светлината на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, съгласно която решението, взето от официален ветеринарен лекар в съответствие с член 5, точка 2 от Регламент № 854/2004, изменен с Регламент № 882/2004, да не поставя здравна маркировка върху кланичен труп, може да е предмет само на ограничен съдебен контрол, в рамките на който сезираната юрисдикция може да отмени това решение на всяко основание, поради което то е незаконосъобразно, включително ако ветеринарният лекар е действал с цел, различна от тази, за която са му предоставени правомощия, ако не е приложил адекватните правни критерии или ако решението му е неоснователно или не е подкрепено с достатъчно доказателства.

         (1)  ОВ C 328, 30.9.2019 г.


title: Дело C-647/19 P: Решение на Съда (четвърти състав) от 2 септември 2021 г. — Ja zum Nürburgring eV/Европейска комисия (Обжалване — Държавни помощи — Помощи в полза на комплекса на Нюрбургринг (Германия) — Решение, с което помощите се обявяват за несъвместими с вътрешния пазар — Продажба на активи на получатели на държавни помощи, които са обявени за несъвместими — Открита, прозрачна, недискриминационна и безусловна тръжна процедура — Решение, с което се установява, че възстановяването на несъвместимите помощи не се отнася до новия собственик на комплекса на Нюрбургринг и че последният не е получил нова помощ за придобиването на този комплекс — Допустимост — Качество на заинтересована страна — Лично засегнато лице — Нарушение на процесуалните права на заинтересованите страни — Трудности, които изискват започването на официална процедура по разследване — Мотивация — Изопачаване на доказателствата)

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/17

      Решение на Съда (четвърти състав) от 2 септември 2021 г. — Ja zum Nürburgring eV/Европейска комисия
      (Дело C-647/19 P) (1)

      (Обжалване - Държавни помощи - Помощи в полза на комплекса на Нюрбургринг (Германия) - Решение, с което помощите се обявяват за несъвместими с вътрешния пазар - Продажба на активи на получатели на държавни помощи, които са обявени за несъвместими - Открита, прозрачна, недискриминационна и безусловна тръжна процедура - Решение, с което се установява, че възстановяването на несъвместимите помощи не се отнася до новия собственик на комплекса на Нюрбургринг и че последният не е получил нова помощ за придобиването на този комплекс - Допустимост - Качество на заинтересована страна - Лично засегнато лице - Нарушение на процесуалните права на заинтересованите страни - Трудности, които изискват започването на официална процедура по разследване - Мотивация - Изопачаване на доказателствата)
      (2021/C 431/16)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Ja zum Nürburgring eV (представители: D. Frey и M. Rudolph, Rechtsanwälte)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: L. Flynn, B. Stromsky и T. Maxian Rusche)

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решение на Общия съд на Европейския съюз от 19 юни 2019 г., Ja zum Nürburgring/Комисия (T-373/15, EU:T:2019:432), в частта му, в която Общият съд на Европейския съюз е отхвърлил жалбата за отмяна на член 1, последно тире от Решение (ЕС) 2016/151 на Комисията от 1 октомври 2014 година относно държавна помощ SA.31550 (2012/C) (ex 2012/NN), приведена в действие от Германия в полза на Nürburgring.

                  2)

                  Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3)

                  Отменя член 1, последно тире от Решение (ЕС) 2016/151 на Комисията от 1 октомври 2014 година относно държавна помощ SA.31550 (2012/C) (ex 2012/NN), приведена в действие от Германия в полза на Nürburgring.

                  4)

                  Ja zum Nürburgring eV и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 372, 4.11.2019 г.


title: Дело C-665/19 P: Решение на Съда (четвърти състав) от 2 септември 2021 г. — NeXovation, Inc./Европейска комисия (Обжалване — Държавни помощи — Помощи в полза на комплекса на Нюрбургринг (Германия) — Решение, с което помощите се обявяват отчасти за несъвместими с вътрешния пазар — Продажба на активи на получатели на държавни помощи, които са обявени за несъвместими — Открита, прозрачна, недискриминационна и безусловна тръжна процедура — Решение, с което се установява, че възстановяването на несъвместимите помощи не се отнася до новия собственик на комплекса на Нюрбургринг и че последният не е получил нова помощ за придобиването на този комплекс — Допустимост — Качество на заинтересована страна — Лично засегнато лице — Нарушение на процесуалните права на заинтересованите страни — Трудности, които изискват започването на официална процедура по разследване — Мотивация)

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/18

      Решение на Съда (четвърти състав) от 2 септември 2021 г. — NeXovation, Inc./Европейска комисия
      (Дело C-665/19 P) (1)

      (Обжалване - Държавни помощи - Помощи в полза на комплекса на Нюрбургринг (Германия) - Решение, с което помощите се обявяват отчасти за несъвместими с вътрешния пазар - Продажба на активи на получатели на държавни помощи, които са обявени за несъвместими - Открита, прозрачна, недискриминационна и безусловна тръжна процедура - Решение, с което се установява, че възстановяването на несъвместимите помощи не се отнася до новия собственик на комплекса на Нюрбургринг и че последният не е получил нова помощ за придобиването на този комплекс - Допустимост - Качество на заинтересована страна - Лично засегнато лице - Нарушение на процесуалните права на заинтересованите страни - Трудности, които изискват започването на официална процедура по разследване - Мотивация)
      (2021/C 431/17)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: NeXovation, Inc. (представители: първоначално A. von Bergwelt, M. Nordmann и L. Hettstedt, впоследствие A. von Bergwelt и M. Nordmann, Rechtsanwälte)

         Друга страна в производството: Европейска комисия (представители: L. Flynn, T. Maxian Rusche и B. Stromsky)

         Диспозитив

                  1)

                  Отменя решение на Общия съд на Европейския съюз от 19 юни 2019 г., NeXovation/Комисия (T-353/15, EU:T:2019:434), в частта му, в която Общият съд на Европейския съюз е отхвърлил жалбата за отмяна на член 1, последно тире от Решение (ЕС) 2016/151 на Комисията от 1 октомври 2014 година относно държавна помощ SA.31550 (2012/C) (ex 2012/NN), приведена в действие от Германия в полза на Nürburgring.

                  2)

                  Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

                  3)

                  Отменя член 1, последно тире от Решение (ЕС) 2016/151 на Комисията от 1 октомври 2014 година относно държавна помощ SA.31550 (2012/C) (ex 2012/NN), приведена в действие от Германия в полза на Nürburgring.

                  4)

                  NeXovation Inc. и Европейската комисия понасят направените от тях съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 372, 4.11.2019 г.


title: Дело C-718/18: Решение на Съда (четвърти състав) от 2 септември 2021 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия (Неизпълнение на задължения от държава членка — Вътрешен пазар на електроенергия и природен газ — Директива 2009/72/ЕО — Член 2, точка 21 — Член 19, параграфи 3, 5 и 8 — Член 37, параграф 1, буква a) и параграф 6, букви a) и б) — Директива 2009/73/ЕО — Член 2, точка 20 — Член 19, параграфи 3, 5 и 8 — Член 41, параграф 1, буква a) и параграф 6, букви a) и б) — Понятието „вертикално интегрирано предприятие“ — Ефективно отделяне на мрежите от дейностите по производство и доставка на електроенергия и природен газ — Независим преносен оператор — Независимост на персонала и ръководството на такъв оператор — Периоди за анализ — Дялово участие в капитала на вертикално интегрираното предприятие — Национални регулаторни органи — Независимост — Изключителна компетентност — Член 45 ДФЕС — Свободно движение на работници — Харта на основните права на Европейския съюз — Член 15 — Право на работниците да упражняват професия — Член 17 — Право на собственост — Член 52, параграф 1 — Ограничения — Принцип на демократичност)

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/19

      Решение на Съда (четвърти състав) от 2 септември 2021 г. — Европейска комисия/Федерална република Германия
      (Дело C-718/18) (1)

      (Неизпълнение на задължения от държава членка - Вътрешен пазар на електроенергия и природен газ - Директива 2009/72/ЕО - Член 2, точка 21 - Член 19, параграфи 3, 5 и 8 - Член 37, параграф 1, буква a) и параграф 6, букви a) и б) - Директива 2009/73/ЕО - Член 2, точка 20 - Член 19, параграфи 3, 5 и 8 - Член 41, параграф 1, буква a) и параграф 6, букви a) и б) - Понятието „вертикално интегрирано предприятие“ - Ефективно отделяне на мрежите от дейностите по производство и доставка на електроенергия и природен газ - Независим преносен оператор - Независимост на персонала и ръководството на такъв оператор - Периоди за анализ - Дялово участие в капитала на вертикално интегрираното предприятие - Национални регулаторни органи - Независимост - Изключителна компетентност - Член 45 ДФЕС - Свободно движение на работници - Харта на основните права на Европейския съюз - Член 15 - Право на работниците да упражняват професия - Член 17 - Право на собственост - Член 52, параграф 1 - Ограничения - Принцип на демократичност)
      (2021/C 431/18)
      Език на производството: немски

         Страни

         Жалбоподател: Европейска комисия (представители: M. Noll-Ehlers и O. Beynet)

         Ответник: Федерална република Германия (представители: първоначално J. Möller и T. Henze, впоследствие J. Möller и S. Eisenberg)

         Встъпила страна в подкрепа на ответника: Кралство Швеция (представители: първоначално C. Meyer-Seitz, A. Falk, H. Shev, J. Lundberg и H. Eklinder, впоследствие C. Meyer-Seitz, H. Shev и H. Eklinder)

         Диспозитив

                  1)

                  Като не е транспонирала правилно:

                              —

                              член 2, точка 21 от Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО и член 2, точка 20 от Директива 2009/73/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на природен газ и за отмяна на Директива 2003/55/ЕО,

                              —

                              член 19, параграфи 3 и 8 от Директиви 2009/72 и 2009/73,

                              —

                              член 19, параграф 5 от Директиви 2009/72 и 2009/73,

                              —

                              член 37, параграф 1, буква a) и параграф 6, букви a) и б) от Директива 2009/72, както и член 41, параграф 1, буква a) и параграф 6, букви a) и б) от Директива 2009/73,

                        1 Федерална република Германия не е изпълнила задълженията си по тези директиви.

                  2)

                  Осъжда Федерална република Германия да заплати съдебните разноски.

                  3)

                  Кралство Швеция понася направените от него съдебни разноски.

         (1)  ОВ C 54 du 11.2.2019 г.


title: Съединени дела C-721/19 и C-722/19: Решение на Съда (пети състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициални запитвания от Consiglio di Stato — Италия) — Sisal SpA (C-721/19), Stanleybet Malta Ltd (C-722/19), Magellan Robotech Ltd (C-722/19)/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ministero dell'Economia e delle Finanze (Преюдициално запитване — Членове 49 ДФЕС и 56 ДФЕС — Свободно предоставяне на услуги — Ограничения — Директива 2014/23/ЕС — Процедури за възлагане на договори за концесия — Член 43 — Съществени изменения — Моментни лотарийни игри — Национална правна уредба, която предвижда подновяването на концесия без нова процедура за възлагане — Директива 89/665/ЕИО — Член 1, параграф 3 — Правен интерес)

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/20

      Решение на Съда (пети състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициални запитвания от Consiglio di Stato — Италия) — Sisal SpA (C-721/19), Stanleybet Malta Ltd (C-722/19), Magellan Robotech Ltd (C-722/19)/Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ministero dell'Economia e delle Finanze
      (Съединени дела C-721/19 и C-722/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Членове 49 ДФЕС и 56 ДФЕС - Свободно предоставяне на услуги - Ограничения - Директива 2014/23/ЕС - Процедури за възлагане на договори за концесия - Член 43 - Съществени изменения - Моментни лотарийни игри - Национална правна уредба, която предвижда подновяването на концесия без нова процедура за възлагане - Директива 89/665/ЕИО - Член 1, параграф 3 - Правен интерес)
      (2021/C 431/19)
      Език на производството: италиански

         Запитваща юрисдикция

      Consiglio di Stato

         Страни в главното производство

         Жалбоподатели: Sisal SpA (C-721/19), Stanleybet Malta Ltd (C-722/19), Magellan Robotech Ltd (C-722/19)

         Ответници: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ministero dell'Economia e delle Finanze

         при участието на: Lotterie Nazionali Srl, Lottomatica Holding Srl, по-рано Lottomatica SpA (C-722/19),

         Диспозитив

                  1)

                  Правото на Съюза, и по-специално член 43, параграф 1, буква а) от Директива 2014/23/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за възлагане на договори за концесия, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която налага подновяването на договор за концесия без нова процедура за възлагане, когато този договор за възлагане е бил сключен с един-единствен концесионер, докато приложимото национално право е предвиждало, че такава концесия по принцип трябва да се възложи на няколко, най-много четирима, икономически оператори, в случай че с тази национална правна уредба се привежда в действие клауза, залегнала в първоначалния договор за концесия, който предвижда опцията за такова подновяване.

                  2)

                  Правото на Съюза, и по-специално член 43, параграф 1, буква д) от Директива 2014/23, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която предвижда, от една страна, подновяването на дадена концесия да бъде решено две години преди тя да изтече, и от друга, изменение на условията на плащане на дължимата от концесионера насрещна финансова престация, които фигурират в първоначалния договор за концесия, за да се осигурят нови и по-големи приходи в държавния бюджет, когато това изменение не е съществено по смисъла на член 43, параграф 4 от тази директива.

                  3)

                  Член 43, параграф 4 от Директива 2014/23 и член 1, параграф 3 от Директива 89/665/ЕИО на Съвета от 21 декември 1989 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прилагането на производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки за доставки и за строителство, изменена с Директива 2014/23, трябва да се тълкуват в смисъл, че даден икономически оператор може да подаде жалба срещу решение за подновяване на концесия, тъй като счита, че условията за изпълнение на първоначалния договор за концесия са били съществено изменени, независимо че не е участвал в първоначалната процедура за възлагане на тази концесия, стига към момента, в който трябва да бъде подновена концесията, той да докаже наличието на интерес да му бъде възложена такава концесия.

         (1)  ОВ C 432, 23.12.2019 г.


title: Дело C-741/19: Решение на Съда (голям състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Paris — Франция) — Република Молдова/Дружество Komstroy, правоприемник на дружеството Energoalians (Преюдициално запитване — Договор за Енергийната харта — Член 26 — Неприложимост между държави членки — Арбитражно решение — Съдебен контрол — Компетентност на юрисдикция на държава членка — Спор между оператор от трета държава и трета държава — Компетентност на Съда — Член 1, точка 6 от Договора за Енергийната харта — Понятие за инвестиция)

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/21

      Решение на Съда (голям състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Cour d'appel de Paris — Франция) — Република Молдова/Дружество Komstroy, правоприемник на дружеството Energoalians
      (Дело C-741/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Договор за Енергийната харта - Член 26 - Неприложимост между държави членки - Арбитражно решение - Съдебен контрол - Компетентност на юрисдикция на държава членка - Спор между оператор от трета държава и трета държава - Компетентност на Съда - Член 1, точка 6 от Договора за Енергийната харта - Понятие за инвестиция)
      (2021/C 431/20)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Cour d'appel de Paris

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Република Молдова

         Ответник: Дружество Komstroy, правоприемник на дружеството Energoalians

         Диспозитив

      Член 1, точка 6 и член 26, параграф 1 от Договора за Енергийната харта, подписан в Лисабон на 17 декември 1994 г., одобрен от името на Европейските общности с Решение 98/181/ЕО, ЕОВС, Евратом на Съвета и на Комисията от 23 септември 1997 година, трябва да се тълкуват в смисъл, че извършеното от предприятие на страна по този договор придобиване на произтичащо от договор за доставка на електроенергия вземане, което не е свързано с инвестиция, притежавано от предприятие на трета държава, която не е страна по този договор, и насочено срещу публично предприятие на друга договаряща страна по същия договор, не представлява „инвестиция“ по смисъла на тези разпоредби.

         (1)  ОВ C 413, 9.12.2019 г.


title: Дело C-790/19: Решение на Съда (втори състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Braşov — Румъния) — Parchetul de pe lângă Tribunalul Braşov/LG, MH (Преюдициално запитване — Предотвратяване на използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм — Директива (ЕС) 2015/849 — Директива 2005/60/ЕО — Престъпление по изпиране на пари — Изпиране, осъществено от извършителя на предикатното престъпление („самоизпиране“)

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/21

      Решение на Съда (втори състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Curtea de Apel Braşov — Румъния) — Parchetul de pe lângă Tribunalul Braşov/LG, MH
      (Дело C-790/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Предотвратяване на използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм - Директива (ЕС) 2015/849 - Директива 2005/60/ЕО - Престъпление по изпиране на пари - Изпиране, осъществено от извършителя на предикатното престъпление („самоизпиране“)
      (2021/C 431/21)
      Език на производството: румънски

         Запитваща юрисдикция

      Curtea de Apel Braşov

         Страни в главното производство

         Протестиращ: Parchetul de pe lângă Tribunalul Braşov

         Ответници: LG, MH

         при участието на: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov

         Диспозитив

      Член 1, параграф 2, буква а) от Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 година за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която предвижда, че престъплението изпиране на пари по смисъла на тази разпоредба може да бъде осъществено от извършителя на престъпната дейност, от която са получени съответните пари.

         (1)  ОВ C 54, 17.2.2020 г.


title: Дело C-836/19: Решение на Съда (четвърти състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Gera — Германия) — Toropet Ltd./Landkreis Greiz (Преюдициално запитване — Обществено здраве — Здравни правила относно странични животински продукти, непредназначени за консумация от човека — Регламент (ЕС) № 1069/2009 — Член 9, буква г) и член 10, букви а) и е) — Класифициране на продуктите — Разлагане, развала и наличие на чужди тела в материала — Въздействие върху първоначалното класифициране)

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/22

      Решение на Съда (четвърти състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Gera — Германия) — Toropet Ltd./Landkreis Greiz
      (Дело C-836/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Обществено здраве - Здравни правила относно странични животински продукти, непредназначени за консумация от човека - Регламент (ЕС) № 1069/2009 - Член 9, буква г) и член 10, букви а) и е) - Класифициране на продуктите - Разлагане, развала и наличие на чужди тела в материала - Въздействие върху първоначалното класифициране)
      (2021/C 431/22)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Gera

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Toropet Ltd.

         Ответник: Landkreis Greiz

         Диспозитив

      Член 7, параграф 1, член 9, буква з) и член 10, букви а) и е) от Регламент (ЕО) № 1069/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 година за установяване на здравни правила относно странични животински продукти и производни продукти, непредназначени за консумация от човека и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1774/2002 (Регламент за страничните животински продукти), във връзка с член 4, параграф 2 от този регламент, трябва да се тълкуват в смисъл, че странични животински продукти, първоначално класифицирани като материали от категория 3 съгласно член 10, букви а) и е) от този регламент, които са претърпели промяна вследствие на разлагане или развала или са смесени с чужди тела, като парчета мазилка или дървени стърготини, така че вече не са годни за консумация от човека и/или не са лишени от всякакъв риск за общественото здраве или здравето на животните, не отговарят на равнището на риска, присъщо на това класифициране, и следователно трябва да бъдат прекласифицирани в по-ниска категория.

         (1)  ОВ C 87, 16.3.2020 г.


title: Дело C-854/19: Решение на Съда (осми състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Köln — Германия) — Vodafone GmbH/Bundesrepublik Deutschland, представлявана от Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (Преюдициално запитване — Електронни съобщения — Регламент (ЕС) 2015/2120 — Член 3 — Достъп до отворен интернет — Член 3, параграф 1 — Права на крайните потребители — Член 3, параграф 2 — Забрана за споразумения и търговски практики, които ограничават упражняването на правата на крайните потребители — Член 3, параграф 3 — Задължение за еднакво и недискриминационно третиране на трафика — Възможност за прилагане на разумни мерки за управление на трафика — Допълнителна тарифна опция по т.нар. „нулева тарифа“ — Изключване на „нулевата тарифа“ в случай на роуминг)

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/23

      Решение на Съда (осми състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Köln — Германия) — Vodafone GmbH/Bundesrepublik Deutschland, представлявана от Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen
      (Дело C-854/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Електронни съобщения - Регламент (ЕС) 2015/2120 - Член 3 - Достъп до отворен интернет - Член 3, параграф 1 - Права на крайните потребители - Член 3, параграф 2 - Забрана за споразумения и търговски практики, които ограничават упражняването на правата на крайните потребители - Член 3, параграф 3 - Задължение за еднакво и недискриминационно третиране на трафика - Възможност за прилагане на разумни мерки за управление на трафика - Допълнителна тарифна опция по т.нар. „нулева тарифа“ - Изключване на „нулевата тарифа“ в случай на роуминг)
      (2021/C 431/23)
      Език на производството: немски

         Запитваща юрисдикция

      Verwaltungsgericht Köln

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Vodafone GmbH

         Ответник: Bundesrepublik Deutschland, представлявана от Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen

         Диспозитив

      Член 3 от Регламент (ЕС) 2015/2120 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 година за определяне на мерки относно достъпа до отворен интернет и за изменение на Директива 2002/22/ЕО относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги и на Регламент (ЕС) № 531/2012 относно роуминга в обществени мобилни съобщителни мрежи в рамките на Съюза трябва да се тълкува в смисъл, че ограничаване на използването при роуминг поради активирането на тарифна опция по т.нар. „нулева тарифа“ е несъвместимо със задълженията, произтичащи от параграф 3 от този член.

         (1)  ОВ C 87, 16.3.2020 г.


title: Дело C-928/19 P: Решение на Съда (голям състав) от 2 септември 2021 г. — European Federation of Public Service Unions (EPSU)/Европейска комисия, Jan Willem Goudriaan (Обжалване — Институционално право — Социална политика — Членове 154 ДФЕС и 155 ДФЕС — Социален диалог между социалните партньори на равнището на Съюза — Информиране и консултиране на държавните служители и служителите, работещи в централните администрации на държавите членки — Споразумение, сключено между социалните партньори — Съвместно искане на подписалите споразумението страни за изпълнението му на равнището на Съюза — Отказ на Европейската комисия да представи на Съвета на Европейския съюз предложение за решение — Степен на съдебен контрол — Задължение за мотивиране на решението за отказ)

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/23

      Решение на Съда (голям състав) от 2 септември 2021 г. — European Federation of Public Service Unions (EPSU)/Европейска комисия, Jan Willem Goudriaan
      (Дело C-928/19 P) (1)

      (Обжалване - Институционално право - Социална политика - Членове 154 ДФЕС и 155 ДФЕС - Социален диалог между социалните партньори на равнището на Съюза - Информиране и консултиране на държавните служители и служителите, работещи в централните администрации на държавите членки - Споразумение, сключено между социалните партньори - Съвместно искане на подписалите споразумението страни за изпълнението му на равнището на Съюза - Отказ на Европейската комисия да представи на Съвета на Европейския съюз предложение за решение - Степен на съдебен контрол - Задължение за мотивиране на решението за отказ)
      (2021/C 431/24)
      Език на производството: английски

         Страни

         Жалбоподател: European Federation of Public Service Unions (EPSU) (представители: R. Arthur, Solicitor, K. Apps, Barrister)

         Друга страна в производството: Jan Willem Goudriaan (представители: R. Arthur, Solicitor, K. Apps, Barrister), Европейска комисия (представители: I. Martínez del Peral, M. Kellerbauer и B.-R. Killmann)

         Диспозитив

                  1)

                  Отхвърля жалбата.

                  2)

                  Осъжда European Federation of Public Service Unions (EPSU) да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, и тези на Европейската комисия.

         (1)  ОВ C 68, 2.3.2020 г.


title: Дело C-932/19: Решение на Съда (шести състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Győri Ítélőtábla — Унгария) — JZ/OTP Jelzálogbank Zrt., OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt. (Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Неравноправни клаузи — Директива 93/13/ЕИО — Член 1, параграф 2 — Член 6, параграф 1 — Заем, изразен в чуждестранна валута — Разлика между обменния курс, приложен при отпускането на заетите средства, и обменния курс, приложен при погасяването на заема — Правна уредба на държава членка, която предвижда замяна на неравноправна клауза с разпоредба на националното право — Възможност за националния съд да обяви недействителността на целия договор, съдържащ неравноправната клауза — Евентуално отчитане на предоставената от тази правна уредба защита и на волята на потребителя относно прилагането ѝ)

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/25

      Решение на Съда (шести състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Győri Ítélőtábla — Унгария) — JZ/OTP Jelzálogbank Zrt., OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.
      (Дело C-932/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Защита на потребителите - Неравноправни клаузи - Директива 93/13/ЕИО - Член 1, параграф 2 - Член 6, параграф 1 - Заем, изразен в чуждестранна валута - Разлика между обменния курс, приложен при отпускането на заетите средства, и обменния курс, приложен при погасяването на заема - Правна уредба на държава членка, която предвижда замяна на неравноправна клауза с разпоредба на националното право - Възможност за националния съд да обяви недействителността на целия договор, съдържащ неравноправната клауза - Евентуално отчитане на предоставената от тази правна уредба защита и на волята на потребителя относно прилагането ѝ)
      (2021/C 431/26)
      Език на производството: унгарски

         Запитваща юрисдикция

      Győri Ítélőtábla

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: JZ

         Ответници: OTP Jelzálogbank Zrt., OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.

         Диспозитив

      Член 6, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която — що се отнася до договорите за заем, сключени с потребител — обявява за нищожна считана за неравноправна клауза относно курсовата разлика и задължава компетентния национален съд да я замени с разпоредба от националното право, според която се прилага официален обменен курс, без да е предвидена възможност за този съд да уважи искането на съответния потребител за обявяване на недействителността на целия договор за заем, дори посоченият съд да счита, че запазването на този договор би накърнило интересите на потребителя, по-специално с оглед на валутния риск, който последният би продължил да носи по силата на друга клауза от посочения договор, стига обаче същият съд да може да установи при упражняване на правото си на преценка и без изразената от потребителя воля да може да има предимство пред въпросната преценка, че прилагането на така предвидените от националната правна уредба мерки действително позволява да се възстановят правното и фактическото положение на потребителя, каквито биха били без наличието на тази неравноправна клауза.

         (1)  ОВ C 161, 11.5.2020 г.


title: Дело C-930/19: Решение на Съда (голям състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Conseil du Contentieux des Étrangers — Белгия) — Х/État belge (Преюдициално запитване — Директива 2004/38/ЕО — Член 13, параграф 2 — Право на пребиваване на членовете на семейството на гражданин на Съюза — Брак между гражданин на Съюза и гражданин на трета страна — Запазване на правото на пребиваване на гражданин на трета страна, жертва на домашно насилие, в случай на развод — Задължение да се докаже наличието на достатъчно средства — Липса на такова задължение в Директива 2003/86/ЕО — Валидност — Харта на основните права на Европейския съюз — Членове 20 и 21 — Равно третиране — Различно третиране според това дали кандидатът за събиране на семейството е гражданин на Съюза или гражданин на трета страна — Липса на сходство в положението)

text:
               25.10.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 431/24

      Решение на Съда (голям състав) от 2 септември 2021 г. (преюдициално запитване от Conseil du Contentieux des Étrangers — Белгия) — Х/État belge
      (Дело C-930/19) (1)

      (Преюдициално запитване - Директива 2004/38/ЕО - Член 13, параграф 2 - Право на пребиваване на членовете на семейството на гражданин на Съюза - Брак между гражданин на Съюза и гражданин на трета страна - Запазване на правото на пребиваване на гражданин на трета страна, жертва на домашно насилие, в случай на развод - Задължение да се докаже наличието на достатъчно средства - Липса на такова задължение в Директива 2003/86/ЕО - Валидност - Харта на основните права на Европейския съюз - Членове 20 и 21 - Равно третиране - Различно третиране според това дали кандидатът за събиране на семейството е гражданин на Съюза или гражданин на трета страна - Липса на сходство в положението)
      (2021/C 431/25)
      Език на производството: френски

         Запитваща юрисдикция

      Conseil du Contentieux des Étrangers

         Страни в главното производство

         Жалбоподател: Х

         Ответник: État belge

         Диспозитив

      При разглеждането на поставения от запитващата юрисдикция преюдициален въпрос не се установяват никакви обстоятелства, които да засягат валидността на член 13, параграф 2 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО от гледна точка на член 20 от Хартата на основните права на Европейския съюз.

         (1)  ОВ C 77, 9.3.2020 г.